Dualis

Dualis er et grammatisk tall og representerer totall.

Spor etter dualis i moderne norsk 
En typisk rest etter dualis på norsk er begge.
Det går ikke an å si:
Alle øynene hans er blå eller Alle tvillingene heter Lars
uten å underforstå at snakk om flere enn to. Hadde det vært snakk om to, ville man sagt:
Begge øynene hans er blå og Begge tvillingene heter Lars.

Ordet både appellerer også i utgangspunktet for totall. For eksempel både du og jeg. Dette har imidlertid fått en utvidet bruk i moderne norsk. For eksempel Det gjaldt både ham, henne og Anton. Her er det bruk av tre, og ikke to. Språkviteren Per Egil Hegge kommenterer et spørsmål om hvorvidt "både" kan ha flere enn to ledd etter seg med:

Språk med dualis

Norrønt 
Norrønt/gammelnorsk hadde dualis i de personlige pronomenene.

En eksempelsetning på gammelnorrønt: 
Wit Hrafn
Denne betyr rett oversatt vi to Hrafn, og i betydningen Hrafn og jeg.

Mange av flertallsformene i forskjellige norske dialekter i dag, har sitt opphav i norrøn dualis (ikke pluralis). Eksempelvis: 
1.person:
Okkr → okke, okkon, konn og liknende.
2.person:
ykkr → dykk, døkk, dokker, dikkan, dekkan og liknende

Gammelengelsk 
I gammelengelsk var det dualis kun i de personlige pronomenene. De finnes bare i 1.- og 2. person. Når pronomenet i dualis settes sammen med et verb, får verbet pluralisform.

 
I likhet med gammelnorrønt kan vi to settes foran et navn (X) og bety X og jeg. Eksempelvis:

{|cellpadding="2"
|-
|Wit || Scilling || song || ahōfn
|-
|We(two) || Scilling || song ||raised
|-
|Vi(to) || Scilling || sang || stemte i
|}

Wit Schilling song ahōfn – Scilling and I raised a song (- Scilling og jeg stemte i en sang)

Gotisk 
I det nå utdødde germanske språket gotisk, var det bruk av dualis. "Vi" er "weis" på gotisk når det er snakk om tre eller flere personer. Hvis det bare er to, derimot, bruker man "wit". "Dere tar" heter "nimiþ" dersom det er snakk om tre eller flere. Hvis "dere" bare involverer to stykker, brukes derimot "nimats". Med andre ord, hadde også gotisk bøying i dualis ikke bare i pronomen, men også i verb

Dessuten ugkara - av oss begge og ugkis -oss begge/ til oss begge.

Det er også egne former i 2.person der verbet bøyes etter antallet. Som vist under:

Sorbisk 
Sorbisk er et vest-slavisk språk med dualisformer. Se tabellen under for eksempler:

Gammelirsk 
På gammelirsk uttrykker dualisformen totall av ting eller vesener, enten tilfeldige par eller det som naturlig kommer i par

{|cellpadding="2"
|-
|Den tilfeldige dualisformen ||di mnai /d'i µvai̯/("to kvinner")
|-
|Den naturlige dualisformen ||di ṡúil /d'i hūλ'/ ("to øyne")
|}

Dualis brukes alltid i kombinasjon med tallordene daᴸ, dáᴸ (med maskuline substantiv), daᴺ, dáᴺ (med nøytrum-substantiver) og diᴸ, díᴸ (med feminine substantiver). De av formene med kort vokal er yngre enn dem med lang vokal.

Som nevnt ovenfor, brukes dualis etter dá, dí. Dette betyr også at dualis brukes etter 12, 22, 32 osv. Singularis på sin side brukes etter óen-, oín, og derfor etter 11, 21, 31 osv. Plurais brukes etter numrene 3-10 samt etter 13-19, 23-29, 33-39 osv.

Adjektiver, pronomener og verb har derimot mistet dualisformen og bruker pluralis i stedet.

