alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Mary Boyoi

Mary Boyoi (født 1980 i Malakal, Sør-Sudan) er en sørsudansk sanger, menneskerettighetsaktivist og filantrop tilhørende Murle-stammen i Sør-Sudan.

Bakgrunn 
Hennes far var en stammehøvding og militær kommandant i den sørsudanske frigjøringshæren som ble drept i 1989. Etter farens død tilbragte Boyoi og hennes familie mange år i forskjellige flyktningleirer i Sudan og Etiopia for å unngå borgerkrigen i hjemlandet. Boyoi gjennomførte sin høyere utdannelse i Kenya.

Humanitær virksomhet 
I 2002 begynte hun å arbeide for humanitære hjelpeorganisasjoner over hele Sør-Sudan. 

I 2005 grunnla hun den veldedige organisasjonen Voice of the Peace (VOP), som arbeider for en varig fred i hele Sør-Sudan og for å hjelpe jenter og unge kvinner som har havnet i voldelige og destruktive situasjoner. Blant annet gir VOP kvinnene muligheten til å lære kurvfletting, broderi og andre håndverk, slik at de kan bli i stand til å forsørge seg selv.

Ved valget i april 2010 ble Boyoi nominert av medlemmer av Murle-stammen som kandidat til valget på Sør-Sudans lovgivende forsamling i Juba. Hun fikk ikke nok stemmer til å få et sete i forsamlingen. Deretter engasjerte hun seg i kampen for å få anerkjent Sør-Sudan som en selvstendig stat.

Boyoi bruker sine musikalske evner til å belyse forskjellige problemstillinger og legge et grunnlag for samtaler om fred og forsoning i Sør-Sudan. Flere av sangene hennes handler om den politiske situasjonen i Sør-Sudan.

Referanser 

Sangere
Sørsudanere
Personer fra Upper Nile State
Nesstraumen

Nesstraumen er et kort sund og en tidevannsstrøm i Sagfjorden. Grovt sett går det mellom Nes og Finnøya i Hamarøy kommune i Nordland som en av flere sund som går mot et felles innløp til Kaldvågfjorden.

Nesstraumen begynner som et sund mellom den lille Straumøya og Neset ved Nes. Tidevannsstrømmen fortsetter nordover mot Båtsteinen 460 meter øst for endepunktet til Fv 661 og har en hastighet målt av NTNU på 23 knop som er et resultat av den svært grunne og smale passasjen hvor tidevannet til den forholdsvis store Kaldvågfjorden presses ut og inn.

NRKs dokumentar «Sigfred og Ragnar og de sju havstrauman» fra 1998 skildrer livet til de to eneste fastboende på Husøya i Hamarøy, og deres tilknytning til naturen og havstrømmene som omgir øyene her. I 2012 sendte Ut i naturen oppfølgeren «Drømmen om det uendelige, en reise tilbake til Husøyvær».

Eksterne lenker
 NRKs nett-tv: Ut i naturen :«Drømmen om det uendelige, en reise tilbake til Husøyvær». 
 Friluftsrådenes Landsforbund Nesstraumen i Hamarøy. Besøkt 02.04.2012.

Sund i Nordland
Tidevannsstrømmer
Hamarøys geografi
Severdigheter i Nordland
Särdals kvarn

Särdals kvarn er en vindmølle i Särdal, ved Haverdal i Halmstad kommune. Møllen er bygget i hollandsk stil og er seks etasjer høy. Kvernen ble bygget i 1890 og var i drift til 1967. Se siste årene gikk møllen også med elektrisk drift.

Särdals kvarn er en severdighet. Fra 1980 ble bygget erklært verneverdig sammen med de tilhørende byggende, blant annet bolig og lager. Byggene nyttes i dag til kafedrift, samt salg av kunst og lokale varer som syltetøy og saft.

Kilder

Halmstad
Vindenergi
Landbruk i Sverige
Fredete byggverk i Sverige
Byggverk i Sverige
Etableringer i 1890
Opphør i 1967
Toni Angerer

Anton «Toni» Angerer (født ca. 1956, død 21. mai 1975) var en tysk skihopper som konkurrerte for Vest-Tyskland. Han representerte Ski-Klub Ramsau. Angerer deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i 1973/74 og 1974/75, og ble nummer 55 sammenlagt det andre året, med 51.-plass i Innsbruck 3. januar 1975 som beste plassering i enkeltrenn. Samme sesong ble han nummer 3 i det vesttyske mesterskapet.

