alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Wulfstan fra Hedeby

Wulfstan fra Hedeby (også kalt Wulfstan fra Hadeby) var en handelsmann som fortalte om en reise fra Hedeby (norrønt Hæðum, latinsk Haithabu) i Danmark til Truso i dagens Polen. Reisen skjedde trolig rundt 880 e. Kr.

Reiseskildringen stammer fra en tekst som den engelske konge Alfred den store omkring 890 lot sette inn i sin egen oversettelse av en senromersk, kristen verdenshistorie av Orosius. Dermed hører Wulfstans beretning, sammen med en reise som Ottar fra Hålogaland gjorde til Nordishavet og til England, til de eldste kilder om Nordens geografi. Den ga også de eldste skriftlige belegg for en rekke nordiske stednavn, sannsynligvis vært en av de første personer som har anvendt ordet Danmark (eller Danemark) i sin beskrivelse.

Den nøyaktige plasseringen av Trosu er ikke sikker, ettersom kystlinjen har endret seg betydelig, men de fleste historikere ettersporer området innenfor eller nær den nåværende polske byen Elbląg, ikke langt fra Gdańsk.

Wulfstans reise 
Wulfstan fortalte at han reiste fra Hedeby, at sjøreisen til Truso tok syv dager og netter og at skipet hele vegen gikk under seil. Vendland var på hans styrbords side, og til babord (venstre) hadde han Langaland (i dag Langeland), Læland (Lolland), Falster, og Sconeg (Skåne), land som alle hørte til Denemearcan (Danmark).

«Så havde vi Burgendaland (Bornholm) til babord, og de har deres egen konge. Så efter Burgendaland hadde vi de land som heter først Blecinga (Blekinge), Meore (Møre, i dag en del av Kalmar len), Eowland (Øland), og Gotland, som alle tilhørte Sweom (sveaerne). Og vi hadde Vendland til styrbord hele vegen til Wislas munning. Wisla er en meget stor flod som skiller Witland fra Vendland.» (Oversettelsen en tillemping fra Niels Lund, se Litteratur)

Dansk eller engelsk? 
Karl Baumann begrunner i sin bok Die Prussen. Ein sympathisches Volk zwischen Weichsel und Memel (1991) at Wulfstan ikke bare besøkte, men også bodde i Truso. Wulfstan benevnes ofte som angelsakser, og det er mulig at han var en engelsk handelsmann som i motsetning til sine landsmenn ikke bare reiste til Hedeby, men også ytterligere østover. Det er derimot også mulig at han var fra Danmark, og at navnet er angelsaksisk tillemping og at han ga sin fortelling når han uansett var i England.

Handelsmannen Wulfstan av Hedeby bør ikke forveksles med St. Wulfstan av Worcester, biskop av Worcester i det 11. århundre, heller ikke med Wulfstan I av York, erkebiskop av York i det 10. århundre, og Wulfstan II av York, erkebiskop av York i det 11. århundre.

Litteratur 
«Ottar og Wulfstan. To rejsebeskrivelser fra vikingetiden», Niels Lund, m.fl., Roskilde 1983

Eksterne lenker 
 Wulfstans rejseskildring (slutn. 800-tallet)
 The Project Gutenberg Etext of Discovery of Muscovy – Den komplette teksten oversatt til moderne engelsk
  Historia de los Gotlandeses (Guta saga) – Begynnelsen av originalteksten kan finnes i fotnote 1

Personer fra vikingtiden
Forfattere av reiseskildringer
Danmarks historie
Sveriges historie
Fylkesvei 825

Fylkesvei 825 (Fv825) går mellom Tjeldsundbrua i Tjeldsund og Langmyra i Gratangen. Veiens lengde er 68,4 km.

Veien tar av fra E6 ved Middagshaugen og går forbi Gratangsbotn og Årstein og deretter vestover langs Astafjorden forbi Grov, Astafjord og Sandstrand til Steinsland der den møter E10.

