alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ischnoscelis

Ischnoscelis er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En middelsstor (ca. 17 millimeter), langbeint gullbasse uten metallisk glans. Hannene har to oppoverbøyde, krokformede, korte horn i pannen. Pronotum er svart, dekkvingene gulbrune med mørke lengdestriper.

Utbredelse 
Artene er utbredt i sørlige og sentrale deler av Mexico og er dermed en av få representanter for Goliathini i Amerika.

Systematisk plassering 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806 (eventuelt Cetoniidae)
 Underfamilien Cetoniinae Fleming, 1821 
 Stammen Goliathini Griffith & Pidgeon, 1832
 Slekten Ischnoscelis Burmeister, 1842
 Ischnoscelis cervantesi Curoe, 2013
 Ischnoscelis hoepfneri (Gory & Percheron, 1833)
 Ischnoscelis sinaloensis Bouchard & Curoe, 2012

Kilder 
 Morón, M.E. og B.C. Ratcliffe (1989) A synopsis of the American Goliathini with description of a new Neoscelis from Mexico (Coleoptera: Scarabaeidae: Cetoniinae). The Coleopterists Bulletin 43: 339-348

Eksterne lenker 
 

Gullbasser
Biller formelt beskrevet i 1842
Mexicos insekter
Neoscelis

Neoscelis er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore (16-25 millimeter), svarte eller metallisk fargede gullbasser med lange bein. Kroppen er ganske blank. Hannen har et kort, i spissen kløvet horn i pannen og en pigg på hver side av dette.

Utbredelse 
Artene er utbredt i den vestlige delen av Mexico og er dermed en av få representanter for Goliathini i Amerika.

Systematisk plassering 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806 (eventuelt Cetoniidae)
 Underfamilien Cetoniinae Fleming, 1821 
 Stammen Goliathini Griffith & Pidgeon, 1832
 Slekten Neoscelis Schoch, 1897
 Neoscelis coracina Mudge & Ratcliffe, 2003
 Neoscelis dohrni (Westwood, 1855)
 Neoscelis hexakrotes García-Moráles, Ponce, Curoe & García-Jiménez, 2019 
 Neoscelis longiclava Morón & Ratcliffe, 1989

Referanser

Kilder 
 Morón, M.E. og B.C. Ratcliffe (1989) A synopsis of the American Goliathini with description of a new Neoscelis from Mexico (Coleoptera: Scarabaeidae: Cetoniinae). The Coleopterists Bulletin 43: 339-348

Eksterne lenker 
 Bilder av Neoscelis dohrni
 

Gullbasser
Dyr formelt beskrevet i 1897
Mexicos insekter
Mystroceros

Mystroceros er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore (ca. 15-25 millimeter), avlange, svært blankt metallskinnende gullbasser. Hanne har to korte, fremoverrettede horn på hodet. Kroppen er svært blankt metallisk grønn eller grønnblå med to svarte tverrbånd. Pronotum har en svart flekk i midten.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.

Systematisk plassering 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806 (eventuelt Cetoniidae)
 Underfamilien Cetoniinae Fleming, 1821 
 Stammen Goliathini Griffith & Pidgeon, 1832
 Slekten Mystroceros Burmeister, 1842
 Mystroceros macleayi (Gory & Percheron, 1833)
 Mystroceros rouyeri Janson, 1907

Eksterne lenker 
 

Gullbasser
Dyr formelt beskrevet i 1842
Plaesiorrhina

Plaesiorrhina er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore (ca. 25-40 millimeter), avlange gullbasser, vanligvis med sterke, metalliske farger. Hos disse artene har ikke hannen horn. De har et gult eller rødlig tverrbånd i dekkvingenes bakerste del.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i tropisk Afrika.

Systematisk plassering 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806 (eventuelt Cetoniidae)
 Underfamilien Cetoniinae Fleming, 1821 
 Stammen Goliathini Griffith & Pidgeon, 1832
 Slekten Plaesiorrhina Burmeister, 1842
 Plaesiorrhina cinctuta (Voet, 1779)
 Plaesiorrhina mediana (Westwood, 1843)
 Plaesiorrhina mhondana Oberthür, 1880
 Plaesiorrhina plana (Wiedemann, 1821)
 Plaesiorrhina watkinsiana Lewis, 1879

Eksterne lenker 
 

Gullbasser
Dyr formelt beskrevet i 1842
Ichnestoma

Ichnestoma er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore (ca. 20 millimeter), brede gullbasser uten metalliske farger. Oversiden er tynt kledt med fine hår. Grunnfargen er svart eller brunsvart, dekkvingene er ofte brungule, eller har hvite kanter. Hannen har et kort fremspring av ulik form på hodet.

