alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
GoldenEye

GoldenEye er en britisk actionfilm fra 1995 regissert av Martin Campbell. Det er den 17. filmen om den britiske agent 007 James Bond og 1. filmen med Pierce Brosnan i rollen som James Bond.

Filmen starter med at agent 007 og 006, eller Alec Trevelyan, (hovedskurken i filmen, spilt av Sean Bean), er på et sabotasjeoppdrag på en kjemisk fabrikk utenfor Arkhangelsk, Sovjetunion. Under en skuddveksling blir 006 tatt til fange, og skutt av oberst Ourumov (spilt av Gottfried John). Agent 007 kommer seg hel ut av fabrikken, og ser at den går i lufta. Senere i filmen drar Bond til Monaco, og der møter han Xenia Onatopp (spilt av Famke Janssen), som viser seg å jobbe for Janus. Etter å ha stjålet et helikopter, stikker hun og general Ourumov av, og lander ved en radarbase for russiske romvåpner i Servanaja, Sibir. Ourumov tar kontroll over den såkalte  Goldeneye satellitten, og Xenia dreper alle som er der, med unntak av de to teknikerne Natalya Fedorova Simonova (spilt av Izabella Scorupco) og Boris Grischenko (spilt av Alan Cumming). Hun kommer seg til St. Petersburg der hun blir tatt til fange sammen med Bond. Bond har sporet opp Janus, og det viser seg at det er Alec Trevelyan.

Filmens tittelmelodi heter "Golden Eye" og ble sunget av Tina Turner. Den er forøvrig å finne på albumet med samme tittel.

Rolleliste

 Pierce Brosnan som James Bond. En hemmelig MI6-agent
 Sean Bean som tidligere M16-agent Alec Trevelyan, og senere som en skurk ved kallenavn Janus.
 Izabella Scorupco som Natalya Simonova
 Famke Janssen som Xenia Onatopp. En jagerfly-pilot, og sadistisk leiemorder.
 Joe Don Baker som Jack Wade: En CIA-offiser på samme oppdrag som James Bond.
 Judi Dench som M: Sjef for MI6 og Bonds overordnede.
 Gottfried John som sovjetisk oberst Arkady Grigorovich Ourumov
 Robbie Coltrane som Valentin Dmitrovich Zukovsky: En russisk gangster, og tidligere KGB-agent.
 Alan Cumming som Boris Grishenko: En data-programmerer tilknyttet Janus.
 Tchéky Karyo som Russlands forsvarsminister Dmitri Mishkin.
 Desmond Llewelyn som Q: Leder for "Q Branch" (en forsknings- og utviklingsdivisjon innenfor de britiske hemmelige tjenestene)
 Samantha Bond som Moneypenny: Sekretær for M i M16. 
 Michael Kitchen som Bill Tanner: M's stabssjef.
 Billy J. Mitchell som admiral Chuck Farrell: En kanadisk marine-offiser, forført og myrdet av Xenia Onatopp.
 Minnie Driver som Irina: En russisk nattklubb-sanger og elskerinne til Valentin Dmitrovich Zukovsky.
 Serena Gordon som Caroline, en MI6-ansatt som James Bond forfører.

Eksterne lenker 
 

James Bond-filmer
Filmer fra 1995
Engelskspråklige filmer
Britiske actionfilmer
Filmer lagt til Sovjetunionen
Filmer lagt til Russland
Filmer lagt til Cuba
Filmer om atomvåpen
Filmweb

Filmweb er en norsk internettportal dedikert til film og TV-serier. Portalen presenterer filmer som går på norske kinoer med omtaler, bilder og trailere, og man kan også handle kinobilletter på nettsiden. I tillegg til kinofilmer har Filmweb en videoside med nyheter på hjemmekinoformat og lister over de best solgte filmene, og en seksjon for online-film hvor man kan se filmer over nettet. Filmweb har også det norske svaret på "Box Office"-statistikk gjennom Kinotoppen. I tillegg til det har Filmweb en "streamingguide" som gir oversikt over hvor man kan finne diverse filmer og serier digitalt

Administrerende direktør er Harald Løbak Sæther.

