alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Tour de Langkawi

Tour de Langkawi er et årlig etapperitt innen landeveissykling som avholdes i Malaysia. Rittet har fått navn etter byen Langkawi, som i de første årene var rittets startpunkt. I enkelte utgaver av rittet har Langkawi likevel ikke vært inkludert på etappekartet.

Historie 
Rittet ble skapt av den tidligere malaysiske statsministeren Tun Mahathir Mohamad, og ble avholdt første gang i 1996 med tolv etapper, i tillegg til en prolog der tid og resultat ikke var tellende. Etter ønske fra UCI ble rittet i 2002 nedkortet til ti etapper.

Vinnere 
 2020  Danilo Celano
 2019  Benjamin Dyball
 2018  Artjom Ovetsjkin
 2017  Ryan Gibbons
 2016  Reinardt Janse van Rensburg
 2015  Youcef Reguigui
 2014  Samad Pourseyedi
 2013  Julián Arredondo
 2012  José Serpa
 2011  Jonathan Monsalve
 2010  José Rujano
 2009  José Serpa
 2008  Ruslan Ivanov
 2007  Anthony Charteau
 2006  David George
 2005  Ryan Cox
 2004  Fredy González
 2003  Tom Danielson
 2002  Hernán Darío Muñoz
 2001  Paolo Lanfranchi
 2000  Chris Horner
 1999  Paolo Lanfranchi
 1998  Gabriele Missaglia
 1997  Luca Scinto
 1996  Damian McDonald

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sportsarrangementer i Malaysia
Sykkelritt i Asia
Repeterende arrangementer etablert i 1996
Sport i Asia i 1996
1990-årene i Malaysia
Sykling i Malaysia
Kvinnelige misjonærer i Kina

Kvinnelige misjonærer i Kina kom fra flere kirkesamfunn, både katolske og protestantiske, og fra en rekke land.
 
Susan King var en av de første, protestantiske, kvinnelige kinamisjonærer. Hun virket i Hongkong rundt 1840.
Anna Sofie Jakobsen og Sofie Reuter dro mot Kina i 1885 som skandinaviske pionerer. De arbeidet for den engelske organisasjonen China Inland Mission (CIM), som var startet i 1865 av Hudson Taylor.

Kvinnenes innsats
Det kinesiske samfunn kunne ofte se med den største mistenksomhet på mannlige misjonærers oppfølging av kinesiske kvinner; manns- og kvinnesfærene av dagliglivet var skarpere atskilt enn i mange andre kulturer. Derfor spilte kvinnene en viktigere rolle enn som rene støttespillere for sine eventuelle ektemenn. Kvinnelige misjonærers innsats fikk betydning for barneoppdragelse, og ved at de gikk inn for sosiale reformer som for eksempel avskaffelsen av fotbinding – det var så godt som alltid kvinner, som regel mødrene, som foretok den konkrete snøringen av småjentenes føtter.

En av disse misjonærene var Marie Monsen som tidlig engasjerte seg i å bedre vilkårene for kvinnene i Kina Hun ønsket å få kineserkvinnene ut av hjemmet fordi de ble underkuet av mannssamfunnet.

Et utvalg norske kvinner
 Randi Anda virket som misjonær i Kina fra 1920 til 1938.
 Aasta Bjørgum Argento kom til Kina i 1899. Hun gikk over til China Inland Mission (CIM) i 1905, da hun giftet seg med den italienske CIM-misjonæren Alphonso Argento
 Annie Skau Berntsen var i provinsen Shaanxi det nordlige Kina og andre steder.
 Sigrid Bjørgum var i Kina 1899 til 1906 da hun kom hjem pga. svekket helse.
 Gudrun Follesø var i Kina fra 1937 til 1946, og i Tanzania i tre perioder fra 1950 til 1966.
 Ragnhild Gotteberg var utdannet lege ved Womens Medical College i New York, og studerte ved Oslo universitet var i Kina i flere perioder fra 1898 til 1928.
 Dagny Gulbrandsen har vært misjonær i Kina og Japan , i Kina fra 1921 til 1949.
 Kirstin Hagen har vært misjonær i Kina, Formosa og Japan i over 50 år.
 Anna Sofie Jakobsen var en norsk luthersk kinamisjonær tilhørende den evangelisk-lutherske frikirke.
 Gjertine Johnsen var kinamisjonær for Det norsk-lutherske Kinamissionsforbund.
 Dagny Karoline Lien var luthersk misjonær i Kina og Tanzania, tilknyttet Norsk Luthersk Misjonssamband. 
 Marie Monsen var en luthersk Kinamisjonær som arbeidet i Nord- og Sentral-Kina, på Kinamisjonsforbundets misjonsfelter, fra 1901 til 1932.
 Sofie Reuter var en av de første norske misjonærer i Kina i 1885.
 Sigrun Woodhouse var en kinamisjonær tilknyttet Norsk Luthersk Misjonssamband.

