Kobza

Kobza (ukrainsk: кобза), også kalt bandurka (ukrainsk: бандурка), er et ukrainsk folkemusikkinstrument av luttfamilien (Hornbostel-Sachs klassifikasjonsnummer 321.321-5 +6), en slektning av den sentraleuropeiske mandoraen. Begrepet kobza har imidlertid også blitt brukt på en rekke andre østeuropeiske instrumenter som er forskjellige fra den ukrainske kobzaen.

Konstruksjon 
Den ukrainske kobzaen var et tradisjonelt tarmstrengt, luttlignende strengemusikkinstrument med en kropp hugget ut av en enkelt treblokk. Instrumenter med en stavmontert enhet finnes også. Kobzaen har en middels lang hals som kanskje har påknyttede bånd, som vanligvis var laget av tarm. Den var enkeltstrenget (noen ganger også dobbeltstrenget) og strengene ble spilt med fingertuppene eller av og til med et plektrum tredd gjennom en ring plassert på langfingeren.

Historikk 

Begrepet kobza er av tyrkisk opprinnelse og er relatert til begrepene kobyz og komuz, antatt å ha blitt introdusert i det ukrainske språket på 1200-tallet med migrasjonen av en betydelig gruppe turkiske mennesker fra Abkhasia som slo seg ned i Poltava -regionen. Det ble vanligvis spilt av en bard eller minstrel kjent som en kobzar (noen ganger i tidligere tider en kobeznik ), som ledsager hans resitasjon av episk poesi kalt duma på ukrainsk. 

Kobza fikk utbredt popularitet på 1500-tallet, med ankomsten av Hetmanatet ( kosakk -staten). Fra 1600-tallet ble begrepet bandura ofte brukt som et synonym for kobza. Begrepet bandura har en latinsk stamtavle og gjenspeiler de økende kontaktene det ukrainske folket hadde med Vest-Europa, spesielt i domstolene til den polske herren. Ukrainske musikere som fant arbeid ved forskjellige tyske domstoler på 1700-tallet ble kalt «pandoristen». En av disse musikerne, Timofiy Bilohradsky, var en luttelev av Sylvius Leopold Weiss og ble senere en kjent luttvirtuos, en hofflutenist, aktiv i Königsberg og St. Petersburg.

På 1700-tallet ble kobzaens øvre rekkevidde utvidet med et tillegg av flere ustoppede diskantstrenger, kjent som «prystrunky», som betyr «strenger på siden», i en psalteri-lignende oppsetning. På begynnelsen av 1900-tallet gikk kobzaen ut av bruk. For tiden er det en gjenoppliving av autentisk folkekobza som spiller i Ukraina, på grunn av innsatsen til «Kobzar-lauget» i Kiev og Kharkiv. Kobza-vekkelsen hindres imidlertid av fraværet av museumseksemplarer: med unntak av en unik overlevende kobza fra 1600-tallet ved Muzeum Narodowe i Kraków og en kobza fra 1800-tallet, som har blitt pusset opp som en bandura, ved Museum of Theatre and Cinematography, i Kiev; nesten alle bevis er helt ikonografiske og noen bilder fra 1800-tallet.

Etymologi 
Begrepet kobza dukket først opp i polske kronikker som dateres tilbake til 1331 e.Kr. På populært språk ble begrepet Kobza brukt på ethvert regionalt lutliknende instrument brukt av hoffmusikere i Sentral-Øst-Europa. Begrepet ble noen ganger brukt om andre musikkinstrumenter av flere ikke-relaterte typer. Begrepet kobza ble også brukt i historiske kilder og folkesanger som et synonym for bandura på 1800- og begynnelsen av 1900-tallet i Ukraina. Begrepet ble av og til brukt om sekkepiper og noen ganger for løpebane i Øst - Polen, Hviterussland og Volyn -regionen i Ukraina.

Den uberørte «starosvitska» banduraen (en variant av gusli, utviklet ca. 1700 tilegnet seg bandura - navnet, men ble ofte referert til som en kobza, på grunn av navnets historiske cachet mens den rumenske kobza eller cobza er en annen type plukket lut.

