alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Discolops

Se Systematisk inndeling

Discolops er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende 
En nokså liten, mørkbrun trebukk, dekkvingenes fremre to tredjedeler brunhvite. Antennene er nokså kraftige og omtrent så lange som kroppen, hvert antenneledd med en fin pigg i spissen. Pannen er kledt med hvite hår.

Utbredelse 
Arten er vidt utbredt i Afrika inkludert Jemen, sør til Sør-Afrika og vest til Bioko.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  
 Stammen Apomecynini J. Thomson, 1860
 Slekten Discolops Fairmaire, 1886
 Discolops strigicollis Fairmaire, 1886

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog over slekter, Gamle verden

Eksterne lenker 
 Bildegalleri 
 
 

Lamiinae
Dyr formelt beskrevet i 1886
Lucent Public License

Lucent Public License er en programvarelisens for åpen kildekode som er skapt av Lucent Technologies. Den har blitt utgitt i to versjoner: Versjon 1.0 og versjon 1.0.2.

Selv om den ikke er de mest kjente lisenser, har mange produkter blitt lansert under den. Den er godkjent av Open Source Initiative. Free Software Foundation uttaler at

Klausulen som gjør den inkompatibel med GNU GPL er: «Denne avtale er styrt av lovene i staten New York og lovene om intellektuell eiendom i Amerikas forente stater».

Referanser

Eksterne lenker
 Lucent Public License Version 1.0
 Lucent Public License Version 1.02

Programvarelisenser
Plan 9
Hybridkjerne

En hybridkjerne er en operativsystemkjerne som prøver å forene aspekter fra både mikrokjerner og monolittiske kjerner. Kategorien er kontroversiell på grunn av dens likhet med monolittiske kjerner, og begrepet er blitt forkastet av Linus Thorvalds som anser det som et rent markedsføringstriks.

Ideen bak hybridkjerner er å ha en struktur som ligner på en mikrokjerne, men implementere denne strukturen på samme måte som en monolittisk kjerne. I motsetning til mikrokjerner har hybridkjerner nesten alle operativsystemtjenester i kjerneområdet og ikke brukerområdet. Liksom monolittiske kjerner er der ingen svekkelse av ytelsen ved at man må sende meldinger mellom kjerneområdet og brukerområdet, slik tilfelle er i mikrokjerner.

Eksterne lenker

Operativsystemteknologi
Stein Bull-Hansen

Stein Bull-Hansen (født 30. juni 1961) er en norsk musiker, gitarist, mandolinist og låtskriver. Han er mest kjent som gitarist og mandolinist i Øystein Sundes backingband Meget i sløyd. Han har også spilt i band og for artister som Guys in Disguise, New Action, Berserk Bastards, Moms Orkester, New Jordal Swingers, Eigil Berg, Trond Granlund, Frank Aleksandersen og Eli Rygg. Han ga i 2015 ut sitt første soloalbum Just Married.

Diskografi

Som soloartist

Album 
Just Married (2015)

Guys in Disguise

Album 
 Guys in Disguise (1994)

Singler 
 One Goal (1994)
 Roxy (1994)

Øystein Sunde
Nå er begeret nådd (1999)
Sånn er’e bare (2005)
Sundes verden (2006)
Sundes verden – 52 av de aller beste (2006)
Meget i sløyd (2008)
Puslespill (2012)
Bestefar (2016)
Singler
Snøfreser'n/FBI (1999)
Tass/Jeg kommer ikke på nettet (sånn er'e bare) (2005)
Han hadde båt (2008)
Det står skrevet i grøfta (2008)

New Action
Do the Samba/Do the Samba Yourself (1985)

Berserk Bastards
Sailing Away (2012)
Singler
Into the Sun (2011)
Spread the Love (2012)
Sjørøverkapteinen Knutsen (2013)
Trollmannen Lurifiks (2013), med Anita Hegerland