Referanser

Litteratur
 Griffiths, Valerie; Guds kvinner i Kina, Hermon forlag 2006, ISBN 9788230204498
 Mikaelsson, Lisbeth; Kallets ekko, studier i misjon og selvbiografi, Høyskoleforlaget 2003, ISBN 9788276341829

Eksterne lenker
 Våre formødre: misjonskvinnene besøkt 19.11.2008
 UiB-magasinet:«Misjon og kvinnebevegelse» besøkt 19.11.2008
 Nrk: «Den store misjonskvinnen» besøkt 19.11.2008
 Innsyn 2003 nr.1 Kvinnlige misjonærer pdf
 Hvem, hva, hvor i Norsk Luthersk Misjonssamband 

 Kvinnelige misjonærer i Kina
Colonia Güell-krypten

Colònia Güell-krypten er et verk av den katalanske arkitekten Antoni Gaudí. Den ligger i Santa Coloma de Cervelló nær Barcelona, og står på UNESCOs verdensarliste som en del av oppføringa Gaudís verker. Krypten ble bygd mellom 1908 og 1915, på oppdrag fra forretningsmannen Eusebi Güell.

Eksterne lenker 
 Gaudi Designer Lesedato 11. februar 2016.
 Colònia Güell nettside for restaureringsprosjektet Lesedato 11. februar 2016.
 Colonia Güell Virtuelt besøk i kirken Lesedato 11. februar 2016.
 Foto av Colonia Güell Lesedato 11. februar 2016.

Byggverk i Barcelona
Verdensarven i Spania
Ferjesambandet Lavik–Oppedal

Lavik–Oppedal er et fergesamband på europavei 39 som krysser Sognefjorden fra Lavik i Høyanger kommune til Ytre Oppedal i Gulen kommune. Fergen tar 20 minutter og strekningen er 5,6 km lang. Det går 3 turer per time og retning. Sognefjorden er 1260 meter dyp her.

Historikk
Sambandet var opprinnelig en sommerrute som ble opprettet mellom Lavik og Instefjord i 1955. I 1956 og 1957 gikk fergen også til Vadheim. Veien mellom Vadheim og Lavik var ikke ferdig før i 1960, og fergen måtte i begynnelsen gå helt til Vadheim for å nå i riksveinettet på nordsiden. Det første ferjesambandet over Sognefjorden var Ferjesambandet Kaupanger–Gudvangen (90 km lenger mot øst) som startet 1937.

I 1964 ble sambandet en helårsrute, og Oppedal kom inn som stopp. I et års tid fremover gikk ruten Lavik-Oppedal-Instefjord. Året etter ble endestoppet på sørsiden av Sognefjorden flyttet fra Instefjord til Brekke. I over 25 år gikk fergen ruten Lavik-Oppedal-Brekke.

I november 1989 åpnet en ny vei mellom Instefjord og Oppedal. Da forsvant Oppedal midlertidig ut av ruten på grunn av opprustning av fergeleiet. Fergesambandet Lavik-Oppedal ble åpnet i juni 1990, og Brekke ble nedlagt som fergestopp. I 2013–2015 ble begge fergeleiene opprustet.