Levevis 
Artene lever på og nær fjelltopper. De voksne billene (ofte bare hannene) flyr etter regnskyll. De voksne billene har reduserte munndeler, tar ikke næring til seg og lever ganske kort. Slekten har trolig et lignende levevis som hjortebille-slekten Colophon, som lever i de samme områdene.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.

Systematisk oversikt 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806 (eventuelt Cetoniidae)
 Underfamilien Cetoniinae Fleming, 1821 
 Stammen Goliathini eller Xiphoscelidini
 Slekten Ichnestoma Gory & Percheron, 1833
 Ichnestoma albomaculata Gory & Percheron, 1833
 Ichnestoma cuspidata (Fabricius, 1787)
 Ichnestoma ficqi Stobbia, 1995
 Ichnestoma krikkeni Holm, 1992
 Ichnestoma luridipennis Burmeister, 1842
 Ichnestoma nasuta Schaum, 1848
 Ichnestoma perstriata Holm, 1992
 Ichnestoma picta Péringuey, 1885
 Ichnestoma pringlei Perissinotto, Smith & Stobbia, 1999
 Ichnestoma rostrata Janson, 1878
 Ichnestoma stobbiai Holm, 1992
 Ichnestoma struempheri Holm & Perissinotto, 2004

Kilder 
 Liste over artene

Eksterne lenker 
 Beetles of Africa, med bilder av noen av artene (litt nede på siden)
 

Gullbasser
Biller formelt beskrevet i 1833
Sjøgris

Scotoplanes angelicus
 Scotoplanes globosa
 Scotoplanes mutabilis

Sjøgris, på latinsk Scotoplanes, stammer fra sjøpølsefamilien og lever på dype havområder i kalde farvann. Dyret er en av elasipodene som ble funnet under en ekspedisjon på 1880-tallet. Elasipode er en type sjøpølse, men med et uvanlig utseende. Ofte er små pupiller og tentakkel-lignende legemer et kjennetegn på en elasipode. 

De er som oftest fanget opp ved rundt 1000 meters dyp, men forskere mener at det skal være mulig for sjøgrisen å kunne leve under et enda høyere trykk, på kanskje opptil 3000 meters dyp. 

Den lever av organisk avfall og kroppen består stort sett av vann og fordøyelsesorganer. De kan finne på å samle seg i flokker, gjerne opptil 5-600 individer. Scotoplanes beveger seg rundt med noe som minner om bein, fylt med vann. De beveger seg relativt langsomt og finner sin føde rundt på havbunnen. Den gjør ikke noe særlig av seg, og har heller ingen spesielt utmerket form for sosial interaksjon grunnet mangel på hjerne og dyret er tilnærmet blind. Størrelsesmessig er den omtrent som en voksen persons håndflate, men størrelse og form kan variere fra individ til individ.

Eksterne lenker 
 

 http://dyreverket.wordpress.com/2012/01/12/topp-5-verdens-rareste-dyr/
 http://www.imr.no/nyhetsarkiv/2009/oktober/sjogriser_og_bla_sjopolser_mellom_sjoliljer_pa_2700_m_dyp/nb-no
 http://bloggurat.net/fakta-om-sjoegris-idlhc65oei

Pigghuder
Dyr formelt beskrevet av Johan Hjalmar Théel
Pigghuder formelt beskrevet i 1882
Barne- og ungdomsarbeiderfag

Barne- og ungdomsarbeiderfag er et programfag på Vg2 (2. trinn) i den norske videregående skolen. Programfaget følger utdanningsprogrammet Helse- og oppvekstfag. For å kunne gå opp til fagprøve må man etter ett år med dette faget gå to år som lærling i en bedrift. Man kan også få generell studiekompetanse ved å gå 3. påbyggningsår etter Vg2 Barne- og ungdomsarbeiderfag.

Beskrivelse av programfagene

Helsefremmende arbeid 
Programfaget handler om hvordan fysisk og psykisk helse og positiv selvfølelse kan stimuleres. Videre handler faget om hvordan barn og unge utvikler evne til å ta medansvar for eget liv, og hvordan de bruker sine ressurser og sitt sosiale nettverk. Ulike sider ved barn og unges forhold til tobakk, rusmidler og kriminalitet inngår. Temaene kjønnsroller, selvfølelse, mobbing og rasisme er også en del av faget. Betydningen av utfordrende aktiviteter, utholdenhet og styrke som grunnlag for barn og unges vekst og utvikling inngår i faget. Videre handler faget om trygg og sunn mat for barn og unge.

