alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Frednes

Frednes var en bydel i Porsgrunn, og var navnet på en tidligere herregård på Tollbodøya i Porsgrunn. Gården ble også kalt Nedre Frednes, særlig etter byggingen av gården Øvre Frednes i 1862. På eiendommen var det en tid skipsverft, skog og senere tomteområder.

Hovedbygningen på den gamle gården Frednes ble antakelig først oppført ca. 1713, av tollkontrollør Anthon Ulrik de Rohde. Gårdsanlegget var bygd som en stor en etasjes hovedbygning med fløyer og med uthusbygninger som lukket seg om en rektangulær gårdsplass. Påbyggingen av full 2. etasje ble besørget i 1865 av skipsreder Christen Knudsen (1813–1888) som hadde flyttet dit med sin familie i 1855. Herregården brant ned den 20. januar 1952 og ble ikke bygd opp igjen.

Christen Knudsen (død 1888), ektefellen Gurine (Guro) Aadnesdatter (død 1900) og deres barn, flyttet i 1862 til Øvre Frednes. Gården var senere eid og bebodd av deres etterkommere som også utvidet og moderniserte bebyggelsen. Øvre Frednes ble overtatt av Porsgrunn kommune, bebyggelsen eksisterer fortsatt og er i privat eie, under navnet Villa Frednes.

Eiere av herregården Frednes etter de Rohde, var fra 1742 den kjente boksamleren, kanselliråd Carl Deichman og hans bror kammerråd Wilhelm Deichman som antakelig utvidet bebyggelsen. Videre var den eid av Diderich von Cappelen i Skien, og deretter av hans sønn Ulrich Fredrich von Cappelen (1770–1822) som flyttet dit med sin familie og bodde der til sin død. Gården var barndomshjemmet til bl.a. Nicolai Benjamin Cappelen, Ulrik Frederik Cappelen, Benedicte Cappelen og Jørgen Wright Cappelen. 

Gården ble i 1822 kjøpt av skipsfører Mogens Thrane, og senere av tollkasserer Georg N. Crøger som i 1854 solgte den til skipsreder Christen Knudsen (far til statsminister Gunnar Knudsen). Etter Christen Knudsen ble gården eid av hans eldste sønn, skipsreder og stortingsrepresentant (Høyre) Jørgen Christian Knudsen (1843–1923) og deretter av dennes sønn Christen Knudsen (1873) som var stortingsrepresentant for Høyre og senere fylkesfører i Telemark for Nasjonal Samling (NS) og NS-utnevnt fylkesmann i Telemark under andre verdenskrig og far til Vidkun Quislings sekretær Harald Franklin Knudsen.

Litteratur
Finn C. Knudsen: Eidanger – Porsgrunn, Porsgrunn 1932, side 183-191
 Ellen Wessel og Lulli Knudsen: Våre besteforeldre Guro og Christen Knudsen – deres barn og barnebarn, Oslo 1929. Opptrykk 1999, side 143-145
Harald Bache Bystrøm: Gatelangs i Porsgrunn, Porsgrunn 1993 side 133-137

Herregårder i Norge
Telemarks historie
Gårder i Vestfold og Telemark
Lorentz Vogt

Nils Lorentz Vogt (født 10. juli 1883 i Kristiania, død 14. januar 1958) var en norsk industrileder, redaktør og politiker (H). 


Familiebakgrunn 
Han ble født inn i slekten Vogt i Kristiania som sønn av stortingsmann og riksrevisor Svend Borchmann Hersleb Vogt og Abigael Olivia Vogt. Lorentz Vogt giftet seg i 1911 med Ida Marie Fabricius, og ble far til ambassadør Hersleb Vogt.

Journalistisk og politisk arbeid 
Lorentz Vogt hadde studentereksamen fra 1901 og juridisk embedseksamen fra 1906. Han var også vernepliktig offiser fra 1902. Han ble journalist i Morgenbladet i Kristiania i 1907 og redaksjonssekretær i 1912. Vogt var viseformann i Den Konservative Presses Forening 1912–1918. Vogt ble ansvarlig redaktør og disponent i Fremskridt i Skien i 1913 og i Bergens Aftenblad i 1917, og ledet Den Konservative Studenterforening i 1909, Skiens Konservative Forening 1915–1916 og Hordalands Høireforening 1917–1918.

