alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Leve sitt liv

Leve sitt liv er en norsk spillefilm av Wam & Vennerød fra 1982 med Wenche Foss i hovedrollen.

Handling 
Den tidligere fysioterapeuten Victoria Lund (Wenche Foss) er en livsglad kvinne i 50-årene. Hun har vært enke i 4 år og måtte slutte i jobben grunnet en yrkesskade. Nå sliter hun med å fylle dagene med meningsfylt innhold og hun blir engasjert i alle mennesker hun møter på sin vei. Det er alt fra sin familie, til uteliggere som bor på gaten. Hun vil alle bare godt og sprer lys og glede til alle hun møter. En dag møter hun tilfeldigvis den unge mannen Carl (Pål Øverland). Han bærer på en vanskelig fortid og har vært inne på en psykiatrisk institusjon. Carl er en forfatterspire og han ønsker å skrive bok om sine erfaringer og opplevelser fra sin mørke fortid. Disse to menneskene fra hver sin generasjon møtes og det blir et møte som får store konsekvenser for dem begge to. Victoria Lund får en opplevelse hun sent vil glemme.

Mottakelse 
Filmen fikk terningkast 3 i fire norske aviser: Aftenposten, VG, Dagbladet og Arbeiderbladet.

I rollene 
 Wenche Foss – Victoria Lund 
 Pål Øverland – Carl 
 Arne Bang-Hansen – Hilmar 
 Monna Tandberg – Beatrice 
 Margot Björkström – Madden 
 Sverre Gran – Fengselsprest 
 Svein Sturla Hungnes – Fredrik 
 Viggo Jønsberg – Uteligger 
 Jorunn Kjellsby – Konditordame 
 Øystein Langeland – Mann i park 
 Are Lund – Victor 
 Nils R. Müller – Uteligger 
 Asbjørn Olsen – Uteligger 
 Sverre Sannerud – Ekspeditør 
 Herter Strand – Uteligger 
 Ingrid Øvre Wiik – Elizabeth

Eksterne lenker 
 
	

Norske dramafilmer
Norske filmer fra 1980-årene
Filmer fra 1982
Norskspråklige filmer
Adresse (IT og telekom)

En adresse betyr i utgangspunktet det samme i IT- og telekomverdenen som i dagligspråket: den angir hvor noe befinner seg. Innen IT og telekommunikasjon skiller man mellom fysiske og logiske adresser.

Fysisk adresse

Fysiske adresser angir hvor noe rent fysisk/geografisk befinner seg. I dagligtalen brukes begrepet bare om litt større avstander, man ville for eksempel ikke si at ”hylle nr 3 ovenfra, bok nr 7 fra venstre” er adressen til en bestemt bok i bokhylla. Men innen IT og telekom er det nettopp innen fysisk små områder man trenger adresser. Man trenger for eksempel å angi hvor noe er lagret i et dataminne, eller identifisere en bestemt inngangs-/utgangsport i en datamaskin. 

I dagliglivet angis gjerne adresser som en kombinasjon av veinavn, tall og stedsnavn. Innen IT og telekom er en fysisk adresse i praksis en nummerert posisjon. Den kan derfor angis med kun ett tall, posisjonsnummeret. Dette er en meget presis, kortfattet og effektiv måte å uttrykke seg på, bare man har klart definert hvordan man har nummerert. I bokhylleeksemplet over kunne man for eksempel angitt bokas adresse som 0307, hvis man først hadde definert at de to første sifrene sto for hyllenummeret regnet ovenfra, og de to neste sifrene var posisjonsnummeret regnet fra venstre. Slike adressesystemer er lite leservennlige for mennesker, men godt tilpasset datamaskiner og derfor velegnet innen IT og telekommunikasjon. (En lignende måte å definere adresser på brukes likevel faktisk for leiligheter i boligblokker.)

