alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Fylkesvei 652

Fylkesvei 652 (Fv652) går mellom Eidså i Vanylven og Volda sentrum. Veien (unntatt fergestrekningen) er 35,2 km lang.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter

Ferge fra Lauvstad (20-30 min, 1 tur/time) (Volda–Lauvstad)
 til Volda

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 Vegliste Møre og Romsdal
 
 Fergeinfo Volda-Lauvstad
 Møre og Romsdal Fylkesbaatane

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Møre og Romsdal
Veier i Volda
Veier i Vanylven
Fylkesvei 615

Fylkesvei 615 (Fv615) går mellom Storebru i Kinn og Sandane i Gloppen.

Veien ble åpnet i 1989, da den siste delen av veien mellom Hestenesøyra og Hyen stod ferdig.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter

Hyen stadion
Hyen

Devika

Rygg

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestland
Veier i Kinn
Veier i Gloppen
Arbeidermaktgruppa

Arbeidermaktgruppa (AMG) var opphavlig en trotskistisk utbrytergruppe fra Sosialistisk Ungdom. Den drev i flere år selvstendig arbeid, spesielt med fagligpolitisk innretting. Gruppen vektla også militærpolitikk sterkt, og i 1986 gikk saken der AMG-medlem Steinar Nørstebø var tiltalt for å drive antimilitaristisk propaganda helt til Høyesterett

I 1985 gikk en betydelig del av AMG og startet Internasjonale Sosialister, og AMG begynte å orientere seg mot andre miljøer, særlig de delene av Arbeidernes Kommunistparti som i størst grad gikk inn for å bryte med partiets tradisjoner. På landsmøtet i Rød Valgallianse (RV) i 1991 hvor RV ble fristilt fra Arbeidernes Kommunistparti, var medlemmer av AMG til stede og gjorde det klart at dens medlemmer ville arbeide aktivt i RV. Selv om AMG bare besto av noen titalls personer, var medlemmenes inntreden i RV en viktig markering av at RV tok sikte på å være «et samlende parti for revolusjonære i Norge» som det heter i et senere landsmøtevedtak. Etter noen år som en organisert gruppe internt i RV gikk AMG i oppløsning midt på 1990-tallet. Blant de fremtredende AMG-medlemmene i RV på dette tidspunktet kan nevnes Anders Ekeland, som nå er med i Sosialistisk Venstreparti (SV), Steinar Nørstebø, Rune Soma, Jan Otto Jacobsen og Roar Ellingvåg.

Enkeltpersoner fra Revolusjonært Forbund, AMG og tidligere medlemmer av Internasjonale Sosialister gikk vinteren 1999/2000 sammen i organisasjonen Forbundet Internasjonalen (FIN), tilknyttet Fjerde Internasjonalen (USFI). FIN ble splittet i 2003, da én fraksjon ville likestille arbeid i RV og SV, mens en annen ville prioritere arbeidet i SV. En mindre gruppe fortsatte i FIN.

Eksterne lenker

 Nettsida til Forbundet Internasjonalen

Norske politiske organisasjoner
Revolusjonært Forbund

Revolusjonært Forbund (RF) var opphavlig et resultat av et brudd i Rød Ungdom i 1991, da flertallet av sentralstyret meldte seg ut av organisasjonen. Organisatorisk ble dette utkrystallisert i gruppene (marxist-leninistene) ((m-l)) i Oslo og Revolusjonært Ungdomsforbund (RUF) i Bergen. Disse gruppene samarbeidet nært med hverandre. I en periode hadde de også kontakt med ML-gruppa Revolusjon, Norges Kommunistiske Studentforbund samt en gruppe uavhengige kommunister fra Stavanger-området.

Gjennom felles arbeid, blant annet med bladet Klasse Mot Klasse, smeltet (m-l) og RUF etter hvert sammen og ble til Revolusjonært Forbund. Politisk var RF preget av avstand mot Arbeidernes Kommunistparti (AKP). Organisasjonen gikk gjennom flere faser der de, til ulike tider, uttrykte støtte til så vidt ulike figurer som Mao og Rosa Luxemburg. De var også periodevis preget av en syndikalistisk orientert valgboikott. Dette endret seg imidlertid da Bergens-avdelingen bestemte seg for å støtte opp om Rød Valgallianse (RV), noe som i sin tur førte til at Oslo-avdelingen trakk seg fra samarbeidet og, for en stund, re-etablerte (m-l).