I 1919 kom han tilbake til Kristiania som sjef for Norsk Arbeidsgiverforenings nye pressekontor og redaktør for bladet Arbeidsgiveren. Han var den første formannen i Oslo Unge Høyre 1919–1923 og den første formannen i Unge Høyres Landsforbund 1922–1924. I 1923 hadde landsforbundet rundt 6 000 medlemmer.

Industriforbundets direktør 
I 1924 ble han administrerende direktør i Norges Industriforbund og redaktør for bladet Norges Industri. Han var styremedlem i Norges Varemesse 1924–1942 og Norges Standardiseringsforbund 1924–1938. Han var medlem av en rekke statlige råd og kommisjoner, styreformann i Rikstrygdeverket 1936–1942 samt styremedlem i statsforetaket Norsk Brenselimport AS 1940–1942.

Under den andre verdenskrig ble både Vogt og Hans Horn ansett som vennlig innstilte overfor tyskerne, men fiendtlige overfor NS. De søkte å holde seg utenfor den politiske konfrontasjonen, og innordnet forbundet etter det nye systemet. Sykdom og forholdet til Vidkun Quisling bidro til at Vogt avgikk som direktør i 1942.

Vogt var kritisk til deler av landssvikoppgjøret etter krigen. Han skrev at de mange dommene gjorde Norge til «den ubetinget ledende forræderinasjon i Vest-Europa,» fordi Norge fikk, relativt sett, ti ganger så mange landssvikere som Danmark, Frankrike, Nederland og Belgia.

Utmerkelser 
Vogt var ridder av den danske Dannebrogordenen og den svenske Nordstjerneordenen, kommandør av 2. klasse av Det ungarske fortjenstkors og kommandør av 2. klasse av Den spanske, sivile fortjenstorden. Han ble tildelt det østerrikske Ærestegnet for fortjenester.

Referanser

Eksterne lenker 

 

Norske foreningspersoner
Norske redaktører
Norske jurister
Unge Høyres ledelse
Personer fra Oslo
Norges Industriforbund
Nordmenn fra andre verdenskrig
Ann Kristin Aarønes

Ann Kristin «Anka» Aarønes (født 19. januar 1973 i Ålesund) er en norsk fotballspiller som vant serie og cup flere ganger.

Med klubblag 
Aarønes' lag, Spjelkavik, rykket opp i 1991, og Aarønes debuterte i 1. divisjon (daværende navn på Toppserien) i 1992, etter å ha spilt sin 12. landskamp. Aarønes ble lagets toppscorer med 12 mål, over halvparten av lagets totale mål i serien. Spjelkavik rykket ned, og Aarønes flyttet til Trondheims/Ørn. Der ble hun en øyeblikkelig hit, hun ble lagets, og seriens, nest mest scorende spiller med 18 mål, 8 mål bak Randi Leinan. Aarønes var også med på å vinne cupgullet det året. Aarønes var med på å vinne serien og cupen fem ganger hver i de neste seks årene hun spilte for Trondheims-Ørn, og hun spilte en vesentlig rolle i at klubben er norsk kvinnefotballs mest meritterte klubb. Hun er utnevnt til æresmedlem av klubben.

I 2001 reiste hun og lagvenninne Gro Espeseth til New York City for å spille profesjonell for det nyoppstartede  New York Power, som betalte 10 000 dollar for Ann Kristin (og 15 000 for Gro). Men så la hun opp etterpå og jobbet for Trøndelag Fotballkrets, mens laget ble lagt ned i 2003

Fra 2004 har hun jobbet med regnskap og billettsalg for Aalesund Fotballklubb.

Med landslag 
Hun debuterte den 2. september 1990 på Norges kvinnelandslag i fotball uten å ha spilt en eneste toppseriekamp. Både i den kampen (mot England) og neste (mot Ungarn) var hun innbytter, men i den tredje kampen, mot Danmark, spilte hun fra start, og scoret sitt første mål.