Kommunikasjon og samhandling 
Programfaget handler om hvordan en kan stimulere vekst og utvikling hos barn og unge med ulik livssituasjon, kulturtilhørighet og funksjonsnivå. Faget handler videre om de voksne som rollemodell og betydningen av språkbruk og omgangsform. Sosialiseringsprosessen hos barn og unge, utvikling av sosial kompetanse, empati, respekt og toleranse inngår i faget. Programfaget handler også om samarbeid, gruppeprosesser og konflikthåndtering.

Yrkesutøvelse 
Programfaget handler om barn og unges oppvekstvilkår i et flerkulturelt og mediepåvirket samfunn, og om ulike typer aktiviteter som brukes i det pedagogiske arbeidet for barn og unge. Observasjon, planlegging, dokumentasjon, motivering, vurdering og valg av hensiktsmessige pedagogiske metoder er grunnleggende i faget. Betydningen av lek og aktivitet for læring og utvikling inngår i faget. Rammefaktorer, regelverk og måldokumenter som er styrende for pedagogiske virksomheter og andre arenaer der barn og unge oppholder seg, og yrkesforståelse, inngår i faget.

Referanser

Kilder 
Læreplanen i faget

Fagopplæring
Helse
Ungdom
Barn
Laax

Laax (retoromansk: Lags) er en liten fjellkommune i Sveits. Laax ligger i kantonen Graubünden i distriktet Surselva på 1016 moh.

Befolkning
Laax er ikke større en 31,7 kvadratkilometer og har en befolkning på 1411 (2012). Befolkningstettheten ligger på 45 personer per kvadratkilometer. Befolkningen i Laax har økt ekstremt mye i prosent de siste tiårene, fra 1970 til 2000 gikk folketallet fra 480 til 1 150. Majoriteten av befolkningen snakker tysk med 50,3 %, etter det kommer retoromansk med 40,1 %. Laax har en relativt ung befolkning med 21,7 % mellom 0 og 19 år, 31,6 % mellom 20 og 39 år, 30,1 % mellom 40 og 59 år. Folk som er 60 år eller mer utgjør bare 15,9 % av befolkningen. Den sveitsiske befolkningen er generelt godt utdannet, dette gjelder for Laax også. 74,6 % av befolkningen i Laax har fullført ikke-obligatorisk utdanning eller høyere utdanning. Laax har en arbeidsledighet på 1,58 %.

Skianlegg
Laax er kjent for sine store fjell og store skianlegg (LAAX). Anlegget har til sammen 235 km med skitrasé, 29 heiser, fire sloopstyleparker (rails og hopp) fra nybegynner til profesjonell og en ettertraktet half-pipe blant ski- og snowboardkjørere. Vinteren 2012/2013 ble anlegget utvidet med ytterligere to taubaner.

Konkurranser
Burton European Open er en verdenskjent snowboardkonkurranse som arrangeres hvert år i LAAX-anlegget. Konkurransen ble avviklet for 10. gang fra 13. til 19. januar 2014. Ideen med denne konkurransen er å samle verdens beste snowboardkjørere og la dem konkurrere mot enhver amatørkjører som vil delta. Dette gjør at de dyktige amatørene får sjansen til å vise seg fram og muligheten til å komme opp og inn i «snowboardverdenen».

Eksterne lenker
 
 Burton European Open

Kommuner i Sveits
Vintersportssteder i Sveits
Graubünden
Parkhagtorn

Parkhagtorn er en art i hagtornslekta innenfor rosefamilien (også kalt eplefamilien eller kjernefruktfamilien).
Det er en 1 - 6 meter høy, løvfellende busk med en svært tettgrenet vekstform. Den vokser på frisk, åpen og næringsrik grunn.

Bladene er eggformede med to-tre lapper med tagget rand, mørkt grønne og blanke oppå. Ørebladene har også noen få tenner eller er helt helrandet.

Blomstene er 15-20 mm brede og hvite. De har 2-3 grifler. Fruktene er runde-elliptiske, 6-10 mm store, mørkerøde og har to kjerner (steiner). 

Arten er dyrket eller forvillet langs kysten av Sør-Norge, og vokser naturlig i Danmark og sørlige Sverige. Den blomstrer i Norge i mai-juni.