Etter splittelsen ga RF, nå kun i Bergen, ut bladet Venstre Om!, samtidig som de forsøkte å få til et formalisert samarbeid med ulike AKP-kritiske retninger innen RV. Organisasjonen besto på dette tidspunktet av rundt 10 medlemmer. De fremste talspersonene for Revolusjonært Forbund var Bård Sandstad og Randi Holmelid. Sistnevnte ble i 1999 valgt til nestleder i RV. Omtrent på samme tid ble organisasjonen oppløst.

Enkeltpersoner fra Revolusjonært Forbund, Arbeidermaktgruppa og tidligere medlemmer av Internasjonale Sosialister gikk vinteren 1999/2000 sammen i organisasjonen Forbundet Internasjonalen (FIN) (tilknyttet 4. Internasjonale). FIN -medlemmene jobber innenfor både RV og Sosialistisk Venstreparti. 

Norske politiske organisasjoner
Fritzøehus

Fritzøehus er et slott i Larvik som ble tegnet av Jacob Wilhelm Nordan og bygget av Michael Treschow i årene 1863–1865. Anlegget har alltid vært eid av familien Treschow. Hovedbygningen ble påbygget i 1885–1889 og 1897–1898, og gulvarealet er nå på 2 302 m², fordelt på 75 rom og 21 kjellerrom. I borggården er det anlagt en vannfontene; der finnes også en bjørneskulptur formgitt av billedhuggeren Anne Grimdalen (1899–1961).

Fritzøehus er Norges største privateide bolig. Det var boligen til Mille-Marie Treschow (1954–2018), og ble etter hennes død overtatt av hennes arvinger.

Fritzøe golfbane ligger nedenfor hovedanlegget. Der ligger også Fritzøe gård, som tilhører Mille-Marie Treschows søster Scilla Treschow.

Fritzøehus park

Fritzøehus er omgitt av en park i engelsk stil, som ble anlagt i 1860-årene. Parkanlegget kalles Fritzøehus park eller Fritzøeparken, og er på ca. 1 700 mål. Det er i dag et landskapsvernområde. Blant vekstene i parken finnes ulike eksotiske varianter av grantreslekten: valnøttgran, slangegran og en kryp-koreagran med lilla kongler. Parken har også et rikt dyreliv, der man foruten dåhjort finner muflon, som er en villsaurase fra Middelhavet. I sommerhalvåret åpnes parken for guidede omvisninger.

Se også
Fritzøe

Referanser

Eksterne lenker
 
 

Herregårder i Norge
Byggverk i Larvik
Kulturminner i Larvik
Byggverk fullført i 1865
1865 i Norge
Jacob Wilhelm Nordan
Fredete byggverk i Vestfold og Telemark
Gårder i Larvik
Slott i Norge
Fritzøehus landskapsvernområde

Fritzøehus landskapsvernområde er landets største sammenhengende bøkeskog. Den inngår i et kulturlandskap som omkranser Norges største privateide bolig, Fritzøehus.

Landskapsvernområdet består av en indre opparbeidet hage rundt Fritzøehus slott, og en ytre naturpark. Hele parken er oppdelt av rygger og koller av larvikitt. I den nordlige delen av parken finner vi de mest verdifulle bøkeskogene.

Bøkeskogen vest for Jordfalldalen vokser i et ravinelandskap, og vitner om nesten mellomeuropeiske vekstforhold. Skogen i parkens sørøstligste del er dominert av gran. Landskapsvernområdet ligger fra 5 til 135 meter over havet. 
Det er et rikt fugleliv i landskapsvernområdet, kjernebiter som spetter og ugler er godt representert. I Jordfalldalen er den sterkt utrydningstruede plantearten buesøtgress funnet.

Adkomsten til verneområdet er gjennom hovedporten til Fritzøeparken. Besøkende må ha adgangskort. Det får man på hovedkontoret til Treschow-Fritzøe. Den indre parken, rundt Fritzøehus slott, er ikke tilgjengelig for allmennheten.
Formålet med vernet er å bevare et av landets største bøkskogsbestand, samt ta vare på et fint og variert omkringliggende natur- og kulturlandskap.

Referanser

Eksterne lenker 
 Fritzøehus landskapsvernområde  Boken Natur i Vestfold
 Faktaark Naturbase

Landskapsvernområder i Vestfold og Telemark
Verneområder opprettet i 1980
Verneområder i Larvik
Vympel R-33

Vympel R-33 (NATO-kallenavn: AA-9 «Amos») var et sovjetiskprodusert luft-til-luft-missil. Det er fortsatt i aktiv tjeneste i de russiske væpnede styrker.