Referanser

Eksterne lenker
 

Filmnettsteder
ACTIVE

ACTIVE, tidligere European Good Templar Youth Federation (EGTYF), er en paraplyorganisasjon som samler europeiske ungdomsorganisasjoner med avholdsstandpunkt. Den er assosiert med, men den er ikke den europiske grenen av International Organization of Good Templars (IOGT). Juvente og Junior- og barneorganisasjonen JUBA er de norske medlemmene.

ACTIVE regner alkohol og andre rusgifter som en av hovedgrunnene for vold og konflikter mellom mennesker, og derfor går organisasjonen inn for en rusfri livsstil.

Organisasjonen arrangerer også en årlig sommerleir. Sommerleiren i 2005 ble holdt i Altthymen, Tyskland, i 2008 ble den holdt i Ransberg, Sverige. I 2009 ble den holdt i Albania. I 2010 arrangeres den i Fredrikstad i Norge, hvor det også ble avholdt en kongress og verdenskongress til IOGT. I 2011 ble sommerleiren arrangert i Riga. I 2012 ble sommerleiren og ACTIVE-kongressen holdt i Island.

I 2006 skiftet EGTYF navn til ACTIVE. 

Simon Olsson fra UNFSverige er president i organisasjonen (2012-2014).

Referanser

Eksterne lenker
 Active
 Juvente
 JUBA

Europeiske avholdsorganisasjoner
Juvente
Fibula (spenne)

Fibula er en type draktsmykker fra førhistorisk tid. Betegnelsen skriver seg fra latin, figo, det vil si noe som fester eller føyer noe sammen. De tidligste fibulaene er da også ganske enkle nåler og hekter, som utvikler seg til låsbare nåler etter samme prinsipp som ved vår tids sikkerhetsnåler. Som ved disse er den klassiske fibulaen satt sammen av en fast bøyle med nåleholder (også benevnt fot), og en fjærende nål som kan holdes fast i nåleholderen.

I Europa 
I gresk draktskikk hører fibulaene sammen med kvinnedrakten peplos, en løsthengende kjole holdt oppe med stropper over hver skulder. Disse stroppene ble holdt sammen med hver sin fibula. Peplos ble beholdt som kvinnedrakt gjennom lange tider, og prinsippet ble overtatt av romerne som laget sine egne versjoner av fibulaene. Herfra gikk de videre over til germanerne, slik at varianter av fibulaer finnes over størstedelen av Europa over lange perioder av forhistorien. Gjennom disse tidene har moten svinget, og utformingen av fibulaene har variert svært opp gjennom de arkeologiske periodene. På det viset er fibulaen en av de arkeologiske gjenstandsgruppene som har egnet seg best for typologisk datering.

I Skandinavia 
I Skandinavia finnes de første ganske enkle fibulaene så langt tilbake som i eldre bronsealder, dvs. omtrent 1000 f.Kr. Fra førromersk jernalder har vi fibulaer av både bronse og jern, med fjærende nål. Romertiden kan oppvise et meget rikt og mangfoldig materiale med flere hovedtyper. 

I Danmark ble det laget en spesiell type fibula, kalt rosettfibula, i romertiden. Denne typen spenner ble antakelig kun laget ved Him­ling­øje på Øst-Sjælland. Derfra ble de distribuert rundt i resten av Skandinavia, trolig som gaver blant eliten. I Norge er rosettfibulaer funnet både i Levanger, på Karmøy og i Rygge.

I folkevandringstiden ble den korsformede fibulaen vanlig, både for menn og kvinner; dette er en direkte etterlikning av senromerske former. 

Fibulaene kunne ha ornamenter på bøyle og fot, men etter hvert ble det i tillegg lagt plater med dekor oppå bøylen, og vi får bl.a. rosettfibulaene. Senere kom de overdimensjonerte relieffspennene, de største og mest prangende i denne funnkategorien.

