alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Akersgata (Oslo)

Akersgata (1-73E, 2-74) er en gate i Oslo som løper fra Akershus festning til Hammersborg, der den deler seg og går over i Akersveien og Ullevålsveien.

Akersgata er ca. 900 meter lang og følger Akerryggen, høydedraget som begynner på Akersneset og går videre nordover langs Hammersborg og videre til Gamle Aker kirke. Den er den høyestliggende gaten i området den går gjennom frem til Hammersborg (ved Arne Garborgs plass).

Fra rundt år 1300 har veien mellom Akersneset (der Akershus festning ligger) og Aker gård og kirke (nå Gamle Aker kirke) gått der Akersgata og Akersveien går i dag. Akersgata tilhører det eldste byanlegget fra Christian IVs tid, og den ble allerede fra anleggstiden kalt Aggersgaden, trolig fordi den fulgte den gamle landeveien til Aker. Men det tidligere sammenhengende veifaret ble brutt av vollene rundt byen, og nedre del innenfor vollene ble i en periode kalt Nordre gade. Først omkring 1730, etter at vollene ble nedlagt, ble forbindelsen knyttet igjen. Strekningen nord for Grensen (gaten) ble kalt Agers Gade til grensen mot forstaden Hammersborg, der den skiftet navn til Agersveien. Sør for Grensen het den stadig Nordre Gade, til hele strekningen fra Kontraskjæret til Hammersborg omkring 1845 fikk navnet Agersgaden.   

Ved krysset med Karl Johans gate, er det smale gateløpet «Svinesund» et minne om at traseen nord for vollene ikke ble regulert til standard gatebredde. Her vokste den uregulerte forstadsbebyggelsen i forstaden Grændsen frem.

Akersgata har vært Oslos avisgate, der de fleste av byens større aviser har eller har hatt sitt tilhold. Dagbladet flyttet sin redaksjon til Havnelageret våren 2008. Aftenposten, tidligere kjent som «tanta i Akersgata», som i 2003 flyttet til nye lokaler i Posthuset, flyttet i 2014 tilbake til Akersgata, og holder til i Akersgata 55, i samme bygning som VG.

Rådhusgata til Karl Johan

Karl Johan til Ring 1

Ring 1 til Sankt Olav

Bilder

Referanser

Litteratur 
 Oslo byleksikon: Akersgata

Eksterne lenker 
 

Veier i Oslo
Veier i Oslo sentrum
Veier i bydel St. Hanshaugen
Veier på Hammersborg
Veier i Kvadraturen (Oslo)
Antiokos I Soter

Antiokos I Soter (gresk: Αντίοχος Αʹ Σωτήρ, «Antiokos Befrieren»; født ca. 324/323 f.Kr., død 261 f.Kr.) var den andre kongen av det hellenistiske Selevkideriket. Han styrte fra 281 f.Kr. ved sin fars død og fram til 261 f.Kr.

Han var selv halvt persisk, hans mor Apama var en av de østlige prinsesser som Aleksander den store hadde gitt som hustruer til sine hærførere i 324 f.Kr. I 294 f.Kr., før hans far Selevkos I Nikator var død, hadde Antiokos giftet sin stemor, Stratonike av Syria, datter av Demetrios I Poliorketes. Hans aldrende far skal etter sigende ha tilskyndet ekteskapet etter at han oppdaget at hans sønn var i fare for å forgå av forelskelse. Stratonike fødte ham fem barn: Seleukos (som ble henrettet for opprør), Laodike, Apama II, Stratonike av Makedonia og Antiokos II Theos som etterfulgte sin far som konge.

Da hans far ble myrdet i 281 f.Kr. havnet store oppgaven med å holde Selevkideriket sammen på Antiokos. Et opprør i Syria brøt ut nesten umiddelbart. Antiokos var snart tvunget til å slutte fred med farens morder, Ptolemaios Keraunos, samtidig som han tydeligvis oppga Makedonia og Trakia. I Anatolia klarte han ikke å bekjempe Bitynia eller de persiske dynastiene som styrte i Kappadokia.

