Fatimidene

Fatimidekalifatet (arabisk: الفاطميون, al-Fāṭimiyyūn) var et sjia-kalifat, som strakk seg over store områder av Nord-Afrika, fra Rødehavet i øst til Atlanterhavet i vest. Dynastiet styrte over middelhavskysten av Afrika og gjorde etter hvert Egypt til senteret i kalifatet. På det mektigste omfattet det også forskjellige områder av Maghreb, Sudan, Sicilia, Levanten og Hedsjas.

Historie 
Fatimidene var etterkommere etter Fatima, datter til profeten Muhammed, ifølge fatimidene selv. Fatimidestaten tok form blant de berberske Kutama, folket i det som i dag er Algerie. I 909 grunnla fatimidene den tunisiske byen Mahdia som sin hovedstad. I 947 flyttet de hovedstaden til Al-Mansuriya. I 969 erobret de Egypt og grunnla den nye byen Kairo, som ble hovedstad i kalifatet. Egypt ble da det politiske, kulturelle og religiøse senteret i staten. 

Den herskende eliten i staten hørte til Ismaili-grenen av sjiismen, og det samme gjorde lederne i dynastiet. De var også en del av rekken som var kalifer, som anerkjent av ortodokse muslimer. Derfor er dette en sjelden periode i historien der etterkommere etter Ali ibn Abi Talib, via profetens datter, Fatima (derfor navnet fatimider), og kalifatet var samla til en viss grad, utenom den siste perioden av Rashidun-kalifatet under Ali selv. 

Kalifatet utøvde ofte stor religionsfrihet overfor ikke-ismailiske sekter av islam, i tillegg til respekt for jøder, maltesiske kristne og koptiske kristne. Fatimidekalifatet atskilte seg også på grunn av den sentrale rolle som berberne spilte ved opprettelse og tidlig utvikling på militære og politiske nivåer. 

I løpet av sent 1000-tall og 1100-tallet var Fatimidekalifatet i nedgang, og i 1171 ble landet invadert av Ṣalāḥ ad-Dīn, som grunnla Ayyubidedynastiet og innlemmet staten i Abbasidekalifatet.

Begrepet fatimid er noen ganger brukt til å definere innbyggerne av kalifatet. Den styrende eliten av staten tilhørte den ismaeliske linjen av sjiaislam. Lederne av dynastiet var også sjiaismaliske imamer, samtidig hadde de påvirkning på ismaeliske muslimer. De var også en del av den av rådgivere sambandet til kalifen, som de stor sett ble sett på av de fleste muslimer, den eneste perioden hvor sjiaimamene og kalifatet var forent siden kalifatet til Ali.

Fatimidiske kalifer 

Ubayd Allah al-Mahdi Billah (909-934), grunnlegger av fatimidedynastiet
Muhammad al-Qaim Bi-Amrillah (934-946)
Isma'il al-Mansur Bi-Nasrillah (946-953)
Ma'ad al-Muizz Li-Deenillah (953-975), Egypt blir erobret i hans regjeringstid
Abu Mansoor Nizar al-Aziz Billah (975-996)
Al-Hakim bi-Amr Allah (996-1021)
Ali az-Zahir (1021–1036)
Ma'ad al-Mustansir (1036–1094)
Ahmad al-Musta'li (1094–1101), krangel over hans etterfølger fører til Nizarisplittelsen.
Mansur al-Amir Bi-Ahkamillah (1101–1130), fatimidherskere over Egypt etter ham blir ikke anerkjent som imamer av  Mustaali/Taiyabi-ismailitter.
al-Hafiz (1130–1149)
al-Zafir (1149–1154)
al-Fa'iz (1154–1160)
al-Adid (1160–1171).

Litteratur

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Jonathan M. Bloom: The Origins of Fatimid Art. I: Oleg Grabar (utg.): Muqarnas Volume III: An Annual on Islamic Art and Architecture.  E.J. Brill, Leiden 1985, s. 20–38 (Online hos ArchNet)

Stater og territorier etablert i 909
Stater og territorier opphørt i 1171
Historiske stater
Sjia-islam