Aarønes var med på å vinne EM i fotball for kvinner 1993 og var med i VM i fotball for kvinner 1995. Aarønes scoret to mål i åpningskampen mot Nigeria og tre mot Canada i gruppespillet. Norge vant også den siste kampen i gruppespillet,  vant  kvartfinalen mot Danmark, og møtte favorittene USA i semifinalen. Aarønes scoret kampens eneste mål, og Norge kom til finalen mot Tyskland. Norge vant kampen, og Aarønes ble turneringens toppscorer med 6 mål, og vant dermed "Golden Shoe".

Året etter kom Aarønes og resten av landslaget til semifinalen i OL i Atlanta. Der ble det tap mot USA, men Norge vant bronsefinalen mot Brasil etter to kjappe mål av Aarønes. Aarønes var også med på å vinne samtlige fire seire Norge har i Algarve Cup. Aarønes la opp som landslagsspiller i 1999, visstnok fordi hun mente at nok var nok.

Meritter 
Med landslaget
 VM-gull 1995
 EM-gull 1993
 OL-bronse 1996

Med Trondheims/Ørn:
 Seriemester 1994, 1995, 1996, 1997 og 2000
 Cupgull 1993, 1994, 1996, 1997, 1998 og 1999

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske fotballspillere
Norske fotballspillere i USA
Norske damelandslagsspillere i fotball
Olympiske bronsemedaljevinnere for Norge
Medaljevinnere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1996
Fotballspillere under Sommer-OL 1996
Europamestere i fotball
Fotballspillere for SK Trondheims-Ørn
Personer fra Ålesund kommune
Norgesmestere i fotball
Aalesunds Fotballklubb
Olympiske medaljevinnere i fotball
Morgon og kveld

Morgon og kveld er en roman av den norske forfatteren Jon Fosse, utgitt i 2000.

Som med de fleste av Fosses tekster er det lite ytre handling. Hovedpersonen Johannes følges i to faser av livet. I den første delen ser vi fødselen, fra farens synsvinkel. Den største delen av boka utspiller seg imidlertid etter Johannes' død. Den lavmælte dialogen med vennen Peter, og de to mennenes indre monologer, fyller mye av teksten. I løpet av dagen ledsager Peter vennen til plasser og hendelser som har spilt en rolle i Johannes' liv, som en oppsummerende revy over livet, og som en forberedelse til døden. Begge de to mennene er fiskere, og romanen foregår i en ubestemt tid som både kan være nær utgivelsesåret, og muligens kan ligge 30–40 år bakover i tiden. Romanen er skrevet i rytmiske intervaller, hvor tegnsetting som komma, punktum og spørretegn, er med på å underbygge og forsterke mening.

Romanens interesse for et såvidt religiøst tema som livet etter døden understrekes av personnavnene: Peter, Johannes, Jakob, Anna og Marta. Personene tar ikke parti for noe bestemt livssyn, men mener at deres gudsbilde er annerledes enn «dei gudelege» sitt. Dag og Tids anmelder Ole Karlsen peker på at boka er «ei slags dødebok om Johannes si dødsreise»

Morgon og kveld ble nominert til Nordisk råds litteraturpris og Kritikerprisen da den utkom. Forfatteren mottok også Melsom-prisen for boka; den har blitt karakterisert som «et av høydepunktene i Jon Fosses forfatterskap», og i en Dagbladet-serie sommeren 2006 ble den kåret til en av de 25 beste romanene fra de siste 25 år.

Referanser 

Norske romaner
Bøker fra 2000
Amenoré

Amenoré (av gresk a = uteblitt, men = måned, rhoia = strøm) er en tilstand av uteblitt menstruasjon. Amenoré finnes i to former - primær og sekundær. «Primær amenoré» betegnes som en situasjon der menstruasjon ennå ikke har inntruffet i en alder av 16 år. «Sekundær amenoré» er opphør av menstruasjon i mer enn 6 måneder.  

Årsakene til opphør av menstruasjon kan blant annet være graviditet, underernæring, samt forstyrrelser i livmor, eggstokker og hypofysen.