Under trening i den nye Salpausselkä-bakken under Lahtisspelen i Finland 26. februar 1975 falt han i ovarennet og kolliderte med en prepareringsmaskin som sto på kulen. Han ble lam, og døde 21. mai, bare 19 år gammel.

Se også 
 Skader og dødsulykker i skihopping

Kilder 
 Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
 Ski-Klub Ramsau: Chronik des Ski-Klub Ramsau (besøkt 19. juli 2011)
 Sächsische Zeitung: 14-Jähriger stirbt nach Trainingssturz (7. januar 2008, besøkt 19. juli 2011)
 Aftenposten 22. mai 1975
 Stavanger Aftenblad 2. juli 1982

Eksterne lenker 
 

Tyske skihoppere
Dødsulykker i skihopping
Fødsler i 1956
Dødsfall i 1975
Fødselsdato ikke oppgitt
Děčín

Děčín (tysk: Tetschen) er en by ved Elben i regionen Ústí nad Labem i de nordvestre Tsjekkia. Stedet har vært bebodd siden 800-tallet. Byen domineres av slottet oppført på 1700-tallet, på en 50 meter høy klippe. I den gamle bydelen finnes en rekke vakre barokk- og renessansebygninger. En betydelig del av befolkningen var av tysk avstamning inntil tiden like etter den andre verdenskrigens slutt.

Děčín innehar den viktigste jernbanegrenseovergang mellom Tsjekkia og Tyskland på strekningen Berlin-Dresden-Praha og har utviklet seg til en viktig industri- og forvaltningsby i det nordlige Böhmen. Byen er på tsjekkisk side inngangsport til Elbsandsteingebirge.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Ústí nad Labem (region)
Byer ved Elben
Bosetninger første gang omtalt i 993
Johan Christian Ryge

Johan Christian Ryge, kjent som dr. Ryge (født 8. februar 1780 i København, død 29. juni 1842 samme sted) var en dansk lege og skuespiller. 

Ryge foretok flere reiser for teatret og sin kunst skyld, både til Tyskland og Paris. I sommeren 1833 opptråtte han som gjest på Christiania Theater under sterkt bifall i en rekke av sine beste roller. Foruden sin teatervirksomhet dyrket han med iver de legevitenskapelige studier. 

Han vant seg et navn som en av de ypperste fremstillere av Oehlenschlägers helteskikkelser, men han kunne også spille komiske roller. Dikteren Christian Winther hentyder til dette i det vers han skrev ved dr. Ryges død:

Han var en Drot i Kunstens Rige.
Hans Herredom sig strakte lige
Fra 'Hakon Jarl' og ned til 'Saft'.
Lod han os le, lod han os græde,
Da var det Kunst, vi saa fremtræde
I Pagt med Sandhed, Vid og Kraft.

Ryge er begravd på Holmens kirkegård i København.

Referanser

Eksterne lenker 
 Dansk biografisk Lexikon om Johan Christian Ryge
 Johan Christian Ryge på gravsted.dk

Danske leger
Danske skuespillere
Personer fra København
Oud-Heverlee Leuven

Oud-Heverlee Leuven er en belgisk fotballklubb som spiller i Jupiler League

Spillerstall 
Oppdatert 28. mars 2022.

Utlånte spillere

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fotballag i Belgia
Fotballag etablert i 2002
Sport i Belgia i 2002
Liu Biao

Liú Biāo (tradisjonell kinesisk: 劉表; forenklet kinesisk: 刘表; født 142, død 208), stilnavn Jǐngshēng (景升), var en kinesisk krigsherre og guvernør for Jingzhou aktiv på slutten av Han-dynastiet og forspillet til de tre rikers tid i Kinas historie. Han var et medlem av Hàn-keisernes utvidede familie og delte deres etternavn. Han ble beskrevet som vakker, og var over åtte chǐ høy (ca. 1.86 m).

Mens Hàn-dynastiet ble svekket av de gule turbaners opprør utkjempet Liú Biāo en krig mot krigsherren Sun Jian. En av Biāos dyktige strateger, Kuai Liang, utarbeidet en plan for å drepe Jian ved å knuse ham med trestammer mens han var på vei mot Biāos hovedleir, og planen lyktes. Senere forsøkte Sun Jians to eldste sønner, Ce og Quan, å hevne sin far, men klarte ikke å beseire Biāo. Da den nordlige krigsherren og statsministeren Cao Cao skaffet seg stadig større makt, valgte Biāo å hverken støtte eller hindre ham, delvis fordi Sun Ce hadde beseiret ham i slaget ved Shaxian. 

