alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Canfranc internasjonale jernbanestasjon

Canfranc internasjonale jernbanestasjon (spansk: Estación international de Canfranc, fransk Gare internationale de Canfranc) er Europas nest største jernbanestasjon (målt etter størrelsen på bygningene) . Dette er spesielt bemerkelsesverdig med tanke på at byen i nærheten, Canfranc, bare har 500 innbyggere. Den ble åpnet i 1928 av Alfonso XIII.

Grunnen til at stasjonen er så stor, samtidig som den ligger i et område med forholdsvis få beboere, er at den var grensestasjon mellom Frankrike og Spania. Det er sporbrudd mellom Spania (1668mm) og Frankrike (1435mm), og dermed måtte gods og passasjerer bytte tog for å komme videre. Dette gjorde det nødvendig med en stor jernbanestasjon.

Stasjonen var opprinnelig eid av Frankrike og Spania i fellesskap. Senere ble eierskapet overdratt til regionregjeringen i Aragon. Stasjonen ligger på spansk side av grensen, mens en av perrongene ansees som fransk territorium. Etter at Aragon kjøpte stasjonen har omtrent 100.000 spanske turister besøkt stasjonen årlig. Turistene kommer blant for å besøke vintersportstedene Astun og Candanchú. I 2017 ble det meldt at Aragon vurderte å pusse opp stasjonsbygget og kostnaden ved oppussing ble anslått til 200 millioner euro.

Under den spanske borgerkrigen ga Franco ordre om stenge tunnelen på spansk side for å hindre at republikanerne smuglet inn våpen.

Under andre verdenskrig var Canfranc en vanlig fluktrute fra Vichy-Frankrike til Spania og videre til Portugal. Flere tusen jøder, blant andre Max Ernst og Marc Chagall, flyktet via Canfranc til Lisboa i det nøytrale Portugal. Stasjonen ble brukt av den franske motstandsbevegelsen og spioner. Tyske styrker tok kontroll over Canfranc i 1942. Den spanske regjeringen sendte wolfram til Tyskland via stasjonen og fikk bomber og granater i bytte.

Fransk trafikk 
Etter ei broulykke i 1970 bestemte SNCF (de franske statsbaner) seg for å stenge en del av den franske linja og heller sette opp busser. Dermed kom det ikke noen flere tog fra den franske sida til Canfranc internasjonale jernbanestasjon. Dette har ført til at denne perrongen til dels har grodd igjen. Imidlertid er det lokale krefter som kjemper for å åpne jernbanestrekningen igjen , og SNCF jobber nå (2021) med å pusse opp en del av sporlegemet fram til Bedous.

Spansk trafikk 
Det går fortsatt tog mellom Canfranc og Zaragoza to ganger daglig.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Jernbanestasjoner i Frankrike
Jernbanestasjoner i Spania
Eagles of Death Metal

Eagles of Death Metal er et amerikansk rockeband fra Palm Desert i California. Det ble dannet i 1998 av Jesse Hughes og Josh Homme, som er de enste permanente medlemmene av bandet. Homme opptrer dog sjeldent med bandet da han er involvert i andre band. Det er en rekke andre musikere som spiller under Eagles of Death Metal-navnet, både på album og live-konserter, ofte under morsomme aliaser.

Til tross for bandnavnet er det ikke et death metal-band.

Le Bataclan-angrepet

Diskografi

Studioalbum

Singler

DVD 
 DVD by Sexy (2006)

Andre opptredener 
 «Cherry Cola» i en Zune-reklame fra 2006.
 «Flames Go Higher» i en reklame for Pontiac GTO i 2006
 «Don't Speak (I Came To Make A Bang!)» i Need for Speed: Carbon, Epic Movie (2007), Compound Volume One (2006), Lost Boys: The Tribe (2008), trailer for The Losers og The Green Hornet, og Nikes «Take it to the Next level»-reklame.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 «Save a prayer», omtale av bandet i lys av angrepet i Paris ved Knut Schreiner, NRK 23. november 2015

Rockegrupper fra USA
Musikkgrupper fra USA
Bluesmusikere
Terroraksjoner i 2015
Willy Kvilten

Willy Kvilten (født 3. mai 1963) er en norsk oberst og lokalpolitiker (H). Var var varaordfører i Ullensaker kommune i perioden 2015-2019.

