alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Amhrán na bhFiann

«Amhrán na bhFiann» («En soldats sang») er Irlands nasjonalsang. Den er en oversettelse til irsk gælisk fra den originale «A Soldier's Song» på engelsk, og begge versjoner brukes ved forskjellige anledninger. Teksten ble skrevet av Peadar Kearney og melodien av Kearney og Patrick Heeney. Den ble skrevet i 1907, og først publisert i Irish Freedom i 1912. Oversettelsen til irsk er ved Bulmer Hobson.

Nasjonalister regner ofte sangen som hele Irlands nasjonalsang, og den brukes derfor under Gaelic Athletic Associations kamper på hele øya. Unionister setter ikke pris på den innstillingen, og ved internasjonale kamper i den allirske Irish Rugby Football Union synges i stedet bare «Ireland's Call» i Nord-Irland og begge sanger i Irland.

Historie

«Amhrán na bhFiann» var en nokså ukjent sang inntil den ble sunget i General Post Office under påskeopprøret i 1916, og senere i interneringsleirene opprørerne ble plassert i. Den ble, i sin irske form, offisiell statshymne i 1926, som erstatning for «God Save Ireland».

Frem til opprettelsen av Den irske fristaten i 1922 hadde «God Save the King» vært felles nasjonalsang for Det forente kongerike Storbritannia og Irland. Noen valgte å fortsette å bruke denne etter opprettelsen av Fristaten, og generalguvernør James McNeill valgte ved et tilfelle å nekte å være til stede på en offentlig tilstelning på Trinity College fordi han fikk vite at de hadde planer om å spille hymnen under hans besøk. Etter at «Amhrán na bhFiann» ble nasjonalsang i 1926 var det fortsatt en minoritet som fortsatte å regne «God Save the King» som nasjonalhymne, og som fortsatte å be for den britiske monarken i religiøse seremonier.

I 1934 kjøpte Fristaten rettighetene til sangen for 1200 pund.

Det har vært noen endringer i teksten i årenes løp. I den opprinnelige oversettelsen løs første linje «Sinne Laochra Gaedhael» («Vi Irlands helter»). Dette ble erstattet av «Sinne Fianna Fáil», som kan lese med samme betydning, men som for enkelte var et tegn på at partiet Fianna Fáil hadde «kapret» nasjonalsangen.

Enkelte irske aviser og spaltister har foreslått å bytte ut nasjonalsangen, fordi den er for militant og anti-britisk. Andre mener at melodien er for komplisert; ved flere internasjonale idrettsarrangementer har den blitt spilt med gal hastighet eller man har tatt med hele melodien og ikke bare de delene av den som utgjør nasjonalsangen.

Eksterne lenker

 Tekst og musikk, fra Taoiseachs nettside
 RealMedia file 3.9 MB audiovisuell fil av Amhrán na bhFiann slik den tidligere ble spilt på RTÉ

Nasjonalsanger
Republikken Irland
Aller Edge Media

Aller Edge Media var et selskap som drev med kringkasting på internett. Selskapet ble etablert i oktober 2005 idet Nordic Web Radio AS og Aller Digitale Media AS fusjonerte.

Aller Edge Media AS hadde på et tidspunkt 50 ansatte og var et heleid datterselskap av Norsk Aller AS og var etablert i Norge, Sverige og Danmark.

Selskapet ble fusjonert med et annet Aller-eid selskap, Aller Internett i 2007

Referanser

Eksterne lenker
 

Nettsteder
Norske kringkastingsselskaper
Jim Bowie

James Bowie, kjent som Jim Bowie (uttales Buuvi) (født 10. april  1796 i Logan County Kentucky, død 6. mars 1836 i slaget ved Alamo) var en amerikansk pioner og soldat.

Han er særlig kjent for sin kniv, Bowiekniven. Selv om han var født i Kentucky, bodde han i store deler av sitt liv i Louisiana, før han flyttet til Texas og ble en av frontfigurene i Texasrevolusjonen som førte fram til etableringen av Republikken Texas.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Offiserer fra USA
Personer fra USA av skotsk opphav
Personer fra Logan County i Kentucky
Fødsler i 1796
Dødsfall i 1836
Kvål (Melhus)

Kvål er et tettsted i Melhus kommune i Trøndelag. Stedet ligger ved Gaula i Gauldalen, omtrent seks kilometer sør for kommunesenteret Melhus. Kvål hadde  innbyggere per 1. januar .

