alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
CUCV

CUCV (Commercial Utility Cargo Vehicle) er en militarisert Chevrolet K5 Blazer och Chevrolet K30 Pickup, brukt av det amerikanske forsvaret til lettere oppgaver.  En prototyp ble tatt fram rundt 1981, og mellom 1983 og 1986 ble et antall kjøretøyer produsert.

Endringer fra sivil spesifikasjon er at klimaanlegget er fjernet, det er kraftigere hjuloppheng og kjøretøyene har 24 volt elektrisk anlegg.

Varianter 
 M1008
 M1009
 M1010 (ambulanse)
 M1028

Eksterne lenker 
 

Feltvogner
FN Minimi

Minimi er et lett 5,56 mm maskingevær fra belgiske Fabrique Nationale de Herstal.  Det er i bruk i USA, Australia, Belgia, Canada, Frankrike, Israel, Japan, Nepal, Nederland, New Zealand, Storbritannia, Sverige og Norge. 

Minimi er et enmannsbetjent lett maskingevær, våpenet er gassdrevet med roterende sluttstykke som låser seg i kammeret når sluttstykket er i fremre stilling. Minimi kan kun skyte automatisk ild. 

Maskingeværet har faste standard dioptersikte bak og kornring foran. Våpenet kan også utstyres med optiske siktemidler. Det har primært beltemating, men kan i tillegg nytte STANAG-magasiner. Våpenet har i amerikansk tjeneste (som M249 SAW) hatt noe problemer med magasinmating, for det meste på grunn av dårlige/slitte tilbringerfjærer i magasinene brukt. Våpenet er utstyrt med innskyvbar kolbe, og leveres med hard eller myk belteholder, for 100 eller 200 skudd på belte. Våpenet leveres også med to piper, en kort (349 mm) og en lang (465 mm). I norsk tjeneste brukes begge pipene.

Våpenet er et enkeltmanns våpen, i motsetning til MG3, hvor 2 personer benyttes for å behandle og transportere våpenet. Våpenet er lettere en MG3, men har noe lavere skuddtakt og dårligere gjennomslagsevne enn MG3 og dens 7,62 x 51 mm NATO ammunisjon. Den er derimot lettere å bære med seg, og grunnet mye lavere rekyl, er den lettere å skyte presise byger med. Den har også en mer moderne løsning med Picatinny-skinner som gjør det lett å montere sikter, laserpekere, lykter, og lignende utstyr.

Minimi Mk3 
I november 2013 kom en oppgradert Mk3 versjon av Minimi basert på tilbakemeldinger fra brukere fra de siste 10-15år. Den kan kamres for enten 5,56mm eller 7,62mm.

Norske forhold 
Minimi ble i 2012 innført i det norske Forsvaret, og benyttes i infanteri- og jegeravdelinger, samt i internasjonale operasjoner.

I 2021 ble det bestilt nye maskingevær av typen Minimi 7,62 Mk3 som skal erstatte MG3.

Referanser

Eksterne lenker 
  

Lette maskingeværer
Minimi
Skytevåpen i kaliber 5,56 mm
Belgiske skytevåpen
Svein Gjedrem

Svein Ingvar Gjedrem (født 25. januar 1950 på Finnøy i Ryfylke) er en norsk embetsmann. Han har vært sentralbanksjef og finansråd i to omganger.

Han gikk Stavanger katedralskole og tok embetseksamen i sosialøkonomi (cand.oecon.) ved Universitetet i Oslo i 1975. Han begynte sin karriere i Norges Bank, så i Finansdepartementet. Han var avdelingssjef for Finansdepartementets økonomiavdeling fra 1986 og finansråd fra 1996 til 1998. Gjedrem var fra 1999 til 2010 sentralbanksjef og leder av Norges Banks hovedstyre. Fra 2011 til 2015 var Gjedrem tilbake som finansråd.

Gjedrem var styreleder i Helse Bergen fra 2015 til 2018, da han ble oppnevnt som styreleder i Helse Sør-Øst. Han er også styremedlem i Det Stavangerske Dampskibsselskab (DSD) og Lyse. 