Utvikling 

R-33 ble utviklet som primærvåpenet til det planlagte jagerflyet MiG-31. Utviklingen av R-33 begynte på samme tid som utviklingen av MiG-31, i 1972.

På denne tiden var NATO den sovjetiske hovedmotstanderen, og R-33 ble derfor konstruert med tanke på strid mot NATO-flyene SR-71 Blackbird, B-1 Lancer og B-52 Stratofortress.

I 1984 ble R-33 tatt i bruk i aktiv tjeneste.

Vympel-fabrikken begynte på midten av åttitallet å arbeide med en forbedret versjon av R-33, som skulle få typebetegnelsen R-33E. Dette prosjektet ble etterhvert til missilet Vympel R-37.

Spesifikasjoner 

Hastighet: Mach 3,5
Diameter: 380 mm
Lengde: 4,15 meter.
Rekkevidde: 160 km
Stridshode: 47,5 kg

Eksterne lenker 

 GlobalSecurity.org om R-33 (engelsk)
 «Federation of American Scientists» om R-33 (engelsk, med bildegalleri)

R-33
Color Line Stadion

Color Line Stadion er den norske fotballklubben  sin hjemmebane. Arenaen, som ble åpnet 16. april 2005, ligger i byen Ålesund i Møre og Romsdal. 

Color Line Stadion har kunstgress, og anlegget erstattet s gamle bane Kråmyra foran 2005-sesongen. Tilskuerkapasiteten er 10 778, og tilskuerrekorden er 10 903 mot Hamarkameratene den 3. august 2005. Den første kampen ble spilt mot , og det første målet på arenaen ble scoret av Olivier Occean. Den første Aalesundspiller som scoret på banen var Lasse Olsen.

Strøk i FIFA-test

Aalesund FK var ivirige etter å sikre seg FIFAs tostjerners-sertifikat, og få banen godkjent til internasjonale kamper. Det ville bety at det kunne arrangeres internasjonale kamper på Color Line stadion. Men da FIFA inspiserte banen høsten 2006, strøk Color Line i den såkalte «ball-testen». Balltesten går ut på at en rullende fotball blir sendt av gårde med en viss hastighet, og skal stoppe etter et visst antall meter. Etter FIFAs vurderinger rullet ballen litt for langt, og dermed strøk Color Line stadion «FIFA-testen». Begrunnelsen var at friksjonen var for svak. Banen fikk dermed ikke FIFAs godkjennelse. Dekket ble skiftet foran 2008-sesongen, og er nå godkjent.

Eksterne lenker 
 Color Line Stadion, Ålesund 
 Color Line Stadion på fotballbaner.no 

Fotballstadioner i Norge
Byggverk i Ålesund
Idrettsanlegg i Møre og Romsdal
Aalesunds Fotballklubb
Byggverk fullført i 2005
Sport i Ålesund
Vassdrag

Et vassdrag er et sammenhengende system av elver, bekker, innsjøer og isbreer innenfor et nedbørområde, regnet fra sine utspring i skog og fjell og ned til et felles utløp i havet, en innsjø eller ei større elv.

Fjellkjeder og andre høydedrag utgjør ofte et vannskille.

Amazonas er verdens største vassdrag, med et nedbørfelt på 6 144 727 km², noe som utgjør en tredjedel av Sør-Amerikas areal.  Europas største vassdrag er Volga (1 410 994 km²). 


Vassdrag i Norge
I Norge finnes det om lag 4000 vassdrag, hvorav nærmere 3000 enten er lengre enn 10 km eller har sjøer som er større enn 1 km². Norges største vassdrag er Glommavassdraget, med et nedbørfelt på 41 917 km².

25–30 % av Norges vassdrag er regulert for kraftproduksjon .

Ulike vassdragsmønstre 
Et utvalg av forskjellige typer vassdragsmønstre:

Se også 
Liste over verdens lengste elver
Liste over elver i Europa
Liste over elver i Norge

Referanser

Eksterne lenker 
 Miljøstatus i Norge: Vernede vassdrag
 Miljøstatus i Norge: Vassdragsutbygging
Fylkesvei 57

Fylkesvei 57 går mellom Espeland i Sunnfjord og Knarvik i Alver. Veiens lengde er 151,4 km, hvorav 112,2 km i Sogn og Fjordane og 39,2 km i Hordaland.