Tiltak 
Dersom det ikke vises tegn til pubertetsutvikling ved 14-årsalder, og dersom menstruasjon uteblir i mer enn 3 måneder, bør lege oppsøkes.

Sykdommer
In the Court of the Crimson King

In the Court of the Crimson King (An Observation By King Crimson) 
er den britiske rockegruppen King Crimsons debutalbum fra 1969. Albumet nådde tredjeplass på den britiske spillelisten, og gull i USA.

Generelt er albumet ansett som et av de sterkeste innenfor progrocken, hvor blues-orientert rock er blandet sammen med jazz og diverse symfoniske elementer. På grunn av tidspunktet det først kom ut, har det vært med på definere musikkgenren prog som et selvstendig musikalsk uttrykk. Musikkritiker Edward Macan skriver i sin bok Rocking the Classics (1997) at «In the Court of the Crimson King muligens er det mest innflytelsesrike rockealbummet noensinne». The Who's Pete Townshend skal ha sagt at albumet var «et helt forbløffende mesterverk».

Albumet har vært gjenutgitt på vinyl og CD ved flere anledinger på 1980- og 1990-tallet. Den originale stereo mastertapen ble omsider gjenfunnet i arkivene til Virgin Records i 2003, etter å ha vært feilplassert i over 30 år. Resultatet av dette ble en sterkt forbedret CD-utgave, og en omfattende brosjyre.

Album-cover 
Barry Godber (1946–1970), billedkunstner og programmerer, malte omslaget på albumet. Godber døde i februar 1970 av hjerteinfarkt, kort tid etter utgivelsen av albumet. Dette ble hans eneste kjente maleri, og eies i dag av Robert Fripp. Dette har Fripp å si om Godber: «Peter (Sinfield) hadde med dette maleriet, og gruppen var overbevist. Nylig fikk jeg originalen tilbake fra EGs kontorer fordi det ble oppbevart i et for sterkt lys, og risikoen for at det ble ødelagt gjorde at jeg flyttet på det. Ansiktet på yttersiden er den schizofrene mannen, og på innsiden King Crimson. Dersom du dekker til det smilende ansiktet, avdekker øynene en usedvanlig tristhet. Hva annet kan legges til? Dette speiler selve musikken.»

Utgivelser

Vinylutgaver
Første utgave av In the Court of the Crimson King kom ut i England 10. oktober 1969 på Island Records, (ILPS 9111). I USA på Atlantic Records. Innspillingen fant sted i Wessex Sound Studios, i London i juli – august samme år.

CD-utgaver
Den siste CD-utgaven (beskrevet som «Original Master Edition», DGM 501) ble utgitt i 2004 på Robert Fripps plateselskap Discipline Global Mobile. Utgivelsen var en stor forbedring lydmessig fra tidligere CD-utgaver.

Sporliste

Side 1
 «21st Century Schizoid Man» (Fripp, McDonald, Lake, Giles, Sinfield) – 07:21
 «Mirrors» 
 «I Talk to the Wind» (McDonald, Sinfield) – 06:05
 «Epitaph» (Fripp, McDonald, Lake, Giles, Sinfield) – 08:47
 «March for No Reason»
 «Tomorrow and Tomorrow»

Side 2
 «Moonchild» (Fripp, McDonald, Lake, Giles, Sinfield) – 12:13
 «The Dream»
 «The Illusion»
 «In Court of the Crimson King» (McDonald, Sinfield) – 09:25
 «The Return of the Fire Witch»
 «The Dance of the Puppets»

Personell 
 Robert Fripp – gitar
 Ian McDonald – fløyte, klarinett, saksofon, vibrafon, keyboard, Mellotron, vokal
 Greg Lake – bass, vokal
 Peter Sinfield – tekster, belysning
 Barry Godber – Omslagsillustrasjoner
 Michael Giles – trommer, perkusjon, vokal

Referanser

Eksterne lenker 
 

King Crimson-album
Musikkalbum fra 1969
Progressiv rock-album
Éva Tófalvi

Éva Tófalvi (født 4. desember 1978 i Miercurea Ciuc) er en rumensk skiskytter.

