alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Sableta

Sableta er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende  
En liten (2-2,2 millimeter), avlang, gulbrunlig kortvinge, dekkvingene mørkere. Hodet er nokså stort, rundet, med små fasettøyne. Antennene er noe lengre enn hode + pronotum, nokså kraftig utvidet mot spissen, de ytre leddene mye bredere enn lange. Pronotum er avrundet, mye bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede, litt lengre enn pronotum, med lyse skulderflekker. Bakkroppen er lett spoleformet, brungul med et mørkt tverrbånd nær spissen.

Utbredelse 
Arten er utbredt i Nord-Amerika.

Systematisk inndeling 
Arten blir ofte plassert i den store slekten Atheta.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
 Stammen Athetini Casey, 1910
 Slekten Sableta Casey, 1910
 Sableta infulata (Casey, 1910)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Småkortvinger
Biller formelt beskrevet i 1910
Affinoptochus

Affinoptochus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger. Denne gruppen lever i et tett samliv med termitter.

Utseende 
Disse kortvingene har et svært særpreget utseende og ligner overflatisk sterkt på termittene de lever sammen med. Bakkroppen er kraftig oppsvulmet, mens pronotum og dekkvinger er reduserte. Dekkvingene har blitt skjøvet framover av den oppsvulmede bakkroppen slik at de nærmest står loddrett. Noen arter har også pølseaktige utvekster på bakkroppen som imiterer termittenes antenner og bein (disse billene kan etterligne termitter "bak-frem", slik at bakkroppen ligner termittens hode).

Levevis 
Disse billene lever sammen med termitter i familien Termitidae, underfamilien Nasutitermitinae i tuene deres, og er tett knyttet til disse. Det særpregede utseende betyr trolig at de blir godtatt av termittene, da de ligne på nymfestadiene til termittene.

Utbredelse 
Gruppen følger termittenes utbredelse og er utbredt på Java.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien småkortvinger, Aleocharinae
 Stammen Corotocini Fenyes, 1918
 Understammen Termitoptochina
 Slekten Affinoptochus Kemner, 1925
 Affinoptochus exclusus Kemner, 1925

Referanser

Kilder 
 Christopher Taylor (2012) Catalogue of Organisms - The Corotocini in their Gut-Swollen Glory.

Eksterne lenker 
 

Småkortvinger
Biller formelt beskrevet i 1925
Javas insekter
Akrincastiba

Akrincastiba er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende 
Små (gjerne 2-2,5 millimeter), vanligvis matt svarte eller brunlige kortvinger. Antennene er middels lange. Hodet er stort og firkantet med små fasettøyne, bak sterkt innsnevret slik at dyret får en påfallende tydelig "hals". Pronotum er rundet, bredest foran midten, med en dyp midtfure, knapt bredere enn hodet og mye smalere enn dekkvingene, som har parallelle sider og markerte "skuldre". Bakkanten er ganske rett. Bakkroppen er forholdsvis kort og bred, bredest i den bakre delen. Beina er lange og tynne. Slekten kan ligne på slekten Autalia men skiller seg fra denne blant annet på at kroppen er ganske matt, og at pronotum og dekkvingene mangler dype lengdegroper.

Levevis 
Disse kortvingene finnes gjerne mellom råtnende plantemateriale, i kompost, også i gammel møkk.

Utbredelse 
Arten er beskrevet fra Ecuador.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
 Stammen Falagriini Mulsant & Rey, 1873
 Slekten Akrincastiba Pace, 2001
 Akrincastiba moreti Pace, 2001

Referanser

Eksterne lenker 

 

Småkortvinger
Biller formelt beskrevet i 2001
Ecuadors insekter
Cephaloxynum

Cephaloxynum er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende  
Små, brunlige, forholdsvis brede kortvinger. Antennene er forholdsvis korte, hodet kort, bredt og firkantet med små fasettøyne. Pronotum er mye bredere enn langt, bakkanten er buet utbuktet. Dekkvingene er ganske korte, knapt lengre enn pronotum, bakkanten litt innbuktet innenfor bakhjørnene.