Deltar på
 Eli Rygg: Ballongen som fløy (1989)
 Sizz & The Blue Bag: Just in Time (1990)
 Anita Skorgan: Julenatt (1994)
 Sesam Stasjon: Nye spor (1995)
 Frydenlund: Ut av skapet (1996)
 Sigurd Køhn: More Pepper, Please (1996)
 Ciwan Haco: Bilûra Min (1997)
 Ciwan Haco: Destana egîdekî (1998)
 New Jordal Swingers: Speilet (2001)
 New Jordal Swingers: Indigo (2001)
 Uhu!: Uhu! (2001)
 Frank Aleksandersen: Si det som det er (2001)
 Erlend Loe, Jan Eggum & Marit Moum Aune: Antons villfaring (2002)
 New Jordal Swingers: Salige sommer (2002)
 Uhu!: Uhu! Vol. 3 (2003)
 Drangedal Bortforklaring: Smak og bedrag (2003)
 Barneselskapet: Barne-TV favoritter (2003)
 Vidar Sandbeck-hyllest: Gull i fra grønne skoger (2003)
 Clausen + Wille: FRI (2003)
 New Jordal Swingers: 45 Beste! (30 år med rock’n’roll) (2004)
 Mette Skogseide: Transangen (2004)
 Barnas supershow: Barnas Supershow – Musikk fra TV-serien (2004)
 The Blackbirds: Easy (2005)
 Frank Aleksandersen: Uhørt (2005)
 Barnas supershow: Barnas Supershow Vol. 2 – Musikk fra TV-serien (2005)
 Barnas supershow: Barnas Supershow Vol. 3 – Musikk fra TV-serien (2006)
 Uhu!: De beste fra Uhu! (2008)
 Deadwood: Things Have Changed (2011)
 Eigil Berg: Låtskriver (2011)
 Jon Eikemo: Wildenvey – En dikter i sitt rike (2011)
 Jarle Aabø: 14 sanger (2012)
 New Jordal Swingers: NJS–Live! (2014)
 Amund Bjønness: Hold meg igjen (2014)
 Amund Bjønness: Ansikter (2014)
 Jarle Aabø: Lille Persille (2016)
 Jarle Aabø: Snart er det jul (2016)
 Jarle Aabø: Min hemmelighet (2018)

Norske gitarister
Mandolinister
Norske låtskrivere
Fødsler i 1961
Inferno (operativsystem)

Inferno er et distribuert operativsystem som først ble utviklet av Bell Laboratories, men som nå blir utviklet av Vita Nuova Holdings som fri og åpen programvare. Inferno er en avlegger av operativsystemet Plan 9, og bygger på forskning som Bell Laboratories har foretatt innen operativsystemer, programmeringsspråk, kompilatorer, datagrafikk, nettverk og portabilitet. Navnet på operativsystemet og mange av dets tilknyttede programmer, såvel som det nåværende selskapet, ble inspirert av Dante Alighieris epos ’’Den guddommelige komedie’’.

Første versjon av Inferno ble lansert i 1996. Siste versjon er versjon 4, som ble lansert 28. mars 2015.

Eksterne lenker
 hjemmeside

Unixliknende distribuerte operativsystemer
Plan 9
Programvare fra 1996
Helse Vest Innkjøp

Helse Vest Innkjøp HF var et helseforetak eiet av Helse Vest. Det ble stiftet 7. april 2015 og hadde ansvar for anskaffelse av varer og tjenester. Den 1. desember 2016 ble foretaket innlemmet i Sykehusinnkjøp.

Helseforetaket hadde ca. 60 ansatte. Hovedkontoret var i Bergen, med avdelingskontorer i Stavanger, Haugesund, Førde og Nordfjordeid.

Referanser

Eksterne lenker
 Nettside

Tidligere norske helseforetak
Helse Vest
Offentlige anskaffelser
Etableringer i 2015
Opphør i 2016
Vickers Vildebeest

Vickers Vildebeest og den tilsvarende Vickers Vincent var to store to-til tre-seters dobbeltdekkere, konstruert og bygget av Vickers-Armstrongs og brukt som lette bombefly og torpedobombere i hæren, samt i flere andre roller. Første fly fløy i 1928 og var i tjeneste frem til starten av Andre verdenskrig, og det siste Vildebeests fløy mot Japanske styrker over Singapore og Java i 1942.

Design og utvikling

Vildebeest 
Flyet ble bygget etter Air Ministrys spesifikasjon for en land-basert torpedobomber for RAF til å erstatte Hawker Horsley. Prototypen Vildebeest med hel-metall skrog med en sittebrønn, unstaggered med stoff-dekkede vinger og haleror ble først fløyet i april 1928 som Vickers Type 132, drevet av en Bristol Jupiter stjernemotor.