I Fremmedartslista 2018 er den vurdert til høy risiko på grunn av moderat invasjonspotensial og middels økologisk effekt.

Hybrider og varianter 
parkhagtorn danner hybrid med begerhagtorn, eller med vanlig hagtorn. Den har derimot ingen kjente varianter i Norden.

Kilder 
 Lid, Johannes og Dagny Tande, Norsk flora, versjon 2007, 7.utgaven. ISBN 978-82-521-6029-1. 
 Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), Gyldendals store nordiske flora, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.

Eksterne lenker 
 

Maleae
Hvite blomster
Norges flora
Høyrisikoarter på fremmedartslista
Cecil Quentin

Cecil Quentin (født 1852, død 29. oktober 1926 i Ramsgate) var en britisk seiler som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
  
Han ble olympisk mester med den britiske båten «Cicely-1» som vant klassen over 20 tonn foran «Brynhild-2» og «Formosa». Regattaen ble avviklet 2. august 1900 utenfor Le Havre og distansen var 40 nautiske mil.

OL-medaljer 
 1900  Paris -  Gull i seiling, klasse +20 tonn  «Cicely-1»  Storbritannia

Eksterne lenker 
 

Britiske seilere
Olympiske mestere for Storbritannia
Medaljevinnere under Sommer-OL 1900
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1900
Seilere under Sommer-OL 1900
Fødsler i 1852
Dødsfall i 1926
Olympiske medaljevinnere i seiling
Canadahagtorn

Canadahagtorn (Crataegus flabellata var. flabellata) er en art i hagtornslekta innenfor rosefamilien (også kalt eplefamilien eller kjernefruktfamilien).
Det er en 2 - 5 meter høy, løvfellende busk med en svært tettgrenet vekstform. Årsskuddene er lysebrune, men greinene ellers purpur-røde. Den er sjelden i Norden, normalt gjenstående eller forvirret ved hager og kulturmark. Den kommer opprinnelig fra det nordøstre Nord-Amerika.

Bladene er 2-7 cm store, eggformede med mange spisse fingre/lapper og tydelig sagtagget rand langs hele bladet. Tornene er hele 4 - 8 cm lange.

Blomstene er 15-18 mm store og hvite. De har 10 støvbærere med gule knapper på. Fruktene er drøyt 1 cm store, rundeog mørkerøde med fire kjerner (steiner). 

Arten er dyrket eller forvillet, og dessuten gjenstående sjelden i Sør-Norge, oftere i Danmark og sørlige Sverige. Den blomstrer i Norge i juni.

Hybrider og varianter 
Varianten Hekkhagtorn (Crataegus flabellata var. grayana) skilles fra canadahagtorn ved at det er hele 20 støvbærere, med røde knapper ytterst i stedet for gule. Tornene er også noe kortere. Den kommer opprinnelig fra sørlige Nord-Amerika.

Canadahagtorn danner ikke kjente hybrider med andre hagtornarter i Norden.

Kilder 
 Lid, Johannes og Dagny Tande, Norsk flora, versjon 2007, 7.utgaven. ISBN 978-82-521-6029-1. 
 Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), Gyldendals store nordiske flora, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.

Eksterne lenker 
 

Maleae
Hvite blomster
Norges flora
Selwin Calverley

John Selwin Calverley (født 4. juli 1855 i Leeds, død 30. desember 1900 i Leeds) var en britisk seiler som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
   
Han vant en olympisk sølvmedalje i seiling med den britiske båten «Brynhild-2» som kom på andreplass bak «Cicely-1» i klassen over 20 tonn. Regattaen ble avviklet 2. august 1900 utenfor Le Havre og distansen var 40 nautiske mil.

OL-medaljer 
 1900  Paris -  Sølv i seiling, klasse +20 tonn  «Brynhild-2»  Storbritannia

Referanser

Eksterne lenker 
 

Britiske seilere
Medaljevinnere under Sommer-OL 1900
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1900
Seilere under Sommer-OL 1900
Olympiske medaljevinnere i seiling
Sibirhagtorn

Sibirhagtorn er en art i hagtornslekta innenfor rosefamilien (også kalt eplefamilien eller kjernefruktfamilien).
Det er en 1–3 meter høy, løvfellende busk med en tettgrenet form. Årsskuddene er lysebrune, men greinene er ellers purpur-røde. Den er sjelden i Norden, normalt gjenstående eller forvirret ved hager og kulturmark. Den kommer opprinnelig fra Sibir.