Utbredelse 
Slekten er utbredt fra Florida og Texas i nord til Argentina i sør.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
 Stammen Homalotini Heer, 1839
 Slekten Cephaloxynum Bernhauer, 1907
 Cephaloxynum bruchi Bernhauer, 1939
 Cephaloxynum capito (LeConte, 1880)
 Cephaloxynum chapini Blackwelder, 1943
 Cephaloxynum gestroi Bernhauer, 1907
 Cephaloxynum perplexumBernhauer, 1910
 Cephaloxynum rambouseki Bierig, 1931
 Cephaloxynum tricolor Bierig, 1931

Kilder

Eksterne lenker 
 

Småkortvinger
Dyr formelt beskrevet i 1907
Amaurodera

Amaurodera er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). De er spesialiserte på å leve sammen med maur.

Utseende  
Små til middelsstore, brunlige eller rødlige kortvinger, kroppen lite hårete. Antennene er forholdsvis lange og tynne. Hodet er middelsstort, rundet med små fasettøyne. Pronotum er lengre enn bredt, hjerteformet. Dekkvingene er ganske korte. Beina er forholdsvis lange og tynne.

Levevis 
Artene er knyttet til maur.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
 Stammen Lomechusini 
 Slekten Amaurodera Fauvel, 1905

Liste over artene 

 Amaurodera amabilis Pace, 2008
 Amaurodera angularis Assing, 2015
 Amaurodera arunica Assing, 2016
 Amaurodera atra Assing, 2019
 Amaurodera bicarinata Assing, 2017
 Amaurodera birmana Pace, 1986
 Amaurodera bomfordi (Eppelsheim, 1890)
 Amaurodera brevipennis Assing, 2019
 Amaurodera brevipes Assing, 2017
 Amaurodera bulbosa Pace, 2008
 Amaurodera calicitheca Assing, 2017
 Amaurodera cameroni Assing, 2003
 Amaurodera coriacea Assing, 2003
 Amaurodera darenae Yan & Li, 2015
 Amaurodera dentata Assing, 2016
 Amaurodera discoidea Pace, 2008
 Amaurodera disparicollis Assing, 2016
 Amaurodera elegans Cameron, 1939
 Amaurodera fasciata Assing, 2016
 Amaurodera frondium Pace, 2008
 Amaurodera fulgens Assing, 2003
 Amaurodera gilvicornis Assing, 2017
 Amaurodera gilvios Assing, 2016
 Amaurodera granata Assing, 2003
 Amaurodera ilamica Assing, 2005
 Amaurodera incisa Pace, 2008
 Amaurodera intermedia Cameron, 1943
 Amaurodera kinabaluensis Pace, 1989
 Amaurodera kleebergi Assing, 2006
 Amaurodera kraepelini Fauvel, 1905
 Amaurodera latisulcata Assing, 2017
 Amaurodera longisetosa Assing, 2017
 Amaurodera martensi Coiffait, 1982
 Amaurodera meorum Pace, 1992
 Amaurodera migritheca Assing, 2017
 Amaurodera nigra Cameron, 1925
 Amaurodera orousseti Pace, 1990
 Amaurodera pahangensis Pace, 2003
 Amaurodera parvoculata Assing, 2016
 Amaurodera philippina Cameron, 1941
 Amaurodera plena Pace, 2003
 Amaurodera projecta Assing, 2015
 Amaurodera reticulata Assing, 2016
 Amaurodera schawalleri Assing, 2005
 Amaurodera schmidti Assing, 2019
 Amaurodera schuelkei Assing, 2009
 Amaurodera silvana Pace, 1992
 Amaurodera similis Cameron, 1928
 Amaurodera soror Cameron, 1939
 Amaurodera spathulifera Assing, 2005
 Amaurodera spinans Assing, 2016
 Amaurodera thailandensis Pace, 1986
 Amaurodera varicollis Assing, 2016
 Amaurodera veluticollis (Motschulsky, 1858)
 Amaurodera verrucosa Assing, 2003
 Amaurodera yunnanensis Pace, 1998

Referanser

Eksterne lenker 
 

Småkortvinger
Biller formelt beskrevet i 1905
Redema

Redema er en slekt av biller som hører til familien kortvinger.

Utseende 
Disse billene etterligner maurene de lever sammen med.