Historikk 
Opprinnelig gikk traséen mellom Steine i Sunnfjord og Vågseidet i Lindås langs dagens fylkesvei 570 til Duesund i Masfjorden. Fra Duesund gikk det ferje via Masfjordnes til Sævråsvåg i Lindås, og videre til Vågseidet langs dagens fylkesvei 396 (Hordaland). Da ferjesambandet Leirvåg–Sløvåg ble åpnet 15. desember 1980 ble Rv57 flyttet til dagens trasé, ferjesambandet ble forkortet til Duesund–Masfjordnes.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter

Foss bru (Fosselva, 31 m)

 Ferge fra Rysjedalsvika (20-30 min., 7-8 turer/dag)

 til Rutledal
  fra Rutledal til Krakhella i Solund →  Daløy

Haveland

 Leversundbrua (152 m)

 Ferge fra Sløvåg (artikkel om fergesambandet)

til Leirvåg (20-30 min, 13-28 turer/dag)

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 
 Fergeruter Rysjedalsvika – Rutledal – Krakhella
 Fergeruter Krakhella – Rutledal – Rysjedalsvika
 Fergeruter Sløvåg - Skipavik - Leirvåg

Fylkesveier i Vestland
Veier i Sunnfjord
Veier i Fjaler
Veier i Hyllestad
Veier i Gulen
Veier i Austrheim
Veier i Alver
Primære fylkesveier
Fylkesvei 607

Fylkesvei 607 (Fv607) går mellom Flekke i Fjaler og Lavik i Høyanger. Veiens lengde er 61,7 km.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter

Rønset

  Foss bru (31 m)

Heggebøen

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestland
Veier i Høyanger
Veier i Hyllestad
Veier i Fjaler
Karahavet

Karahavet (russisk:  «») er en del av Nordishavet nord for Sibir, mellom øygruppene Novaja Semlja, Frans Josefs land og Severnaja Semlja. Havet avgrenses mot Barentshavet i vest langs ei linje mellom nordøstspissen av Novaja Semlja og det østligste punktet på Frans Josefs land. Herfra trekkes grensa mot sjølve Nordishavet langs ei linje til nordspissen av Severnaja Semlja. Karahavet er forbundet med Barentshavet og Laptevhavet lenger øst gjennom de delvis isfrie sundene Karastredet og Vilkitskijstredet. 

Havet er rundt 1450 km langt og 970 km bredt, har et areal på ca. 880 000 km² og en gjennomsnittsdybde på 110 m. Karahavet mottar en stor mengde ferskvann fra elvene Ob, Jenisej, Pjasina og Tajmyra, noe som gjør at saltinnholdet i havet er varierende. Hovedhavnene i Karahavet er Novyj Port og Dickson. Havet er et viktig fiskeområde, selv om det kun er isfritt to måneder av året. Det finnes store forekomster av råolje og gass i Karahavet, blant annet Kharasaveyskoefeltet. Det er også bekymringer over nivåene til det radioaktive avfallet som russerne har dumpet i havet, og virkningene som dette kan ha på det marine miljøet.

Eksterne lenker
Annette Schavan

Annette Schavan (født 10. juni 1955 i Jüchen i Nordrhein-Westfalen) er en tysk politiker (CDU). Hun var fra 2005 til 2013 Tysklands utdannelses- og forskningsminister. Etter en strid om hennes akademiske kvalifikasjoner gikk hun av og ble så utnevnt til ambassadør ved Den hellige stol.

Bakgrunn 

Hun tok abitur (artium) i 1974 og studerte pedagogikk, filosofi og katolsk teologi. Schavan tok doktorgraden i 1980 og har siden arbeidet i utdannelsesinstitusjoner knyttet til den katolske kirke. Fra 1980 til 1984 var hun vitenskapelig medarbeider ved den biskoppelige studieorganisasjonen Cusanuswerk, og deretter frem til 1987 avdelingsleder for außerschulische Bildung ved generalvikariatet i Aachen. De to følgende årene var hun generalsekretær for CDUs kvinneorganisasjon, og deretter fra 1989 til 1995 leder for Cusanuswerk.

I 1995 ble hun kulturminister i Erwin Teufels kabinett i delstaten Baden-Württemberg. I 2005 ble hun innvalgt i det tyske parlamentet og ble etterfulgt av sin statssekretær som kulturminister.

Hun er medlem av styret i CDU i Baden-Württemberg og ble i november 1998 dessuten valgt til en av nestlederne for CDU på føderalt nivå. Hun var president for kulturministerkonferansen i 2001, og siden januar 2002 var hun nestleder. Hun var fra 1994 til 2005 også visepresident for Zentralkomitee der deutschen Katholiken (ZdK).