I 278 f.Kr. brøt keltisktalende folk inn i Anatolia og slo seg ned i Galatia. En seier som Antiokos vant over disse ved å benytte indiske krigselefanter i 275 f.Kr. skal etter sigende være opprinnelsen til hans tittel som Soter (gresk for «Befrier» eller «Frelser»). Mot slutten av det samme året førte spørsmålet om Koilesyria, som hadde vært åpent mellom selevkidedynastiet og ptolemeerdynastiet i Egypt siden 301 f.Kr., til åpen fiendskap i form av den første syriske krig. Koilesyria hadde jevnlig vært okkupert av Egypt, men Selevkideriket hadde opprettholdt sitt krav på området. Krigen endret ikke grensene mellom de to rikene i større grad, men grensebyer som Damaskus og kystdistriktene i Anatolia skiftet eier.

Den 27. mars 268 f.Kr. la Antiokos grunnleggelsen for Ezidatempelet i Borsippa. Hans eldste sønn Seleukos hadde styrt i øst som visekonge fra kanskje 275 f.Kr. og fram til 268/267 f.Kr. Han ble nødt å henrette sønnen det sistnevnte året, anklaget for opprør. En gang rundt 262 f.Kr. forsøkte Antiokos å bryte den voksende makten til Pergamon med våpenmakt, men gikk på et nederlag ved Sardis og døde kort tid etterpå. Han ble etterfulgt i 261 f.Kr. av hans andre sønn Antiokos II Theos.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Appianus' Syriaka 
 Antiochus I Soter: faktaark hos Livius.org'
 Babylonian Chronicles of the Hellenistic Period
 Antiochus I Soter, oppslag i historisk kildebok av Mahlon H. Smith
 Hellenization of the Babylonian Culture? (PDF)
 Mynter preget av Antiokos I Soter

Selevkidene
Diadokene
Herskere på 200-tallet f.Kr.
Fødsler i 320-årene f.Kr.
Dødsfall i 261 f.Kr.
Ideell organisasjon

En ideell organisasjon (på engelsk kalt nonprofit organization) er en juridisk person som arbeider utelukkende for et sosialt formål eller fremme av medlemmenes felles syn eller interesser og som ikke har til formål å tjene penger. Ideelle organisasjoner reinvesterer normalt eventuelt overskudd tilbake til organisasjonens formål. De ideelle organisasjonene skiller seg således fra kommersielle virksomheter ved at de ikke har fortjeneste som formål, men har et annet grunnlag for sin virksomhet. Mellom ordinær kommersiell virksomhet og ideelle organisasjoner har man såkalt sosialt entreprenørskap, som kombinerer ervervsformål med ideelle interesser. Ideelle organisasjoner som fremmer allmenne interesser til fellesskapets beste betegnes ofte som «veldedige og allmennyttige organisasjoner».

Organisasjonsformen er i prinsippet uten betydning; ideelle organisasjoner kan for eksempel være organisert som stiftelser, foreninger eller aksjeselskaper. Nærings- og fiskeridepartementet har blant annet uttrykt følgende:

"Ideelle virksomheter har altså en virksomhetsidé som strekker seg ut over selve tjenesteproduksjonen og er preget av idealisme ved at den driftes uten økonomisk motiv, for å avhjelpe sosiale behov i samfunnet eller for å hjelpe bestemte utsatte grupper. Organisasjonen bidrar eksempelvis til å forfølge et sosialt formål og arbeider for samfunnets beste."

Finansiering av ideelle organisasjoner varierer. Frivillig innsats er normalt en viktig innsatsfaktor i driften av en ideell organisasjon. Videre er donasjoner/gaver og kontingenter viktige inntekter for ideelle organisasjoner, i tillegg til offentlige tilskudd og inntekter fra kommersiell virksomhet.

Se også 
 Ikke-statlig organisasjon

Referanser

Litteratur 
 Enjolras, Steen-Johnsen, Ødegård (red.) Deltagelse i frivillige organisasjoner : forutsetninger og effekter Senter for forskning på sivilsamfunn og frivillig sektor 2012

Eksterne lenker 
 Hva er en forening? – Altinn -Starte og drive bedrift 
 Frivillighetsregisteret – Altinn - Starte og drive bedrift 
 Elektronisk skjema for registrering i Frivillighetsregisteret – Altinn/Brønnøysundregistrene
Hundeveddeløp

Hundeveddeløp er en svært fartsfull form for hundesport, der hunder jager en kunstig hare (lokkehare) som trekkes rundt en ovalbane av en motor via en line. Hundene stilles opp i startbokser som åpnes automatisk når stratskuddet lyder, hvoretter hundene sprinter etter en lokkeharen rudt banen. Denne formen for hundesport er basert på hundens naturlige jaktinstinkter, derfor brukes gjerne munnkurv for å unngå at hundene skader hverandre.