Det er, som en del av idén ferjefri E39, diskusjoner om en fast forbindelse i stedet for ferje. Den tekniske løsningen er ikke avklart og kostnadene er usikre men høye.

Tidslinje 
1990 - Fergesambandet ble innkortet fra Lavik-Brekke til Lavik-Oppedal.

2010 - I 2008 vant Fjord1 anbud som strakte seg fra 2010 til og med 2014. Selskapet satte inn den nye fergen MF «Lifjord», sammen med MF «Gloppen».

2015 - Norled tok over anbudet fra årsskiftet, med MF «Oppedal» og MF «Stavanger». Senere på året ble verdens første elektriske ferge MF «Ampere» satt inn. I forbindelse med dette ble fergekaiene i både Lavik og Oppedal ombygget.

Trafikkutvikling 

Årsdøgntrafikken på sambandet i utvalgte år:

2000: 978
2005: 1144
2010: 1402
2013: 1510
2014: 1567
2018: 1676
2019: 1715
2021: 1672

Referanser

Kilder 
 

Fergesamband i Vestland
Fergesamband på E39
Samferdsel i Gulen
Samferdsel i Høyanger
Artikler i sjøfart-prosjektet
Audacious

Audacious er en multimedieavspiller for POSIX system som for eksempel Linux. Audacious er en splitt av XMMS som igjen er en klon av Winamp. Spilleren er standard mediaspiller i Lubuntu og Ubuntu Studio.

Se også

Winamp
XMMS
amaroK
MPlayer
Xine

Eksterne lenker 
 

Multimedieavspillere
Vassarvmåler

Vassarvmåler (Euphyia unangulata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere  (Geometridae). I Norge er den funnet nord til Sør-Trøndelag.

Utseende 
En middelsstor (vingespenn 22 – 27 mm), slank, brokete måler. Den ligner mange andre Larentiinae men kjennes lett på det jevnbrede, snøhvite tverrbåndet litt utenfor forvingens midt. Forvingen er lysbrun ved roten, nær midten med et bredt, brunt tverrbånd. Dette båndet er omtrent en og en halv gang så bredt ved forkanten som ved bakkanten. Det har en knekk ved innerkanten i den bakerste halvdelen og en vinkelformet utbuktning på ytterkanten litt foran midten. Båndet har fire mer eller mindre tydelige, bølgete, mørke striper. Utenfor det ligger et jevnbredt, snøhvitt tverrbånd. Vingens ytterkant er lysbrun med en smalt, hvitt siksak-tevrrbånd. Bakvingen er snøhvit med fire utydelige, smale, lysbrune tverrbånd. Ytterkanten er lysbrun. Larven er purpuraktig brun med en rekke av svarte og hvite, firkantede flekker langs ryggen. Den har ganske korte børster.

Levevis 
Larven lever på vassarve (Stellaria media) og beslektede planter. De voksne målerne flyr i juni – juli.

Utbredelse 
Arten finnes i hele Europa og Nord-Asia østover til Sakhalin, Japan og Korea. Den forekommer også i Nord-Amerika, men disse bestandene blir av noen regnet for å være en egen art. I Norge finnes den nord til Sør-Trøndelag.

Litteratur 
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker 
 
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
 UK moths, Euphyia unangulata
 www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
 Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site

Målere
Sommerfugler formelt beskrevet i 1809
Dyr formelt beskrevet av Adrian Hardy Haworth
Hvit blodcelle

Hvite blodceller eller hvite blodlegemer (Leukocytter) er blodceller som tilhører immunsystemet. Hvite blodceller finnes først og fremst i blodet, men fyller også viktige imunoppgaver vev i slimhinner. Hos en frisk person inneholder blodet vanligvis mellom 4 og 11×109 leukocytter per liter. Leukocytter dannes fra stamceller i beinmargen, på tilsvarende måte som erytrocytter (røde blodlegemer). Leukocytter har cellekjerne, i motsetning til erytrocyttene. Deres oppgave er å beskytte vevene mot invasjon av fremmede organismer, som bakterier, sopp og virus, samt å fjerne rester av døde og ødelagte celler. På slimhinnene i luftveiene fjerner de inhalerte partikler.