I 1997 debuterte Tófalvi i verdenscupen ved å bli nr. 75 på 15 km i Ruhpolding. Årets høydepunkt var imidlertid juniorverdensmesterskapet i Forni Avoltri, der hun ble nummer 6 på normaldistansen og nummer 4 på sprinten. Sesongen deretter startet hun også sporadisk i verdenscupen, men den eneste poengfangsten kom i Östersund, der hun ble nr. 29. Denne sesongen deltok hun under OL 1998 i Nagano, der hun ble nummer 11 på 15 km.

Den første verdenscupplasseringen blant de 10 fremste kom i sesongen 1998/99, da hun ble nr. 9 på sprinten i Val Cartier. Hun hadde en god sesong i 2000/01. Hun tok flere plasseringer blant de 20 fremste, og ble nummer 6 på 15 km under VM i skiskyting 2001 i Pokljuka. Hun deltok i OL 2002 i Salt Lake City uten nevneverdige resultater, og under OL 2006 i Torino ble hun nummer 19 på 15 km. I løpet av karrieren har hun ofte gjort det best på normaldistansen, noe som skyldes hennes gode skyteferdigheter.

Sesongen 2008/09 begynt svært godt for den rumenske skiskytteren, med 9.- og 7.-plass på henholdsvis sprinten og jaktstarten. Karrierens hittil beste resultat kom på 15 km i Hochfilzen i desember 2008, der hun tok en andreplass etter feilfri skyting. Vinneren Albina Akhatova ble imidlertid tatt i doping, så Tófalvi ble den egentlige vinneren.

Hun tilhører den ungarske minoriteten i Romania.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Rumenske skiskyttere
Deltakere for Romania under Vinter-OL 1998
Skiskyttere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Romania under Vinter-OL 2002
Skiskyttere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Romania under Vinter-OL 2006
Skiskyttere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Romania under Vinter-OL 2010
Skiskyttere under Vinter-OL 2010
Deltakere for Romania under Vinter-OL 2014
Skiskyttere under Vinter-OL 2014
Deltakere for Romania under Vinter-OL 2018
Skiskyttere under Vinter-OL 2018
Personer fra Harghita
Fødsler i 1978
Deltakere under VM i skiskyting 1999
Deltakere under VM i skiskyting 2000
Deltakere under VM i skiskyting 2001
Deltakere under VM i skiskyting 2003
Deltakere under VM i skiskyting 2004
Deltakere under VM i skiskyting 2005
Deltakere under VM i skiskyting 2007
Deltakere under VM i skiskyting 2008
Deltakere under VM i skiskyting 2009
Deltakere under VM i skiskyting 2011
Deltakere under VM i skiskyting 2012
Deltakere under VM i skiskyting 2013
Deltakere under VM i skiskyting 2015
Deltakere under VM i skiskyting 2016
Deltakere under VM i skiskyting 2017
Favorite Ludwigsburg

Favorite er et maison de plaisance og en jaktresidens i barokkstil som ligger i Ludwigsburg i Tyskland.

Det ble bygget i tida mellom 1717 og 1723 til hertugen av Württemberg Eberhard Ludwig av Württemberg. Donato Giuseppe Frisoni stod for arkitekturen. 

Fra 1806 av forandret kong Fredrik I av Württemberg parken til et menangerie, med hjorter og gemser. Arkitekten Nikolaus Friedrich von Thouret renoverte interiøret i en neoklassisk stil.

På 1900-tallet var det ikke noen som så etter slottet, og det kom i dårlig stand. Det ble restaurert igjen i 1980 og åpent for publikum i 1983.

Eksterne lenker 
 Schloss Favorite

Slott i Baden-Württemberg
Lorents Wittrup

Lorents Wittrup (født 8. august 1742 på Inderøy, død 26. juni 1811) var en norsk teolog med virke i både Trondhjem og ellers i Trøndelag. Han var også bibliotekar ved Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS).