Referanser 

Lokalpolitikere fra Høyre
Lokalpolitikere i Ullensaker
Norske offiserer
Fødsler i 1963
Samarbeid

[[Fil:3d10 fm de vilafranca.jpg|høyre|mini|Katalanske castellers samarbeider for å nå et felles mål.]]
Samarbeid er å jobbe sammen med andre for å oppnå felles mål. Det er en rekursiv prosess som omfatter to eller flere personer eller organisasjoner. De fleste typer samarbeid er avhengig av lederskap, et ansvar som kan innehas enten av én person eller av ei desentralisert gruppe. Lag som samarbeider, kan vanligvis oppnå større fordeler og gevinster i konkurranse om begrensa ressurser.

Litteratur
 Daugherty, Patricia J, R. Glenn Richey, Anthony S. Roath, Soonhong Min, Haozhe Chen, Aaron D. Arndt, Stefan E. Genchev (2006), "Is Collaboration Paying Off For Firms?" Business Horizons, Vol. 49, ss. 61–70.
 Lauvås, Kirsti og Per Lauvås. 2007. Tverrfaglig samarbeid. Oslo: Universitetsforlaget.
 Lewin, Bruce. "The Tension in Collaboration".
 London, Scott. "Collaboration and Community"
 Marcum, James W. After the Information Age: A Dynamic Learning Manifesto. Vol. 231. Counterpoints: Studies in the Postmodern Theory of Education. New York, NY: Peter Lang, 2006.
 Richey, R. Glenn, Anthony S. Roath, Judith S. Whipple, and Stan Fawcett (2010), "Exploring Governance Theory of Supply Chain Integration:  Barriers and Facilitators to Integration," Journal of Business Logistics, Vol. 31, No. 1, ss. 237–256
Rosen, Evan, The Bounty Effect: 7 Steps to the Culture of Collaboration
Rosen, Evan, The Culture of Collaboration: Maximizing Time, Talent and Tools to Create Value in the Global Economy
Curated Collaboration Collective, Inspiring a Better Way to work, http://collaborationking.com
 Schneider, Florian: Collaboration: Some Thoughts Concerning New Ways of Learning and Working Together.'', i: Academy, redigert av Angelika Nollert og Irit Rogoff, 280 sider, Revolver Verlag, ISBN 3-86588-303-6.
 Min, Soonhong, Anthony S. Roath, Patricia J. Daugherty, Stefan E. Genchev, Haozhe Chen, Aaron D. Arndt and R. Glenn Richey (2005), “Supply Chain Collaboration: What’s Really Happening,” International Journal of Logistic Management, Vol. 16, No. 2, pp. 237–256.
 The Power of Collectives, IT NEXT, Jatinder Singh https://web.archive.org/web/20101228101119/http://www.itnext.in/content/power-collectives.html
 Spence, Muneera U. "Graphic Design Collaborative Processes: a Course in Collaboration." Oregon State University. Philadelphia, Pennsylvania: AIGA, 2005.
 Toivonen, Tuukka (2013) "The Emergence of the Social Innovation Community: Towards Collaborative Changemaking?" University of Oxford. Available on SSRN. (See section on "Cultures of Changemaking and the Collaborative Logic")

Kommunikasjon
Gruppetenkning
László Kleinheisler

László Kleinheisler (født 8. april 1994) er en ungarsk fotballspiller som spiller for den kroatiske klubben NK Osijek. 

Kleinheisler har spilt flere aldersbestemte landskamper for Ungarn og debuterte for  i november 2015.

Klubbkarriere 
Kleinheisler spilte på aldersbestemte lag for Videoton fra 2010 til 2012, før han til 2012/2013-sesongen ble tatt inn hos Puskás Akadémia, som er ungdomsakademiet til Videoton. I 2013 ble han tatt inn på førstelaget, og den 28. juli 2013 debuterte han for Videoton i landets øverste nivå Nemzeti Bajnokság I mot klubben Szombathelyi Haladás, hvor han også noterte seg for ett mål.