Samferdsel 
Europavei 6 går gjennom Kvål. Her ligger også Kvål stasjon, en eldre jernbanestasjon på Dovrebanen som betjenes av lokaltog.

Skoler 
På Kvål ligger Rosmælen skole, som er offentlig barneskole. Øya ungdomsskole er en privatdrevet, kristen friskole drevet av Normisjon, som også driver Øya videregående skole.

Dagligvarehandel, spisested og motell 
Stedet har egen nærbutikk, og spisested. Det er overnattingsmuligheter på motellet Kvål Gjesteheim.

Idrett 
Det lokale idrettslaget Trønder-Lyn IL ble stiftet i 1908. Per 2020 har idrettslaget egne avdelinger for fotball, håndball, ski og trim.

I 1983 startet Trønder-Lyn det årlige idrettsarrangementet «Kvålsdagan», med fotballcup, bakkeløp, familietrim og spørrekonkurranse som tilbakevendende aktiviteter. Koronaviruspandemien la begrensninger på gjennomføringen av Kvålsdagan i 2020 og 2021.

Kjente personer fra Kvål 
Tommy Folstadli, trommeslager/musiker
Ola Buan Øien, gitarist i Too Far Gone
Espen Bredesen, idrettsutøver (hopp) og sportskommentator (født og oppvokst i Oslo)

Referanser

Bildegalleri

Tettsteder i Trøndelag
Bosetninger i Melhus
Ler

Ler er et tettsted i bygda Flå i Melhus kommune i Trøndelag. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar , og ligger ved Gaula i Gauldalen omtrent 12 kilometer sør for kommunesenteret Melhus. Europavei 6 og Dovrebanen går gjennom Ler. Flå kirke fra 1794 ligger her.

Ler var kommunesentret for den tidligere Flå kommune, som ble opprettet i 1880 og gikk inn i Melhus kommune i 1964.

Stedet har egen nærbutikk og egen barneskole. Bedriften Brødrene Flaarønning ligger også her. Bedriften ligger like ved E6 og lager gaveprodukter med utgangspunkt i norsk natur og norske tradisjoner. Den ble etablert i 1868, og startet driften i en trebygning fra 1836, som ennå står og som i ettertid har vært leid ut til butikkdrift. På 1950-tallet utvidet de bygget med en stor teglsteinbygning som ligger like ved E6. Siden reiste de et nytt stort bygg like ved. Fremo gård, hvor TV-programmet Go'fot på låven med Tore Strømøy ble innspilt, ligger også i Flå. Bygningen har blitt brukt til konsertformål en rekke ganger og i 2004 la NRK en av sine sendinger av debattprogrammet Brød og sirkus her.

Stedet hadde også i mange år en autorast som var et kombinert spisested og bensinstasjon som lå strategisk plassert langs E6. Geografisk hører Autorasten til Lundamo i Horg, men har postadresse Ler. Stedet ble etablert av Shell i 1972 og ble i 1978 overtatt av Ole Bjørkeng. Han drev stedet under navnet Ole's Autorast, frem til han solgte i 2011. Stedet fikk deretter nye eiere og fortsatte under navnet Orion Kafe inntil det ble nedlagt i 2015.

Kjente Flåbygg
Per Borten (tidligere statsminister)
Geir Rune Engan (musiker)
Hans Bollandsås (musiker)
Kirsti Huke (musiker)
Too Far Gone (band)
Sie Gubba (band)

Referanser

Bildegalleri

Tettsteder i Trøndelag
Bosetninger i Melhus
Woozoom

WOOZOOM er en norsk rockegruppe fra Nes på Romerike, Østlandet.