Hvite blodceller består av mange forskjellige celletyper, hver med sin bestemte funksjon:
 Granulocytter er leukocytter som inneholder granuler med cellenedbrytende stoffer.
 Nøytrofile granulocytter angriper og innkapsler fremmede celler. De har kort levetid.
 Eosinofile granulocytter angriper og ødelegger større inntrengende organismer.
 Basofile granulocytter reagerer på allergener og slipper ut histamin.
 Agranulocytter er leukocytter uten granuler.
 Lymfocytter angriper fremmede celler, dels ved celle-til-celle kontakt (T-lymfocytter), og dels ved å danne antistoffer (B-lymfocytter). En enkelt lymfocytt gjenkjenner kun ett antigen. Ved en infeksjon vil de lymfocytter som kjenner igjen smittestoffets antigener bli aktivert. Dette fører både til at de angriper smittestoffet, og til at de deler seg og blir flere, slik at vi blir immune.
 T-celler angriper celler som viser spesielle kjennetegn, og regulerer immunresponsen.
 B-celler – Omdannes til plasmaceller som produserer immunglobuliner.
 Naturlige dreperceller (NK-celler) identifiserer og dreper virus-infiserte celler, kreftceller og andre fremmede celler som for eksempel transplantert vev.
 Monocytter: har begge evnen til å fagocyttere ("spise") fremmede celler og partikler. Begge celletyper utøver sin funksjon i vevene, og bruker blodet som transportmiddel for å komme dit. Granulocytene angriper bakterier, sopp og protozoer. De er vanligvis de cellene som raskest kommer til infeksjonsstedet. Når de i store antall angriper et smittestoff dannes puss. Monocyttene endrer form når de kommer til vevene, og blir til makrofager. I tillegg til å fagocytere fremmedstoffer, fjerner makrofagene døde egne celler og cellerester. Når makrofagene har fagocyttert fremmedstoffer, brytes disse ned i makrofagene. Fragmenter av inntrengerens proteiner kobles deretter sammen med makrofagens HLA-molekyler, og sendes til cellemembranen. Der "presenterer" de smittestoffets proteinrester, som i denne sammenheng kalles antigener, for T-lymfocytter, som derved blir aktivert, og i sin tur aktiverer B-lymfocytter.

Se også 
 Blodplate

Litteratur  
 Anne Spurkland Immun - Kroppens evige kamp for å overleve Spartacus 2017 ISBN 9788243008304

Blodlegemer
Hematologi
Immunologi
Derrick Rose

Derrick Martell Rose er en amerikansk basketballspiller for New York Knicks.

Derrick Rose spilte for University of Memphis i et år før han kom til NBA. Der spilte han alle de 40 kampene den sesongen, der han startet 39 av dem. Rose ga i gjennomsnitt 4,7 målgivende pasninger per kamp og scoret i gjennomsnitt 14,9 poeng per kamp.

NBA-karriere

Utmerkelser

Chicago Bulls
Derrick Rose spiller nå for det amerikanske basketballaget Detroit Pistons Men han har spilt for hjemklubben Chicago Bulls. Han ble trukket opp av klubben i som den første spilleren i første opptaksrunde den 26. juni 2008, i 2008-draftet, og spilte for klubben til 2016. Etter 2010/2011-sesongen ble Rose kåret til NBAs mes verdifulle spiller; den mest prestisjefulle prisen en spiller kan få i ligaen, Rose er tidenes yngste NBA MVP.

Skader
I sluttspillet for 2011/2012-sesongen røk Rose leddbåndet i venstre kne, noe han ble operert for 12 mai 2012, og som ble estimert å holde han fra deltagelse i kamp i 8-12 måneder. Rose spilte ikke i 2012-13 sesongen.

I oktober 2013 fikk Rose igjen spille basketball etter skaden i 2012, men allerede måneden etter samme året røk menisken i hans høyre kne. 25. november gjennomgikk Rose en operasjon for skaden. Operasjonen var vellykket, og det ble samme dag annonsert av Chicago Bulls at han ville bli borte resten av 2013/2014-sesongen. I januar 2013 kom Rose tilbake til treninger, og fikk godkjennelse til å spille fra og med mars samme år.