Etter å ha vært plaget av skader i 2013/2014-sesongen ble han lånt ut til Puskás Akadémia i januar 2015. Den 20. januar 2016 meldte han overgang fra Videoton til den tyske klubben Werder Bremen, hvor han skrev under på en kontrakt med varighet på 3,5 år.

Landslagskarriere 
Kleinheisler fikk sin landslagsdebut for  i playoffkamp til EM i fotball 2016 borte mot  den 12. november 2015 (0–1), hvor han også scoret sitt første landslagsmål og ble matchvinner.

Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.

Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Spillerprofil hos Magyarfutball.hu

Ungarske fotballspillere
Spillere i Fotball-EM 2016
Spillere i Fotball-EM 2021
Fotballspillere for Puskás Akadémia FC
Fotballspillere for Videoton FC
Fotballspillere for SV Werder Bremen 1899
Fotballspillere for SV Darmstadt 98
Fotballspillere for Ferencváros TC
Fotballspillere for FK Astana
Fotballspillere for NK Osijek
Fødsler i 1994
Joachim a Burck

Joachim a Burck (1546–1610) var en tysk komponist.

Liv 
Burck fikk sannsynligvis musikkopplæring i Magdeburg. Den 11. april 1561 inmmatrikulerte han ved Universität Wittenberg, og i 1563 ble han kantor ved latinskolen og i 1566 organist ved Divi Blasii-kirka i Mühlhausen. Han var sterkt medvirkende til å bygge opp byens betydelige musikkmiljø, en kultur også Johann Rudolph Ahle, Johannes Eccard, Johann Georg Ahle og Johann Sebastian Bach er knyttet til. Han fikk flere høyere verv i byen, og etter hans død besluttet byrådet å gi ut Burcks samlede verk.

Verk 
Burck regnes som en foregangsmann for 1600-tallets evangeliske kirkemusikk. Ved siden av komposisjoner med tekster på latin, som motetter, oder, offisier, hymner og en pasjon, skrev han også tyskspråklige verk, framfor alt den første gjennomkomponerte flerstemmige pasjonen med tysk tekst. Johann Sebastian Bach brukte Burcks tekst i koralen Es steh'n vor Gottes Throne, BWV 309.

Kilder

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Die Deutsche Passion nach Johannes, partitur (pdf)

Tyske komponister
Renessansekomponister
Kirkemusikkomponister
Mot betaling

Mot betaling (svensk: ) er en svensk dramafilm fra 1955, i regi av Anders Henrikson. Manuset ble skrevet av det norskfødte ekteparet Kathrine Aurell og Tage Aurell. Det litterære forelegget var August Strindbergs novelle Mot betalning, som inngår i Strindbergs andre Giftas-samling.

Filmen ble spilt inn i Europa Film Studios i Sundbyberg, med utendørsscener fra Uppsala. Musikken i filmen ble framført av Kungliga Hovkapellet.

Den hadde svensk premiere 19. september 1955.

Rolleliste 
Anita Björk - Helene 
Anders Henrikson - Albert Sund, dosent, hennes mann 
Elsa Carlsson - Emilia, Helenes moster 
Edvin Adolphson - Jakob, general, Helenes far 
Gerda Lundequist - Hennes kongelige høyhet; enkehertuginnen av Dalarna 
Holger Löwenadler - Dosent 
Håkan Westergren - Dosent 
Carl-Gunnar Wingård - Dosent 
Ragnar Arvedson - Oberstløytnant 
Gösta Cederlund -  Oberst 
Gull Natorp - Oberstinne 
Linnéa Hillberg - Malin 
Inger Juel - ProfessorinneAstrid Bodin - LovaHerman Ahlsell - Løytnant''

Kilder 
Giftas (1955) i Svensk Filmdatabas

Eksterne lenker 
 

Svenske dramafilmer
Filmer fra 1955
Filmer basert på verk av August Strindberg
Filmer regissert av Anders Henrikson
Charles-Simon Favart

Charles-Simon Favart (født 13. november 1710 i Paris, død 12. mai 1792 i Belleville) var en fransk librettist. Han var farfars far (ved adopsjon) til Marie Favart. Favart skrev høyt verdsatte operatekster, som ble tonesatt av Egidio Duni, Pierre-Alexandre Monsigny med flere som skapte fransk opéra comique.