I 2018 ble Gjedrem valgt til formann for OECDs landhøringskomite.

Gjedrem er tidligere fotballspiller, og spilte blant annet på Viking Fotballklubb og Lyn. I 1965 ble han juniornorgesmester med Viking, sammen med blant annet Svein Kvia.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Spillerprofil i Lyn (1971-1977)

Norske forretningsfolk
Norske samfunnsøkonomer
Norske sentralbanksjefer
Norske departementsråder
Norske fotballspillere
Fotballspillere for Viking FK
Fotballspillere for Lyn Fotball
Personer fra Finnøy kommune
ZZ Top

ZZ Top er et amerikansk band som spiller bluesinspirert rock. Bandet hadde sin storhetstid på slutten av 1970-tallet, samt første halvdel av 1980-tallet. Det kanskje mest karakteristiske med ZZ Top var de lange skjeggene til gitarist Billy Gibbons og bassist Dusty Hill (1949–2021). Ironisk nok er trommeslager Frank Beard (beard er engelsk for «skjegg») det eneste bandmedlemmet som ikke har skjegg. Bandet ble etablert i 1969 i Houston i Texas og er fremdeles (2022) aktive.

For det norske publikum ble bandet først kjent gjennom Nattrock i 1980. Bandet har siden opptrådt flere ganger i Norge, blant annet på Notodden Bluesfestival i 2012 og Bergenfest i 2014.

Bandet fikk sitt kommersielle gjennombrudd med albumet Eliminator i 1983, hvor spesielt hit'en (She's got) Legs fikk mye sendetid på MTV.

Medlemmer 
 Billy Gibbons – gitar og vokal (1969 – nå)
 Frank Beard – trommer (1969 – nå)
 Elwood Francis - bass (2021 - nå)

Tidligere medlemmer
 Lanier Greig – bass (1969)
 Dan Mitchell – trommer (1969)
 Billy Ethridge – bass (1969)
 Dusty Hill – bass (1969 – 2021)

Diskografi 
Studioalbum
 ZZ Top's First Album (1970)
 Rio Grande Mud (1972)
 Tres Hombres (1973)
 Fandango! (1975)
 Tejas (1976)
 Degüello (1979)
 El Loco (1981)
 Eliminator (1983)
 Afterburner (1985)
 Recycler (1990)
 Antenna (1994)
 Rhythmeen (1996)
 XXX (1999)
 Mescalero (2003)
 La Futura (2012)

Livealbum
 Live from Texas (2008)
 Live in Germany 1980 (2011)
 Live Greatest Hits from around the world (2016)Samleplater The Best of ZZ Top (1977)
 ZZ Top's Greatest Hits (1992)
 One Foot in the Blues (1994)
 Chrome, Smoke & BBQ (2003)
 Rancho Texicano (2004)
 The Very Baddest (2014)DVD/Blueray'''
 ZZ Top's Greatest Hits (1994)
 Live from Texas (2008)
 Double Down Live (2009)
 Live at Montreux 2013'' (2014)

Konserter i Norge 
Chateau Neuf – 1. oktober 1981
Drammenshallen – 20. oktober 1983
Drammenshallen – 18. september 1986
Oslo Spektrum – 4. desember 1994
Oslo Spektrum – 2. juli 1996
Rockefeller – 6. juli 2003
Sentrum Scene – 2. juni 2009
Skånevik Bluesfestival –  2. juli 2010
Oslo Spektrum – 23. oktober 2010
Notodden Bluesfestival – 3. august  2012
 Bergenfest – 11 Juni 2014
 Tjuvholmen Arena Hamar – 8. juni 2019

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Rockegrupper fra USA
Band etablert i 1969
Medlemmer av Rock and Roll Hall of Fame
Misjonshøgskolen

Misjonshøgskolen (forkortet MHS) er en vitenskapelig høgskole etablert i 1843 i Stavanger. Høgskolen har studietilbud innen teologi, religion, kultur og samfunn. Studiene fordeler mellom teologiske fag og kultur-, religions- og samfunnsfag og tilbyr mastergrader interkulturelt arbeid, teologi og globale studier. MHS eies av Det Norske Misjonsselskap, og er fra 2006 organisert som et aksjeselskap. Landsstyret i Misjonsselskapet er MHS’ generalforsamling og oppnevner høgskolens styre og vedtar høgskolens regler. Misjonshøgskolen ble i 2008 akkreditert av NOKUT. Bård Mæland er rektor. Fra 1. januar 2016 ble skolen en del av VID vitenskapelig høgskole.