Også senere, under Caos avgjørende seier mot Yuan Shao i slaget ved Guandu i 200, valgte Biāo å være nøytral, til tross for at han var en av få andre krigsherrer som var mektig nok til å motsette seg de to partene. Senere valgte han å hjelpe Liu Bei, Caos fiende og et annet medlem av den utvidede keiserfamilien, ved å la ham bo hos seg, og dette gjorde ham til et mål for Cao Caos vrede. Etter at Cao hadde forent det nordlige Kina under sin ledelse, sendte han en stor hær for å erobre Jingzhou, men sammen med Liú Bei vant Biāos styrker flere tidlige seire mot den invaderende hæren. Etter å ha integrert restene av Yuan Shaos hær i sine allerede tallrike styrker, klarte riktignok Caos overlegne hær å presse Biāos styrker. Etter en forverring av forholdet mellom Biāo og Bei, forårsaket av innblandingen fra Cai Maos familie, var Liú Biāos folk i en svært vanskelig situasjon. I tillegg hadde Sun Quan vunnet en knusende seier over Biāos underordnede Huang Zu i slaget ved Xiakou. 

Kort tid etter at Cao Caos hoverarmé startet sin offensiv mot Jingzhou døde Biāo av sykdom. Ifølge den historiske Míng-romanen Beretningen om de tre kongedømmer, skrevet av Luo Guanzhong, hadde han merket at han var døende lenge før han faktisk døde, og diskuterte med Liu Bei om hvilken av hans to sønner som skulle etterfølge ham. Det tradisjonelle valget ville ha vært hans eldste sønn Liu Qi, men han hadde rett i sin antagelse om at hans kone (Cai Maos søster) ville støtte hans yngre sønn Liu Cong. Han valgte følge Liu Beis rød, og valgte Qi til sin etterfølger. Etter hans død forandret kona hans testamente, slik at Cong overtok kontrollen over en stor del av Biāos landområder. Den svake Cóng overga seg umiddelbart til Cao Cao, mens hans eldre bror klarte å beholde kontrollen over én by. Til tross for provinsens strategiske plassering ble en rekke slag utkjempet i Jingzhou mellom de tre partene i de tre rikers tid.

Kinesiske krigsherrer
Kinesiske politikere
De tre rikers tid
Dijon FCO

Dijon FCO er et fransk fotballag. 

De spilte for første gang i historien i Ligue 1 under 2011-2012 sesongen.

Spillerstall 
Oppdatert 22. oktober 2022.

Utlånte spillere

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fotballag etablert i 1998
Fotballag i Frankrike
Dijon
Sport i Bourgogne-Franche-Comté
Sport i Frankrike i 1998
Antoine Pevsner

Antoine Pevsner (født , død 12. april 1962 i Paris) var en hviterussisk og russisk billedhugger. Han var eldre bror av Aleksij Pevsner og Naum Gabo; både Antoine og Naum regnes blant de ledende innen utviklingen av skulpturkunsten på 1900-tallet, med konstruktivismen og kinetisk kunst, og med bruk av metaller og sveising.

Referanser 

Russiske billedhuggere
Personer fra Klimavitsjki rajon
Junior Hoilett

David Wayne «Junior» Hoilett (født 5. juni 1990) er en canadisk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Reading FC.

Han er primært vingspiller, men kan brukes i flere offensive roller.

Hoilett ligadebuterte i februar 2008 for SC Paderborn 07 i Tyskland, på utlån fra Blackburn Rovers FC. Sesongen etter spilte han for FC St. Pauli. Begge disse klubbene befant seg på Tysklands nest øverste nivå på det tidspunktet. Etter disse lånoppholdene fikk Hoilett innvilget arbeidstillatelse i England, og var dermed klar for Premier League.

Han fikk sin ligadebut med Blackburn 15. august 2009 som innbytter i 2-0 tapet hjemme mot Manchester City FC.