Under følger substantivet cáera bøyd i alle tre grammatiske nummere samt de fem kasusene:

1Denne kalles dativ i all tradisjonell språkvitenskap. Ifølge Stifter (2006) er dette uheldig fordi den preposisjonelle kasusen er sammensatt av fire gamle kasuser: dativ, instrumentalis, ablativ og lokativ. Den dativiske funksjonen (funksjonen som indirekte objekt) er ikke fremtredende noen steder i gammelirsk

Samisk 
I samisk brukes dualis-form av pronomener og verb.
Sørsamisk: 
Månnoeh - vi to. Dåtnoeh - dere to. Dah guaktah - de to (om det vises tilbake til to som allerede er snakket om, brukes "såtnoeh").
Disse bøyes ved f.eks. Monnese - til oss to. Dotnen - dere to har. For flere eksempler se oahpa.no

Flere språk med dualis 
 Proto-indoeuropeisk
 Sanskrit
 Avestan
 Gammelgresk
 Gammelirsk
 Gammelrussisk
 Skotsk gælisk
 Slovensk
 Arabisk
 Bibelsk hebraisk
 Alle samiske språk

Dualis som grammatisk aspekt 
Dualis er et grammatisk fenomen som ikke er bare indoeuropeisk. Dette er fordi det opptrer også i mange språk som ikke er indoeuropeiske.

Grammatiske tall følger er nummerhiearki. 
entall ← flertall ← dualis ← trialis og paucalis
Det aktuelle språket må ha entall for at det skal kunne ha flertall, og likeledes må det ha flertall for at det skal kunne ha dualis.

Relasjonell dualis/ Dualis som enhet 
Denne typen dualis binder to forskjellige sammen til en. I stedet for å se på de to som forskjellige fra hverandre, bindes de sammen til en enhet.

Mansi, et finsk-ugrisk språk som snakkes i vest-Sibir, har en "relasjonell" dualisform. Denne går ut på at hvis det i substantivfraser opptrer to separate substantiver i nær relasjon, settes disse substantivene i dualis. Se eksempel under:

 ēkwa-ɣ ōjka-ɣ ōl-ēɣ

{|cellpadding="2"
|-
|ēkwa-ɣ || ōjka-ɣ || ōl-ēɣ
|-
|woman-DUAL ||man-DUAL || live-PRES.3.DUAL
|}

a wife and husband live

Begge substantivene er i dualis, selv om det bare er ei kvinne og en mann. Det er bare to personer i denne setningen, og ikke fire. Merk også at ved å sette "mann" og "kvinne" i denne dualisformen, har det fått ny betydning: "mann og kone", altså to mennesker som er gift.

Dualis' påvirkning på tellemåte 
Mange språk uttrykker tallet to i sin grammatiske dualisform, og forsterker dermed sin mening som grammatisk form.

Ord for høyere enn to, som 20, 200, 2000 som fortsatt har sin gamle dualisform, kan være en indikasjon for hvordan det gamle menneskets oppfattelse av tall var. Det latinske vinigti har en gammel dualprefiks ṷi i tillegg til dualisendelse -i - vi-nigt-i . De høyere titallene, som 30 triginta, slutter på -a. Det greske eí-kosi, 20, skiller seg også klart ut fra de senere hele titallene som triákonta, 30.

100 på slavisk er sto. Den ubestemte flertallsformen for dette er sta. 200 derimot heter dve ste (russisk dvě stě, tsjekkisk dvě stě). Stě er dualisformen (dobbel-hundre). Dve er derfor overflødig Sanskrit brukte den gamle dualisformen dve śate i tillegg til den vanlige formen dviśatam.

Relevant etymologi 
Det indoeuropeiske dṷo har utviklet seg til gresk dýo ("to"), og på latin duo (den ene så godt som den andre). Begge ordene har dualisendelse -o.

Det indoeuropeiske ambhō utviklet seg til gresk ámpho ("begge"), latin ambo og sanskrit ubháu. Ved å droppe den første stavelsen første stavelsen ám- har vi gotiske ba,bai. De gotiske formene utviklet seg videre til bajoþs, hvorfra engelsk har both og gammel høytysk har be-de. Her ser vi også en likhet til det norske begge.

Referanser

Kilder

Litteratur og videre lesning

Internettsider 
Store norske leksikon – dualis
Bokmålsordboka|Nynorskordboka - dualis

Grammatikk
Latinske ord og uttrykk