Statistikker fra NBA-karrieren

Tegnforklaring

Sesongen

Sluttspillet

Referanser

Kilder 
 Roses bio hos NBA

Eksterne lenker 
 
 

Basketballspillere fra USA
Fødsler i 1988
Basketballspillere for Chicago Bulls
Niillas Beaska

Niillas Beaska eller Beaskka–Niillas (født Aslaksen 6. august 1982) er en samisk politiker fra Tana. I perioden 2021–25 er han parlamentarisk leder for Norske Samers Riksforbund i Sametinget. Han presenterer seg selv som «utmarksutøver, far, duojár, språkarbeider og aktivist.»

Han er valgt inn på Sametinget fra Østre valgkrets. Han satt i Sametinget 2013–2017, som medlem av plan- og finanskomiteen, og igjen fra 2021.

Han var leder av Norske Samers Riksforbund fra 2014 til 2018.

Han har også vært skuespiller, og har medvirket i diverse oppsetninger i Beaivváš Sámi Našunálateáhter og Sami Teahter (Kiruna, Sverige).

Roller i teaterstykker og filmer 
 Ronja Rievvárnieda (Beaivvas Sami Teahter) 
 Hamlet             (Beaivvas Sami Teahter)
 MacBeth            (Sami Teahter)
 MacBeth (film, 2004)
 Gonagasa Gatnjalat (Sami Teahter)
 Unna Addjas        (Sami Teahter)
 Kautokeinoopprøret hvor han spilte Rasmus Spein
 1852 (Beaivvas Sami Teahter)

Referanser

Eksterne lenker 
  Profil hos Sametinget
 

Samiske skuespillere
Norske sametingspolitikere
NSR-politikere
Samiske politikere
Fødsler i 1982
Bivuakk

En bivuakk er en enkel forlegning for overnatting utendørs. En bivuakk kan for eksempel lages ved at en presenning rigges som et tak, men begrepet bivuakk brukes som en fellesbetegnelse for flere typer av forlegninger, som for eksempel snøhule eller gapahuk.

Etymologi
Bivuakk er en norsk form av franske bivouac, som har opprinnelse i lavtyske biwacht eller biwachte eller nederlandske bijwacht. Ordet betyr egentlig «bivakt», i betydningen «mindre vaktstyrke».

Se også 
 Sovepose
 Liggeunderlag
 Fjellduk

Byggverk etter funksjon
Militære installasjoner
Gamvik (fiskevær)

Gamvik er et fiskevær og tettsted i Gamvik kommune i Finnmark. Gamvik hadde i   innbyggere. Tradisjonelt har fiske vært hovednæringen i Gamvik. Det satses i dag mye på fiskeri etter at islendinger overtok fiskebruket i 2010. I tillegg satses det på mye turisme da været er et godt sted for både havfiske og ferskvannsfiske i Risfjordelva og Sandfjordelva. 

Gamvik ligger på Nordkinnhalvøya. Slettnes fyr ligger omtrent 4 km nord for Gamvik og er verdens nordligste fastlandsfyr. Ved Slettnes ligger også Slettnes naturreservat, som er en viktig hekkeplass for et stort antall fuglearter, og har blant annet Norges nest største tyvjokoloni. Vest for Slettnes ligger Steinvågen der man finner en av Norges best bevarte steinlabyrinter. Gamvik er også hjem til Gamvik Museum. 

Under andre verdenskrig ble det anlagt et tysk kystbatteri på Varen. Restene etter dette sees fortsatt. Batteriet, «HKB 4./480 Gamvik|Heeres Küsten Batterie Gamvik 4/480», ble i januar 1942 oppsatt med seks 14,5 cm kanoner med 19 km skuddvidde.

Den 5. november 1944 ble stedet brent i tvangsevakueringen av Finnmark.  