Veien er et alternativ til europavei 10 via Bjerkvik, og fylkesvei 825 har imidlertid dårligere standard enn europavei 10.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Troms og Finnmark
Veier i Gratangen
Veier i Tjeldsund
Fylkesvei 851

Fylkesvei 851 (Fv851) går mellom Sjøvegan i Salangen og Brandhaug i Bardu. Veiens lengde er 19,1 km.

Veien tar av fra E6 ved Brandhaug og går vestover til Sjøvegan der den møter Fv84.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter

Kistefossen

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Troms og Finnmark
Veier i Bardu
Veier i Salangen
Fylkesvei 8470

Fylkesvei 8470 går mellom Setermoen og Altevatnet i Bardu.

Veien tar av fra E6 ved Setermoen og går sørover langs Barduelva til Innset, og utgjør første del av veien til Altevatnet.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Strekningen Fv8470 ble definert 2019, og består av den tidligere fylkesvei 847, og den tidligere fylkesvei 166 (Troms). Strekningen mellom Setermoen og Innset er primær fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter

Hundtorp

Straumsmo kraftverk

Innset kraftverk

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Troms og Finnmark
Primære fylkesveier
Veier i Bardu
Yosemite nasjonalpark

Yosemite nasjonalpark (uttale: [] yoh-SEM-it-ee) er en nasjonalpark og et verdensarvområde i delstaten California, USA.  Parken ble etablert 1. oktober 1890, og er på 3 081 km². De viktigste naturattraksjonene i parken er spektakulære granittklipper, høye fossefall, klare elver, mammuttrær og biologiske mangfold. Omkring 89% av parken regnes som villmark, som i liten grad er preget av menneskelig aktivitet.

Geografi 
Yosemite ligger i fjellkjeden Sierra Nevada i California mellom 648 og 3 997 moh. og favner over fem vegetasjonssoner: chaparral/eikeskog, submontan, montan, subalpin og alpin. 

Parken har tusenvis av innsjøer, vann og bekker, 1300 kilometer med stier og over 500 kilometer med veier. Yosemite-dalen er omgitt på begge sider av loddrette, opptil 900 meter høye fjellvegger, hvorav de mest kjente er Half Dome og El Capitan. Disse er populære mål for fjellklatrere fra hele verden.

Historie 
Indianerstammer som paiute, Sierra Miwok og ahwahnechee bodde i området før europeerne kom hit.

Gullrushet i California rundt 1850 økte ferdselen i området. Turismen tiltok fra 1855 og allerede i 1864 ble deler av området vernet under navnet Yosemite Grant. Yosemite ble med det den første naturfredningen i regi av USAs føderale myndigheter; selv om det ikke ble den første nasjonalparken – det ble Yellowstone nasjonalpark i 1872. Skotsk-amerikanske John Muir (1838–1914) var en av ildsjelene bak naturfredningen, og han deltok også i arbeidet med naturvitenskapelig utforskning av området. Siden 1984 har parken stått på UNESCOs Verdensarvliste. 

Årlig besøker over 3,5 millioner mennesker parken, de fleste av dem besøker bare de 18 km² i Yosemite-dalen som utgjør ca. 1% av parkens areal.

Eksterne lenker 
 

Californias geografi
Nasjonalparker i USA
Verdensarven i USA
Verneområder opprettet i 1890
1890 i USA
1984 i USA
Californias natur
Mariposa County
Tuolumne County
Fylkesvei 855

Fylkesvei 855 (Fv855) går mellom Finnfjordbotn i Senja og Buktamoen i Målselv.

Veien tar av fra E6 ved Buktamoen og går i retning nordvest til Finnfjorden.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Troms og Finnmark
Veier i Målselv
Veier i Senja
Fylkesvei 854

Fylkesvei 854 (Fv854) går mellom Målsnes og Rundhaug i Målselv. Veiens lengde er 44,6 km.

Veien begynner ved Rundhaug og går nordover forbi Fleskanesan, krysser E6 ved Bukta/Olsborg og går videre nordover langs østsiden av Målselvfjorden til Målsnes.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter

Målselv kirke

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Troms og Finnmark
Veier i Målselv
Fylkesvei 8570

Fylkesvei 8570 går mellom Heia i Balsfjord og Øverbygd i Målselv. Veiens lengde er 20,8 km.