Liv og virke

Bakgrunn
Lorents Wittrup var sønn av Lars Stabell og Anna Wittrup. Han ble tidlig foreldreløs og ble tatt hånd om morbroren, proprietær Peder Wittrup, og tok dennes og morens etternavn. I 1761 ble han student ved Trondhjems katedralskole og i 1767 tok han teologisk embedseksamen i København.

Prest
Etter å ha vært huslærer på Sjælland i Danmark og personellkapellan på Inderøy. ble han den 19. mars 1772 residerende kapellan i Vår Frue kirke i Trondhjem. 

I 1773 tok han magistergraden i teologi og ble året etter sogneprest til Vår Frue menighet. I 1772 giftet han seg med Birgitte Lucie Bull (1742–1807).

Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, Gunnerusbiblioteket
Kort tid etter at han kom til Trondhjem ble han medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS) der han ble valgt til sekretær allerede i 1772. 

I 1773 ble han pålagt å ta seg av biblioteket, (Gunnerusbiblioteket). I 1781 fikk Vitenskapsselskapet i testamentarisk gave Gerhard Schønings store boksamling på 12 000 bind (inklusiv Benjamin Dass' store bibliotek)  og biblioteket ble dermed et stort bibliotek. 

I 1784 fratrådte Wittrup som bibliotekar.

Prost
I 1792 ble han sogneprest til Stjørdal. Han flyttet dit og i 1793 ble han prost i Østre Innherreds prosti. Wittrup døde i 1811.

Kilder 
Det kongelige Norske Videnskabers Selskab. Skrifter 1993, nr. 1: Til opplysning, Universitetsbiblioteket i Trondheim 1768 – 1993. DKNVS /Tapir forlag 1993 ISBN 82-519-1467-1, ISSN 0368-6310

Norske teologer
Norske lutherske prester
Bibliotekarer ved Gunnerusbiblioteket
Personer fra Inderøy kommune
Western Norway Film Commission

Western Norway Film Commission (WNFC) holder til i Bergen, og har til oppgave å markedsføre og tilrettelegge Vestlandet som innspillingssted for internasjonale spillefilmer, dramaserier og andre audiovisuelle produksjoner. WNFC ble etablert i 1996, og er medlem av Association of Film Commissioners International og European Film Commissions Network.

Western Norway Film Commission finansieres av fylkeskommunene Vestland og Møre og Romsdal, og er organisert som en avdeling av Vestnorsk filmsenter.

Eksterne lenker
 Offisielt nettsted for Western Norway Film Commission
 Association of Film Commissioners International
 European Film Commissions Network
Vestnorsk filmsenter

Norsk film
Norske kulturorganisasjoner
Organisasjoner etablert i 1996
Niklas

Niklas er en skandinavisk kortform av det latinske navnet Nikolaus, som har opprinnelse i det greske navnet Nikolaos, og er dannet av greske nike, «seier», og laós, «folk». Navnet kan også skrives Niclas, Nicklas, Nichlas og Nichlaes.

Niklas har svensk og finsk navnedag 6. desember.

Utbredelse
I Sverige var Niklas mest populært i 1980-årene.

|}

Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
 Niclas Gulbrandsen (f. 1930), norsk grafiker
 Niklas Mulari (f. 1975), maler
 Niklas Sandberg (fotballspiller), svensk fotballspiller

Referanser

Eksterne lenker 
 

Mannsnavn
Moas Ark

Moas Ark er et norsk band som ble etablert i 1978 og spilte inn sitt første og eneste album, Jomfrutur på Stark/EMI i 1980. Gruppa gjenoppsto i 2003 med samme besetningen som rundt 1980; Bernt Gausen (gitar/vokal), Gisle Aarlott (gitar/vokal), Frank Kaspersen (bass/vokal), Helge Westerfjell (trommer/vokal), Tore Strømstad (saksofon), Bjørn Kvaran (saksofon), Erik Moa (trompet/vokal), Bjørn Gunnar Ericson (trombone/vokal) og Tor Krokstad (keyboards – ikke med i 1980). Bandet, som spiller funk og soul, gjerne i trøndersk innpakning, spiller på lokale scener på Innherred.