Yngre jernalders fibulaer finnes i flere varianter som de treflikede og tosidige spennene. De vanligste er imidlertid de skålformede spennene, også kjent som ovale spenner, som er selve kjennemerket på vikingtidens kvinnedrakt i Norden. Her sitter bøyle og nål under et ovalt halvrundt skall, som regel av bronse, men de fineste er av sølv.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Arkeologiske funntyper
Vestavind (avis)

Vestavind er en uavhengig lokalavis som gis ut en gang i uka i papirutgave, og daglig på nett, i Sveio kommune i Vestland. Lokalavisa blir skrevet på nynorsk.

Vestavind ble første gang utgitt i 1986 og var den gangen kun et A3-ark som ble gitt ut gratis, sponset av annonser. 

Redaktør per 2021 er Torstein Tysvær Nymoen. Bent Rune Sinnes er styreleder i Vestavind AS.

Opplag 
Bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for Lokalaviser.
2004: 1 229
2005: 1 426
2006: 1 540
2007: 1 481
2008: 1 599
2009: 1 572
2010: 1 664
2011: 1 621
2012: 1 615
2013: 1 647
2014: 1 662
2015: 1 587
2016: 1 603
2017: 1 575
2018: 1 545
2019: 1 519
2020: 1 515

 2021: 1 596

Tidligere medarbeidere 
Mange journalister har startet sin karriere i Vestavind, blant andre Vidar Enerstvedt, Ellen Tveit og Irene Jacobsen. De fleste som blir ansatt i Vestavind, har bakgrunn som journalist eller tidligere elev ved medialinjen.

Ansvarlige redaktører 
 1986–1989: Eva Sternhoff Austvik
 Per A. Enge
 Ingeborg Marie Jensen
 Margrethe Hegland (Langebo)
 Sigurd Olav Larsen
 Sveio Olav Hansen
 Ellen Tveit
 2006–2010: Irene Jacobsen
 2010–2011: Mona Terjesen
 2019–2020: Iris Elin Ullvang (vikariat)
 2020: Ellen Marie Hagevik (vikariat)
2012–2021: Irene Flatnes
2021–: Torstein Tysvær Nymoen

Referanser

Eksterne lenker 
 

Aviser i Vestland
Aviser etablert i 1986
Kultur i Sveio
Rettferdig Blant Nasjonene

Termen Rettferdig Blant Nasjonene, (på hebraisk: חסידי אומות העולם, uttales «Khasidei Umot HaOlam») har etter den annen verdenskrig blitt brukt til å beskrive ikke-jøder som opptrådte heroisk under holocaust for å redde jøder fra det nazistiske folkemordet.

Holocaust

fr:Juste parmi les Nations
pt:Justos entre as Nações
Tromsøgodset

Tromsøgodset var et jordegods med hovedsete på Karnes ved Lyngseidet, Lyngen i Troms.

Det omfattet en rekke eiendommer i Hillesøy, Skjervøy og Lyngen som opprinnelig var en del av kongens krongods, 
men ble solgt til Joachim Irgens i 1666. Irgens gikk konkurs, og etter dødsboet ble noen av eiendommene i «Irgensgodset» i 1677 overtatt av lagmannen Gjert Lange, som forøvrig også var godsforvalter for Irgensgodset. På dette tidspunkt omfattet det 120 gårder og rundt 90 finnerydninger, som i overtakelsen ble verdsatt til rundt 5000  riksdaler. Irgens' enke Cornelia Bickers kjøpte tilbake disse i 1705, og satt som eier inntil sin død i 1708. Hennes slektning, Jacob de Petersen fra Amsterdam, overtok i 1713, og navnet «Tromsøgodset» ble tatt i bruk omtrent da.