WOOZOOM ble etablert i 2000 av musikere som komponerer og spiller inn egen musikk, med gitar, bass, vokal og keyboard lagt på et varierende fundament av trommer/rytmeinstrumenter influert av en rekke stilarter. Musikken kan betegnes som en progressiv/alternativ blanding av rock, pop og fusion.

WOOZOOM ga 9. september 2022 ut albumet "Kvakkolamp" med 10 egenkomponerte låter. Medvirkende; keyboardist Harald Bach-Gansmo og bassist/gitarist/vokalist John Arne Paulsen.

Fra tidligere har WOOZOOM gitt ut albumet Hipdone", da i tillegg med gitarist Arild Eriksen.

Besetning 
 Harald Bach-Gansmo - keyboards
 John Arne Paulsen - bass/gitar/vokal
Arild Eriksen - gitar (kun med på Hipdone-albumet utgitt i 2004)

Diskografi
Trampoline (singel) PAH Records, 2001)
HIPDONE (album) (PAH Records, 2004)

October (singel, WOOZOOM 2020)
Mayfly (singel, WOOZOOM 2021)
Mirrors (singel, WOOZOOM 2021)
Ghosts (singel, WOOZOOM 2021)
Moss (singel, WOOZOOM 2021)
Squirrel (singel, WOOZOOM 2021)
No Moose - (singel, WOOZOOM 2022)
Input - (singel WOOZOOM 2022)
Space Robot - (singel, WOOZOOM 2022)
Branches - (singel, WOOZOOM 2022)
Kvakkolamp (album) (WOOZOOM 2022)

Eksterne lenker
 
WOOZOOM på Spotify
WOOZOOM på NRK P3 urørt
WOOZOOM på Myspace

Norske rockegrupper
Korsvegen

Korsvegen er et tettsted i Melhus kommune i Trøndelag. Stedet ligger like ved innsjøen Gaustadvatnet, omtrent 20 kilometer sørvest for kommunesenteret i Melhus. 1108 personer var registrert bosatt på denne postadressen i 2018, mens selve tettstedet var registrert med  innbyggere per 1. januar .

Korsvegen var frem til 1964 kommunesenteret i Hølonda kommune. Denne kommunen ble i 1964 en del av nye Melhus storkommune. 

Stedet har egen barne- og ungdomsskole, sykehjem, legesenter, matbutikk, bank, frisør, bilverksted, spisested og noen barnehager. Det er også et aktivt fotballmiljø, håndballmiljø, langrennsmiljø og ishockeymiljø på stedet. Fotballfasilitetene består både av en tradisjonell gressbane og en moderne kunstgressbane fra 2011. Ishockeybanen ligger på skolens tomt og ble oppgradert til kunstisbane i 2010. Den organiserte idretten er underlagt Idrettslaget Leik. Det befinner seg også en travbane på stedet (i sørenden av Gaustadvatnet) samt et lite travmiljø.

En stor del av befolkningen er bosatt i sentrumsnære boligområder som Eidsåsen byggefelt (etablert på 1960-tallet), samt nyetablerte boligområder som Sagtunet og Korsveibotnan. De to sistnevnte ble etablert i 2014 og består i hovedsak av leilighetsbygg og rekkehus. I tillegg er der noen mindre villa-baserte områder, slik som Oddhaugen, Eidsgrenda og Gaustadbakken (de to sistnevnte ligger et par kilometer fra sentrum). Resten av befolkningen er spredt på forskjellige hus i og rundt sentrum. I tillegg bor en del på gårdsbruk.

Kjente personer fra Korsvegen
Oddvar Brå 
Reidar Almås 
Anders Estenstad
Endre Frøysa (født i Hareid)
Svein Enok Nørstebø (ishockey-spiller som var på landslaget)
Rolf Gaustad (langrennsløper)
Svein Lilleberg (handicap idrett)

Bildegalleri

Referanser

Tettsteder i Trøndelag
Bosetninger i Melhus
Gåsbakken

Gåsbakken er et sted i Melhus kommune i Trøndelag. Stedet ligger ca. 30 km sør for Melhus sentrum og har 519 innbyggere (2012).

Gåsbakken var tidligere en del av Hølonda kommune. Denne kommunen ble i 1964 en del av nye Melhus storkommune.