Liv og virke

Bakgrunn 
Favarts far var konditor. Allerede i skoletiden ved College Louis le Grand begynte han å skrive.

Karriere 
Han debut med «La France délivrée par la Pucelle d'Orléans», et dikt om Jeanne d’Arc. Etter at dertil Académie des Jeux Floraux gav ham Jeux floraux, viet han seg helt og holdent til sin forfattervirksomhet. Blant hans mest fremgangsrike stykker var Annette et Lubin, Le Coq du milage (1743), Ninette à la cour (1753), Les Trois Sultanes (1761) og L'Anglais de Bordeaux (1763). 

Favart ble direktør for Opéra-Comique,

Den 12. desember 1745 giftet Favart seg med artisten og forfatteren Marie Justine Benoîte Duronceray (1727-1772). De fikk en sønn, den senere skuespiller og forfatter Charles-Nicolas Favart. Vinteren 1745/46 tok marskalken av Sachsen, Hermann Moritz von Sachsen, Favart og hans hustru under kontrakt, og de fulgte med ham og et helt ensemble til Brussel.

Senere vendte Favart og hans familie tilbake til Paris. Det tjente begge til livets opphold som skuespillere og som forfattere av teaterstykker. Disse konsiperte Favart nesten utelukkende for Opéra-Comique. Han forfattet dem enten sammen med sin ektefelle, eller sammen med Claude-Henri de Fusée de Vosenon. Det har i ettertid vist seg vanskelig å skjelne sikkert mellom hans og de to sistnevntes skrivestil og bidrag.

Mellom 1759 og 1770 fungerte Favart også som korrespondent for wienerhoffet og ble medlem av Société de la table ronde. 

Da hans kone døde den 22. april 1772, tapte han tiltakslyst og skaperkraft. Men han ble på denne tiden kjent med abbé de Voisenon, som hjalp ham med arbeidet, skjønt det er uvisst i hvilken utstrekning. Omkring 1780 trakk han seg tilbake til Belleville nær Paris, og døde der, nesten helt blind, i mai 1792, nærmest glemt.

Begge ektefellenes samlede verker ble utgitt under navnet Théâtre de monsieur et madame Favart (ti bind, 1763-1772), mannens memoarer og brev i tre bind i 1808.

Verker i utvalg 
Favarts verker omfatter omfatter mange lystspill og operetter, alle holdt i rokokkoens stil, og for det meste i landlig setting (hyrdediktning). Dessuten omfatter verket noen lystigheter hvori han har orientert seg mot middelalderske fabliaux.

 Annette et Lubin.
 L'astrologue de village.
 Bastien et Bastienne (kjent mest gjennom Wolfgang Amadeus Mozarts Bastien und Bastienne).
 Ninette à la cour.
 Les trois sultanes.
 L'Anglais à Bordeaux.

Verkutgaver
 Théatre. Slatkine, Genève 1971 (5 bd., opptrykk av utgivelsen i Paris 1763/72)
 Théatre choisi. Vanraest, Paris 1810 (8 bd.).
 Œuvres choisies. Didot, Paris 1813 (3 bd.)
 Mémoires. Paris 1809 (3 bd. hvori ogpå hans Correspondance).

Referanser

Kilder 
 

Franske skuespillere
Franske dramatikere
Librettister
Franske forfattere
Personer fra Paris
Fødsler i 1710
Dødsfall i 1792
Julian Bream

Julian Alexander Bream (født 15. juli 1933 i Battersea, død 14. august 2020 i Wiltshire) var en britisk klassisk gitarist og luttenist. Han er særlig kjent for sin innsats for å gjenopplive populariteten til luttmusikk. 