Veien går i retning sørøst mellom E6 og fylkesvei 87.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 857, den er fortsatt primær fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Troms og Finnmark
Veier i Balsfjord
Veier i Målselv
Primære fylkesveier
Fylkesvei 858

Fylkesvei 858 (Fv858) går mellom Eidkjosen i Tromsø og Tømmerelv i Balsfjord. Veiens lengde er 82,9 km.

Veien går nordover på vestsiden av Balsfjorden forbi Storsteinnes til Nyvik, deretter vestover langs Nordfjorden til Mestervik, deretter over til Balsfjorden igjen og videre nordover langs vestsiden til Ballsnes der den går i undersjøisk tunnel (Ryatunnelen) under Straumsfjorden til Larseng på Kvaløya. Fra Larseng går veien videre på østsiden av Kvaløya til Eidkjosen.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Ryatunnelen ble åpnet 29. september 2011 og erstattet fergeforbindelsen mellom Larseng og Vikran.

Kommuner og knutepunkter



Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Tidligere fergesamband i Troms
Fylkesveier i Troms og Finnmark
Veier i Balsfjord
Veier i Tromsø
Bomveier i Norge
Artikler i sjøfart-prosjektet
Perugia

Perugia er hovedstad i regionen Umbria i Italia og har om lag 158 000 innbyggere. 

Perugia ble opprinnelig grunnlagt av etruskerne på en markant høyde (493 moh.), det antikke navnet var Perusia. Den hørte til de tolv mektigste etruskiske byene og til De tolv byers forbund. 

Maleren Perugino er født nær denne byen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Perugia OnLine (italiensk/engelsk/fransk/spansk/tysk)
 Perugia og Umbria
 Università per Stranieri / Universitet for utlendinger (italiensk/engelsk/fransk)

Byer i Umbria
Kommuner i provinsen Perugia
Franziskus Herzan von Harras

Franziskus von Paula Herzan von Herras  (født 5. april 1755 i Prag i Böhmen, død 1. juni 1804 i Wien i Østerrike) var en av den katolske kirkes kardinaler.

Navnet gjengis tidvis også som Herczan von Harras, Hertzan von Harras, eller (Frantisek de Paula) Hrzán z Harasova.

Han var tilknyttet den romerske kurie, og ble deretter biskop av Orvieto. Han ble kreert til kardinal i 12. juli 1779 av pave Pius VI, med San Girolamo degli Schiavoni som tittelkirke, deretter Santi Nereo e Achilleo. Til sist vekslet han til Santa Croce in Gerusalemme.
Han deltok ved konklavet 1799-1800, og nedla da den østerrikske keisers veto mot kardinalene Carlo Bellosomi og Giacinto Sigismondo Gerdil.

Han ble utnevnt til biskop av Szombathély i Ungarn den 12. mai 1800 og bispeviet seks dager etter av pave Pius VII.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:
 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) 1743
 Kardinal Francesco Saverio de Zelada (1717-1801) *1782
 Pave Pius VII (1742-1823) *1782
 Kardinal František de Paula Hrzán z Harasova (1735-1804) 1800

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Østerrikske kardinaler
Bøhmiske kardinaler
Ungarske kardinaler
Østerrikske katolske biskoper
Bøhmiske katolske biskoper
Ungarske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Personer fra Praha
Johann Heinrich von Frankenberg

Johann Heinrich von Frankenberg  (født 18. september 1726 i Gross-Glogau i det da østerrikske Schlesien, død 11. juni 1804 i Breda i Nederland) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Mechelen og Belgias primas 1759–1801.

Han ble kreert til kardinal i 1. juni 1778 av pave Pius VI.

På aktiv og kraftfull måte forsvarte han kirkens rettigheter overfor den såkalte josefinismen, det kirkepolitiske system som keiser Joseph II av Østerrike utviklet og som gav staten full råderett i kirkelige anliggender.

Da Frankrike okkuperte Belgia nektet han å avlegge den lydighetsed som kleresiet var pålagt, og ble dermed sendt i eksil til Emmerich i Preussen i 1797.

Han deltok ikke på konklavet 1799-1800.