Stedet har egen barneskole, barnehage, nærbutikk og samfunnshus. Barneverninstitusjonen Gilantunet ligger også her, nærmere bestemt på søndre del av Jåren. Sport er en viktig fritidsaktivitet, der fotball, håndball og langrenn er blant de mest populære idrettene. Tidligere var også hoppmiljøet av en viss betydning, men det skrumpet på starten av årtusenskiftet. Stedet har også et lite treningssenter. Den organiserte idretten er underlagt Idrettslaget Leik.

Svorksjøen camping ligger også her, og er tilknyttet en populær badestrand som har blitt benyttet av både lokalbefolkningen og tilreisende i flere tiår.

Severdigheter 

Stedet har flere severdigheter, spesielt for de som er interessert i lokalhistorie og idrett.

Blant annet så ligger Hølonda skimuseum på stedet. Museet ble etablert av lokale ildsjeler i 1996 og har tilhold i en eldre bygning som ligger sentralt langs riksvei 692, like ved nærbutikken. Ved siden av diverse historisk skiutstyr så oppbevarer det også en del utstyr benyttet av Oddvar Brå, blant annet den ene staven han ikke brakk i innspurten av 15 km under VM i Oslo 1982. Skimuseet har ei utstillingsdokke med en tidstypisk skidress, og startnummeret Oddvar Brå hadde på seg da han gikk det så omtalte skirennet. Her finner man også premiesamlingen til Toralf Engan.

Stedet har også et landbruksmuseum og et fotomuseum. Landbruksmuseet ligger langs Hølondvegen, like ved Grendstuggu samfunnshus, mens Fotomuseet befinner seg vegg i vegg med Skimuseet. Fotomuseet ble åpnet av Harald Langås i 2008.

Sabotørmuseet ligger også på Gåsbakken. Det ble åpnet i 2003 og ligger på Grønlia, en knapp kilometer unna Hotell Norge. Sistnevnte var i realiteten et lite plankeskur som ble satt opp i 1944 og som ble benyttet av norske motstandsmenn under krigen i forbindelse med sabotasje av Thamshavnbanen.

Kjente gåsbakkinger 
Toralf Engan
Magnar Estenstad
Harald Langås

Referanser 

Bosetninger i Melhus
Bygder og grender i Trøndelag
Vilhelm Aubert

Vilhelm Aubert  (født 7. juni 1922, død 19. juli 1988) var en norsk professor i sosiologi. Han var utdannet jurist, men etablerte seg som sosiolog som fremfor alt jobbet med rettssosiologi. Han var en av grunnleggerne av Institutt for samfunnsforskning i Oslo og instituttets tidsskrift Tidsskrift for samfunnsforskning i 1960.

Under og etter den andre verdenskrig var Vilhelm Aubert en del av miljøet rundt filosofen Arne Næss. Andre kjente aktører var Harriet Holter, Stein Rokkan og Erik Rinde. Det var med utgangspunkt i dette miljøet at Institutt for samfunnsforskning (ISF) etablert i 1950. ISF var et sentralt fagmiljø innen fag som sosiologi, filosofi, statsvitenskap og psykologi.

Under krigen hadde Aubert dessuten en ledende rolle i den hemmelige etterretningsorganisasjonen XU, også her sammen med bl.a. Arne Næss, men i dette farlige arbeidet var Aubert sjef over den eldre filosofen. Bare 22 år gammel fikk Aubert stillingen som XUs kurersjef, en jobb han overtok etter Ivan Th. Rosenqvist, som ble arrestert, og Johan Grøttumsbråten, som måtte rømme til Sverige (se Sæter & Sæter, 2007).

I 1963 ble Aubert professor i rettssosiologi ved det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Fra 1971 var han professor i sosiologi ved Institutt for sosiologi (i dag Institutt for sosiologi og samfunnsgeografi) samme sted. Her bidro han til å få etablert sosiologi som eget fag ved universitetet. Han skrev en rekke lærebøker.

I 2011 ble to av hans bøker, Om straffens sosiale funksjon og sosiologi kåret til to av de 25 viktigste bidragene til norsk sosiologi i Norsk sosiologisk kanon.