Fra 2001 til 2005 var hun medlem av landdagen i Baden-Württemberg.

Plagiatsak 
Schavan tok doktorgrad i 1980. I bloggen Schavanplag ble det fremsatt påstand om at 94 av avhandlingens 325 sider var uten kildehenvisninger.

Fakultetsrådet ved universitetet i Düsseldorf avgjorde 5. februar 2013 med 13 mot 2 stemmer å trekke doktortittelen tilbake. Fakultetsrådets flertall kom til at den daværende doktorand systematisk og forsettlig, gjennom hele doktoravhandlingen ga uttrykk for tanker og vurderinger som i virkeligheten ikke var hennes selvstendige arbeid. Schavan meddelte samme dag gjennom sin advokat at hun ville gå til søksmål for å beholde den akademiske tittel. Schavan avla doktorgraden som sin første akademiske grad. Universitetets avgjørelse innebærer dersom den blir stående at Schavan er uten akademisk grad.

Schavan meddelte under en pressekonferanse 9. februar 2013 som hun holdt sammen med forbundskansler Angela Merkel at hun hadde gått av som minister i den føderale tyske regjeringen. Schavan fastholdt under pressekonferansen at hun ikke aksepterte universitetets beslutning om å frata henne doktorgraden. Imidlertid hadde hun kommet til at det ikke var mulig å opprettholde embetet som forskningsminister samtidig som hun lå i konflikt med sitt tidligere universitet.

Fra juli 2014 til utgangen av juni 2018 var hun Tysklands ambassadør ved Den hellige stol.

Publikasjoner 
 Welche Schule wollen wir?, ISBN 3-451-05308-X
 Der Geist weht, wo er will, ISBN 3-7966-1086-2

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Frauenunion der CDU
 Schavanplag

CDU-politikere
Medlemmer av Forbundsdagen
Tyske føderale ministre
Personer fra Rhein-Kreis Neuss
Tyske utdanningsministre
Tyske ambassadører
Ambassadører til Den hellige stol
Handelsdepartementet (Norge)

Handelsdepartementet var et norsk departement som hadde forskjellige navn gjennom tidene, men som var en etterfølger etter Departementet for det Indre (2. og 4. departement fra 1814).

Handelsavdelingen i de ulike departementene har gjennom årene vært lokalisert i forskjellige departementer:
 1903–1905: Departementet for utenrikske saker, handel, sjøfart og industri eller Handelsdepartementet
 1905–1913: Departementet for handel, sjøfart og industri eller Handelsdepartementet
 1913–1916: Departementet for sosiale saker, handel, industri og fiskeri eller Sosialdepartementet
 1916–1947: Departementet for handel, sjøfart, industri, håndverk og fiskeri eller Handelsdepartementet
 1917–1920: Industriforsyningsdepartementet
 1942–1945: Skipsfartsdepartementet
 1947–1987: Handels- og skipsfartsdepartementet
 1947–1987: Industridepartementet
 1988–1992: Næringsdepartementet
 1993–1996: Nærings- og energidepartementet
 1997–2013: Nærings- og handelsdepartementet

Kilder 
  «Handelsdepartementet», fra Store norske leksikon
  «Næringsdepartementet», fra NSD Forvaltningsdatabasen

Tidligere norske departementer
Fredrik Strømstad

Fredrik Strømstad (født 20. januar 1982 i Kristiansand) er en norsk fotballspiller fra bydelen Lund i Kristiansand. 

Strømstad er midtbanespiller, og spilte sist for den norske klubben  hvor han også startet karrieren som ungdomsspiller. Han har pr 2012 som 30-åring spilt for klubben i 23 år.

Strømstad ble solgt til  sommeren 2008. Første kamp for Le Mans kom 2. august 2008 i en treningskamp mot , en kamp som endte 0-3. Seriedebuten kom 9. august mot . Le Mans tapte 0-1. 

Han returnerte på lån til moderklubben fra 26. august 2010 til 1. august 2011, deretter på nytt lån fra august 2012. Etter -sesongen ble han ikke tilbudt ny kontrakt i . Han annonserte deretter at han legger opp som spiller på toppnivå.

Fredrik Strømstad er svært god teknisk, men også hardtarbeidende – og har blitt sammenlignet med den tidligere Start-helten Erik Mykland. Strømstad er kanskje ikke fullt så teknisk begavet som «Myggen», men er til gjengjeld mer målfarlig.