Landslaget 
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Canadiske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 2022
Spillere i CONCACAF Gold Cup for menn 2021
Fotballspillere for Blackburn Rovers FC
Fotballspillere for SC Paderborn 07
Fotballspillere for FC St. Pauli 1910
Fotballspillere for Queens Park Rangers FC
Fotballspillere for Cardiff City FC
Fotballspillere for Reading FC
Personer fra Ottawa
Rubén Rochina

Rubén Rochina Naixes (født 23. mars 1991) er en spansk fotballspiller som spiller for Granada CF.

Klubbkarriere 
Rochina kom til Barcelona FC som 13-åring, etter å tilbrakt sine første år som fotballspiller for sitt lokale lag Valencia CF.

Da han fremdeles var juniorspiller, fikk han 13 kamper for Barcelonas reservelag, under ledelse av Luis Enrique. Han fikk blant annet noen innhopp da laget rykket opp til Segunda Division.

31. januar 2011, uten å ha spilt førstelagsfotball for FC Barcelona, meldte han overgang til Blackburn Rovers FC. Han skrev under på en 4-årskontrakt. 11. februar 2011 scoret han to mål i reservekamp mot Newcastle United FC, og fikk 16. april samme år sin ligadebut. Da startet han kampen mot Everton FC på Goodison Park. Et oppgjør som endte med tap.

Landslagskarriere 
Rochina har landskamper for Spania både på U17, U18 og U19 nivå. Han var også med i troppen som ble europamestere for U17-lag i 2008.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Spanske fotballspillere
Fotballspillere for FC Barcelona B
Fotballspillere for Blackburn Rovers FC
Fotballspillere for Real Zaragoza
Fotballspillere for Rayo Vallecano
Fotballspillere for Granada CF
Fotballspillere for FK Rubin Kazan
Fotballspillere for Levante UD
Personer fra provinsen Valencia
Einar Aaraas

Einar Aaraas (født 25. februar 1943 i Oslo) er en tidligere norsk pressemann.

Han ble født i Oslo, men etter farens tidlige død flyttet han med moren til Telemark, senere til Nøtterøy. Der har han også bosatt seg som pensjonist. I sin ungdom var han formann i Nøtterøy Unge Høyre, og i 1980-årene bydelspolitiker for Høyre i Oslo, men meldte seg senere ut av partiet. Dette gjorde han som en reaksjon mot Oslo Høyres behandling av hans venner Albert Nordengen og Jan P. Syse. Etter hjemkomsten til Vestfold har Aaraas igjen gått inn i Høyre. Etter realeksamen var han journalist i Tønsbergs Blad 1963–1967 (lærling 1963–1965), stortingsjournalist i Aftenposten 1967–1970, journalist ved Adresseavisens Oslo-redaksjon 1970–1992 (redaktør 1978–1992), norsk redaktør i "Nordisk Kontakt" (Nordisk råd) 1986–1996, samt politisk redaktør i Drammens Tidende 1992–2005. Han fikk Høyres Pressebyrås Pris 1982. Aaraas var sekretær i Stortingets Presselosje 1969-1970, formann i Den Konservative Presses Forening 1994–1998, og sekretær/redaktør i samarbeidsorganet for Presseveteran-klubbene i Norge 2005-2006. Han var nestleder i Den sentrale beredskapsnemnd for Regjeringens pressetjeneste i krig og oppnevnt av Statsministeren som sjef for Regjeringens krigs-pressesenter 1990 - 2000. Første halvår 1999 gjennomgikk han hovedkurset ved Forsvarets høgskole. 2001-2002 var han president i Drammen Syd Rotary Klubb. Etter stortingsvalget 2005 fikk Einar Aaraas sine tilmålte "Fifteen Minutes of Fame": Han hadde veddet på at Senterpartiet i Buskerud ikke ville bli representert på Stortinget, tapte veddemålet, og måtte i all offentlighet fortære stortingsrepresentant Per Olaf Lundteigens velbrukte fjøslue.

Referanser 

Norske redaktører
Journalister i Adresseavisen
Journalister i Aftenposten
Journalister i norske lokalaviser
Norske journalister
Personer fra Oslo
Fødsler i 1943
Najib Razak

Najib Razak (født 23. juli 1953 i Kuala Lipis i Pahang), er en malaysisk politiker. Han var Malaysias statsminister fra 2009 til 2018.

Den 3. juli 2018 Najib ble arrestert, mistenkt for korrupsjon. Politiet knytter Najib til saken hvor 10,6 millioner dollar forsvant fra statskassen fire år tidligere. 