Fysiske adresser innen IT og telekommunikasjon omtales gjerne på heksadesimal form. Dette er en enkel, mer leservennlig konvertering av formen adressene har inni eller mellom datamaskiner, binær form.

Logisk adresse

Logiske adresser brukes også til å identifisere og finne frem til en adressat, men de må oversettes til fysiske adresser for å kunne angi detaljert fysisk plassering. 

Et telefonnummer er et eksempel på en logisk adresse. Det brukes til å identifisere en abonnent utenfor telenettet, og når en telefonsentral omtaler abonnenten overfor andre deler av telenettet. Internt i tilknytningssentralen trenger man i tillegg å vite hvor denne abonnenten er fysisk tilknyttet.  I en fasttelefonsentral har man derfor en tabell med oversikt over hvilken port i sentralen (fysisk adresse) det enkelte telefonnummer (logisk adresse) er koblet til. Man sier at slike tabeller oversetter mellom logiske og fysiske adresser.

En IP-adresse er et annet eksempel på en logisk adresse.

En kombinasjon av fysiske og logiske adresser gjør IT- og telesystemer enklere og mer fleksible å administrere.  Hvis for eksempel en telefonabonnent flytter innen sentralens geografiske område, endrer man bare i tabellen over fysisk-logisk adresse. Abonnenten trenger ikke kables om eller bytte telefonnummer.

I praksis administreres fasttelefonnummer via nummerplanen på en slik måte at de kan gi inntrykk av å være fysiske adresser, ikke logiske adresser. For eksempel tilhører telefonnummer som starter med 22 stort sett fasttelefonabonnenter i Oslo-området. Dette har historiske, teknologiske årsaker.

Datamaskinarkitektur
Telekommunikasjon
Iqbal

Iqbal er et fornavn og etternavn som kommer fra navnet Isabella/Isabel. 

Navnet er mest brukt i Spania, Italia, Portugal og i Tyrkia og er et gammel latinsk navn som betyr «Skjønnheten av havet». I 1974 var det 1 745 personer som het Iqbal til fornavn. Iqbal blir mindre brukt nå enn det var før.. 

Iqbal har navnedag 1. mars i Skandinavia, 17. april i Latin-Amerika og resten av verden 30. november.

Mannsnavn
Etternavn
Eva Olliwier

Eva Viola Elisabet Olliwier (født 13. januar 1904 i Stockholm, død 7. august 1955 i Stockholm) var en svensk stuper som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Olliwier vant en olympisk bronsemedalje i stuping under OL 1920 i Antwerpen. Hun kom på tredjeplass på ti meter sviktstup for damer bak Stefanie Clausen fra Danmark og britiske Beatrice Armstrong.

OL-medaljer 
  1920  Antwerpen - Bronse i stuping, 10 meter tårnstup, damer  Sverige

Referanser

Eksterne lenker 
 

Svenske stupere
Medaljevinnere under Sommer-OL 1920
Deltakere for Sverige under Sommer-OL 1920
Stupere under Sommer-OL 1920
Personer fra Stockholm
Olympiske medaljevinnere i stuping
Deltakere for Sverige under EM i svømmesport 1927
Fabienne Kohlmann

Fabienne Kohlmann (født 6. november 1989 i Würzburg) er en tysk friidrettsutøver, som spesialiserer seg på 400 meter og 400 meter hekk. Hun er junioreuropamester på 400 meter hekk og tysk mester på samme øvelse fra 2010.

Junior 
Kohlmann deltok ved U20-EM i 2007, der hun vant gull på 400 meter hekk, og hun var med på det tyske laget som fikk bronse på 4 x 400 meter stafett. Året etter, i 2008, fikk hun 8.-plass på 400 meter og 7.-plass på stafetten. 

På nasjonalt nivå er hun tysk ungdomsmester på 800 meter innendørs i 2005, og B-ungdomsnester på 400 meter hekk samme år. Hun vant også det tyske ungdomsmesterskapet på både 400 meter og 400 meter hekk i 2007. I 2010 ble hun tysk juniormester på 800 meter.