Hans sønner solgte i 1751 til kjøpmann Johan Christian Hvid fra Trondheim. Hans far Michael Hvid var godsbestyrer i perioden 1716–1757. Johan Hysing overtok godset i 1764 for 6000 daler, og hans bror Ahlert Hysing overtok i 1771 for 6600 daler. Hans svoger Andreas Røst kjøpte det i 1772 for 7000 riksdaler, og i 1777 og 1781 ble det solgt videre til Georg Wasmuth. En tredeling ble gjort 10. juni 1783, da godset utgjorde 139 voger, 2 bismerpund og 12 mark og kjøpesummen  satt til 8600 riksdaler.
Den nordlige delen med Skjervøy og Kåfjord opp til Finnmark, gikk til Hysing, senere drevet av Ovidia Fredrikke Lyng; dette ble kalt Skjervøygodset.
Georg Wasmuth fikk den midtre, innbefattet Helgøy, Karlsøy, Ullsfjord og Lyngen; dette ble kalt Karnesgodset og senere overtatt av sønnen Ulrik.
Hans Andreas Morsund overtok den søndre delen som omfattet Hillesø og Troms sogn; dette ble heretter kalt Bentsjordgodset eller Moursundgodset.
Rundt 1850 begynte oppdelingen og salg til leilendingene som bebodde jorden.

Eksterne lenker 
 Gårdshistorie fra Lyngen

Lyngens historie
Skjervøy
Tromsøs historie
Senja kommunes historie
Vistdalitt

Vistdalitt-gabbro, eller vistdalitt, er en variant av bergarten gabbro fra forekomsten i Vistdalen i Nesset i Møre og Romsdal. Vistdalitt-gabbro er det norske handelsnavnet på bergarten. I steinindustrien kalles den ofte bare for vistdalitt.

Vistdalitt-gabbro blir forholdsvis mørk når den blir polert og med grønne krystaller som gir steinen sitt særpreg. Den er grovkornet, dypgrønn og svart. Gabbro er vanlig mange steder i Norge, men finnes sjelden i store forekomster.

Den benyttes i dag til alle formål på grunn av sitt særpreg og sin styrke, men sjeldnere brukt som gravminner. Bekledningsstein, benkeplater, ovnsplater og fliser er de vanligste produktene. Den har blitt brukt mye i offentlige bygg som bekledningsstein på gulv, trapper, fasader og lignende. Henie-Onstad Kunstsenter på Høvikodden har vistalitt-gabbro i gulvene. Skulpturen «Trollstigenmonumentet» øverst i Trollstigen er laget av kunstneren Hagbart Solløs.

Steinbrudd 
I 1928, i Vistdal, fant Gunnar Opdal en større forekomst av amfibolitt ved Opdal. Geologer ble engasjert for analyse av forekomsten. Den viste seg å være drivverdig, og uttak av stein fra et steinbrudd startet i 1931. Amfibolitten fikk handelsnavnet vistdalitt og ble karakterisert som en gabbroforekomst. Dette er nok det mest kjente steinbruddet der norsk gabbro tas ut som steinblokker. Vistdalitten har en egenvekt på ca. 3216 kg pr. m³.

Selskapet Romsdal Steinindustri ble stiftet i 2004 og er registrert som aksjeselskap under bransjen «hogging og bearbeiding av monument- og bygningsstein».

Bildegalleri

Eksterne lenker 
 www.romstein.net/ – Romsdal Steinindustri AS

Magmatiske bergarter
Molde
Labradorsten

Labradorsten eller labrador er en gammel betegnelse  på bergarter med høyt innhold av labradoritt. Labradoritt som er feltspat i plagioklasserien, gikk også tidligere under navnet labrador. I dag klassifiseres labradorsten  stort sett som en variant av bergarten anortositt. Man trodde tidligere at larvikitt også var en labradorsten. Det viste seg senere at den egentlig bestod av alkalifeltspat med små lameller av plagioklas, og det var dette som skapte fargespillet som minnet om fargespillet i labradoritt. Larvikitt klassifiseres i dag som en  bergartsvariant av monzonitt, likevel er navnet labrador så innarbeidet at den ofte selges som det.