Bladene er 4–8 cm store, bredt eggformede med fem-sju spisse, tydelige fingre/lapper og tydelig, men fint sagtagget rand langs hele det mørkegrønne bladet. Den har større lapper/spisser enn hekkhagtorn. Tornene til sibirhagtornen er små, mindre enn 3 cm lange.

Blomstene er 12–17 mm store og hvite. Fruktene er drøyt 1 cm store, runde og mellomrøde (ikke mørkerøde), med fem kjerner (steiner).

Arten er dyrket eller forvillet, og dessuten gjenstående sjelden i Sør-Norge, oftere i Danmark og sørlige Sverige. Den blomstrer i Norge i juni.

Sibirhagtorn danner ikke kjente hybrider eller varianter i Norden.

Kilder 
 Lid, Johannes og Dagny Tande, Norsk flora, versjon 2007, 7. utgaven. ISBN 978-82-521-6029-1. 
 Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), Gyldendals store nordiske flora, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.

Eksterne lenker 
 

Maleae
Hvite blomster
Norges flora
Bredasal

Bredasal (Sorbus latifolia) er et 3–12  meter høyt løvtre i asalslekta innenfor rosefamilien. Den blomstrer i juni. Den likner mye på svensk asal, men flikene på bladene er ofte litt spissere og bladene er noe mindre.

Arten har skrustilte, bredt eggformede blad (7–9 cm) med beskjedne, spisse lapper med grove tenner og 5–8 par sidenerver. Ørebladene er linjeformet. Bladets underside er lys. Den mangler torner på greinene, som er brune. Bredasal har 5-tallige, hvite blomster hvor kronbladene er flate og betydelig lengre enn begeret. Antall støvbærere er 15–25. 

Frukten er et bær-liknende eple som er 1–1,5 cm stort, rund og oransje-brunt, og det har 2–3 atskilte kammer eller rom. 

Arten er tetraploid og formerer seg ukjønnet (apomiksis). Den er antakelig oppstått ved at sølvasal har krysset seg med tarmvriasal.

Bredasal vokser naturlig bare i Fontainebleau-skogen i sentrale Frankrike, men dyrkes i mange tempererte strøk. Arten finnes forvillet noen steder i Sør-Norge, spesielt rundt indre deler av Oslofjorden. I Fremmedartslista 2018 er den vurdert til lav risiko på grunn av moderat invasjonspotensial og ingen kjent økologisk effekt.

Referanser

Kilder 
 Lid, Johannes og Dagny Tande, Norsk flora, versjon 2007, 7.utgaven. ISBN 978-82-521-6029-1. 
 Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), Gyldendals store nordiske flora, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.

Eksterne lenker 

 

Rogn og asal
Hvite blomster
Sårbare arter på IUCNs rødliste
Alpeasal

Alpeasal (Sorbus mougeotii) er et 8–10  meter høyt løvtre i asalslekten innenfor rosefamilien (rosefamilien). Det er utbredt i Pyreneene, Massif Central, Vogesene, Jurafjellene, Vest-Alpene og tilstøtende åslandskap. Arten er triploid eller tetraploid og formerer seg ukjønnet (apomiksis). Den blomstrer i juni. 

Arten har skrustilte, bredt eggformede–elliptiske blad (7–12 cm) med tydelige, spisse lapper med grove tenner og 8–13 par sidenerver. De eventuelle ørebladene er linjeformet. Bladets underside er lys gråhvit eller grønnhvit. Den mangler torner på greinene, som er brune. Alpeasal har 5-tallige, hvite blomster hvor kronbladene er flate og betydelig lengre enn begeret. Antall støvbærere er 15–25. 

Frukten er et bær-liknende eple som er 1–1,3 cm stort, rund og rødt, og det har 2–3 atskilte kammer eller rom.

Alpeasal er naturalisert mange steder i Norge. Den fortrenger andre arter, spesielt på grunnlendt kalkmark. I Fremmedartslista 2018 har den status svært høy risiko på grunn av stort invasjonspotensial og middels økologisk effekt.

Kilder 
 
 
 Lid, Johannes og Dagny Tande, Norsk flora, versjon 2007, 7.utgaven. ISBN 978-82-521-6029-1. 
 Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), Gyldendals store nordiske flora, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.

Eksterne lenker 

 

Rogn og asal
Hvite blomster
Høyrisikoarter på fremmedartslista
Hvitrogn

Hvitrogn (Sorbus koehneana) er en 1,5–4 meter høy busk eller lite løvtre i asalslekten innenfor rosefamilien. Den er endemisk i Kina, men er en vanlig hageplante i Norge og andre land. Den blomstrer i juni. 