Han ble i 1801 tvunget av prøysserne til å forlate Emmerich, og dro da til fyrstedømmet Borken ved Münster. Men da det ble avskaffet dro han til Breda, der han døde.

Han ble hedret med ordren S. Stefanus av keiserinnen.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Kardinal Flavio Chigi den eldre (1631-1693) *1686
 Kardinal Giovanni Antonio Guadagni, O.C.D. (1674-1759) *1724
 Kardinal Christoph Bartholomäus Anton Migazzi von Waal und Sonnenthurn (1714-1803) *1751
 Kardinal Johann Heinrich von Frankenberg'

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Østerrikske kardinaler
Belgiske kardinaler
Østerrikske katolske biskoper
Belgiske katolske biskoper
Ikkebelgiske katolske biskoper i Belgia
Personer fra Głogów fylke
Linjen Rebiba
Carlo Giuseppe Filippa della Martiniana

Carlo Giuseppe Filippa della Martiniana (født 19. juni 1724 i Torino  i kongedømmet Sardinia, død 7. desember 1802 i Vercelli) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var  biskop i Saint-Jean-de-Maurienne og senere i Vercelli.

Han ble kreert til kardinal i 1. juni 1778 av pave Pius VI, og fikk San Callisto som tittelkirke.

Han deltok ved konklavet 1799-1800 som valgte pave Pius VII.

Et møte han hadde med Napoleon i 1800 var med på å skape en ny fransk holdning til Den katolske kirke, noe som resulterte i Konkordatet i 1801.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Kardinal Carlo Vittorio Amedeo delle Lanze (1712-1784) *1747
 Kardinal Carlo Giuseppe Filippa della Martiniana (1724-1802) *1757

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Italienske kardinaler
Italienske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Personer fra Torino
Caversham

Caversham er en landsby i Berkshire, England. Den var tradisjonelt en del av Oxfordshire, men i 1911 hadde Reading vokst så mye at den ble innlemmet i byen. Den regnes nå som en landsby innenfor den enhetlige myndigheten Reading. Landbyen ligger ved nordbredden av Themsen, på den andre siden av elven fra Reading sentrum.

Den ligger dels nede på sletten ved elven, og dels oppover i en bratt ås mot nord. Dette betyr at den er delt i to distinkte deler, kjent som Upper og Lower Caversham. Det ligger også et boligområde litt utenfor, som ble bygget i et parkområde i 1960-årene. Dette er kjent som Caversham Park Village eller bare Caversham Park.

Den første skriftlige omtalen av Caversham var som Cavesham i Domesday Book på siste halvdel av 1000-tallet hvor det lå innenfor hundrede Binfield. Oppslaget indikerer at det var et samfunn av en viss størrelse, 43 husholdninger, som hadde utviklet seg med en betydelig andel jordbruksland.

BBC Monitoring, avdelingen til BBC World Service som lytter til utenlandske sendinger og følger nyheter på Internett og på trykk, ligger i Caversham. Det gjør også BBC Written Archives Centre.

I middelalderen var stedet et demesne styrt av William Marshal (død 1219 i Caversham).

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Royal Berkshire History: Caversham
 Forelesning om «Old Caversham» av W. Wing, 1894. Full tekst
 Caversham.info, lokalinfo

Landsbyer i Berkshire
Reading
Byer ved Themsen

Domesday Book
St. Moritz

Sankt Moritz (italiensk San Maurizio, retoromansk San Murezzan, fransk Saint-Moritz) er en alpelandsby med ca. 5029 innbyggere i den sveitsiske kantonen Graubünden.

St. Moritz er kjent for å være et luksuriøst alpinanlegg, i en høyde på ca. 1800 meter over havet. Dette har gjort St. Moritz til er et populært reisemål for overklassen og internasjonale jetsettere. Byen beskrives av Forbes Travel Guide som «en jetsetters vinterland». Det er også ansett som det dyreste alpinanlegget i verden.

St. Moritz ligger på den sørlige skråningen av Albula-Alpene under Piz Nair (3056 moh.) med utsikt over den isbreformede dalen i Øvre Engadin og innsjøen med det selvforklarende navnet St. Moritzersee (retoromansk Lej da San Murezzan). St. Moritz arrangerte olympiske vinterleker i 1928 og 1948.