Senior 
Ved det tyske mesterskapet i 2009 fikk hun bronse på 400 meter hekk, med tiden 57.10. Året etter ble hun tysk mester på 400 meter hekk, med tiden 56,14. 

Ved VM i friidrett 2009 i Berlin kom de tyske jentene på femteplass på 4 x 400 meter. 

Hun deltok også ved EM i friidrett 2010 i Barcelona, der hun vant sølv på 4 x 400 meter, sammen Claudia Hoffmann, Esther Cremer og Janin Lindenberg. Russland vant dette mesterskapet.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Profil på Leichtathletik.de

Tyske sprintere
Deltakere for Tyskland under Sommer-OL 2012
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Tyskland under Sommer-OL 2016
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2016
Deltakere under VM i friidrett 2015
Fødsler i 1989
Vanlig kameleon

Vanlig kameleon er en kameleonart som er utbredt i de varmeste delene av middelhavsområdet.

Denne arten kan bli opptil  lang hvis en tar med halen. I likhet med andre kameleoner, er den flatklemt fra siden, og har gripehale og utstående øyne. Fargen varierer mye, og kan skifte raskt. Grønt er den vanligste fargen, men vanlig kameleon kan også være nesten svart, brun, grå, eller ganske lys. Ofte har den forskjellige mønstre med mørke, hvite eller oransje flekker. Fargeskiftene har sammenheng med kamuflasje, regulering av kroppstemperaturen, og sosialt samspill med artsfrender.   

En finner som regel vanlig kameleon klatrende i busker, ofte på ganske tørre steder som furuskog, eukalyptus-plantasjer og frukthager, og sjeldnere i olivenlunder og vinmarker. Den beveger seg sakte, og sniker seg inn på byttet, som den fanger ved å skyte ut den lange tunga. De viktigste byttedyrene er insekter som fanges når de sitter i ro på vegetasjon, men den tar også små øgler og fugleunger. Vanlig kameleon kommer sjelden ned på bakken, men under egglegging må den klatre ned på marka. Når kameleonen blir skremt, blåser den seg opp ved hjelp av luftsekker i kroppen, samtidig som den åpner munnen og får en mørk farge.

Hannene har territorier som de ivrig forsvarer mot andre hanner, samtidig som de vokter på hunner som befinner seg i territoriet. Etter paring graver hunnen en  lang jordgang, der hun legger 5–35 egg. Etter 8–12 uker klekkes eggene, og ungene blir forplantningsdyktige på under ett år. Eggleggingen er en stor belastning, og 30–40 prosent av hunnene dør etterpå. Få kameleoner blir mer enn tre år gamle. Den korte levealderen gjør at antall individer i et område ofte skifter mye fra år til år avhengig av miljøforholdene.

Vanlig kameleon forekommer naturlig i Nord-Afrika nord for Sahara, og kanskje i deler av Sørvest-Asia. Arten er innført av mennesker mange steder rundt Middelhavet, og det ser som om fønikerne var de første som begynte å spre den. Det er i mange tilfeller vanskelig å avgjøre om en populasjon er naturlig eller innført. Vanlig kameleon finnes nå på de greske øyene Kreta, Khíos og Samos, på Kypros, Malta og Kanariøyene, og i sørlige Tyrkia, Syria, Libanon, Israel, Jordan, Sinai og nordvestlige Saudi-Arabia.

På Den iberiske halvøy finnes arten bare i de spanske provinsene Málaga, Cádiz og Huelva, samt i Algarve i Portugal. En molekylærgenetisk undersøkelse antyder at de iberiske kameleonene stammer fra to ulike introduksjoner. Populasjonen i Málaga er eldst, og det kan tenkes at den er naturlig.