Levevis 
Artene lever sammen med hærmaur i slektene Aenictus og Dorylus.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien småkortvinger, Aleocharinae
 Stammen Mimanommatini Wasmann, 1912
 Understammen Dorylophilina
 Slekten Redema Kistner & Jacobson, 1979
 Redema fulvicollis Jacobson & Kistner, 1979
 Redema hirsutus Kistner, 1979
 Redema kisubii Kistner, 1979
 Redema kymrae Kistner, 1979
 Redema longicollis (Cameron, 1930)
 Redema ovaticollis Jacobson & Kistner, 1979
 Redema pauliani Kistner, 1979
 Redema raignieri (Cameron, 1952)
 Redema vansomereni Kistner, 1979
 Redema villus Jacobson & Kistner, 1979
 Redema wasmanni (Cameron, 1930)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Småkortvinger
Biller formelt beskrevet i 1979
Chitosa

Chitosa er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende

Levevis

Utbredelse 
Arten er beskrevet fra Spania.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
 Stammen Oxypodini Thomson, 1859
 Slekten Chitosa Casey, 1900
 Chitosa nigrita (Rosenhauer, 1856)

Referanser

Eksterne lenker 

 

Småkortvinger
Biller formelt beskrevet i 1856
Spanias insekter
Pygoplanus

Pygoplanus er  en slekt av biller som hører til familien kortvinger.

Utseende 
Små, nokså brede kortvinger, oftest noe flate. De har gjerne reduserte fasettøyne og størt forkortede, kjegleformede antenner. Hodet kan være dekket av pronotum.

Levevis 
Artene er knyttet til maur.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i Malaysia (Perak).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien småkortvinger, Aleocharinae Fleming, 1821
 Stammen Pygostenini Fauvel, 1899 
 Slekten Pygoplanus Kistner, 2003
 Pygoplanus subterraneus Kistner, 2003

Referanser

Eksterne lenker 
 

Småkortvinger
Biller formelt beskrevet i 2003
Malaysias insekter
Disersus

Disersus er en slekt av elvebiller som kryper rundt på bunnen av rennende vann. De voksne billene puster ved hjelp av et såkalt plastron, og trenger ikke komme opp til overflaten etter luft. Til gjengjeld er de avhengige av oksygenrikt vann.

Utseende 
Middelsstore, avlange, blanke, mørke elvebiller. Hodet er lite, antennene er middels lange, 11-leddete, trådformede. Dekkvingene er avlange med punktrekker. Beina er lange, særlig fotleddene, og ganske kraftige. Det ytterste fotleddet bærer ganske store klør. Larvene er flattrykte og langstrakte. Ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter) er tydelig markerte. Hodet er ganske lite med korte antenner og små kjever (mandibler). De tre parene med bein er korte og kraftige, og bakkroppen langt tilspisset.

Levevis 
Elvebillene kryper rundt på bunnen av rennende vann. De kan ikke svømme og er avhengige av å klamre seg fast til bunnen. Larvene i denne slekten lever på død ved som ligger under vann, og er avhengige av mikrober for å fordøye veden. Larveutviklingen er ganske langsom og det tar gjerne 4-6 år å komme seg gjennom livssyklusen, men de voksne billene lever bare ca. 3 uker.
Larvene puster med gjeller som sitter inne i endetarmen (kan skytes ut), mens de voksne billene har et såkalt plastron. Undersiden er dekket av vannavstøtende (hydrofuge) hår. Disse holder på plass en sølvaktig hinne av luft, og oksygenutveksling skjer mellom denne og det omringliggende vannet. Denne tilpasningen gjør at billene ikke trenger komme til overflaten for å få luft, men til gjengjeld er de avhengige av vann med høyt oksygeninnhold, slik som kaldt, raskt rennende vann. De utvokste larvene kryper på lang og forvandler seg til en puppe i en utgravd hule på bredden. De nyklekte billene kan fly langt, men når de først har funnet en passende bekk slår de seg vanligvis til der for resten av livet.