Verker 
 Sosiologi 1. utgave 1961, siste utgave 1979
 Rettssosiologi (1982), ISBN 82-00-06306-2
 Om straffens sosiale funksjon (1954), ISBN 82-13-00005-6
 The Hidden Society (1965), ISBN 0-87855-730-X
 Vilhelm Aubert, Torstein Eckhoff, Knut Sveri, «En lov i søkelyset, sosialpsykologisk undersøkelse av den norske hushjelplov», Oslo 1952
 Aubert, Torgersen, Tangen, Lindbekk og Pollan Akademikere i norsk samfunnsstruktur i Tidsskrift for samfunnsforskning 1960
Rettens sosiale funksjon (1978)

 Referanser 

 Kilder 
 Sæter, E. & Sæter, S. (2007). XU: I hemmeleg teneste 1940-45'' (3. utg). Oslo: Samlaget.

Norske sosiologiprofessorer
Personer tilknyttet Institutt for samfunnsforskning
Norske jurister
Medlemmer av XU
SdKfz 250 leichter Schützenpanzerwagen

SdKfz 250 leichter Schützenpanzerwagen var et tysk pansret personellkjøretøy som ble produsert fra juni 1941 til slutten av andre verdenskrig i Europa.

Varianter 

SdKfz 250/1 leichter Schützenpanzerwagen Pansret personellkjøretøy. Ble produsert helt frem til slutten på den andre verdenskrig.
SdKfz 250/2 leichter Fernsprechpanzerwagen
SdKfz 250/3 leichter Funkpanzerwagen
SdKfz 250/4 leichter Beobachtungspanzerwagen
SdKfz 250/5 leichter Beobachtungspanzerwagen
SdKfz 250/6 Munitionspanzerwagen Ammunisjonstransport for selvdrevet artilleri. Den hadde et mannskap på to, bestykningen redusert til en mitraljøse og var utstyrt med et toveis radiosett for kontakt med det selvdrevne artilleriet. Den kom i to versjoner. «SdKfz 250/6 Munitionspanzerwagen Ausf.A» til bruk med «StuG III» utstyrt med en 7,5cm StuK 37 L/24 ( «Ausf.A» til «Ausf.E» ), som hadde en kapasitet på 70 runder. Og «SdKfz 250/6 Munitionspanzerwagen Ausf.B» til bruk med «StuG III» utstyrt med 7,5cm StuK 40 L/48 ( «Ausf.F» til «Ausf.G» ), som hadde en kapasitet på 60 runder.
SdKfz 250/7 schwere Granatwerfer Versjon som var utstyrt med en 8 cm bombekaster, 8cm schwere Granatwerfer 34. For å utstyres med denne ble bunnplaten i kjøretøyet modifisert og den ene mitraljøsen fjernet. SdKfz 250/7 hadde et mannskap på 5 og en ammunisjonskapasitet på 42 runder. Dette ble normalt regnet som for lite, og for å veie opp for dette ble ofte bombekasteren fjernet fra hver tredje SdKfz 250/7 i en enhet, som da kunne transporere 66 runder.
SdKfz 250/8 leichter Schützenpanzerwagen ( 7,5cm )
SdKfz 250/9 leichter Schützenpanzerwagen ( 2cm )
SdKfz 250/10 leichter Schützenpanzerwagen ( 3,7cm PaK )
SdKfz 250/11 leichter Schützenpanzerwagen ( schwere Panzerbüchse 41 )
SdKfz 250/12 leichter Messtrupppanzerwagen

Eksterne lenker 
 

Pansrede personellkjøretøyer (beltegående)
Kjøretøymodeller introdusert i 1941
Magnar Estenstad

Magnar Estenstad (1924–2004) var en norsk langrennsløper som gikk for Idrettslaget Leik. Han var i norgeseliten fra 1948 til 1954.

50 km var hans spesialdistanse og i 1948 tok han sin første seier (av i alt fem) i denne distansen. Han ble også norsk mester på 30 km og i stafett (for idrettslaget Leik). Under Vinter-OL i Oslo i 1952 vant bronsemedalje på 50 km og var med på å ta sølvmedalje i stafett (sammen med Mikal Kirkholt, Martin Stokken og Hallgeir Brenden). Samme år vant han 50 km i Holmenkollrennene.