Misjonshøgskolen er deleier sammen med Det Norske Misjonsselskap av Senter for interkulturell kommunikasjon (SIK). SIK er samlokalisert med MHS.

Historie 

Misjonsskolen i Stavanger ble grunnlagt i 1843 og er dermed den tredje eldste institusjonen for høyere utdanning i Norge, etter Krigsskolen (1750) og Universitetet i Oslo (1811). I 1977 skiftet institusjonen navn til Misjonshøgskolen, forkortet MHS.

MHS var den første høgskolen med fokus på verden utenfor Europa. Det var også den første høgskolen med afrikanske studenter (fra 1860-tallet), og det var en høgskole som utover 1800- og første del av 1900-tallet gav mulighet for misjons- og etterhvert presteutdanning for ungdom fra fattige lag i befolkningen.

Misjonsarkivet 
MHS forvalter Misjonsarkivet, som i hovedsak er Det Norske Misjonsselskaps historiske arkiv, med et omfattende tekst- og bildemateriale fra 1820-tallet og fremover. Misjonsarkivet brukes av en rekke norske og internasjonale forskere, og deltar også aktivt i internasjonale forsknings- og dokumentasjonsprosjekter. For tiden gjøres store deler av samlingen digitalt tilgjengelig.

Misjonsmuseet 
Misjonsmuseet er Stavangers eldste museum. Det ble etablert i 1864 samtidig som Misjonshøgskolen fikk nytt bygg. Museet har rundt 5 000 gjenstander i sine samlinger, 1 300 av disse er utstilt. Samlingene inneholder gjenstander av etnografisk og misjonshistorisk interesse fra de land hvor Det Norske Misjonsselskap har hatt en misjonsvirksomhet: Sør-Afrika, Madagaskar, Kamerun, Mali, Etiopia, Kina, Hongkong, Taiwan, Japan, Thailand og Brasil

Alumni 
 Karl Ludvig Reichelt
 Otto Chr. Dahl
 Lars Dahle 
 Bjørn Bue
 Ernst Oddvar Baasland
 Tor Berger Jørgensen
 Rudi Myntevik
 Einar Gelius
 Trond Bakkevig

Tidligere ansatte
 Otto Chr. Dahl
 Karl Roll, forstander fra 1872 til 1878
 Erling Utnem 
 Gunnar Stålsett
 Ludvig Munthe
 Ola Tjørhom
 Øyvind Dahl
 Ove Conrad Hanssen
 Torrey Seland

Referanser

Eksterne lenker
 Offisiell nettside for Misjonshøgskolen
 Senter for Interkulturell Kommunikasjon (SIK)

Utdanning i Stavanger
Høyskoler i Norge
Kristne skoler i Norge
Lutherske utdanningsinstitusjoner
Religion i Rogaland
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1843
1843 i Norge
Ulefoss hovedgård

Ulefoss hovedgård regnes for å være empiretidens viktigste arkitektoniske verk i Norge. Bygget ligger på en høyde nord for sluseanlegget Ulefoss sluser nær tettstedet Ulefoss.

Hovedbygningen ble reist av godseier Niels Aall (bror av Jacob Aall på Næs Jernverk ved Tvedestrand) og hans hustru Christine Johanne Blom, og var sommerresidens for familien. Huset sto ferdig i 1807, etter en byggeperiode på ca. 5 år. Arkitekter var Jørgen Henrik Rawert og Christian Ancher Collett.