Labradorisering

Uttrykket labradorisering kommer fra labradoritt, som er en feltspat i plagioklasserien består av 50-30% albitt og 50-70% anortitt der denne egenskapen er fremtredende. Fargespillet kommer av vekslende variasjoner med innholdet av kalsium og natrium. Fargespillet i larvikitten blir i enkelte tilfeller betegnet som labradoriserende, mens den mer korrekte betegnelsen er Schiller effekt. Denne Schiller effekten skyldes mikroskopiske lameller av plagioklas i alkalifeltspat som  gjør at lyset brytes i et blått fargespill.

Bergarter som selges som labradorsten
Her er en liten oversikt over noen bergarter som selges som labradorsten. Larvikitt er ikke klassifisert som labradorsten, men den får bli med likevel.

Lys labrador 

Lys labrador er egentlig lys larvikitt. Den brytes vest i Larvik, i Tveidalenområdet og litt inn Porsgrunn. Tveidalstypen har grå egenfarge og fargespillet er dominert av blått. Som handelsvare går den under navn som lys labrador, Blue Pearl, lys syenitt og lignende.

Mørk labrador 

 Mørk labrador er egentlig mørk larvikitt. Den brytes øst i Larvik, i Tjøllingområdet og inn mot grensa til Sandefjord. De vanligste variantene er Klåstad-typen og Bergan-typen. Som handelsvare går de under navn som mørk labrador, Bergan syenitt, Emerald Pearl eller mørk syenitt. Det største bruddet ligger på Klåstad. Den går fra å være mørk til å bli nesten sort.

Labrador Antique
Labrador Antique er et handelsnavn for en variant av bergarten anortositt, med et høyt innhold av labradoritt. Den tas ut i Sirevaåg, Rogaland av bedriften Granit 1893.

Blue Antique
Blue Antique er en annen labradorsten (anortositt), som tas ut ved Hellvik i Rogaland av bedriften Larvik Granite AS.

Referanser

Bergarter
Casus belli

Casus belli (latin, «krigsanledning», «årsak til krig») er en hendelse som anses å gi grunnlag for å føre krig mot en stat. Hva som blir ansett som et casus belli har variert opp igjennom historien. I dag ansees et væpnet angrep på en stat eller en beslutning i FNs sikkerhetsråd om en militær aksjon som et casus belli.

Et av historiens mest kjente casus belli var mordet på erkehertug Franz Ferdinand i 1914, som ledet til første verdenskrig.

Begrepet kom i allmenn bruk på 1600- og 1700-tallet gjennom skriftene til Hugo Grotius (1653), Cornelius van Bynkershoek (1707), og Jean-Jacques Burlamaqui (1732), blant andre, og grunnet framveksten av politiske doktrinen om jus ad bellum eller «rettferdig krigsteori». Begrepet er også benyttet uformelt for å referere til en hvilken som helst «rettferdig hensikt» en nasjon kan kreve for å gå inn i en konflikt. Det har også blitt benyttet retrospektivt om situasjoner som oppsto før begrepet kom omfattende anvendelse, foruten også å beskrive dagens situasjoner — selv de hvor krig ikke har blitt formelt erklært.

Referanser 

Latinske ord og uttrykk
Krig
Knut Gunnarsson Helland

Knut Gunnarsson Helland (født i 1880, død i 1920) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark, som i ung alder slo seg ned i USA og startet Helland Brothers sammen med sin bror. 
	
Helland var sønn av Gunnar Olavsson Helland. Han arbeidet en tid sammen med broren Olav i Notodden. I 1901, i en alder av 21 år, dro han til USA og startet verksted, Helland Brothers sammen med broren Gunnar Gunnarsson Helland i 1905 i Chippewa Falls i Wisconsin.

Helland døde plutselig, antagelig av tyfus, i 1920 og broren Gunnar fortsatte driften av verkstedet alene til det ble nedlagt i 1927.