Av de fastboende er (per 2000) 59 % tysktalende, 22 % italiensktalende og 5 % retoromansktalende. Frem til 1800-tallet var retoromansk det dominerende språket, og rundt 1900 var de italienskspråklige i et relativt flertall.

Sport 

Ski-VM ble arrangert i St. Moritz for femte gang fra 6. til 19. februar 2017, tidligere har St. Moritz vært vertskap for mesterskapet i 1934, 1948, 1974 og 2003.

I tillegg har St. Moritz arrangert verdensmesterskapet i bobsleigh og skeleton 21 ganger. Siden 1985 har det vært arrangert poloturnering som spilles på snø. Poloturneringen spilles på en spesial markert felt på den frosne innsjøen i senter av byen.

Turisme 
Takket være sin gunstige beliggenhet har St. Moritz over 300 soldager i året. Hver vinter det arrangeres «White Turf» hestesprang på den frosne innsjøen, i likhet med flere andre store arrangementer i St. Mortiz tiltrekker dette seg en mengde turister av den internasjonale overklassen.

De mest populære aktivitetene inkluderer ski, snowboard og fotturer, og i nærheten er det også den verdensberømte Cresta Run-kjelkekurset.

Befolkningstallet i St. Moritz øker betraktelig i vintermånedene. Den lille alpelandsbyen har en utleiekapasitet på litt over 13 000 senger.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 https://web.archive.org/web/20050606233323/http://www.dhs.ch/externe/protect/textes/d/D1543.html

St. Moritz
Vertsbyer for vinter-OL
Vintersportssteder i Sveits
Kursteder
Rådhuset i Trondheim

Trondheim rådhus (sørsamisk: Tråanten raeriegåetie) ligger i Munkegata 1 og er i dag møtelokale for bystyret, formannskapet og arbeidsplass for kommunens sentraladministrasjon. Bygningen som ble tegnet av arkitektene Lars Solberg og Johan Christensen og er en stor treetasjers bygning i nyrenessansestil. Bygningen har to korte sidefløyer og en bred midtrisalitt. Rådhuset rommer også en stor del av Trondheim bys kunstsamlinger, blant annet ordførergalleriet.

Historie 

Det nye rådhuset ble oppført i 1895–96 som tilholdssted for Trondhjems Tekniske Læreanstalt. Etter at den ble avviklet tok Trondhjems tekniske mellomskole over. Den hadde tilhold i bygningen frem til 1929, da den ble overtatt av kommunen. 

Etter en omfattende ombygging ved arkitekt Carl J. Moe flyttet byens administrasjon inn i 1930.

Se også 
 Rådhuset i Trondheim (gamle)
 Munkegata

Eksterne lenker 
 
 Rådhuset i kommunens nettsider.

Byggverk i Trondheim
Munkegata
Trondheim
Lars Solberg
Johan Christensen
Victoria and Albert Museum

Victoria and Albert Museum (V&A) er et museum i Kensington i Vest-London. Det ble etablert i 1852 som The Museum of Manufactures, og i 1854 omdøpt til South Kensington Museum. I 1899 fikk det dagens navn, til ære for dronning Victoria av Storbritannia og hennes gemal prins Albert av Sachsen-Coburg-Gotha. 

Dette museet ble ansett som den vestlige verdens første kunstindustrimuseum, og ble stiftet for å fremme god formgivning eller design i fremstillingen av ulike gjenstander til bruk særlig i hjemmene. De norske kunstindustrimuseene i Oslo, Bergen og Trondheim ble opprettet etter mønster av Victoria and Albert Museum.

Museet ble opprettet ved hjelp av midler fra Verdensutstillingen i London (1851). Museets første direktør var Henry Cole. I de første årene ble det lagt stor vekt på at dette museet skulle være noe annet enn et kunstmuseum som National Gallery, og det skulle heller ikke først og fremst være en akademisk institusjon slik som British Museum. Allerede i 1858 begynte museet å ha kveldsåpent enkelte dager, slik at folk fra arbeiderklassen skulle kunne besøke utstillingene etter endt arbeidsdag, og studere gjenstandene i samlingene for å lære seg prinsippene for god formgivning.