Strømstad debuterte på  i VM-kvalifiseringskampen mot  i oktober 2005. Han har 18 landskaper og to mål, mot  og mot  i 2006. Han har også spilt en rekke kamper for aldersbestemte landslag. 

Strømstad la opp som profesjonell fotballspiller i 2012 etter låneoppholdet i Start, men i 2013 begynte han å spille for  amatørklubben Tigerberget.

Landskamper

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Norske fotballspillere i Frankrike
Fotballspillere for Idrettsklubben Start
Fotballspillere for Le Mans UC 72
Personer fra Kristiansand kommune
71° nord-deltakere
Serena Maneesh

Serena Maneesh er et alternativt rockeband med base i Oslo. Bandets frontmann er Emil Nikolaisen. Nikolaisen har tidligere spilt trommer i punkrockbandet Silver og popgruppen The Loch Ness Mouse. Han har også vært gitarist i metalbandet Extol og i indiebandet Royal (der også Elvira Nikolaisen var med). 

Den selv-titulerte debutplaten ble gitt ut på det norske plateselskapet Honeymilk høsten 2005. Bandet vant turnéprisen under Alarmprisen 2006, som ble delt ut i samarbeid med Rikskonsertene. Bandet ble også nominert til Spellemannprisen 2005 i klassen «Rock».

Det neste albumet, SM2 – Abyss in B Minor, ble utgitt 22. mars 2010 på platemerket 4AD. For albumet ble bandet nominert til Spellemannprisen 2010 i klassen «Rock». Det har også vært nominert til Statoil-stipendet i 2008 og 2010, og til Nordic Music Prize for 2010.

Bandmedlemmer 

Emil Nikolaisen, vokal og gitar.
Hilma Nikolaisen, bass.
Øystein Sandsdalen, gitar.
Tommy Akerholdt, trommer.
Ådne Meisfjord, elektronikk.

Tidligere og/eller assosierte medlemmer:

Lina Holmstrøm, orgel, perskusjon og vokal.
Sondre T. Midttun, gitar.
Ann Sung-an Lee, orgel, perkusjon og vokal.
Marco Storm, trommer.
Håvard Krogedal, bass og tangenter.
Eivind Schou, fiolin.
Einar Lukerstuen, trommer.
Anders Møller, perkusjon.

Utgivelser 
Fixxations (EP, 2002)
Zurück (Retrospective 1999-2003) (EP, 2005)
Serena Maneesh (album, 29. august 2005)
S-M 2: Abyss In B Minor (album, 22. mars 2010)

Eksterne lenker 
 
 Offisiell fanside
 Artist page (label)
 SM Reactive Flyer (promo) Legal Audio samples & Video Clip (from GrandRockStation.tk)

Norske rockegrupper
Vinnere av Alarmprisen
Matthew Lewis

Matthew David Lewis (født 27. juni 1989) er en engelsk skuespiller. Han ble født i Leeds, og går på St Mary's School i Menston.

Han er mest kjent for rollen som «Nilus Langballe» i Harry Potter-filmene.

Da han var på audition for å få være med i Harry Potter-filmene, tenkte han ikke på figuren «Nilus» i det hele tatt. Alt han ville var å få være med i filmen.

Lewis er også kjent for å ha forbindelse med fanklubbene til Harry Potter. Han er regelmessig innom fansiden MuggleNet, og har også vært med på direkte websamtaler med fansiden.

Filmografi 
 Harry Potter og Dødstalismanene del 2(2011) – «Nilus Langballe»
 Harry Potter og Dødstalismanene del 1(2010) – «Nilus Langballe»
 Harry Potter og Halvblodsprinsen(2009) – «Nilus Langballe»
 Harry Potter og Føniksordenen (2007) – «Nilus Langballe»
 Harry Potter og Ildbegeret (2005) – «Nilus Langballe»
 Harry Potter og Fangen fra Azkaban (2004) – «Nilus Langballe»
 Harry Potter og Mysteriekammeret (2002) – «Nilus Langballe»
 Harry Potter og De vises stein (2001) – «Nilus Langballe»
 Dalziel and Pascoe: An Advancement of Learning (1996) (TV) – «Davy Plessey»
 Some Kind of Life (1995) – «Jonathan Taylor»
 Et helt halvt år (2016) «jojo moyes»

Eksterne lenker 
 
 

Engelske skuespillere
Skuespillere i Harry Potter-filmer
Personer fra Leeds
Fødsler i 1989