Etter første vurdering ble Vildebeest nominert for evaluering mot Blackburn Beagle og Handley Page Hare. Da Jupiter VIII utsatte flyet for vibrasjon ble en ny prototype, Vickers Type 204 utstyrt med en Armstrong Siddeley Panther IIA motor, og etter ytterligere testing ble æVickers konstruksjon bekreftet som vinneren av konkurransen men motorproblemene vedvarte inntil typen ble testet med en ny versjon av Jupiter, senere ble kjent som Bristol Pegasus. En første ordre ble plassert i 1931 for ni fly, og første ble levert i september 1932.

Videre produksjonen fulgte med en forbedret versjon utstyrt med en 635 Hk Pegasus IIM3 i tjenesten, men etter bare 30 eksempler hadde blitt produsert bad Air Departementet har om en endring som la til plass til et tredje crew, og som ble betegnet Vildebeest Mk.III, hvorav 150 eksemplarer ble bygget for RAF.

Mark IV fikk en mye kraftigere, 825 Hk Bristol Perseus sideventilert stjernemotor montert i en NACA [[cowling]] som fikk en betydelig bedre ytelse, økt maksimal hastighet til 251 km/t og klatreevnen til 4,3 m/s. Imidlertid, i denne versjonen fikk Perseus problemer med overoppheting, og denne versjonen ble dermed ansett som uskikket for tropisk tjeneste med produksjon begrenset til 18 som alle ble plasert ved hjemmebaserte skvadroner.

Vincent 
I 1931 utarbeidet Vickers på eget initiativ en ny versjon av Vildebeest for å erstatte RAF's Westland Wapitis og Fairey IIIF, til Hærens engasjement i Midtøsten. Vellykkede tester ble gjennomført i Midtøsten, Sudan og Øst-Afrika med en konvertert Vildebeest I for å teste flyet som et flerbruksfly i 1932–1933, og Spesifikasjon 16/34 ble trukket opp rundt tre mann Vildebeest, som ble kåret til Vickers Vincent: forskjeller fra Vildebeest var minimal (den første produksjonen Vincent var, konverterte fra en Vildebeest Mk.II), hovedsakelig fjerning av torpedo utstyr, avsetning for en ekstra drivstofftank, melding-pick-up og pyrotekniske signalering utstyr.

Referanser 

Enmotors propelldrevne luftfartøy
Bombefly
Vickers-luftfartøy
Biplan
Fly fra andre verdenskrig
Mimadjinga

Se Systematisk inndeling

Mimadjinga er en slekt av biller som tilhører den store underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utbredelse 
Slekten er utbredt på Sumatra.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  
 Stammen Desmiphorini J. Thomson, 1860 
 Slekten Mimadjinga Breuning, 1940
 Mimadjinga flavovittata Breuning, 1940

Kilder 
 Katalog med utbredelsesdata 
 Liste over slektene

Eksterne lenker 
 Bildegalleri 
 
 

Lamiinae
Biller formelt beskrevet i 1940
Guayuriba

Se Systematisk inndeling

Guayuriba er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Nokså små, sylindriske, blanke, brune trebukker med hvite flekker på dekkvingene, noen ganger også på pronotum. Antennene er betydelig lengre enn kroppen, det første leddet er forstørret og klubbeformet. Pronotum er sylindrisk uten tenner på sidene. Dekkvingene har litt utstående "skuldre".

Utbredelse 
Slekten er kjent fra Panama, Colombia og Peru.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  
 Stammen Hemilophini J. Thomson, 1868
 Slekten Guayuriba Lane, 1970
 Guayuriba bezarki Audureau & Demez, 2016
 Guayuriba dilaticeps (Bates, 1881)

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 Bildegalleri 
 
 

Lamiinae
Biller formelt beskrevet i 1970
Larian Studios

Larian Studios er et belgisk videospillutviklingsselskap grunnlagt i 1996 av Swen Vinckel. Larian har fokus på utvikling av rollespill og læringsspill.

Larians første prosjekt The Lady, the Mage and the Knight (LMK) ble stoppet av utgiveren 6 måneder før det var ferdig, og strategispillet L.E.D Wars ble det første spillet fra Larian publiset av Ionos i 1997. Fra 2013 publiserte Larian sine egne spill.

I 2002 kom Divinity: Sword of Lies solgt som Divine Divinity, som startet en serie med rollespill. Oppfølgeren Beyond Divinity kom i 2004, og samme år kom KetnetKick som gjorde at barn kunne lage innhold og vise det på den belgiske TV-kanalen Ketnet.

I 2008 kom KetnetKick2 og 24. juli 2009 kom et nytt rollespill i Divinity-serien, Divinity II: Ego Draconis. Divinity II: Flames of Vengeance kom i 2010 og i august 2013 kom Divinity: Dragon Commander som var et sanntidsstrategispill.