Den 28. juli 2020 ble han dømt til tolv års fengsel og en bot på 210 millioner ringgit (rundt 450 millioner norske kroner) for korrupsjon, hvitvasking og maktmisbruk av en domstol i Kuala Lumpur. Han anket dommen.

1MDB-skandale 
 
 
Den 28. juli 2020 ble Najib funnet skyldig i samtlige tiltalepunkter og dømt til tolv års fengsel for korrupsjon.

Han sto anklaget for å ha medvirket til at det statlige utviklingsfondet 1MDB ble tappet for store summer og ble funnet skyldig i korrupsjon, maktmisbruk og hvitvasking i den første av fem rettssaker knyttet til skandalen.

Fondet opparbeidet seg etterhvert milliarder i gjeld, og amerikanske etterforskere mener at minst 4,5 milliarder dollar ble stjålet og hvitvasket av Najibs hjelpere, slik at de kunne brukes til å finansiere Hollywood-filmer og oppkjøp av hoteller, en luksusyacht, kunst, smykker og andre luksusvarer. Over 700 millioner dollar – tilsvarende over seks milliarder kroner – skal ha blitt overført direkte til Najib bankkontoer.

I tillegg til dommen på tolv års fengsel ble han ilagt en bot på 450 millioner kroner. Hvis han ikke kan betale, må han sone ytterligere fem år i fengsel. Ifølge malaysiske medier vil dommen styrke påtalemyndighetens sak i de øvrige rettssakene som er varslet mot Najib. Tilsammen er han tiltalt for 42 lovbrudd.

Referanser 

Malaysias statsministre
Asmund Haare

Asmund Haare (født 1949) er en norsk forretningsmann og hotellinvestor. Haare er eier av Flying Elephant. Konsernet eier blant annet eiendomskonsernet Host, hotellutviklingsselskapet Hus og hotelldriftskonsernet Gest. 

Haare startet hotellvirksomheten i 1993 og har stått bak utviklingen av kjente hotell som Skt. Petri og Vesterbro i Købehavn, Marin i Bergen, Reisen og Amaranten i Stockholm og Hotel G Gøteborg.

Referanser 

Norske forretningsfolk
Sola-ulykken 1953

Sola-ulykken var en flyulykke som inntraff ved Sola flystasjon 10. juli 1953. Ved 13-tiden fløy en F-84G fra Luftforsvaret og en Dakota fra US Air Force inn i hverandre over Gimre utenfor Sola. 

Det amerikanske flyet kom fra Lakenheath-basen i Suffolk i England. Det hadde en besetning på fire, med seks passasjerer. Sør for rullebanen på Sola fløy det inn i et jagerfly fra 331 skvadron som var ute på treningsflyging. I sammenstøtet falt den ene vingen av Dakota-flyet. Vrakrester spredte seg over Killingland- og Gimreområdet.

Referanser

Eksterne lenker
 Aviation-safety.net

Flyulykker i Norge
Flyulykker i 1953
Samferdsel i Sola
Ulykker og hendelser med fly fra Luftforsvaret
Ulykker og hendelser med fly fra United States Air Force
Hundige

Hundige  befinner seg på det østlige Sjælland, og er en forstad til København.

Omkring  1376 omtales landsbyen som Honedige, som av gammeldansk skal stamme fra hun som betyr ås eller høyderygg og dige, kanskje i betydningen grøft. Forstaden ligger i det nordøstlige hjørne av Greve Kommune, og var til 1960-årene betegnelsen for en liten landsby syd for det som i dag er grensen til Ishøj Kommune. 

Siden er området vest og sydvest for landsbyen utstykket og bebygget med parsellhus. I 1974 åpnet Hundige Storcenter, omgitt av områder med almennyttige leiligheter oppført på 1960-70-tallet, mens Hundige Apotek (Hundie Apotek) blev etablert ved kongelig resolusjon av 4. maj 1976. 

I 1976 ble S-toget langs Køge Bugt forlenget fra Vallensbæk til Hundige, hvor Hundige Station fikk en plass i tilknytning til storsentret.