Hundene 
Alle typer hunder kan utøve denne sporten og ha glede av det, men mynder er best egnet på grunn av sin overlegne toppfart sammenlignet med andre hundetyper. Mynder som avles som veddeløpshunder er gjerne fysisk mindre, men tettere av vekst enn utstillingshunder av samme type. Muskulaturen er eksplosiv og ofte «bulende».

Greyhound er den mest vanlige hunderasen på veddeløpsbanen, selv om også spansk galgo (spesielt i Spania) og whippet benyttes utstrakt. Likeledes hender det at andre mynderaser deltar, men som regel ikke i løp der totalisator er i bruk. Ofte konkurrerer også hundene rasesvis, siden den enkelte rases løpsegenskaper er varierende. Noe er kortsprintere, andre mer utholdende.

Banene 
Belle Vue, like utenfor Manchester i England, var den første banen i Storbritannia. Den ble åpnet for løp 24. juli 1926. Mer enn 1 700 tilskuere overvar det første løpet, som gikk over 402 m (440 yards) og ble vunnet av greyhounden Mistley. Distansene det konkurreres på er vanligvis 220, 330, 440, 550, 660 eller 770 yards, men andre distanser kan også være aktuelle. Løpene kan både være med hinder («hurdles») eller uten hinder («flat»).

Den største banen i England i dag er Wimbledon Greyhound Stadium, som ligger utenfor London.

Totalisatorspill i samband med hundeveddeløp tillates i flere land utenfor Storbritannia, bl.a. i Irland, Spania, USA, New Zealand og Australia. Man kan satse på enten at en enkelt hund vinner («win»), hvilken hund man tror kommer enten nummer 1 eller 2 («place»), hvilke hunder som kommer som nummer 1 eller 2 i korrekt rekkefølge («forecast»), eller hvilke hunder som kommer på første-, andre- og tredjeplass i korrekt rekkefølge («trio»). Noen ganger spilles også «jackpot», der man kan satse på hvilke startnummer som kommer til å vinne alle løp.

I disse landene er oppdrett og veddeløp blitt en storindustri, der økonomiske interesser ofte veier mer enn velferden til hundene. Det har blitt antydet at det i USA alene hvert år avlives omkring 15 000-20 000 greyhounder, som av ulike grunner ikke lenger er, eller ble, gode nok for veddeløpsbanen. Omplassering av veddeløpshunder har derfor også blitt omfattende i disse landene, ofte knyttet til frivillige organisasjoner.

Det drives også hundeløp i Norge, i regi av Norsk Greyhoundklubb og Norsk Myndeklubb, men uten totalisatorspill. Sporten har aldri blitt særlig populær her. I Danmark og Sverige er den mer populær, og der tillates totalisatorspill.

Se også 
 Veddeløpshund
 Lure coursing
 Mynde
 Hundesport

Eksterne lenker 
 Hundeveddeløp i England (med videoklipp)

Hundesport

he:מירוץ כלבים
Odd Fellow-gården

Odd Fellow-gården i Oslo er en monumental forretningsgård i Stortingsgata 28 
ved Nationaltheatret stasjon.

Gården er tegna av arkitektene Gudolf Blakstad og Herman Munthe-Kaas etter en konkurranse i 1931 og oppført for Odd Fellow-ordenen i 1934. Byggearbeidene ble utført av entreprenørformaet F. Selmer. Gården er i seks etasjer og har sammenhengende vindusbånd i alle etasjer. For arbeidet mottok arkitektene i 1934 Sundts premie, som utdeles av Oslo arkitektforening til «en i arkitektonisk henseende fremragende privatbygning oppført på Oslo bys grunn».

Bygget rommer Saga kino, som startet i 1934. Det har  møtelokaler for Odd Fellow og ellers forretninger og kontorer. Statens landbruksforvaltning hører til her i 4.-6. etasje og ellers er mange av kontorene brukt av tannleger. Scala (revyteater) holdt til her 1934-37 under ledelse av Victor Bernau og Einar Rose.  I 1936 tilkom Einar Sisseners biscene for Det Nye Teater, samt bar og restaurant Kaba, en av landets første jazz-scener.  Oslo Kinos Scala Kino brukte revyscenen 1937-71.