Gamvik har egen kirke og skole, og fikk også den første flystripa (se Gamvik flyplass) i kommunen på 70-tallet, men etter åpningen av Mehamn flyplass har stripen kun blitt brukt i nødtilfeller. Gamvik fikk sammen med resten av Nordkinnhalvøya veiforbindelse med fastlandet da riksvei 888 (nåværende fylkesvei 888) ble åpnet på slutten av 80-tallet. Gamvik er det sted i Norge som har lengst veiavstand fra Oslo, hvis veier gjennom utlandet medregnes. Det er 2040 km. Fra 1911 til 1990 hadde Gamvik daglig anløp av Hurtigruten og var rutens nordligste anløpssted. På grunn av vanskelige havneforhold skjedde anløpet ved bruk av en ekspedisjonspram som møtte skipet i sjøen og som bragte passasjerer og gods til og fra.

Referanser

Eksterne lenker 
 Gamvik kommunens nettsider
 Gamvik museums nettsider
 Kåre Grips hjemmeside, med bilder og oppdatteringer fra Gamvik
 Gamvik.org

Bosetninger i Gamvik
Fiskevær i Troms og Finnmark
Tettsteder i Troms og Finnmark
Gulasj

Gulasj er en ungarsk gryterett med kjøtt. Suppen er ofte regnet som Ungarns nasjonalrett. Navnets egentlige betydning er «gjetermat», og bestod av finskåret oksekjøtt i krydret saus. I dag består den  av kjøtt, paprika, tomater, poteter, løk, hvitløk og purre.

Løk og kjøtt, eventuelt også hvitløk, freses i en kjele. Det tilsettes tomater eller tomatpuré, purre, paprika og buljong slik at det blir tilstrekkelig væske. Det hele kokes opp og skal putre en knapp time. Deretter tilsettes potetstykker som skal koke videre sammen med resten ett kvarter til. Krydres etter smak.

Retten serveres med brød, nudler eller makaroni.

Eksterne lenker 
 

Kjøttretter
Ungarsk kultur
Absence Crew

Absence Crew er en norsk breakdance-gruppe fra Bergen. Den ble etablert i begynnelsen av 1999.  

Gruppen er mest kjent som finalist i forbindelse med TV 2-programmet Norske Talenter.  De kom til finalen i Norske Talenter (sesong 2) med Stian «Blipp» Glopholm som beatboxer. De kalte seg da Absence & Blipp. Medlemmet Ole Petter Knarvik kom til de ti beste i Dansefeber 2007.

Historie
Historien til gruppen begynte med at Knarvik og Issa startet å danse break i begynnelsen av 1999, og dannet gruppen Spinners sammen med en gjeng ungdommer fra Bergen. Senere ble denne gruppen oppløst, og de fortsatte å danse under navnet Non Stop Crew. I slutten av 1999 ble de kjent med Roksvåg, som ble med på et kurs som Knarvik og Issa holdt på Foldnes skule på Sotra utenfor Bergen. Etter kort tid ble han tatt opp som medlem i gruppen. Gruppen hadde også på denne tiden et fjerde medlem, Camilo Leiwa Tellez, som var med i ca. tre år, da han sluttet å breake til fordel for basketball. 
 
I 2002 skiftet gruppen navn til Absence (Fravær). Navnet refererer til følelsen man får av å danse break. Samme år ble også Christopher Bottolfsen, som tidligere var i en annen bergensk breakegruppe kalt Electivety, tatt opp i Absence. 

Ole Petter Knarvik fra Absence kom på 10.-plass i TVNorges program Dansefeber, de har vunnet Ungdommens kulturpris 2006, NM i breaking, Veivalg 2007 i samarbeid med Bergen kommune og Gest, tidligere kjent fra den norske rap-gruppen Spetakkel. Nå lever medlemmene i Absence mer eller mindre av dansing og hiphop.