Det angis ofte at arten finnes på Sicilia, men det er ingen bekreftede funn på denne øya. Enkelte kilder hevder at vanlig kameleon forekommer i Iran og Irak, men det dreier seg sannsynligvis om spekulasjoner uten grunnlag i konkrete funn. Arten er overhodet ikke nevnt i de nyeste og mest omfattende oversiktene over krypdyr i disse to landene.

Kameleonene sørvest på den greske halvøya Peloponnes tilhører en annen art, Chamaeleo africanus.

Referanser

Eksterne lenker 

 
 Amphibians and Reptiles of Europe: Chamaeleo chamaeleon

Kameleoner
Krypdyr formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
Skarn

Skarn er en  metamorf bergart, vanligvis med rød og/eller grønn farge, men fins også i svart, grått, hvitt og brunt. Den kan dannes på to måter:
 Vanligvis dannes den ved metasomatisme av stein under metamorfose og i kontaktsonen ved magmaintrusjon av f.eks. granitt med kalkstein eller andre karbonatrike bergarter. I slike eruptive utgaver forekommer skarn gjerne sammen med hornfels, marmor og kalksilikatholdige bergarter. 
 Skarn kan også dannes ved at to sedimentære lag reagerer med hverandre og utveksler metallioner og flytende masse under metamorfose. 

I Norge finnes skarnbergarter og skarnmalm særlig i Oslofeltet med forekomster av sink, bly, kopper, jern og vismut, og i Arendalsfeltet som jernmalm av magnetitt.

Etymologi
«Skarn» er gammel svensk gruveterminologi brukt til å beskrive en type silikat eller slagg. «Skarn» har ellers betydningen «skitt», «søppel», «utakknemlig person».

Referanser 

Bergarter
Sondre Turvoll Fossli

Sondre Turvoll Fossli (født 10. august 1993) er en norsk tidligere langrennsløper fra Hokksund som representerte Eiker Kvikk og Hokksund IL.

Han debuterte i verdenscupen i langrenn 20. februar 2011 i sprintlangrenn i Drammen hvor han endte på 25.-plass. I Junior-VM i 2011 tok han sølv i sprint.

Han tok sin første seier i verdenscupen 27. november 2015, da han vant den klassiske sprinten i Ruka.

Meritter i verdenscupen

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske langrennsløpere
Deltakere under Ski-VM 2015
U23-verdensmestere i langrenn
Arkitekturåret 1923

Arkitekturåret 1923 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1923.

Bygninger
Stockholms stadshus tegnet av Ragnar Östberg ble innviet 23. juni.

Hendelser
Göteborgs jubileumsutstilling

Priser
AIA-gullmedaljen – Henry Bacon
Eckersbergmedaljen – Emanuel Monberg for Dansk Dampskibsrederiforening, Amaliegade 33, København
 Houens fonds diplom: 
Andreas Bjercke og Georg Eliassen for Sjømannsskolen i Oslo
Harald Aars for Piperviken småkirke i Oslo
Christian Morgenstierne og Arne Eide for losjihus for menn i Markveien 57  i Oslo
 Prix de Rome – Jean-Baptiste Mathon

Fødsler
25. juni – Harry Seidler, australsk arkitekt (død )
25. august – Stephan Tschudi-Madsen, norsk kunsthistoriker og riksantikvar (død )

Dødsfall
25. oktober – Robert S. Roeschlaub, amerikansk arkitekt (født )
27. desember – Gustave Eiffel, fransk arkitekt og konstruktør (født )
Bukken

Buch van Raa eller «Bukken» er et fredet handelssted og gjestgiveri like nord for Krossfjorden i Bukkasundet mellom Lerøyna og Bjelkarøyna i Sund kommune i Hordaland.

«Bukken» var et av de gamle, handelsstedene langs kystleden. Den sentrale beliggenheten ved innseilingen til Bergen gjorde at det fikk stor betydning. Det var i sterk konkurranse med privilegiestedet på Godøysund, Tysnes. Hardingene foretrakk Godøysund, mens midthordalendingene søkte til «Bukken».