Den er bygget i slaggstein som ble hentet fra Ulefos Jærnverk. Jacob Aall, med sin erfaring fra andre jernverk, visste at slaggstein ble brukt som byggemateriale ute i Europa. Dessverre er slaggstein ikke godt egnet for bygging i det norske klimaet, fordi den trekker vann gjennom kapillær virksomhet.

Niels Aall fikk økonomiske problemer, og Ulefoss hovedgård måtte i 1840 selges på offentlig auksjon. Sønnen kammerherre Hans Aall (død 1863) kjøpte imidlertid hovedgården og eiendommene på auksjonen for midler arvet av hans ektefelle, Marianne Didrikke, født von Cappelen (død 1867), datter av eidsvollsmannen Didrich von Cappelen (død 1828). Deretter var hovedgården og eiendommene eid av etterkommerne i slekten Aall, som fortsatt eier skogeiendommene, mens hovedgården gikk over til å bli en stiftelse.

Moderne historie 
I dag er Ulefoss hovedgård del av Telemark Museum. I tillegg til den herskapelige hovedbygningen omfatter det også et vognmuseum med kjøretøy og reiseutstyr fra hovedgården, en restaurert jordkjeller, lekestue og drivhus. Hovedbygningen er omgitt av en stor park i engelsk stil. Ulefoss Kunstforenings Galleri Fjøset holdt tidligere til i driftsbygningen.

Ulefos Hovedgaard hadde store problemer med at fasaden hadde slått sprekker, og slet med å få inn penger til å pusse opp. Telemark Museum har klart å holde bygget ved like, men sliter fortsatt med å få inn nok penger til å drive nok vedlikehold per 2021. 

I hovedbygget tilbys det guidede turer i huset på sommeren. Telemark Museum tilbyr også pedagogiske opplegg for barn i skolealder og barnehagealder. 

På området er det en egen kafé og galleri. Bygget brukes dessuten til arrangementer, og til bryllup.

Galleri

Se også
 Aall (slekten)
Liste over Norges største grunneiere

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Ulefos Hovedgaards hjemmeside (Telemark museum)
  Telemark museums hjemmeside
 
  http://www.geirhenriksen.no/nomekultur/nivaa2/side2.htm
  Digitalt fortalt: «Axel Otto Mørner - Fra fange til fangevoktere» (skrevet av Håvard Fandrem ved Hjalmar Johansen VGS) (besøkt 16. februar 2012)

Herregårder i Norge
Telemarks historie
Kulturminner i Nome
Byggverk i Nome
Telemark Museum
Notodden lufthavn

Notodden lufthavn (IATA: NTB, ICAO: ENNO) er en flyplass som ligger like vest for Notodden sentrum i Notodden kommune i Telemark.

Notodden lufthavn AS driver flyplassen. Selskapet er eid av Notodden kommune.

I 2013 ble flyplassen trafikkert av totalt 6 165 passasjerer, som var en økning på 1805 fra 2012.

Historikk 
Flyplassplaner ble første gang lansert 23. april 1955. Den 11. desember 1955 landet det første flyet, som var bemannet av personell fra selskapet Braathens SAFE.

Da Norsk Hydro trappet ned sin virksomhet i Telemark og i stedet tilbød jobber i oljebransjen på Vestlandet, skapte det et stabilt grunnlag for rutetrafikk. Fra 1985 til 2019 gikk det rutefly til Bergen. Det har også periodevis vært en rute til Stavanger.

Bergen Air Transport fløy fra Bergen til Notodden fra 2000 til 2017, da de ble erstattet av Airwing. 

Flyplassen ble stengt den 20. november 2003 da den ikke oppfylte Luftfartstilsynets sikkerhetskrav. Etter investeringer på 1,7 millioner kroner fra kommunen og Bergen Air Transport kunne flyplassen gjenåpne.

Den siste ruten fra Notodden til Bergen med Airwing ble suspendert i november 2019 på grunn av sviktende etterspørsel. 

Air Leap undertegnet en avtale om to daglige flyvininger mellom Bergen og Notodden i mars 2020, men planene ble forstyrret av koronaviruspandemien.