Arten har skrustilte, ulikefinnede blad som i realiteten er små frittstående, lansettformet butte fingerblad som står parvis ut fra en lang bladstilk, likt rogn, men med større avstand mellom småbladene. Småbladene kan bli inntil 2–4 cm lange og hele bladkonstellasjonen mer enn 20 cm lang. Småbladene er fint tannet med et titalls par sidenerver. Den mangler torner på greinene, som er brune. Hvitrogn har 5-tallige, hvite blomster i en 4–6 cm bred blomsterstand, og hvor kronbladene er flate og betydelig lengre enn begeret. Antall støvbærere er 15–25. 

Frukten er et bær-liknende eple som er mindre enn 1 cm stort, rund og hvitt på rød stilk, og det har 2–3 atskilte kammer eller rom.

Kilder 
 Lid, Johannes og Dagny Tande, Norsk flora, versjon 2007, 7.utgaven. ISBN 978-82-521-6029-1. 
 Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), Gyldendals store nordiske flora, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.

Eksterne lenker 

 

Rogn og asal
Hvite blomster
Platynocephalus

Platynocephalus er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, mer eller mindre gulaktige gullbasser. Kroppen er glatt og noe blank, men uten metallglans. På hodet har hannene to nokså lange, oppoverkrummede horn. Pronotum er gulaktig. Dekkvingene har en krum, svart strek på "skuldrene". Beina, særlig forbeina, er lange.

Levevis 
Larvene utvikler seg i jorda. Hannenes forlengede forbein og horn tyder på at de kjemper om hunnene.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.

Systematisk plassering 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806 (eventuelt Cetoniidae)
 Underfamilien Cetoniinae Fleming, 1821 
 Stammen Goliathini Griffith & Pidgeon, 1832
 Slekten Platynocephalus Westwood, 1854
 Platynocephalus arnaudi Delpont, 1995
 Platynocephalus hamiltoni Westwood, 1854
 Platynocephalus miyashitai Delpont, 1995

Eksterne lenker 
 

Gullbasser
Biller formelt beskrevet i 1854
Paul McKinnon

Paul McKinnon (født 1. august 1958 i Frimley) er en skotsk tidligere fotballspiller. KcKinnon, som var spiss, spilte for den svenske klubben Malmö FF tidlig på 1980-tallet, og senere for Blackburn Rovers.

McKinnon er den mestscorende spilleren gjennom tidene i Sutton United.

Referanser 

Skotske fotballspillere
Fotballspillere for Woking FC
Fotballspillere for Sutton United FC
Fotballspillere for Malmö FF
Fotballspillere for Trelleborgs FF
Fotballspillere for Blackburn Rovers FC
Fotballspillere for Örebro SK
Fotballspillere for Slough Town FC
Personer fra Surrey
Fødsler i 1958
Moses Hess

Moses Hess (Moritz Hess, født 21. januar 1812 i Bonn, død 6. april  1875 i Paris) var en tysk-jødisk filosof, en forløper innen sosialistisk og sionistisk teoridannelse. Han studerte filosofi vrd universitetet i Bonn, men uten å avlegge eksamen. Han var personlig venn av såvel Karl Marx som Friedrich Engels, og anses å være den som politisk "omvendte" den sistnevnte.

Blant Hess verk finnes titler som Rom und Jerusalem (Roma og Jerusalem) (1862), Die heilige Geschichte der Menschheit (Menneskelighetens hellige fortelling) (1837) og Die europäische Triarchie (Det europeiske triarkatet) (1841). Hess skal være den egentlig opphavsmannen til uttrykket «religionen er et opium for folket», noe som kan være sannsynlig, mens Marx hevdet at "«religionen er folkets opium»" («Opium des Volkes»). Han godtok ikke Marx' materialistiske historiesyn, men hevdet at kampen mellom rasene og folkene var den viktigste faktoren i menneskelighetens historiske utvikling.

Bibliografi 
 Rom und Jerusalem : die letzte Nationalitätsfragen : Briefe und Noten, Leipzig, 1899 
 Jüdische Schriften, Berlin, 1905 
 Utgitt av Wolfgang Mönke: Neue Quellen zur Hess-Forschung : mit Auszügen aus einem Tagebuch, aus Manuskripten und Briefen aus der Korrespondenz mit Marx, Engels, Weitling, Ewerbeck u.a., Berlin, 1964

Referanser

Litteratur 
 

Tyske filosofer
Personer fra Bonn