I 2014 utgav Larian Divinity: Original Sin som ble en bestselger. Over én million dollar ble hentet inn til prosjektet gjennom Kickstarter. I 2015 kom en «Enhanced edition» med ekstra innhold og en litt lengre hovedhistorie.

12. august 2015 kunngjorde Larian Divinity: Original Sin II. Kickstarter-målet på 500000$ ble nådd på mindre enn 12t. Spillet ble utgitt 14. september 2017.

I juni 2019 ble det offentliggjort at Baldur's Gate 3 skulle bli produsert av Larian Studios for PC og Stadia.  Spillet er planlagt å komme en gang i 2021, men som "Early Access" i september 2020 .

Spill 
 LED Wars (1998)
 The Lady, the Mage and the Knight (aldri utgitt)
 Divine Divinity (2002)
 Beyond Divinity (2004)
 Divinity II|Divinity II: Ego Draconis (2009)
 Divinity II|Divinity II: Flames of Vengeance (2010)
 Divinity: Dragon Commander (2013)
 Divinity: Original Sin (2014)
 Divinity: Original Sin Enhanced Edition (2015)
 Divinity: Original Sin 2 (2017)

Læringsspill
 Ketnet Kick (2004)
 Adventure Rock (2008)
 Ketnet Kick 2 (2008)
 GulliLand (2009)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Larian Studios hos MobyGames

Videospillutviklere
Videospillutgivere
Selskaper etablert i 1996
Gili Cohen

Gili Cohen (født 19. juni 1991) er en israelsk judoka.

Hun representerte Israel under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i andre runde.

Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun utslått i åttendedelsfinalen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Israelske judoka
Deltakere for Israel under Sommer-OL 2016
Judoka under Sommer-OL 2016
Deltakere for Israel under Sommer-OL 2020
Judoka under Sommer-OL 2020
Fødsler i 1991
Paal Rune Wian

Paal Rune Wian (født 28. oktober 1972, død 21. januar 2009) var en norsk styrkeløfter, som konkurrerte for Skogstrand Idrettslag og Askim Styrkeløftklubb. Han var et stort talent som ble norgesmester både som ungdom og junior, før han sluttet med styrkeløft etter 1991-sesongen. Han døde 36 år gammel i 2009.

Wians beste øvelse var benkpress. Blant annet satte han 8. desember 1990 norsk rekord i øvelsen i klasse ungdom -82,5 kg, med et løft på 165 kg (uten benkpresskjorte). Den 28. september 1991 satte han som førsteårs juniorløfter norsk rekord i klasse yngre junior -82,5 kg, med et løft på 185 kg (uten benkpresskjorte). En måned senere løftet han 190 kg (uten benkpresskjorte) under et seriestevne, med en kroppsvekt på 83,0 kg. Dette var tangering av Carl Olav Christoffersens rekord i både yngre og eldre junior klasse -90 kg.

Resultater og meritter i styrkeløft http://styrkeloft.no/gammel/files/historikk/

NM i styrkeløft

Ungdoms og junior-NM i styrkeløft

Referanser 

Norske styrkeløftere
María Pérez

María Pérez (født 1. april 1989) er en puertoricansk judoka.

Hun representerte Puerto Rico under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i andre runde.

Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun utslått i åttendedelsfinalen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Puertoricanske judoka
Deltakere for Puerto Rico under Sommer-OL 2016
Judoka under Sommer-OL 2016
Deltakere for Puerto Rico under Sommer-OL 2020
Judoka under Sommer-OL 2020
Fødsler i 1989
Bundespressekonferenz

Bundespressekonferenz (BPK) (norsk: Den nasjonale pressekonferanse) er en forening for tyske, politiske journalister. Institusjonen som ble etablert i 1949, opprettholder den særlige tyske tradisjon fra Weimarrepublikken at det er pressen selv og ikke myndighetene, eller andre institusjoner, som arrangerer pressekonferansene. Regjeringen møter ukentlig til tre pressekonferanser i Bundespressekonferenz. Foreningens hus i Berlin ligger ved Sprees høyre bredd, på motsatt side av elven for byens politiske sentrum.