Fele bygget av Knut Gunnarsson Helland

Se også 
 Felemakerslekten Helland

Kilder 
 «Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
 «Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
 Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
 John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
 Olav Gunnarsson Helland, private brev.
 Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
 Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
 Morgenbladet, Christiania, torsdag 15. juli 1852

Eksterne lenker 
 Felamakerslekten Helland

Norske felemakere
Norske hardingfelemakere
Personer fra tidligere Bø kommune i Telemark
Personer fra Midt-Telemark kommune
Fødsler i 1880
Dødsfall i 1920
Dødsdato ikke oppgitt
Gunnar Gunnarsson Helland

Gunnar Gunnarsson Helland (født 1889, død 1976) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark som i ung alder slo seg ned i USA og startet Helland Brothers sammen med sin bror.

Helland arbeidet på verkstedet til sin far Gunnar Olavsson Helland inntil han i 1901 emigrerte til Chippewa Falls, Wisconsin i USA. Der etablerte han Helland Brothers sammen med sin bror Knut Gunnarsson Helland, som døde allerede i 1920. Gunnar fortsatte å drive Helland Brothers alene frem til 1927, da etterspørselen avtok.

I 1927 reiste Gunnar til Minneapolis og arbeidet i to år for Jacob Lundh, som var en kjent felemaker der.

To år senere, i 1929 reiste han til Fargo i Nord-Dakota hvor han drev en butikk inntil han startet Helland Music Company i fjerde etasje i en bygning på Broadway. Forretningen ble drevet helt fram til 1962 da den ble oppkjøpt av Lloyd Hammond. Han fortsatte å arbeide for Lloyd Hammond til han var over 80 år.

Gunnar endret de senere felene han bygget. Han finèrforsterkninger på innsiden av f-hullene for å oppnå bedre styrke, kortere f-hull, lavere profil, og en form som lå nærmere Guarneri del Gesù (Robert «Bud» Larsen).

Den siste hardingfelen Helland bygget var i 1937. Der var ikke stor etterspørsel etter hardingfeler i USA. I hele sitt liv bygget han i alt 300 stykker. Han oppnådde aldri mer enn 150 USD for en fele, mens idag oppnår man fra 10 000 til 15 000 USD og enda mer for de samme felene.

Se også 
 Felemakerslekten Helland
 Helland Brothers

Litteratur 
 «Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
 «Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
 Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
 John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
 Olav Gunnarsson Helland, private brev.
 Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
 Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
 Morgenbladet, Christiania, tordag 15. juli 1852

Eksterne lenker 
 Felamakerslekten Helland

Norske felemakere
Norske hardingfelemakere
Personer fra USA født i Norge
Personer fra tidligere Bø kommune i Telemark
Personer fra Midt-Telemark kommune
Personer fra Chippewa County i Wisconsin
Fødselsdato ikke oppgitt
Richard Attenborough

Richard Samuel Attenborough, baron Attenborough av Richmond upon Thames in the London Borough (født 29. august 1923 i Cambridge i Cambridgeshire i England i Storbritannia, død 24. august 2014 i London) var en britisk skuespiller, produsent og filmregissør.

Attenborough var utdannet ved Royal Academy of Dramatic Art og hadde sin scenedebut i 1941. Sin første filmrolle hadde han i filmen Sagaen om et skip (orig. In Which We Serve) i 1942 og regisserte sin første film Å, for en herlig krig (orig. Oh, What a Lovely War) i 1969. I 1982 mottok han Oscar for beste regi for filmen Gandhi.

Attenborough ble i 2014 utnevnt til 2. klasse (sølv) av den sørafrikanske Ordenen O. R. Tambos følgesvenner.

Han var bror til naturfilmskaperen David Attenborough.

Filmografi

Skuespiller

Regi

Produsent

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Engelske skuespillere
Engelske regissører
Britiske baroner og baronesser (ikke-arvelig)
Knights Bachelor
Order of the British Empire (CBE)
Oscar-vinnere (regi)
Produsenter som har vunnet Oscar for beste film
BAFTA-vinnere
Personer fra Cambridge
Jørgen Wright Cappelen

Jørgen Wright Cappelen (født i Porsgrunn den 10. august 1805, død i Oppegård den 6. oktober 1878) var forlagsbokhandler og grunnla J. W. Cappelens Forlag.