I 1953 ble han vinner av Holmenkollmedaljen og året etter fikk han en avlskvige av typen Norsk rødt fe som æresgave fra en gruppe bønder i Oppland og Hedmark.

Estenstad fikk skikarriere ødelagt på grunn av et beinbrudd under NM i 1954.

Estenstad var tømmerhogger i sine yngre år og ble senere småbruker, da han på begynnelsen av 1950-tallet overtok sin kones farsgård. Han var gift med Leona inntil sin død. De bodde på Gåsbakken på Hølonda.

OL-medaljer 
 1952  Oslo -  Sølv i langrenn, 4 x 10 km stafett, menn  Norge
 1952  Oslo -  Bronse i langrenn, 50 km, menn  Norge

Medaljer i norske mesterskap

Litteratur

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Magnar Estenstad er død (Adressa, 2004)

Personer fra Melhus kommune
Norske langrennsløpere
Olympiske sølvmedaljevinnere for Norge
Olympiske bronsemedaljevinnere for Norge
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1952
Langrennsløpere under Vinter-OL 1952
Norgesmestere i langrenn
Vinnere av Holmenkollmedaljen
Hølonda
Olympiske medaljevinnere i langrenn
Brudespore

Brudespore (Gymnadenia conopsea) eller engbrudespore er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien).

Utseende 

Brudespore er en meget elegant orkidé, som de fleste antagelig har sett en eller annen gang. For mange er nok det likevel uforvarende. Den blir opp mot en halv meter høy, med et aks bestående av mange rosa (eller sjelden hvite) blomster. To av blomsterdekkbladene står ut til hver sin side, samtidig som underleppa er ganske bred og kort. Det som er mest tydelig er den lange sporen som stikker ut fra hver blomst, og inneholder nektar. Brudespore har velduftende blomster, men dette er et subjektivt kjennetegn.

Opp etter hele stengelen sitter det lange, lysegrønne blad. Til sammen gir planta et ganske pent inntrykk. Utseendet til brudespore kan variere svært, fra store, staselige planter i Frierflogene naturreservat i Porsgrunn til små, fargerike innslag på fjellmyrer i Grimsdalen. Brudespore kan også hybridisere med svartkurle, og denne hybriden kalles brudekurle.

Forekomster i Norge 
Brudespore er altså en vanlig orkidé i Norge, men samtidig må den ha litt kalk i jorda. Dermed finnes den ikke overalt, men habitatet varierer helt fra knastørr skog til søkkvåt myr. Brudespore var tidligere vanlig på ugjødsla slåtteenger i kalkrike strøk.

I dag vokser brudespore spredt over hele landet, og hyppigheten av forekomster tynnes ut der det er grunnfjellsområder. Det er ikke en freda plante, og den er i rødlistevurderingen 2021 regnet som livskraftig (LC).

Systematikk 
Brudespore var tidligere inndelt i to underarter, nominatunderarten Gymnadenia conopsea ssp. conopsea, kalt engbrudespore, og underarten Gymnadenia conopsea ssp. densiflora, kalt praktbrudespore. I forbindelse med rødlistearbeidet i 2021 ble imidlertid de to underartene vurdert til å være separate arter i brudesporeslekta. Både engbrudespore og brudespore betegner nå arten Gymnadenia conopsea, med brudespore som det normerte navnet, mens praktbrudespore er navn på arten Gymnadenia densiflora, som er oppført på rødlista som nær truet (NT).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Orkidéfamilien
Røde blomster
Arter formelt beskrevet i 1813
Planter formelt beskrevet av Robert Brown
Peder Thomassons gate (Arendal)

Peder Thomassens gate (2–12, 7) er en gate i Arendal sentrum.

Gaten går fra Vesterveien til Malmbryggen og går over i Østregate opp mot Blødekjær.