Bream ble født i Battersea i London, men vokste opp i Hampton. Hans far spilte jazzgitar og piano. Han studerte piano og komposisjon ved Royal College of Music. I 1960 grunnla han Julian Bream Consort, et ensemble som spilte på instrumenter fra elisabethansk tid. Bream gjorde et stort antall innspillinger på plateselskapene RCA og EMI Classics. For disse ble han tildelt fire Grammy-priser.

Han ble utnevnt til OBE i 1964 og CBE i 1985.

Referanser

Litteratur 
 Peter Sensier & Graham Wade. "Bream, Julian (Alexander)" i The New Grove Dictionary of Music and Musicians MacMillan, 2001
 Stuart W. Button, Julian Bream, the Foundations of a Musical Career, Scolar Press, 1997 ISBN 1-57784-067-4
 Graham Wade, The Art of Julian Bream, Ashley Mark Publishing Company, 2008
 Julian Bream: a Life on the Road. London: Macdonald, 1982. ISBN 0-356-07880-9

Eksterne lenker 
 
 
 

Engelske gitarister
Luttspillere
Grammy Award-vinnere
Personer fra London
Personer fra Wiltshire
Fjordgaarden Mo

Fjordgaarden Mo er et hotell i Mo i Rana i Rana kommune på Helgeland i Nordland. Hotellet befinner seg i Søndre gate 9. Det ligger ved sjøsiden ut mot Ranfjorden, 500 meter fra Mo i Rana stasjon.

Hotellet het tidligere Fjordgården hotell og ble da drevet som en egen avdeling av Rica Meyergården hotell. Hotellet ble bygd på 1990-tallet.

I 2015 ble hotellet kjøpt opp og drives nå som et selvstendig hotell.

Spiserestauranten bordsetter 120 gjester

Eksterne lenker
 Hotellets hjemmeside

Hoteller i Nordland
Byggverk i Rana
Næringsliv i Rana
Samferdsel i Rana
Canal de Briare

Canal de Briare er en av Frankrikes eldste kanaler. Den knytter forbindelse mellom elvedalene til elvene Loire og Seine. Den er  lang og del av Bourbonnaisruten fra Saint-Mammès ved Seinen til Chalon-sur-Saône ved Saône.

Kanalen stiger gjennom tolv sluser om lag  og faller så  gjennom de gjenværende 24 sluser.

Konstruksjon 
Kanalen ble påbegynt av Maximilien de Béthune, duc de Sully, med støtte fra kong Henrik IV, for å fremme kornhandelen og redusere matmangel. Byggingen begynte i 1604 og kanalen var ferdig i 1642. Mellom seks og tolv tusen mann arbeidet påprosjektet. Hugues Cosnier fikk kontrakten til denne første kanal i Europa som krysset et vannskille. For dette var det nødvendig med sluser. En trapp med syv sluser ble bygd i Rogny-les-Sept-Écluses. (Denne ble omgått i 1887, men er bevart som minnesmerke.)

Etter at Henrik IV ble myrdet måtte Hugues Cosnier oppgi prosjektet i 1611. I 1638 søkte Guillaume Boutheroue og Jacques Guyon om å få gjenoppta arbeidet, og fikk brevpatent på det av Ludvig XIII. Sammen med andre adelsmenn opprettet de «Compagnie des seigneurs du canal de Loyre en Seine», og arbeidet var fullført i 1642.

Det ble bygd mange reservoarer, i Turfs, Chesnoy, Grand-rû, Tilery, Du Chateau, Cahauderie, Beaurois og Bourdon, og dessuten Moutiersreservoaret ved elven Loing.  Vannkilden var Étang de la Gazonne.

Bruk 
På midten av 1700-tallet var det mer enn 500 vinlektere som bragte viner fra Auvergne, Mâcon, Beaujolais, Sancerre og Languedoc på kanalen. Andre fraktvarer var tennved, tømmer, kull og jern, fajanse fra Nevers og frukt fra Auvergne. Pramgragingen ble foretatt av mennesker, vanligvis to per båt.

Vannmangel i reservoarene og i Loire førte ofte til stillstand  2–3 måneder i året.