Historie 
BPK ble stiftet høsten 1949, samme år som Forbundsrepublikken Tyskland ble grunnlagt. Foreningens formål er å legge til rette for journalistenes mulighet for å rapportere til offentligheten. Foreningen er åpen for tyske journalister som hovedsakelig rapporterer om tyske forhold, og som har arbeidssted i hovedstaden Berlin eller i den tidligere hovedstad Bonn. Den hadde i 2009 922 medlemmer.    

Bundespressekonferenz har sin historiske forløper i en praksis som ble etablert under Weimarrepublikken, etter avslutningen av første verdenskrig. Pressekonferansene var til da blitt organisert av de militære myndigheter. Journalistene tok under det nye, demokratiske system selv initiativet, og arrangerte pressekonferanser der myndighetene svarte på spørsmål. 

I den nasjonalsosialistiske periode fra 1933 til 1945, ble praksis endret tilbake, slik at staten arrangerte pressekonferansene, og disse ble en del av myndighetenes propaganda. 

Etter den andre verdenskrig ble Weimarrepublikkens tradisjoner vekket til live igjen, først lokalt i Hannover og Frankfurt, og i 1949 på nasjonalt plan. BPK ble først etablert i Bonn hvor regjeringen da hadde sine kontorer, men fikk i 1990 et avdelingskontor i Berlin. Da Berlin i 1999 ble valgt til hovedstad, la BPK sitt hovedkontor til Berlin. 

Foreningen fikk i 2000 en egen bygning for hovedkontoret i Berlin, Gebäude der Bundespressekonferenz. Bygningen ligger ved Sprees høyre bredd i Berlin sentrum, vis-à-vis bygningene til de politiske institusjonene i Band des Bundes.

Det er BPK som selv organiserer pressekonferanser for politikere, næringsliv og kultur, og ikke motsatt. Det anses som en plikt for myndighetene til å møte i Bundespressekonferenz. Regjeringen har ukentlig tre faste pressekonferanser i BPKs hus, invitert av journalistene. Det er bare foreningens medlemmer som får stille spørsmål på konferansene.

Referanser 

Tysk politikk
Journalistorganisasjoner
Etableringer i 1949
Tyrkia i Eurovision Song Contest

Tyrkia debuterte i Eurovision Song Contest i 1975 og deltok til sammen 34 ganger inntil landet trakk seg fra konkurransen i 2012 på ubestemt tid. Tyrkia har vunnet konkurransen én gang, i 2003 da Sertab Erener deltok med «Everyway That I Can». Landet har også tre sisteplasser, to av dem uten poeng.

Historikk 
Det var Tyrkias statlige kringkaster, TRT, som deltok i Eurovision Song Contest på vegne av Tyrkia. Landet debuterte i 1975 og kom da en sisteplass med «Seninle Bir Dakika», fremført av Semiha Yankı. Tyrkia hadde liten suksess i konkurransen inntil 2000, og de eneste topp ti-plasseringene kom med en niendeplass i 1986 og en tredjeplass i 1997. Først da landet gikk over til å synge på engelsk i 2003, kom den første seieren da Sertab Erener og «Everyway That I Can» slo Belgia med to poeng.Seieren var starten på en lang periode med høye plasseringer for Tyrkia. På hjemmebane i 2004 kom gruppen Athena på en fjerdeplass. To nye fjerdeplasser fulgte i 2007 og 2009, og i Bærum i 2010 kom gruppen maNga på en andreplass. I 2011 ble Tyrkia slått ut i sin semifinale, dette var første og eneste gang at landet ikke kvalifiserte seg til finalen siden semifinaleordningen ble innført i 2004.

Tyrkia trekker seg 
Ved flere anledninger har Tyrkia stått over konkurransen, første gang i 1976 og 1977. I 1979 hadde Tyrkia valgt både sang og artist, men landet trakk seg fra konkurransen kort tid før finalen. Årsaken var at finalen skulle holdes i Jerusalem, og de arabiske nabolandene krevde at den tyrkiske regjeringen måtte trekke landet fra konkurransen på grunn av den arabiske konflikten med vertsnasjonen Israel.

I 1994 var ikke Tyrkia kvalifisert for finalen på grunn av den dårlige plasseringen året før, men fra 1995 deltok Tyrkia hvert eneste år til og med 2012.

I desember 2012 offentliggjorde TRT at de ikke ville delta i Eurovision Song Contest 2013 i Malmö. Den tyrkiske kringkasteren begrunnet avgjørelsen med at de ikke var fornøyde med de nye stemmereglene i konkurransen. Tyrkia har ikke deltatt siden, og TRT har foreløpig ingen planer om å delta i Eurovision Song Contest igjen.