Utbredelse 
Slekten er kjent fra Mellom- og Sør-Amerika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien elvebiller, Elmidae Curtis, 1830
 Underfamilien Larainae LeConte, 1861 – for det meste tropiske arter
 Slekten Disersus Sharp, 1882
 Disersus ambocheilus Spangler & Santiago, 1987
 Disersus cacicus (Coquerel, 1851)
 Disersus chibcha Spangler & Santiago, 1987
 Disersus dasycolus Spangler & Santiago, 1987
 Disersus inca Spangler & Santiago, 1987
 Disersus longipennis Sharp, 1882
 Disersus otongachi Čiampor, Kodada, Bozáňová & Čiamporová-Zaťovičová, 2021
 Disersus pilitibia Spangler & Santiago, 1987
 Disersus quincemil Spangler & Santiago, 1987
 Disersus saxicola Spangler & Santiago, 1987
 Disersus uncus Spangler & Santiago, 1982

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Elvebiller
Biller formelt beskrevet i 1882
Erichia

Erichia er en slekt av biller som lever ved saltvann. Larvene graver i jorden og spiser alger og moser. De voksne flyr og kommer gjerne til lys.

Utseende 
Medlemmene i denne familien er ganske ulike og det kan være vanskelig å finne fellestrekk når det gjelder ytre utseende. De blir gruppert sammen på grunn av visse anatomiske fellestrekk. Alle er små biller (0,8 – 4,5 mm), som oftest forholdsvis brede, brune eller svarte, av og til med metallglans. Noen minner om hårbiller (Scirtidae), andre kan ligne på tyvbiller og borebiller (Anobiidae). Hodet kan trekkes inn i en grop i forbrystet, antennene er tråd- eller svakt kølleformede og består av 7 eller 11 ledd.

Utbredelse 
Slekten er beskrevet fra Syria og er også kjent fra Tyrkia. Den er også kjent fra et fossil i rav fra kritt-tiden, Myanmar.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien Limnichidae Erichson, 1846
 Underfamilien Cephalobyrrhinae
 Slekten Erichia Reitter, 1895
 †Erichia cretacea Yu, Slipinski, Hong & Pang, 2018
 Erichia longicornis Reitter, 1895

Referanser

Kilder 
 Lawrence, J.F., Hastings, A.M., Dallwitz, M.J., Paine, T.A. og Zurcher, E.J. Delta Interactive Key – Coleoptera Elateriformia, Limnichidae. 
 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae. (Liste over Nordens biller) Helsinki.

Eksterne lenker 
 

Limnichidae
Biller formelt beskrevet i 1895
Syrias insekter
Tyrkias insekter
Elmomorphus

Elmomorphus er en slekt av mudderbiller som lever i eller ved vann. De er avlange biller, som oftest er oversiden kledt med lange, oppstående hår. Antennene er karakteristiske, ganske korte, de 5-6 ytterste leddene danner en kølle eller har kamaktige utvekster.

Utseende 
Små til middelsstore, avlangt-ovale, blanke, mørke mudderbiller. De ligner overflatisk på familien elvebiller (Elmidae), noe navnet spiller på. Antennene er vanligvis kortere enn hodets bredde, og består av 3-13, vanligvis 8-11, ledd. De to innerste leddene er mye lengre enn de andre, og de ytterste leddene synes ofte som et lite vedheng på det store andre leddet. Den 5-6 ytterste leddene danner en avlang kølle, eller de har kamaktige utvekster. Dekkvingene er forholdsvis avlange og smale. Beina er slanke, fotleddene er ofte ganske lange med store klør ytterst. Undersiden hos de artene som lever i vann er kledt med fine, korte, vannavstøtende hår, et såkalt plastron, som holder på et luftlag som er nyttig for billenes gassutveksling. Hunnene har et langt, spisst eggleggingsrør som vanligvis er trukket inn i bakkroppen.