I dag rommer Victoria and Albert Museum gjenstander fra såvel Amerika, Nord-Afrika, Asia som Europa, og samlingene omfatter såvel husgeråd som hele interiører, smykker og klær, skulpturer og tegninger, trykk og fotografier, for å nevne noe.

Eksterne lenker
 

Museer i London
Vernede byggverk i London
Kensington and Chelsea
Etableringer i 1852
Årets museum i Europa
Museer etablert i 1850-årene
1852 i England
Vitenskap i 1852
George Hincapie

George Hincapié Garcés (født 29. juni 1973 i Queens i New York) er en amerikansk tidligere profesjonell syklist. Han er kanskje mest kjent som hjelperytter for Lance Armstrong. Hincapie har imidlertid også flere seire selv, blant annet fra Gent-Wevelgem i 2001 og Kuurne-Brussel-Kuurne i 2005. Han vant også 15. etappe i Tour de France 2005. Han regnes alltid blant favorittene i klassikere som Paris–Roubaix og Flandern rundt.

Hincapie syklet for Motorola (1994–1996) og US Postal/Discovery Channel (1997–2007). I 2008 og 2009 syklet han for Team High Road/Team Columbia, før han gikk over til BMC Racing Team. 

I forbindelse med dopingavsløringene rundt Lance Armstrong ble han i 2012 utestengt i seks måneder (fra 1. september) og fratatt alle resultater fra 31. mai 2004 til 31. juli 2006.

Meritter 

1988
 U-17 Nasjonal Mester Landevei
1994
Poengkonkurransen, Luxembourg rundt
1. og 4. etappe
3. etappe, West Virginia Classic
1995
Acht van Chaam
1998
 Nasjonal Mester Landevei
Sammenlagt, Killington Stage Race
1999
First Union Classic
Poengkonkurransen, Luxembourg rundt
6. etappe, PruTour
4.-plass,  Paris–Roubaix
2000
6.-plass, Paris–Roubaix
2001
Gent–Wevelgem
BMC San Francisco Grand Prix
4.-plass, Paris–Roubaix
2002
1. etappe (TTT), Catalonia rundt
6.-plass, Paris–Roubaix
4.-plass, Flandern rundt
2003
4. etappe (TTT), Tour de France
7.-plass sammenlagt, Belgia rundt
2004
 Sammenlagt, Tredagers i De Panne
4. etappe (TTT), Tour de France
2005
Kuurne–Brussel–Kuurne
Prologen og 7. etappe, Critérium du Dauphiné
GP Ouest-France
2.-plass, Paris–Roubaix
14.-plass sammenlagt, Tour de France
4. (TTT) og 15. etappe
2006
 Nasjonal Mester Landevei
2.-plass sammenlagt, Eneco Tour
Kjørte i Ledertrøyen fra 1. til 2. etappe, Tour de France
3.-plass, Flandern rundt
2007
 Sammenlagt, Tour of Missouri
2. etappe
2008
7. etappe, Tour of California
2. etappe, Critérium du Dauphiné Libéré
5.-plass, Flandern rundt
2009
 Nasjonal Mester Landevei
19.-plass sammenlagt, Tour de France
2010
4.-plass, Gent–Wevelgem
6.-plass, Flandern rundt
2011
2.-plass, Nasjonale mesterskap Landevei
5.-plass sammenlagt, USA Pro Challenge
2. etappe
6.-plass, Flandern rundt

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Syklister fra USA
Deltakere for USA under Sommer-OL 1992
Syklister under Sommer-OL 1992
Deltakere for USA under Sommer-OL 1996
Syklister under Sommer-OL 1996
Deltakere for USA under Sommer-OL 2000
Syklister under Sommer-OL 2000
Deltakere for USA under Sommer-OL 2004
Syklister under Sommer-OL 2004
Deltakere for USA under Sommer-OL 2008
Syklister under Sommer-OL 2008
Personer fra New York City
Dopingsaker i sykling
Fødsler i 1973