Historie
Alt på 1600-tallet var «Bukken» en av de sentrale gjestgiverstedene ved innseilingen til Bergen. Tidlig på 1700-tallet var det biskopen i Bergen, Nils Smed, som eide stedet. Han bodde i byen, men senere bosatte de fleste eierne seg på stedet. Blant dem var Cornelius Pettersen som kjøpte Bukken i 1793, og Jacob von Krogh overtok i 1800.

Gjestgiveret ble kjøpt i 1811 av Bertil Olai Wilhelmseen. Slekten drev stedet helt frem til 1897. I 1849 ble gjestgiveriet utvidet til landhandel og drevet den frem til handelen tok slutt i 1901 og få år senere ble gjestgiveriet nedlagt.

De som skulle sørover hovedleden gjennom Austevoll og Fitjar, måtte gjerne ligge i «Bukken» og vente på bør, før en kunne legge ut på det harde fjordstykket over Korsfjorden.

Handelsstedet mistet sin betydning og ble liggende utenom leden da dampbåtene gjorde sitt inntog.

Hovedbygningen i empire er typisk for den borgerlige bebyggelsen i Bergen rundt århundreskiftet 1800. Også sjøboden med den åpne svalgangen, og tinghuset/«skjenkestuen» er tidstypiske. «Folkestuen», for rorskarane og bygdefolket, er nå revet.

Stedet er idag fredet og holdt i meget god stand. Hovedhuset brukes nå som feriebolig.

En anekdote i kong Christian IVs dagbok fra hans Norgesreise i 1599 forteller om opprinnelsen til navnet «Buch van Raa». Sagnet forteller at en hollandsk fullrigger passerte fjellhammrene ved Bukkasundet så nært at en bukk hoppet ned på en rånokk.

Litteratur
Munksgård, Jan Henrik og Brekke, Nils Georg: Gamle handels- og gjestgiveristeder på Vestlandet. 1 Ytre Hordaland. Bergen 1972, Fylkeskonservatoren i Hordaland – Historisk museum.

Eksterne lenker
 Kystkulturguiden for Hordaland.
 Kunsthistorie.com
 Bukken - Gjestgjevarstaden midt i hovudleia
 

Fredete byggverk i Vestland
Kulturminner i Øygarden
Handelssteder
Byggverk i Øygarden
Bosetninger i Øygarden
Alfred Buyenne

Alfred Buyenne var en fransk turner som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
 
Buyenne vant en olympisk bronsemedalje i turn under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i mangekamp med bak Italia og Belgia. Det var 120 turnere fra fem nasjoner som deltok i konkurransen som ble gjennomført 23. og 24. august 1920

OL-medaljer 
  1920  Antwerpen - Bronse i turn, mangekamp lagkonkurranse  Frankrike

Eksterne lenker 
 

Franske turnere
Medaljevinnere under Sommer-OL 1920
Deltakere for Frankrike under Sommer-OL 1920
Gymnaster under Sommer-OL 1920
Fødselsår ikke oppgitt
Dødsår ikke oppgitt
Olympiske medaljevinnere i gymnastikk
Ochthephilus

Ochthephilus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien tannkortvinger (Oxytelinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende 
Små, slanke, gjerne brunlige kortvinger. De kan minne om artene i gruppen punktøyekortvinger (Omaliinae), men mangler punktøyne. Noen kan også ligne smalkortvinger smalkortvinger (Paederinae). Hele dyret er kraftig punktert. Hodet er stort og bredt (gjerne bredere enn pronotum og like bredt som dekkvingene), flatt og rundet. Fasettøynene er ganske små, kjevene (mandiblene) lange og sigdformede. Antennene har ofte et langt første ledd og er knebøyde etter dette. Pronotum varierer i formen og kan være rektangulært, ganske smalt, tydelig lengre enn bredt, eller bredere. Dekkvingene er omtrent så lange som pronotum eller en del lengre, parallellsidige. Bakkroppen er sylindrisk, beina ganske spinkle.