Levevis 
Disse billene lever i eller ved vann. Det er bare de voksne individene av noen arter som er rent vannlevende, andre voksne og alle larver finner man gjerne i mudderet i vannkanten. Denne slekten utmerker seg ved at larvene er nokså rent landlevende. De artene som lever i vann kan ikke svømme, men kryper rundt på bunnen, under steiner eller på vannplanter. De trenger ikke komme opp til overflaten for å puste, men gassutvekslingen skjer gjennom plastronet på undersiden. Dette krever oksygenrikt vann og disse artene er derfor vanligvis å finne i kjølig, rennende vann med mye oksygen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien mudderbiller, Dryopidae
 Slekten Elmomorphus Sharp, 1888 
 Elmomorphus brevicornis Sharp, 1888
 Elmomorphus bryanti Hinton, 1935
 Elmomorphus carinatus Grouvelle, 1896
 Elmomorphus castaneus Grouvelle, 1896
 Elmomorphus gressitti Satô, 1973
 Elmomorphus javanicus Grouvelle, 1896
 Elmomorphus montanus Grouvelle, 1913
 Elmomorphus naviculus Delève, 1973
 Elmomorphus nepalensis Satô, 1981
 Elmomorphus posternalis Hinton, 1935
 Elmomorphus sarawakensis Chûjô & Satô, 1964
 Elmomorphus sericeus Grouvelle, 1896
 Elmomorphus striatellus Delève, 1968
 Elmomorphus substriatus Hinton, 1935
 Elmomorphus truncatus Grouvelle, 1896

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 

 

Mudderbiller
Biller formelt beskrevet i 1888
New Zealands insekter
Ismail Bellemkhannate

Ismail Bellemkhannate (født 1997) er en norsk karateutøver som representerer Mizuchi Karateklubb.

Han vant fem NM-gull i perioden 2016–2019. Han vant kongepokalen i 2019.

Han deltok i EM i karate 2019 der han endte på 7.-plass i +84 kilosklassen.

Medaljer i norske mesterskap

Se også 
 Norgesmesterskapet i karate

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske karateka
Kongepokalvinnere i kampsport
Personer fra Bærum kommune
Martin Heede

Martin Heede (født 1991) er en norsk tidligere karateutøver som representerte Troll Karateklubb i Oslo.

Han vant fire NM-gull i perioden 2007–2011. Han vant kongepokalen i 2010.

Medaljer i norske mesterskap

Se også 
 Norgesmesterskapet i karate

Referanser 

Norske karateka
Kongepokalvinnere i kampsport
Louien

Live Miranda Solberg (født 1986) med artistnavnet Louien, er en norsk americana/folk/pop-artist, låtskriver og musiker. 

I 2019 ga Louien ut sitt debutalbum None Of My Words på Jansen Records. Hun er også medlem av bandet Silver Lining, som har kontrakt med plateselskapet Die With Your Boots On Records.

Diskografi 
 2020: None Of My Words (album), Jansen Records
 2021: No Tomorrow (EP), Jansen Records
 2022: Figure Me Out (EP), Jansen Records

Familie 
Hun er datter av skuespiller Sverre Solberg (1960–2014).

Referanser 

Norske musikere
Fødselsdato ikke oppgitt
Concertgebouw

Koninklijk Concertgebouw (Konglige konserthus) er et konserthus i Amsterdam kjent for sin gode akustikk.  Ved 125-års jubileet i 2013 gav dronning Beatrix Concertgebouw status som kongelig (koninklijk). 

Bygningen ble åpnet i 1888 og var tegnet av Adolf Leonard van Gendt (Dolf van Gent) og inspirert av Neue Gewandhaus i Leipzig. Byggingen begynte i 1883, og 2186 pillarer av tre ble banket ned i bakken som fundament.  Bygningen var ferdig i 1886, men utfordringer med adkomsten gjorde at den offisielle åpningen var 11. april 1888. Husorkesteret, Concertgebouworkest holdt sin første konsert 3. november 1888. 

Grote Zaal ("Store sal") har plass til 1950 personer, og er 27,5 m lang, 27,75 m bred og 18 m høy.  Salens romklang gjør den spesielt god for musikk fra den sene romantiske perioden, men ikke like god for The Who og Pink Floyd som spilte der i 1960-årene. Gustav Mahler, Richard Strauss og Igor Stravinsky har dirigert sine egne verker i dette rommet.

Orgelet ble bygd i 1891 av Michael Maarschalkerweerd fra Utrecht, og er det største av de 127 orglene han bygde. 

Bak hovedsalen ligger en mindre oval scene, Kleine Zaal ("Lille sal") med 430 plasser. Denne brukes i stor grad til kammermusikk. Bygget har også en speilhall med plass til 350 personer som brukes til mottagelser og konferanser.

Referanser

Byggverk i Amsterdam
Konserthus
Oskar Fallenius

Lars Erik Oskar Fallenius (født 1. november 2001 i Nynäshamn) er en svensk fotballspiller som spiller for den danske klubben .