Eksterne lenker
 

Byggverk i Oslo
Funksjonalisme (arkitektur)
Bygninger tegnet av Gudolf Blakstad
Herman Munthe-Kaas
Kulturminner i Sentrum (Oslo)
Sundts premie
Byggverk fullført i 1934
Mangaratiba

Mangaratiba er en by og kommune i delstaten Rio de Janeiro i sørøstregionen av Brasil. Den grenser til nabokommunene Angra dos Reis, Itaguaí og Rio Claro. Byen ligger om lag 100 km. sør for delstathovedstaden Rio de Janeiro og har en befolkning på om lag 28 480 innbyggere (2004). 

Fra Magnaratiba er det daglig rutebåt til øya Ilha Grande, og ved Mangaratiba er det en utskipningshavn for jernmalm.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 http://www.jornalatual.com.br/

Kommuner i Rio de Janeiro
Kommuner i Brasil etablert i 1831
1
Byron Nelson Championship

Byron Nelson Championship, med sponsornavnet AT&T Byron Nelson, er en golfturnering på PGA-touren som arrangeres hvert år i mai på en TPC-bane. Turneringen ble spilt for første gang i 1944 under navnet Texas Victory Open, med Byron Nelson som den første vinneren. I mange år var turneringen kjent som Dallas Open, men i 1968 ble den omdøpt til Byron Nelson Golf Classic.

Turneringen har hatt mange ulike tittelsponsorer, men alltid i kombinasjon med Nelsons navn. Den er fortsatt det eneste arrangementet på PGA-touren som er oppkalt etter en profesjonell golfspiller.

Siden 1986 har turneringen blitt spilt på to forskjellige baner på TPC Four Seasons i Dallas-forstaden Irving i Texas; Tournament Players Course og Cottonwood Valley Course. Tidligere ble kun Tournament Players-banen benyttet, men fordi mesterskapet holdes i mai (midt i stormsesongen i Nord-Texas) ble det noen ganger ødelagt av dårlig vær, med forsinkelser og avkortede runder. Det ble derfor besluttet å ta i bruk Cottonwood Valley-banen for å korte ned på tiden som trengtes for å fullføre de to første rundene. De første to rundene spilles på begge banene (hver deltager spiller en runde på hver bane), og etter cutten brukes kun Tournament Players-banen for de siste to rundene.

Electronic Data Systems (EDS) tok over som sponsor foran 2003-utgaven, og turneringen endret navn til EDS Byron Nelson Championship. Når EDS ble kjøpt opp av Hewlett-Packard (HP) sommeren 2008, skiftet turneringen navn til HP Byron Nelson Championship foran 2009-utgaven.

Når HPs sponsorat gikk ut i 2014, tok AT&T over som sponsor foran 2015-utgaven og turneringen endret navn til AT&T Byron Nelson. I 2018 ble turneringen flyttet fra Irving til den nye Trinity Forest Golf Club, sørøst for Dallas sentrum.

Turneringen ble ikke avholdt i 2020 grunnet koronaviruspandemien, og ble året etter flyttet til TPC Craig Ranch i McKinney foran 2021-utgaven.

Vinnere

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Turneringens side på PGATOUR.com

Golfturneringer i USA
Repeterende arrangementer etablert i 1944
Sport i USA i 1944
1940-årene i Texas
Sport i Texas
Dallas County (Texas)
Pasvikdalen

Pasvikdalen er en ca. 150 km lang dal bevokst med furu- og bjørkeskog langs Pasvikelva, som delvis danner grenseelv mellom Norge og Russland. Dalen ligger sør for Kirkenes, og kjører man oppover dalen kommer man til Øvre Pasvik nasjonalpark og herfra fortsetter dalen inn i Finland og ender opp ved Enaresjøen. Dalens flora og fauna inneholder mange østlige innslag, slik som sibirsk gran og bisam. Dalen har et svært tørt klima, med en årsnedbør på bare 400 mm, og er Nord-Norges varmeste sted midtsommers, med en julinormal på 14 °C – omtrent det samme som i Stavanger.

Geologi

I den sørlige del av Pasvikdalen ble det for 2500 millioner år siden avsatt vulkanske og sedimentære bergarter som utgjør Petsamo-supergruppen. I overgangen fra arkeisk til proterozoisk tid ble det dannet flere store kropper med lagdelt gabbro. Dette markerer begynnelsen på strekking av jordskorpen og riftdannelse langs en sone som er 700–800 km lang.