Levevis 
Ochthephilus-artene lever særlig på elve- og bekkebredder, særlig i høyereliggende områder. De lever mellom fuktig mose.

Systematisk oversikt / norske arter 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien tannkortvinger Oxytelinae Fleming, 1821
 Gruppe Thinobiini J.Sahlberg, 1876
 Slekten Ochthephilus Mulsant & Rey, 1856
 Ochthephilus omalinus (Erichson, 1840)
 Ochthephilus strandi (Scheerpeltz, 1950)
 Ochthephilus longipennis (Fairmaire & Laboulbène, 1856) – funnet i Danmark, ikke i Norge

Kilder 
 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
 Fauna Europaea (2011) Fauna Europaea Web Service Version 2.4. Utbredelsesdatabase for europeiske dyr.

Eksterne lenker 
 
 Bilde av Ochthephilus omalinus: 
 Bilde av en nordamerikansk art: 

Tannkortvinger
Biller formelt beskrevet i 1856
Kirsten Hofseth

Kirsten Hofseth (født ) er en norsk skuespiller. Hun har medvirket i en rekke norske filmer og fjernsynsproduksjoner, og arbeidet ved flere norske teatere. I 1972 var hun med på å starte opp Teatret Vårt i Molde.

Filmografi (utvalg) 
  — Infodamen
  (miniserie for NRK om Henrik Ibsen) — Mormor Altenburg
  — Fru Svendsen
  (TV-serie] — Aslaug Berg
  (TV-serie) — Karen Andersdatter
  — Goneril
  — Mor
  — Fru Svendsen
  — Indianna
  — Ann som ung
  — Birgitte Andersen

Kilder 
 Kirsten Hofseth på Den Nationale Scenes nettsider
 Kirsten Hofseth på www.filmfront.no

Norske skuespillere
Fødsler i 1944
Percance

Percance er en kostarikansk musikkgruppe som spiller ska og latinorock. Gruppa blei danna i 2006 i San José, og er i dag en av landets mest populære musikkgrupper. Den er kjent for låter som «Girar el Mundo», «Me Lo Tomo Todo» og «¿Dónde Iré a Parar?».

Medlemmer
Esteban Ramírez
Maurizio Luconi
Dennis Vargas
Luis Valenzuela
Felipe Ortiz
Johnny Thunder
Jorge Novoa
Marco Novoa
Felipe Sandova
Luis Solís («Mani»)
César León

Diskografi
Soñar Es Gratis (2007)
Soñar Es Gratis (Edición Especial) (2009)
¿Dónde Iré a Parar? (2010)

Eksterne lenker
 
 Percances MySpace-side

Costaricansk musikk
Band etablert i 2006
Hapalaraea

Hapalaraea
 Phyllodrepa
 Dropephylla

Hapalaraea er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae). Denne slekten ble før gjerne kalt Phyllodrepa, som av noen fortsatt blir regnet som en egen slekt.

Utseende 
Små (2-4 millimeter), gjerne brunaktige, avlange, litt flate kortvinger.
De er blanke og glatte, tilsynelatende hårløse, kroppen tydelig punktert. Hodet er stort og bredt med middels store fasettøyne, markert "hals" og to små punktøyne i den bakre delen. Pronotum har rundede sider, er tydelig bredere enn langt, uten påfallende groper eller furer. Bakvingene er mye lengre enn pronotum (gjerne rundt dobbelt så lange). Bakkroppen er ganske bred.

Levevis 
Disse billene er gjerne typiske skogsarter som blant annet kan finnes under barken på døde trær.