Andre instrumenter kjent som kobza 
Begrepet kobza ble også brukt som et synonym i historiske kilder for bandura på 1800- og begynnelsen av 1900-tallet i Ukraina, og ble til og med brukt om sekkepipe og noen ganger for løpebane i Øst-Polen, Hviterussland og Volyn -regionen i Ukraina. Etter hvert tilegnet seg den uberørte «starosvitska» banduraen (en variant av gusli, utviklet ca. 1800) banduranavnet, men ble ofte referert til som en kobza, på grunn av navnets historiske cachet. Den rumenske kobzaen eller cobzaen er en annen type plukket lut.

Den moderne ukrainske kobza 
Det er for tiden to forskjellige tilnærminger til kobza-konstruksjon: autentiske rekonstruksjoner uten bånd, produsert av tilhengere for å gjenskape autentiske folketradisjoner, og moderne stiliserte båndinstrumenter basert på en modifisert domra- design. Til dags dato har det ikke vært forsøk på å rekonstruere tidligere fretted kobza på 1700-tallet.

Den fretless kobza 
Begrepet kobza ble ofte brukt som et synonym for bandura og begrepene ble brukt om hverandre frem til midten av 1900-tallet. Bruken av begrepet kobza dateres før den første kjente bruken av begrepet bandura.

På samme måte er en «Kobzar» en ukrainsk folkesanger og musiker som kan spille kobza, men som også kan spille andre instrumenter i stedet, inkludert bandura. Den internasjonalt kjente kobzaren Ostap Veresay (1803–1890), regnes i dag som den fremste kobza-spilleren på 1800-tallet til tross for at han omtalte instrumentet sitt som en bandura.

Han var en representant for spilletradisjonen og stoppet strengene langs halsen, men uten bånd. Veresays instrument hadde seks enkle ustoppede strenger montert langs diskantsiden av instrumentet og seks stoppbare strenger trukket langs halsen. Strengene trukket langs halsen og siden plukkes av høyre hånd med venstre hånd som stopper strengene på gripebrettet.

Etter O. Veresays død i 1890 falt instrumentet ut av bruk frem til det ble gjenopplivet på 1980-tallet av Mykola Budnyk og eksemplifisert av slike spillere som Volodymyr Kushpet, Taras Kompanichenko, Eduard Drach og Jurij Fedynskyj.

Den moderne frettede kobzaen 

En fretted versjon av kobza ble brukt av Paul Konoplenko-Zaporozhetz, som spilte inn en plate med kobza-musikk for Folkways. Konoplenko hentet først den frettede kobzaen før revolusjonen i 1917 i Kiev fra Vasyl' Potapenko og spilte på dette instrumentet etter å ha emigrert til Winnipeg i Manitoba i Canada. Konoplenkos instrument hadde åtte strenger trukket langs halsen og fire diskantstrenger trukket på lydplanken. Stemmingen som ble brukt minnet om den syv-strengs russiske gitarstemmingen (åpen G-stemming).

Fretted kobzas ble også utviklet av Mykola Prokopenko, som skrev en doktoravhandling i 1976 om innsatsen for å rekonstruere og gjenopplive den urolige kobza. Prokopenko foreslo at den firstrengede domraen, et instrument som er mye undervist på musikkskoler i Ukraina, men blir betraktet som et russisk folkeinstrument, faktisk ikke ble brukt i Russland, ble erstattet av den frettede kobzaen. Selv om Prokopenkos påstand ikke fant støtte i 1976, er den for tiden gjenopptatt av musikere i Ukrainas akademiske folkeinstrumentbevegelse, spesielt ved Kyiv-konservatoriet.

 Orchestral kobza, med fire strenger stemt i kvint ved hjelp av stemminger som er parallelle med instrumentene til fiolinfamilien. Instrumentene er laget i prima (sopran), alt og tenor og kontrabass størrelser.
 Akkompagnement kobza, vanligvis med seks eller syv strenger og en frettet hals. Seks-strengsversjonen bruker standard gitarstemming. Den syv-strengs versjonen bruker en russisk gitar (åpen G-akkord)-stemming.

Folkemusikkinstrumenter
Ukrainsk musikk