Referanser

Eksterne lenker 
 

Svenske fotballspillere
Fotballspillere for IF Brommapojkarna
Fotballspillere for Brøndby IF
Fotballspillere for Idrettsklubben Start
Personer fra Nynäshamns kommun
Utenlandske fotballspillere i Norge
Let’s Go Brandon

«Let's Go Brandon» er et politisk slagord og internett-fenomen, brukt som en eufemisme for «Fuck Joe Biden», med henvisning til USAs president Joe Biden.

Slagordet «Fuck Joe Biden» begynte å bli ropt på tribunene under sportsbegivenheter i USA tidlig i september 2021. Under en TV-sending i oktober 2021 ble racerbilfører og løpsvinner Brandon Brown intervjuet foran en fullsatt tribune der «Fuck Jo Biden» ljomet.

Det er uklart om NBC-reporteren Kelli Stavast mistolket ropene eller om hun bare prøvde å pynte på situasjonen da hun under intervjuet hevdet de ropte «Let's Go Brandon». TV-øyeblikket ble imidlertid umiddelbart plukket opp av Biden-motstandere: Klippet gikk viralt, og slagordet «Let's Go Brandon» prydet raskt T-skjorter, jakkemerker, capser og skilt.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 

Joe Biden
Valdir Benedito

Valdir Benedito (født 25. oktober 1965 i Araraquara i Brasil), er en brasiliansk tidligere fotballspiller som spilte midtbane.

Valdir ble født i byen Araraquara, men vokste opp i en liten landsby med rundt hundre innbyggere som primært levde av produksjon av alkohol og sukker. Foreldrene til moren hans hadde migrert til Brasil fra Italia. Oppveksten hans var trygg og rolig. Fritiden gikk med til å spille fotball på en løkke rett ved familiens hus, og han hjalp også med å spe på foreldrenes inntekter ved å kutte sukkerrør.

Som 16-åring gikk han en periode tolv kilometer for å prøvespille for Ferroviária. Det tok en stund før klubben ble overbevist om å satse på ham. Før de endelig ga ham sjansen var det nære på at Valdir ga opp drømmen om å livnære seg som fotballspiller. Han startet på juniorlaget, og ble senere hentet opp til seniorlaget. Der spilte han ett år som profesjonell, før han forlot delstaten São Paulo til fordel for Platinense i delstaten Paraná.

Gjennombruddet kom med en overgang til toppdivisjonsklubben Atlético Paranaense. Valdir slet lenge med hjemlengsel, men var fast bestemt på å oppnå ambisjonen om å klare seg som profesjonell fotballspiller. Han lå ikke på latsiden. Selv i feriene trente han hardt for å bli bedre, og unngikk inntak av alkohol. Med sin utholdenhet og løpsstyrke passet han godt inn i lagets spillestil. Selv om laget ikke presterte så bra, var Valdir en spiller tilhengerne satte pris på. Valdirs innsats for Atlético Paranaense ble også lagt merke til av landslagstrener Paulo Roberto Falcão. Valdir fikk sjansen i de to siste oppkjøringskampene mot 1991-utgaven av Copa América. Debuten fikk han da han startet vennskapskampen 28. mai 1991 mot . En måned senere startet han en vennskapskamp mot . Falcão inkluderte ham i troppen til Copa América, hvor han spilte fra start i lagets nest siste kamp mot  og som innbytter i lagets siste kamp i turneringen mot vertslandet . Som følge av at Brasil endte turneringen på andreplass bak Argentina, mistet Falcão jobben. Valdir ble aldri innkalt til landslaget igjen.

I 1992 følte Valdir han trengte et klubbskifte og ba om å forlate Atlético Paranaense. Hans neste klubb ble . 

I desember 1994 signerte Valdir kontrakt med japanske . Han tilbragte tre sesonger i japansk fotball med klubben, før han vendte hjem til brasiliansk seriefotball igjen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Brasilianske fotballspillere
Fotballspillere for CA Paranaense
Fotballspillere for Clube Atlético Mineiro
Fotballspillere for Kashiwa Reysol
Fotballspillere for Cruzeiro Esporte Clube
Personer fra delstaten São Paulo