Om flyplassen

Ulike typer luftfartøy 
De fleste flyene som trafikkerer flyplassen er motorisert, men den blir også mye brukt til seilflyging. Drivstoffanlegget er tilgjengelig døgnet rundt for luftambulanse, redningshelikopter, politihelikopter og kommersiell trafikk. 

Foreningen Telemark Airshow har holdt til på lufthavnen siden 2015.

Rullebanen 
Fylkesvei 3330 krysser rullebanen. Notodden er en av de få flyplassene der en veg krysser rullebanen.

Rullebanen ble forlenget til 1721 meter i 2019. Det har vært planer om å bygge et nytt terminalbygg.

Referanser

Flyplasser i Vestfold og Telemark
Samferdsel i Notodden
Flyplasser åpnet i 1955
1955 i Norge
Byggverk i Notodden
Sagaen om Bård Snæfellsås

Sagaen om Bård Snæfellsås eller Bårds saga (norrønt Bárðar saga Snæfellsáss) er en islendingesaga med overnaturlige og eventyraktige trekk som er nedskrevet på 1300-tallet og som skildrer en oppdiktet landnåmsmann på Island Bård Dumbsson, kalt «Bård Snæfellsås», som skal være halvt menneske og halvt et overnaturlig vesen, og som skal ha vokst opp hos kong Harald Hårfagres fosterfar ved navn Dovre. Sagaen skildrer kamp mot vetter og troll i landnåmstiden.

Fortellingen beskriver en bonde som ønsker å bli høvding over Hardeåsene. For å bevise at han er sterk nok, blir han satt på en prøve der han blant annet må kjempe mot Bjørn Torgrimson. Etter at han har klart å drepe Bjørn Torgrimson får han hele ætten til Bjørn etter seg. Sagaen ender tilslutt med at Bård Snæfellsås' ætt vinner over Torgrimson-ætten. Bård blir gift og får en velskapt sønn sammen med Sigrid den fagre. Sønnen, Ulf Erik, blir senere en beryktet høvding, og blir sett opp til av mange.

Sagaen er kjent i fragment fra håndskriftet Vatnshyrna fra 1300-tallet og i senere avskrifter. Den siste delen av sagaen er også kjent som «Gests saga Bárðarsonar», og antas av noen å være skrevet av en annen forfatter enn den første delen.

Den eneste norske oversettelsen er fra 1915.

Se også 
 Kjalnesinga saga, som også inneholder slektskap med troll

Referanser 

Islendingesagaer
Mosken

Mosken er ei ubebodd fjelløy i Værøy kommune i Nordland. Øya ligger mellom Værøya og Moskenesøya. Mosken har et areal på 1,4 km² og høyeste punkt er Wilhelmstind på 385 moh.

Mosken ble tidligere brukt til beite for sau, både sommer- og vinterstid. 

Mosken og småøyene rundt er et viktig hekkeområde for toppskarv, lomvi, stormsvale, havsvale, ærfugl og teist. 

På Svarven like utenfor Mosken hadde fiskerne tidligere rorbuer og tilhold under seifisket på sensommeren og høsten.

Mellom Moskenesøya og Mosken går Moskstraumen, en av de kraftigste havstrømmene i verden. Moskstraumen er beryktet, og har vært beskrevet av både Petter Dass, Edgar Allan Poe og Jules Verne.

Flere skip har hatt navnet «Mosken» (se DS «Mosken»). 

Øya Mosken er nevnt i kinesiske Cixin Lius bok Death’s End, en del av Three Body Problem triologien. Øya er brukt i en sentral metafor sammen med (den oppdiktede) fjellkjeden Helseggen, hvor malstrømmen også er sentral for å finne løsningen på hvordan jordens undergang kan forhindres etter jordens posisjon er kringkastet til universet. Bokens hovedperson Cheng Xin besøker også øya i boken, hvor de møter den ensomme øyvokteren Jason. Bokserien vant Hugo-prisen og er blant av Barack Obama og Mark Zuckerbergs favorittbøker. 

Øyer i Værøy
Brødrene Dal og legenden om Atlant-is

Brødrene Dal og legenden om Atlant-is er en TV-serie fra 1994 og den tredje av totalt fire serier om Brødrene Dal. Regissør var Kalle Fürst.