Gruppens medlemmer 
 Christopher «Birdy» Bottolfsen
 Piero «Piero the Hero» Issa
 Ole Petter «Hoolio» Knarvik
 Andreas «Rocks» Roksvaag
 Stian «Blipp»
 Daniel Grindeland
 Halvard Haldorsen

Eksterne lenker
 Sotra turn og idrettslag
 YouTube 
 Offisiell hjemmeside -- AbsenceCrew.com

Norske breakdance-grupper
Norske Talenter
Organisasjoner etablert i 1999
Kultur i Bergen
Ivan Sharpe

Ivan Gordon Sharpe (født 15. juni 1889 i St Albans, død 9. februar 1968) var en engelsk fotballspiller som deltok i de olympiske lekene i 1912 i Stockholm.

Sharpe var med på det britiske fotballaget som ble olympiske mestere i OL 1912 i Stockholm. Sharpe spilte i alle Storbritannias tre kamper i turneringen. De beseiret Danmark med 4-2 i finalen.

OL-medaljer 
 1912  Stockholm -  Gull i fotball (Storbritannia)

Eksterne lenker 
 

Engelske fotballspillere
Fotballspillere for Brighton & Hove Albion FC
Fotballspillere for Watford FC
Fotballspillere for Derby County FC
Fotballspillere for Leeds United FC
Olympiske mestere for Storbritannia
Personer fra St. Albans
Medaljevinnere under Sommer-OL 1912
Olympiske medaljevinnere i fotball
Myskebregne

Myskebregne (latin: Dennstaedtia punctilobula) er en art av flerårige bregner innenfor Dennstaedtiaslekten i einstapefamilien.

Jordstenglene er krypende like under bakken. Planten skilles fra einstape ved at hele bladplatenes kontur er lansettformet og ikke trekantet. Bladene har et relativt langt bladskaft, som er snaut nederst, men som oppover får hårdekke og kjertelhår. Selve bladene er tre ganger fliket, mellomgrønne og har kjertelhårene på undersiden. De ter 15-22 primærfliker, lansettformede sekundærfliker, og disse har grove tenner eller tertiærfliker.

Sporehushopene (sori) på denne bregnen er små, og sitter nær bladkanten.

I Norden får vi av og til besøk av isolerte forekomster av myskebregne i det sørvestre Sverige, men neppe i Norge. USA (Appalachene), og spredt i Europa sør for Norden.

Eksterne lenker 
 
 Liste over arter  av Dennstaedtia i verden

Einstapefamilien
Ormetelg

Ormetelg eller ormegras (Dryopteris filix-mas) er en art av store bregner innenfor stortelgslekten i stortelgfamilien. Ormetelg er en av i alt seks arter innenfor stortelgslekten som vokser i Norge, i tillegg til en variant. Ormetelg kan også danne hybrid med raggtelg.

Beskrivelse 
Høyden er 25–130 cm. De store bregnene har korte jordstengler, og bladene sitter i rosetter nede ved bakken. De grove stenglene har skjell som er gulbrune eller lyst blekbrune. Bladplatene er spisst lansettformede og ganske like strutseving, men bredest på midten i stedet for øverst. Bladene er dobbelt flikete, mellom- eller mørkegrønne, myke, og mangler kjertelhår. Bladene er grønne bare om sommeren.

Midtnerven har også skjell, de er blekbrune og sitter særlig tett øverst og mer spredt lengre nede. Sekundærflikene (de minste flikene) har tenner langs hele bladkanten, og kanten er ofte litt inn- eller nedbøyd. De ca. 5-8 sporehushopene (sori) sitter spredt på hele undersiden av sekundærfliken, og har tynne slør (indusium). Sløret er nyreformet og ca. 1,5 mm brede.

Utbredelse 
Ormetelg vokser i nesten hele Norge, og i store deler av Sverige. I Finland finner vi den i den sørlige halvparten av landet, og litt spredt i nord. Den vokser i hele Danmark og sørover i Europa.

Bruk 
Planten har vært benyttet som medisinplante for forskjellige formål, spesielt som kur mot innvollsorm, derav navnet. I dag frarådes all bruk av planten til innvortes bruk fordi den kan inneholde forskjellige nivåer av giften filicin som kan forårsake forgiftninger. Bruk kan for eksempel føre til svekkelse av synet.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Stortelgfamilien
Giftige planter