Referanser

Eksterne lenker 
 Hundige havn
 Hundige kirke

Københavns geografi
ISSF 50 meter rifle match

50 m rifle match er en av skyteøvelsene innen ISSF som innebærer at man skyter 40 skudd i hver av stillingene liggende, stående og knestående; en såkalt helmatch. Senere har en slik øvelse også blitt innført for kvinner, men de skyter bare halvparten så mange skudd, derav navnet halvmatch. Øvelsen er en miniatyrversjon av 300 m rifle match hvor deltagerne skyter på kortere avstand med geværer med mindre kaliber (.22 Long Rifle), mens programmet ellers er likt.

Øvelsen består av en innledende eller kvalifiseringsrunde etterfulgt av en 10-skudds finaleskyting som andre ISSF-skyteøvelser. I finalen blir de 10 skuddene dømt med en desimal, mens skuddene i den innledende skytingen bare blir dømt som heltall. Det betyr at et skudd som blir dømt som en 9-er (med 10-er som maks) kan bli dømt opp til 9,9 i finalen, hvor maks er 10,9 for ett skudd. Dette gjør at en teoretisk maksimal poengsum i en finale blir 109,0 (10 skudd som alle blir dømt 10,9).

Det endelige resultatet i konkurransen blir bestemt av den sammenlagte poengsummen fra innledende skyting og finaleskyting. Verdensrekorder godkjennes både for innledende skyting og for totalsum inkl. finale.

Standardgevær og sportsgevær
Damene pleide å konkurrere i standardgevær med flere restriksjoner på våpenet i motsetning til herrenes frigevær. Reglene for dameklassen ble så forandret til sportsgevær, som stort sett tilsvarer frigevær, men med noe lavere totalvekt (6,5 kg i stedet for 8 kg). Begge versjoner kalles nå offisielt for 50 m rifle.

Siden 300 m standardrifle er en øvelse kun for menn, konkurrerer kvinner også i 50 m rifle (tre stillinger og liggende) i CISM-VM.

Gjeldende verdensrekorder

Eksterne lenker
 Regler på skyting.no

Rifleskyting
Steinstjern

Steinstjern finnes flere steder i Norge:

 Steinstjern, på grensen mellom Aurskog-Høland og Nes nord for Ovlien.
 Steinstjern, i Aurskog-Høland, øst for Midtfjellmosen på Mangenskogen
 Steinstjern, i Aurskog-Høland, øst for Storfelten naturreservat på Mangenskogen
 Steinstjern, på Holleia i Modum
Karl Martitsch

Karl Martitsch (født 19. november 1917 i Ratnitz i Østerrike, død 20. august 2000 i Toronto, Canada) var en østerriksk skiløper. Etter at han avsluttet sin karriere som utøver, utvandret han til Canada og var idrettsleder, hoppbakkekonstruktør og skihoppdommer. Som utøver representerte han SV Faakersee.

Martitsch var aktiv utøver innen skihopping, kombinert, langrenn og alpint. Han ble blant annet østerriksk juniormester i slalåm i 1936, og østerriksk mester i nordiske grener i 1946. I OL i St. Moritz i 1948 ble han nummer 21 i kombinert og nummer 64 (av 83 fullførende deltakere) på 18 km langrenn. I VM i Lake Placid i 1950 deltok han i kombinert og ble nummer 38 av 40 deltakere i spesielt hopp.

Han flyttet til Canada i 1951, og arbeidet som sivilingeniør. Han var involvert i byggingen av 70-metersbakken Hiawatha Park i Sault Ste. Marie i Ontario, og konstruerte senere blant annet hoppbakkene på Intervales Hill i Lake Placid, USA (brukt i OL i 1980), Alberta Ski Jump Area i Calgary (brukt i OL i 1988) og Big Thunder i Thunder Bay (brukt i VM i 1995). Martitsch var også internasjonal hoppdommer, medlem av FIS' hoppkomité og hoppbakkekomité, og medlem av det canadiske skiforbundets styre.

Kilder 
 The Canadian Ski Hall of Fame: Karl Martitsch
 Sports Reference: Karl Martitsch  (besøkt 21. juli 2011)
 Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, s. 156

Eksterne lenker 
 

Østerrikske skihoppere
Østerrikske kombinertløpere
Østerrikske langrennsløpere
Østerrikske alpinister
Idrettsledere
Canadiere
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 1948
Kombinertløpere under Vinter-OL 1948
Langrennsløpere under Vinter-OL 1948
Hoppbakkekonstruktører
Fødsler i 1917
Dødsfall i 2000