I serien må brødrene spore opp samenes hellige krukke "Irka" som har forsvunnet. Krukken er samenes nasjonalskatt og den vises frem en gang i året på den store vårfesten.

Men det viser seg at krukken ikke er blitt borte, den er derimot blitt kopiert.  

Brødrene setter dermed igang en intens jakt som bringer dem til forskjellige deler av verden, f.eks Hongkong. Mens det på vidda høres eksplosjoner... 

Serien ble vist på NRK høsten 1994.

Rolleliste

Eksterne lenker
 

Brødrene Dal
Norske komiserier
TV-produksjoner på NRK
Norske TV-serier fra 1990-årene
Norske eventyrserier
Oluf Rygh

Oluf Rygh (født 5. september 1833 i Verdal, død 19. august 1899 under feltarbeid i Ulefoss i Holla (nå Nome) i Telemark) var arkeolog, stedsnavngransker og historiker. Han er blitt regnet som en av grunnleggerne av fagene arkeologi og stedsnavngranskning i Norge.  

Rygh var professor i historie ved Universitetet i Oslo mellom 1866 og 1875. Han var bestyrer av Universitetets Oldsaksamling fra 1862 og professor i nordisk arkeologi fra 1875 – den første professor i arkeologi ved noe skandinavisk universitet. Han ledet utgravningen av Tuneskipet i 1867. Hans verk Norske Oldsaker fra 1885 er kjent for sine detaljerte tresnitt og brukes av arkeologer den dag i dag som referanselitteratur.

Norske Gaardnavne  
I 1863 besluttet Stortinget at det skulle utarbeides en ny matrikkel for eiendommer i Norge. I forbindelse med trykkingen av matrikkelen, ble det foreslått at navneformene på gårdene skulle normaliseres. I 1878 ble Oluf Rygh oppnevnt som formann namnekommisjonen som skulle foreslå ny navneform sammen med Sophus Bugge og Johan Fritzner. i dansketiden hadde skrivemåten av gårdene blitt fordansket, med en skrivemåte som var svært ulik lokal uttale. Rygh gikk i gang med dette store arbeidet ved å lete opp navneformen i historiske kilder som sagaer, diplomer, jordebøker, skattemanntal og en rekke kilder fra 15- og 1600-tallet. Dessuten samlet han inn samtidens lokale muntlige uttale av stedsnavnene. Innsamlingen ble sluttført i 1886, men Rygh fortsatte bearbeidelsen av materialet for trykking. Rygh samlet inn 50 000 gårdsnavn og 20 000 bruksnavn. 

Rygh besøkte lærerskole og sesjoner hvor han møtte personer fra hele landet og noterte hvordan de uttalte gårdsnavn.

Rygh ga det innsamlede materialet som 18-binds verket Norske Gaardnavne. Stortinget bevilget penger til utgivelse i 1896. Utgivelsen strakte seg fra 1897 til 1924, og ble ikke ferdigstilt før lenge etter Ryghs død. Ved Ryghs død hadde kun 3 1/2 bind blitt utgitt. Verket brukes fortsatt av etymologer, historikere og arkeologer som referansemateriale.

Oluf Rygh var bror av arkeologen Karl Ditlev Rygh og juristen Evald Rygh, som begge var høyrepolitikere. Søsteren Petra var gift med proprietær og ordfører i Verdal Martin Daniel Müller. Deres far var stortingsrepresentant Peder Strand Rygh.

Bibliografi 
Utvalg av viktigste publikasjoner:
 1869 – Om den ældre Jernalder i Norge
 1877 – Om den yngre Jernalder i Norge
 1882 – Gamle bygdeborge i Norge
 1885 – Norske Oldsaker
 1897 – Norske Gaardnavne

Referanser

Eksterne lenker 
 Søk i O. Rygh: Norske Gaardnavne
 Digitaliserte bøker av Rygh hos Nasjonalbiblioteket.