Se også 
 Pasvik
 Okkupasjonsmaktens fangeleirer i Norge

Daler i Troms og Finnmark
Sør-Varangers geografi
Murmansk oblasts geografi
Daler i Russland
Enares geografi
Daler i Finland
Mary Quant

Mary Quant (født 11. februar 1934) er en britisk moteskaper, en av mange moteskapere som påberoper seg at de oppfant miniskjørtet og hot-pants.

Liv og virke

Bakgrunn 
Quant ble født i London, men flyttet til Kent under andre verdenskrig. Hun studerte illustrasjon ved Goldsmith's College før hun startet å arbeide med å lage motehatter.

Karriere 
I oktober 1955 slo hun seg sammen med sin man Alexander Plunkett Greene og en regnskapsfører ved navn Archie McNair, og de åpnet en klesbutikk i Kings Road i London som de kalte Bazaar.

Etter den positive responsen til et par «galehus-pysjer» som ble skapt for åpningen, og misfornøyd med variasjonen på klær som var tilgjengelige for henne, bestemte Quant seg for å lage sin egen kleskolleksjon. Til å begynne med arbeidet hun alene, men snart hadde hun en håndfull produksjonsarbeidere som produserte de uvanlige klærne som syntes var morsomme.

Hennes skjørt ble kortere og kortere i tiden etter 1958, en utvikling som hun så på som praktisk og frigjørende, og som gjorde det mulig for også kvinner å løpet etter bussen. Miniskjørtet, som hun helt klart er mest kjent for, ble en av de grunnleggende motene på 1960-tallet. Miniskjørtet ble utviklet forseg av Andre Courrèges, og det er uoverensstemmelse over hvem som kom på ideen først.

I tillegg til miniskjørtet er Quant ofte kreditert for å ha oppfunnet de fargede og mønstrede strømpebuksene som vanligvis ble brukt sammen med plagget, skjønt disse er også kreditert til Cristobal Balenciaga.

Selv om det ikke er sikkert at Quant oppfant disse er det helt klart at hun i all hovedsak er ansvarlig for at de ble så populære som de ble, særlig siden Bazaar var en populær butikk for de motebeviste «Chelsea-klikken» fra det «svingende» London. Innen 1961 hadde Quant åpnet sin andre Bazaar i Knightsbridge og innen 1963 hadde hun startet å eksportere til USA. For å klare etterspørselen startet Quant med masseproduksjon gjennom å etablere Ginger Group.

Hennes popularitet var størst på midten av 1960-årene, som var tidspunktet da hun produserte de farlig korte mikro-miniskjørtene, «malerskrin»-makeup og regnfrakker av plast. Hun ble beskrevet som den ledende moteskaper utenfor Paris.

I 1966 ble Quant hedret med utnevnelse til offiser av Order of the British Empire for sin tjeneste i moteindustrien.

Sent på 1960-tallet lanserte Quant shortsen «hotpants», som var hennes største moteskapelse. Gjennom 1970- og 1980-årene konsentrerte hun seg om ting til hjemmet og makeup.

I 2000 trakk hun seg tilbake fra jobben som leder for Mary Quant Ltd, hennes kosmetikkselskap, etter et japansk oppkjøp. Det er over 200 Mary Quant Colour-butikker i Japan hvor hennes moter fortsatt er veldig populære.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Britiske moteskapere
Order of the British Empire (KBE/DBE)
Engelskmenn
Personer fra London
Provinsrådet på Rotuma

Provinsrådet på Rotuma er et kommunalt råd på øya Rotuma. På grunn av Rotumas spesielle status har rådet større makt enn kommunale myndigheter på Fiji. På enkelte områder virker det som en lovgivende forsamling, men er underlagt det Fijiitiske parlamentet.

Rådet består av fjorten medlemmer og tre rådmenn. Hvert av de syv distriktene på Rotuma har to representanter i rådet; høvdingen og en valgt representant. De tre rådmenne har ikke stemmerett.

Eksterne lenker

Rotuma
Biscayabukten

Biscayabukten eller Biscayabukta (fransk: Golfe de Gascogne, spansk: Golfo de Vizcaya, engelsk: Bay of Biscay) er et randhav til Nord-Atlanteren utenfor nordkysten av Spania og vestkysten av Frankrike. Grensa mot selve Atlanterhavet trekkes langs en linje fra Kapp Ortegal på nordvestspissen av Spania til Île d'Ouessant utenfor Bretagne.