Eksterne lenker
 Kort beskrivelse av bandet
 Anmeldelse av plata på groove.no

Norske musikkgrupper
Band etablert i 1978
Cantona

Cantona er et mesoamerikansk arkeologisk utgravningssted i Mexico. Det ligger i delstaten Puebla, like ved grensa til Veracruz. Ruinene stammer fra en by som hadde sin storhetstid mellom 600 og 1000, og som lå langs den gamle handelsruta mellom golfkysten og Mexicodalen. Byen dekker et areal på rundt 12 km², og bare 10 % av den er gravd ut. Innbyggerne levde hovedsakelig av jordbruk og handel.

Cantona har en uvanlig arkitektur ettersom hele byen er bygd uten mørtel; det er steinenes vekt som holder strukturen sammen.

Cantona har 24 ballspillbaner og en rekke mindre pyramider.

Eksterne lenker 
 
 Cantona hos MexicoDesconocido.com 
 Informasjon og bilder fra Cantona 

Arkeologiske steder i Mexico
Puebla
Anne Tønnessen

Anne Tønnessen (født 18. mars 1974 i Flekkefjord) er en norsk tidligere fotballspiller.

Tønnessen ble olympisk mester i fotball i OL i 2000. Tønnessen spilte imidlertid bare to kamper, da hun fikk en hjernerystelse i kampen mot Nigeria og ble sendt hjem. Etter mye tautrekking mellom NFF og IOK, ble Tønnessen til slutt gitt gullmedaljen. Tønnessen vant også gull i serien med Kolbotn i 2002. Tønnessen spilte på landslaget i over åtte år.

Meritter 
Med Kolbotn:
 Seriegull 2002

Med landslaget:
 OL-gull 2000

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske damelandslagsspillere i fotball
Norske fotballspillere
Olympiske mestere for Norge
Medaljevinnere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2000
Fotballspillere under Sommer-OL 2000
Personer fra Flekkefjord kommune
Fotballspillere for Kolbotn IL
Fotballspillere for Klepp IL
Olympiske medaljevinnere i fotball
Defense Commissary Agency

Defense Commissary Agency (DeCA) er en amerikansk føderal etat under Forsvarsdepartementet som driver 284 dagligvareforretninger på militære installasjoner. Forretningene fungerer i stor grad som sivile supermarkeder, men varene selges kun til militært personell, sivilt ansatte i Forsvarsdepartementet og deres familier. Varene selges til innkjøpspris pluss fem prosent, som skal finansiere bygging av nye forretninger, vedlikehold og utstyr.

DeCA ble etablert i 1991 for å konsolidere lignende virksomhet i Armeen, Flyvåpenet, Marinen og Marinekorpset. Etaten ledes av en sivil direktør.

Eksterne lenker
 Defense Commissary Agency 

USAs føderale myndigheter
USAs forsvar
RS 84 «R.S. Platou»

RS 84 «R.S. Platou» er en tidligere redningsskøyte som ble bygget for Redningsselskapet i 1974 ved Smedvik Mek. Verksted AS og Volda Mek. Verksted.

Den var oppkalt etter Ragnar Stoud Platou (1897–1979), som til sin syttiårsdag i 1967 ga penger til skøytebyggingen og rakk å se den sjøsatt i 1974. Hans mor Ingeborg Platou, som døde i 1957, ga for øvrig navn til RS 67 «Ingeborg Platou», som ble sjøsatt i 1961.

Frem til 2008 var «R.S. Platou» i tjeneste som redningsskøyte og berget 36 personer fra «den visse død», 62 fartøyer fra totalforlis, og ga assistanse til totalt 1964 fartøy. I mai 2008 ble skøyta solgt til Seløy Undervannservice på Helgeland for å tjenestegjøre som dykkerfartøy. Den ble samtidig omdøpt til «Nautilus Pride».

Se også 

 Redningsselskapets redningsskøyter

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Live tracking på www.aprs.fi
 Lasteskip sank, Aftenposten

Norske redningsskøyter
Skip bygget i Norge
Skip fra 1974
Artikler i sjøfart-prosjektet