Norske arkeologiprofessorer
Norske filologer
Norske sakprosaforfattere
Personer fra Verdal kommune
Norske historieprofessorer
Toponymi
Fylkesvei 364

Fylkesvei 364 (Fv364) går mellom Mæl i Tinn og Ormemyr i Notodden. Veiens lengde er 62,5 km.

Før veien langs vestida av Tinnsjå ble åpnet 1993 var veien del av riksvei 37.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Tinn
Veier i Notodden
Fylkesvei 352

Fylkesvei 352 (Fv352) går mellom Stathelle og Langesund i Bamble.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Bamble
Fylkesvei 357

Fylkesvei 357 (Fv357) går mellom Løveid og Haugenkrysset i Skien.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Skien
Fylkesvei 311

Fylkesvei 311 (Fv311) går mellom Kjær i Horten og Mammutkrysset i Tønsberg. Veiens lengde er 15,0 km.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Bilder

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Horten
Veier i Tønsberg
Fylkesvei 309

Fylkesvei 309 (Fv309) går mellom Teie og Årøysund på Nøtterøy i Færder kommune. Veiens lengde er 9,4 km.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Færder
Skjetten Sportsklubb

Skjetten Sportsklubb (stiftet 3. mai 1967 som Skjetten Ungdoms- og Idrettslag) er en sportsklubb fra Nedre Romerike i Akershus. Klubben ble dannet 16. februar 1987 gjennom en sammenslutning av Skjetten Idrettslag (endret navn fra «ungdoms- og idrettslag») og Valstad Idrettsforening, etablert 1. november 1976.

I klubben finner man både fotball, basketball, håndball, volleyball i tillegg til en av Norges største svømmeklubber.

Fotball 
Hjemmekampene foregår på kunstgressbanen på Skjetten. Klubben spiller i 2019 i Norsk Tipping Ligaen avd. 6

Tabellen

Hjemmeside

Håndball 
Skjetten Håndball består av ti lag på aldersbestemte nivåer som spiller sine hjemmekamper i Skjettenhallen.

Hjemmeside

Basketball 
Skjetten Basketballklubb består av nesten tyve lag på forskjellige aldersnivåer og er en av de største klubbene på østlandet.

Hjemmeside

Svømming 
SSK Skjetten Svømming er en av Norges største klubber med 2500 medlemmer. Klubben ble juridisk selvstendig i 2001.

Hjemmeside/

Volleyball 
SSK Skjetten Volleyball ble startet i 1986 og har flere lag på aldersbestemte nivåer og damelag både i 1 divisjon og 2 divisjon

Hjemmeside

Litteratur 
 Wiik, Jon: Skjetten sportsklubb 1967-2017. Historien. Skjetten 2017.

Eksterne lenker 
 
Skjetten Stadion - Nordic Stadiums

Idrettslag i Lillestrøm
Idrettslag etablert i 1967
Fotballag i Lillestrøm
Fotballag etablert i 1967
Basketballag i Norge
Tidligere ishockeyklubber i Norge
1967 i Norge
Fylkesvei 314

Fylkesvei 314 (Fv314) går mellom Bakstvål i Tønsberg og Holmestrand. Veiens lengde er 10,3 km.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei. Veien ble påbegynt i 1929 og fullført i 1937.

Kommuner og knutepunkter



Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Tønsberg
Veier i Holmestrand
Kid A

Kid A er det fjerde studioalbumet til Radiohead, og ble utgitt i 2000. Albumet debuterte på andreplass på VG-lista Topp 40, og ble også Radioheads eneste album hittil som har nådd førsteplassen på den amerikanske albumlista.

Sporliste 
«Everything In Its Right Place» (4:11)
«Kid A» (4:44)
«The National Anthem» (5:50)
«How To Disappear Completely» (5:55)
«Treefingers» (3:42)
«Optimistic» (5:16)
«In Limbo» (3:31)
«Idioteque» (5:09)
«Morning Bell» (4:29)
«Motion Picture Soundtrack» (7:01)

Eksterne lenker   
 
  Ed's Diary – gitarist Ed O'Briens dagbok fra tiden Radiohead tok opp Kid A.

Musikkalbum fra 2000
Radiohead-album