Den sydlige delen omtales som Det kantabriske hav, en lite benyttet betegnelse på norsk.

Området er kjent for sitt stormfulle vær, spesielt i vinterhalvåret. Store deler av bukten er grunt vann beliggende over kontinentalsokkelen, med 100-200 meters dybde. Mellom den franske og den spanske kontinentalsokkelen finnes det imidlertid dybder ned til 4,735 m. Gjennomsnittsdybden i bukta er 1,744 meter. Disse dybdeforskjellene gir unormalt høy sjøgang i stormfullt vær, og i kombinasjon er dette årsak til buktas beryktede status som historisk gravsted for mange skip.

Referanser 

Spanias geografi
Bukter i Frankrike
Bukter i Atlanterhavet
Bukter i Europa
Europatouren i golf for kvinner

Ladies European Tour, grunnlagt i 1979, er verdens mest prestisjefylte golftour for kvinner etter den amerikanske LPGA-touren. De fleste av turneringene på touren holdes i Europa, men i løpet av sesongen er LET vanligvis også innom Australia, Asia og Afrika.

Kvalifisering
I tillegg til visse spesielle kriterier, som for eksempel turneringsseire, er de 90 øverste spillerne på Order of Merit kvalifisert til neste års tour. Hver høst arrangeres også en kvalifiseringsturnering over to trinn, der de 30 beste får fast spillerett til neste års tour. I tillegg kan spillere med dårligere plassering få visse begrensede spillerettigheter på touren.

Spillere kan også kvalifisere seg gjennom undertouren LET Access Series, der de fem beste spillerne ved sesongslutt blir direkte kvalifisert til neste års Ladies European Tour, mens spillerne på plassene 6–20 går direkte til siste steg på kvalifiseringsskolen.

Major-turneringer
Til forskjell fra herregolf så er det ikke slik at den amerikanske LPGA-touren og Ladies European Tour har kun felles major-turneringer. Women's British Open og Evian Championship anerkjennes imidlertid som major-turneringer av begge tourene.

Historie
Women's Professional Golf Association (WPGA) ble etablert som en del av den britiske The Professional Golfers' Association (PGA) i 1978, men WPGAs medlemmer stemte i 1988 for å skilles fra PGA og i stedet bli et uavhengig forbund. De dannet Women Professional Golfers' European Tour Limited (WPGET), men i 1998 ble navnet endret til European Ladies' Professional Golf Association, før forbundet i juli 2000 antok dagens navn, Ladies European Tour.

Vinnere av Order of Merit

Nordmenn på Ladies European Tour
Følgende nordmenn har spilt fast på Ladies European Tour:

 Cathrine Schrøder Norderhaug
 Vibeke Stensrud
 Cecilie Lundgreen
 Line Berg
 Suzann Pettersen
 Marianne Skarpnord
 Lill-Kristin Sæther
 Caroline Martens
 Benedikte Grøtvedt
 Tonje Daffinrud
 Maiken Bing Paulsen
 Madelene Stavnar
 Stina Resen
 Karoline Lund

Se også
 Europatouren i golf for kvinner 2006
 Europatouren i golf for kvinner 2008
 Europatouren i golf for kvinner 2011
 Europatouren i golf for kvinner 2012

Eksterne lenker
 

Golftourer
Golfforbund
Repeterende arrangementer etablert i 1978
Ariaramnes av Persia

Ariaramnes (gammelpersisk Ariyâramna, «arienes fred») var onkel til Kyros den store, antagelig grandonkel og konge av Persia

Ariaramnes var sannsynligvis bror til Kyros I av Anshan og sønn til Teispes, men dette er ikke sikkert. Han var et medlem av Akamenide-dynastiet og tjente som medhersker med Kyros i det tidlige 5.århundret f.Kr.

Eksterne lenker 
 livius.org artikkel om Ariamnes

Akamenidene
Drammensveien

Drammensveien er veien til Drammen.

Drammensveien finnes i følgende kommuner:
 Drammensveien, Asker, Erteløkka – Lier grense ved Ulvenvatnet
 Askim
 Bærum
 Kongsberg
 Lier
 Melhus (Drammensvegen, fikk navnet på grunn av den gode kvaliteten veien hadde etter andre verdenskrig)
 Nedre Eiker
 Drammensveien, Oslo 
 Øvre Eiker