Modifikasjoner 

Staten kjøpte tilbake kanalen i 1860. På grunn av tørkeperiodene som førte til for lav vannstand, ble det bygd en pumpestasjon i 1894 og 1895 for å få pumpet vann opp tiil kanalens høyeste punkt. Briareakvadukten ble bygd over Loire i Briare mellom 1890 og 1896 av ingeniøren Abel Mazoyer for å knytte kanalen sammen med Canal latéral à la Loire (bygd mellom 1820 og 1830).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kanaler i Frankrike
Etableringer i 1642
Loiret
Victoria (1935)

Viktoria () er en tysk dramafilm fra 1935 regissert av Carl Hoffmann. Manuset bygger på Knut Hamsuns roman, Victoria, fra 1898.

Om filmen 
Denne filmversjonen holder seg strengt til romanen og forteller det hele fra møllersønnen Johannes' synspunkt, ulikt Bo Widerbergs og spesielt Torun Lians versjoner. De gir mer rom for Victorias opplevelser. 

Filmen ble innspilt i Baroniet Rosendal, i Jondalen, i Gamle Bergen samt andre steder på Vestlandet.

Rolleliste (i utvalg) 
 Luise Ullrich - Viktoria 
 Mathias Wieman - Johannes 
 Alfred Abel - Slottsherren 
 Erna Morena - Slottsherrerinnen
 Helmut Hoffmann - Ditlef 
 Theodor Loos - Kammerherren 
 Maria Seidler - Kammerherrerinnen 
 Heinz von Cleve - Otto
 Bernhard Goetzke - Mølleren, Johannes' far 
 Margarete Schön - Møllersken, Johannes' mor 
 Paul Bildt - Professor
 Heinrich Berg - Eric (ukreditert)

Kilder 
Viktoria i Cinemateket

Eksterne lenker 
 

Tyske dramafilmer
Filmer fra 1935
Filmer basert på verk av Knut Hamsun
Wenche-Lin Hess

Wenche-Lin Hess (født 1975) er en norsk bueskytter. Hun representerte landet sitt under to OL, der hennes beste resultat var en 17.-plass.

Medaljer i norske mesterskap

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske bueskyttere
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1996
Bueskyttere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2000
Bueskyttere under Sommer-OL 2000
Fødsler i 1975
Kongepokalvinnere i bueskyting
Øyvind Knutsen

Øyvind Christoffer Vogt Knutsen (født 16. mars 1994) er en norsk fotballspiller som spiller for Lyn Toppfotball.

I sesongen 2015 ble han den keeperen i 1. divisjon fotball for menn som slapp inn færrest mål, med 28 mål på 30 kamper. I tillegg holdt han nullen i hele 12 oppgjør, som var best av samtlige keepere i divisjonen.

Han har høstet mye skryt fra mange hold for debutsesongen i 1. divisjon, og var blant kandidatene til Årets lag satt opp av Jørgen Klem i TV2.

Øyvind Knutsen har tidligere spilt for A-laget til Vålerenga mellom august 2012 og desember 2013. Han ble hentet fra Tønsberg for rundt en halv million kroner. Dette var et resultat av et meget vellykket prøvespill der Øyvind Knutsen ble avgjørende i finalen i JET-cup mot Rosenborg. Først utlignet han Rosenborgs ledelse med et kraftfullt hodestøt på corner i tilleggsminuttene, før han også ble helt i straffekonkurransen. 

Tidlig i karrieren var Knutsen på prøvespill i Liverpool FC. Der ble han bedømt av enorme fotballpersonligheter som Kenny Dalglish, men imponerte ikke helt nok til å bli tilbudt kontrakt av Merseyside-giganten.

Han var med Rosenborg på treningssamling til Gran Canaria i januar 2017.

Landslaget
4. oktober 2016 erstattet han Per Kristian Bråtveit i den Norske U21-troppen til kampene mot Sveits og Kasakhstan. 3. november 2016 ble han tatt ut i U21-troppen til kampene mot Serbia 11. og 15. november 2016.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Øyvind Christoffer Knutsen fotball.no

Norske fotballspillere
Fotballspillere for FK Tønsberg
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballspillere for FK Jerv
Fødsler i 1994
MS «Polarsyssel»

MS «Polarsyssel» er Sysselmesteren på Svalbards tjenestefartøy.