Jørgen var sønn av Ulrich Fredrich von Cappelen (1770–1820) og Benedicte H. Aall (1772–1812). Jørgen var bror til Ulrik Frederik Cappelen, Nicolai Benjamin Cappelen og Benedicte Cappelen. Jørgen giftet seg den 17. mars 1842 med sangerinne og skuespiller ved Christiania Theater, Fredrikke Helene Schwirtz (1819–1870). De fikk tre døtre og to sønner. Den eldste sønnen, Jacob Cappelen hadde bare så vidt rukket å komme inn i forretningsvirksomheten da han plutselig døde i 1875. Den yngre sønnen, Jørgen Wright Cappelen II, gikk inn i virksomheten i 1877. Dermed det også ham som overtok forlaget og sortimentet.
 
I sin ungdom var Jørgen spesielt religiøs. Han planla å bli misjonær og utdannet seg til det i Basel, Sveits, men måtte på grunn av sykdom oppgi planene. Jørgen var tidlig interessert i religiøs litteratur, og i folkeopplysningsbøker. I 1829 etablerte han sin bokhandel og forlag i Schous gård i Storgaten, Christiania. Forlagsbokhandelen ble snart utvidet til assortementsbokhandel med import og salg av utenlandske bøker. I tillegg var han den første forretningsmann i Norge som tok inn og videresolgte utenlandske pianoer og orgler.

Bokhandelen ble nedlagt i 1973, mens forlaget fremdeles består. Det ble i 1987 solgt av hans etterkommere til det svenske Bonnier-konsernet. Cappelens Antikvariat ble avviklet som butikk i 2010, men drives fra slektsgården i Bærum av Jørgen Wright Cappelen V (f. 1959).

Jørgen Wright Cappelen med og startet Den norske Boghandlerforening i 1840. Han ble også valgt til foreningens første formann, fra 1851 til 1870. I 1875 gikk han inn som en av fire interessenter i Den norske Forlagsforening, som skulle bli en slags forløper for Den norske Forleggerforening.

Jørgen W. Cappelen hadde en vakker gård på Kastellet oppe på Nordstrandsplatået. Eiendommen hørte til under Østre Aker, så både han og hustruen ble gravlagt på Østre Akers gravlund.

Referanser

Litteratur 
 E. A. Thomle: Familien (von) Cappelen i Norge og Danmark, Christiania 1896
 Einar Boyesen: J.W. Cappelen 1805–1878: noen blad av norsk bokhandels og norsk kulturkamps historie, Oslo 1953
 Harald L. Tveterås: I pakt med tiden – Cappelen gjennom 150 år 1829-1979, Oslo 1979
 Hans Cappelen: «Våpensegl og slektspapirer fra Skiens-distriktet». Norsk Slektshistorisk Tidsskrift bind 35, Oslo 1996.  (med bl.a. Jørgen Wright Cappelens personlige segl)
 Jens Braage Halvorsen: «Cappelen, Jørgen Wright» (s. 2-3). I: Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880, bd. 2. Kristiania 1888.
 Lambrecht Haugen: Cappelen-slekten 1627-2008, Rosendal 2008
 Thoralf Pryser: Forlagsbokhandler Jørgen Wright Cappelen (1857–1934). Glimt fra hans liv. Tilrettelagt og utgitt av Christine Cappelen Heftye, Oslo 2012 (mest om Jørgen Wright Cappelens sønn med samme navn)
 «Jørgen Wright Cappelen» (s. 329-330). I: Ny illustreret Tidende No. 42. Kristiania, 20de Oktober 1878.

Se også 
 Cappelen (slekt)

Norske bokhandler
Norske forleggere
Personer fra Porsgrunn kommune