Deltakere 
Under er en liste over Tyrkias deltakere, plasseringer og poeng i konkurransen.
Fargekoder

Stemmehistorikk 
Under er en oversikt over Tyrkias avgitte og mottatte poeng i alle finaler fra 1975 til 2012. Tallene er hentet fra ESC Database.

Vertskap

Kommentatorer og poengopplesere 
Frem til 2012 kommenterte den tyrkiske tv-programlederen Bülend Özveren 29 av de 38 finalene som tyrkisk fjernsyn sendte. Han er dermed en av Eurovision-kommentatorene med lengst fartstid i konkurransens historie.

Se også 
 Tyrkia i Tyrkvisjonens sangkonkurranse

Referanser 

Land i Eurovision Song Contest
Doug McIlroy

Malcolm Douglas McIlroy (født 1932) er en matematiker, ingeniør og programmerer.  McIlroy er kjent som opphavsmannen bak Unix pipelines, komponentbasert programvareutvikling og flere verktøy for Unix, deriblant spell, diff, sort, join, graph, speak og tr.

Hans arbeide for komponentbasert programvareutvikling, gjør han til en pioner på dette området, såvel som innenfor produktfamilieutvikling.

I 1958 ble han ansatt ved Bell Laboratories; fra 1965 til 1986 var han leder for Computing Techniques Research Department (som utviklet Unix) og fra 1986 til 1997 var han Distinguished Member of Technical Staff. Han deltok også i utviklingen av det distribuerte operativsystemet Plan 9.

Eksterne lenker
 Doug McIlroy's hjemmeside
 Biografi

Bell Laboratories
Quicksort
Personer tilknyttet Plan 9
Programmerere fra USA
Alumni fra Cornell University
Alumni fra MIT
Flerbrukersystem

Et flerbrukersystem er navnet på programvare som tillater bruk av flere brukere på en datamaskin. tidsdelte operativsystemer som Unix, er et eksempel på  flerbrukersystemer. Av andre operativsystemer kan nevnes MP/M, Concurrent DOS, Multiuser DOS og FlexOS. Et annet eksempel på flerbrukersystemer er tynnklienter.

Eksterne lenker 
 Interix in a Multi-User Windows TSE Environment paper about the Unix multi-user model and MS-Windows NT TSE

Dataterminologi
Operativsystemer
Nidaros Hockey

Nidaros Hockey, offisielt Nidaros Ishockeyklubb, (stiftet 14. juli 2014) er en ishockeyklubb i Trondheimeliteprospects som spiller i 1. divisjon. Klubbens lag spiller sine kamper i Leangen Ishall.

Historie 
Etter s konkurs i 2014 var det ingen lag fra Trondheim igjen i de to høyeste ishockeyligaene i Norge. I et forsøk på å bringe tilbake et elitehockeylag til byen, ble Nidaros Ishockeyklubb stiftet.

Nidaros kvalifiserte seg 12. mars 2016 til 1. divisjon 2016/17.

Tabellen (2022-23)

Sesong for sesong A-lag siden 2015
 2015-2016	– Nr. 1 i 2. divisjon (Opprykk til 1. divisjon)
 2016-2017	– Nr. 1 i 1. divisjon (Nidaros klarte ikke å kvalifisere seg til GET-ligaen 2017/18)
 2017-2018	– Nr. 3 i 1. divisjon 
 2018-2019	– Nr. 5 i 1. divisjon
 2019-2020	– Nr. 4 i 1. divisjon
 2020-2021 - Nr. 7 i 1. divisjon  (Sesongen ble avlyst grunnet stort smittetrykk i Koronaviruspandemien.) 
 2022-2023 - Nr. 4 i 1. divisjon

Klubbrekorder 

 Oppdatert 2. juli 2021:

Klubbrekorder er basert kun på nyere historie.

Kjente utøvere med tilknytning til klubben 

Niklas Unger Nilsen
Inge Stokvik
Dag-Morten Wehn 
Thomas Wiig 
Svein-Petter Falk-Larssen
David Hallström
Kristian Jordhøy Blystad
Andreas Svedlund
Eskild Andresen
Daniel Vestavik Hofstad
Andreas Dahl
Joona Partanen
Joakim Erbe
Svein Enok Nørstebø

Referanser

Eksterne lenker 
 

Ishockeyklubber i Norge
Idrettslag i Trondheim
Idrettslag etablert i 2014
Leangen