I mars 2013 skrev Havyard kontrakt med det islandske rederiet Fafnir Offshore om bygging av et Havyard 832 L WE plattformforsyningsskip (PSV). Måneden etter hadde Fafnir sikret langtidskontrakt for skipet der det skal operere seks måneder av året i seks år for Sysselmesteren på Svalbard.

Lørdag 20. september 2013 ble «Polarsyssel» døpt i Longyearbyen på Svalbard.

Gudmor for «Polarsyssel» var Inger Aarvaag Stokke, som jobber ved Polaravdelingen i Justis- og beredskapsdepartementet og tidligere var ansatt ved Sysselmesteren på Svalbard.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Forskningsskip
Svalbard
Hedda Gabler (1967)

Hedda Gabler er en fransk TV-film fra 1967, i regi av Raymond Rouleau. Det litterære forelegget var Henrik Ibsens skuespill, Hedda Gabler, som ble utgitt i 1890. Den franske adapsjonen ble gjort av Gilbert Sigaux. Filmen ble første gang vist 24. oktober 1967.

I boken Ibsen's Lively Art: A Performance Study of the Major Plays er filmen beskrevet slik:

Rolleliste 
Delphine Seyrig - Hedda Gabler
Laurent Terzieff - Ejlert Lovborg
Marc Eyraud - Georges Tesman
Jean Topart - Assessor Brack
Pascale de Boysson - Théa Elvsted
Andrée Tainsy - Julia Tesman
Hélène Dieudonné - Berthe
Catherine Ariel - En Hushjelp

Kilder 
Alt om Ibsen: Hedda Gabler i Nasjonalbiblioteket
Marker Frederick J. og Marker, Lise-Lone: Ibsen's Lively Art: A Performance Study of the Major Plays Cambridge University Press, 1989, s. 193

Eksterne lenker

Franske dramafilmer
Filmer fra 1967
Filmer basert på skuespill av Henrik Ibsen
Gerrymandering

Gerrymandering, også omtalt som opportunistisk «valggeometri», er et amerikansk begrep innen statsvitenskap og beskriver en situasjon der valgkretser blir endret med det uttrykte formålet å fremme valget av bestemte politiske kandidater. Gerrymandering er effektivt når valgordningen er flertallsvalg i enmannskretser.

Begrepet stammer fra 1812 da Elbridge Gerry, daværende guvernør i Massachusetts i USA, satt sammen et valgdistrikt som ifølge datidens journalister lignet et fabeldyr, nærmere bestemt en salamander.

Gerrymandering kan gjøres ved å isolere forskjellige områder, regioner, byer eller bydeler der ett partis velgere samles i så få valgkretser som mulig, der de har stort flertall, mens det andre partiet har et knapt flertall i mange valgkretser. 

I USA og Kuwait har gerrymandering vært gjort ved flere valg, i USA først og fremst i kampen om kontroll over Representantenes hus. Gerrymandering er ikke ulovlig i USA, men det er lovstridig å gjøre det på grunnlag for eksempel av rasesammensetning. Slik ulovlig gerrymandering har skjedd i Virginia og Florida.

Se også 
 Valgfusk
 Valgkrets

Referanser

Eksterne lenker 
 

Politikk
Valg
Valgterminologi
Verdenscupen i orientering 1996

Verdenscupen i orientering 1996 var den 6. utgaven av Verdenscupen i orientering. Den besto av 10 arrangementer som foregikk i Litauen, Latvia, Sverige, Norge, Sveits og Frankrike. Den bestod av 3 verdenscuprunder på 7 ulike steder i 6 ulike land.

Arrangement og resultater

Herrer

Damer

Sammenlagtresultater

Herrer

Damer

Nasjonskonkurransen - sammenlagt

Herrer

Damer

Referanser

Eksterne lenker
 IOF WorldCup 1996
 WorldCup 1996 Results and Bulletins 
 Orienterring EOC WOC NOC World Cup History

Verdenscupen i orientering
Sport i 1996