Systematisk oversikt / norske arter 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) Macleay, 1825
 Stammen Omaliini MacLeay, 1825
 Slekten Hapalaraea Thomson, 1858 
 Underslekten (eller slekten) Phyllodrepa Thomson, 1859
 Hapalaraea alutacea (Reitter, 1909)
 Hapalaraea melanocephala (Fabricius, 1787)
 Hapalaraea salicis (Gyllenhal, 1810)
 Hapalaraea nigra (Gravenhorst, 1806)
 Hapalaraea puberula (Bernhauer, 1903)
 Hapalaraea floralis (Paykull, 1789)
 Hapalaraea sahlbergi (Luze, 1906)
 Underslekten Dropephylla Mulsant & Rey, 1880
 Hapalaraea linearis (Zetterstedt, 1828)
 Hapalaraea clavigera (Luze, 1906)
 Hapalaraea vilis (Erichson, 1840)
 Hapalaraea gracilicornis (Fairmaire & Laboulbène, 1856)
 Underslekten Hapalaraea (i snever forstand)
 Hapalaraea pygmaea (Paykull, 1800)
 Underslekt usikker
 Hapalaraea hamata (Fauvel, 1878)
 Hapalaraea megarthroides (Fauvel, 1878)

Kilder 
 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
 Fauna Europaea (2011) Fauna Europaea Web Service Version 2.4. Utbredelsesdatabase for europeiske dyr.

Eksterne lenker 
 
 Bildegalleri over europeiske arter: 

Punktøyekortvinger
Biller formelt beskrevet i 1858
Ja, vi elsker (film)

Ja, vi elsker er en norsk spillefilm fra 1983, filmet av Sølve Skagen og Malte Wadman. Etter opptak ble filming gitt til Andrew Szepessy som redigerte, klippet og skrev manus. Den engelske versjonen heter "Twilight's Last Gleaming...." skrevet, og klippet av Andrew Szepessy. Fortellerstemmen i engelsk utgave tilhører også Andrew Szepessy. Vømmøl Spellemannslag og Erik Bye opptrer i filmen. Sverre Anker Ousdal medvirker med stemmen til hovedpersonen i den norske versjonen.

Handling 
Filmen viser tilbakeblikket til en druknende mann i slutten av trettiårene. Arve Nor (Roy Hansen) er utsatt for en båtulykke alene på sjøen, og tar et oppgjør med egen identitet i hans siste øyeblikk på jorden. Barndommen, studentlivet og voksenlivet som gymnaslærer, vises mot et sosialt og kulturelt bakteppe som tar opp politisk agenda fra 2. Verdens krig, gjennom 1960 - 70 tallet og frem til 1980 tallet. Filmens tematikk omhandler hvordan identitet er formet og definert i henhold til individet som del av familie, nasjonen og den større internasjonale konteksten. Filmen er på ett plan et oppgjør med 68-generasjonen. Videre stiller den spørsmål rundt hvor vidt vi kan vite hvem vi selv er, om vi virkelig kan kjenne andre mennesker, og om hver ny generasjon egentlig er annerledes fra den forutgående.

Mottakelse 
Filmen fikk en blandet mottakelse i norsk presse, og en positiv mottakelse i internasjonal presse.

I rollene 	
 Roy Hansen – Arve Nor 
 Hildegunn Eggen – Hedvig 
 Ib Kjølsen – Torger 
 Asle Bjelland – Arve som liten 
 George Arntzen – Fergemann 
 Ragnar Solbraa Bay   
 Erik Bye   
 O. Fiane – Rektor, som seg selv 
 Jørund Flaa – Karl, Arves sønn 
 Jorunn Hæreid   
 Kristin Hauge – Jente på hybel 
 Sissel Lindqvist   
 Ingar Lundeby   
 Sverre Anker Ousdal – Arves stemme 
 Vigdis Rasten   
 Kåre Stormark   
 Arve Vaaten 
 Vømmøl Spellemannslag

Eksterne lenker 
 
 Ja, vi elsker hos Filmweb
	

Filmer fra 1983
Norske filmer fra 1980-årene
Norske dramafilmer
Norskspråklige filmer