Opprinnelig dannet Peder Thomassens gate kaifront mot Kittelsbukt som var en del av Arendal havn. Kittelsbukt ble fylt igjen og byens store nye rutebilstasjon ble anlagt her, rett ved siden av Peder Thomassens gate. I dag står Arendal rådhus og kulturhus på denne plassen, mens bussene har holdeplasser i gatene rundt kvartalet. Gaten var også en forlengelse av Friergangen, men endring på gatene har nå gjort det slik at den går ut fra Vesterveien i stedet.

Om navnet 
Peder Thomassen var en av Arendals velstående kjøpmenn på slutten av 1700-tallet. Hans kjøpmannsgård på Tyholmen er i dag kjent som Fagforeningenes Hus. Han var gift med Louise Groos, og de hadde ingen barn. Ved deres død bke mesteparten av deres formue overdratt til kommunen, i henhold til ekteparets testament.

Referanser

Veier i Arendal
Berlin Brandenburg lufthavn

Berlin Brandenburg lufthavn (IATA-flyplasskode BER, fullstendig navn Flughafen Berlin Brandenburg  «Willy Brandt») er en lufthavn på grensen mellom delstatene Berlin og Brandenburg i Tyskland. 

Lufthavnen er en utvidelse av Berlin-Schönefeld lufthavn og ligger derfor delvis samme sted. Den skulle opprinnelig åpne i 2011, men åpnet først 31. oktober 2020 etter en rekke utsettelser.

Lufthavnen har to parallelle rullebaner, en på 4 000 meter og en på 3 600 meter. Disse betjenes av tre terminaler (1, 2 og 5). Kontrolltårnet på 72 meter betjenes av Deutsche Flugsicherung.

Bakgrunn 
Arbeidene ble påbegynt 5. september 2006 og det var planlagt å åpne lufthavnen 3. juni 2012. Den 8. mai 2012 ble det kunngjort at åpningen var utsatt med minst to måneder. Grunnen var at brannvernteknikken ikke kunne fungere tilfredsstillende innen den planlagte åpningsdatoen. Lufthavnen skulle erstatte Schönefeld lufthavn sammen med Berlins øvrige lufthavner Tegel lufthavn (stengt i november 2020) og Tempelhof lufthavn (stengt i oktober 2008).

17. mai 2012 erklærte Berlins regjeringssjef Klaus Wowereit at lufthavnen skulle tas i bruk 17. mars 2013.
Senere ble åpningsdatoen satt til 27. oktober 2013. Den 6. januar 2013 ble det offentliggjort at lufthavnen ikke kunne åpnes til planlagt tidspunkt, på grunn av graverende, «nesten grufulle» problemer. Lufthavnen ble tatt i bruk 31. oktober 2020, mens Berlin–Tegel internasjonale lufthavn ble stengt som planlagt 8. november samme år.

Adkomst 
Flughafen Berlin Brandenburg stasjon er en underjordisk jernbanestasjon innenfor flyplassområdet. Den vil betjene internasjonal fjerntrafikk, regiontrafikk og S-Bahn-trafikk. Regiontrafikken blir supplert med busslinjer.

Lufthavnen er tilknyttet veinettet via et eget kryss på motorveien A 113. Gods- og persontrafikk skilles i et trafikknutepunkt et stykke øst for terminalen. Det har blitt innrettet 10 000 parkeringsplasser for kunder og 5 000 for ansatte.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Transport i Berlin
Flyplasser i Tyskland
Transportbyggverk i Brandenburg
Etableringer i 2020
Rettighet

En rettighet er en frihet eller privilegium. Begrepet anvendes både innen filosofien og rettsvitenskapen.

Man bruker skille mellom naturlige og konvensjonelle rettigheter. De naturlige betraktes da som gitt av sunn fornuft eller av en eller annen metafysisk høyere instans. De konvensjonelle er de hevdvunne rettigheter, som av visse filosofer antas utgå fra disse naturlige rettigheter.

Se også
 Servitutt

Rettsvitenskap
Rettighet
Filosofi
Etiske konsepter

es:Derecho subjetivo
eo:Juro
fr:Droit subjectif
it:Diritto soggettivo
lt:subjektinė teisė
pt:Direito subjectivo