alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Skogkarse

Skogkarse (Cardamine flexuosa) er en plante i engkarseslekta i korsblomstfamilien. Plantene blir mellom 20 – 40 cm høye. Få rosettblader som visner tidlig. 4 - 10 stengelblad med hårete skaft. Stengelen er hårete og har sikksakkform. Kronbladene er 2,5 – 3 mm lange. Fruktene er skulper som bli 12 – 25 mm lange. Arten regnes som tetraploid med 2n = 32. Arten er kjent i hele Norge.

Etymologi 
Artsnavnet flexuosa betyr "som bøyer seg" og henspiller på at stengelen har en sikksakkform.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Cardamine flexuosa i Den virtuelle floran
 Cardamine flexuosa  i Artskart

Korsblomstfamilien
Norges flora
Damkarse

Damkarse er en plante i engkarseslekta i korsblomstfamilien. Arten er innført i Norge og ble sist gang registrert i 1984. Nyfunnet i Østfold 2016, registrert som spontant funn.

Etymologi 
Artsnavnet parviflora betyr liten blomst.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Den virtuelle floran

 Utbredelse i Norge i Artskart 

Korsblomstfamilien
Aphneopini

Se Systematisk inndeling

Aphneopini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Små til middelsstore (ofte ca. 10 millimeter), spinkle, blanke trebukker. Pronotum er mye lengre enn bredt. Dekkvingene er vanligvis smale, men kan være noe bredere.

Utbredelse 
De fleste av artene lever i Australia og New Zealand, men gruppen er også representert på Ny-Guinea og Ny-Caledonia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Aphneopini Aurivillius, 1912
 Slekten Aphneope Pascoe, 1863
 Aphneope quadrimaculata Neervoort van der Poll, 1891
 Aphneope sericata Pascoe, 1863 
 Slekten Calaphneope Vives, Sudre, Mille & Cazéres, 2011
 Calaphneope monteithi Vives, Sudre, Mille & Cazéres, 2011
 Slekten Caledorion Vives & Sudre, 2015
 Slekten Gnomodes Broun, 1893
 Gnomodes piceus Broun, 1893
 Slekten Spiniphra Hayashi, 1961 - kan også plasseres i Obriini
 Spiniphra shibatai Hayashi, 1961
 Slekten Zoedia Pascoe, 1862
 Zoedia divisa Pascoe, 1862 
 Zoedia gracilipes Neervoort van der Poll, 1891 
 Zoedia intricata Gressitt, 1959 
 Zoedia longipes Neervoort van der Poll, 1891 
 Zoedia tenuis Neervoort van der Poll, 1891 
 Zoedia triangularis Pascoe, 1862 
 Zoedia v-album (Boisduval, 1835) 
 Slekten Zorion Pascoe, 1867
 Zorion angustifasciatum Schnitzler, 2005 
 Zorion australe Schnitzler, 2005 
 Zorion batesi Sharp, 1875 
 Zorion dugdalei Schnitzler, 2005 
 Zorion guttigerum (Westwood, 1845) 
 Zorion kaikouraiensis Schnitzler, 2005 
 Zorion minutum (Fabricius, 1775) 
 Zorion nonmaculatum Schnitzler, 2005 
 Zorion opacum Sharp, 1903 
 Zorion taranakiensis Schnitzler, 2005

Kilder 

 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 
 Bilde av Zoedia triangularis
 Bilde av Zorion sp.

Cerambycinae
Basipterini

Se Systematisk inndeling

Basipterini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, brunlige trebukker. Oversiden er tett og kraftig punktert, fint korthårete. Pronotum er bredere enn langt, med en butt tann midt på sidene. Dekkvingene er jevnt tilsmalnende bakover.
Antennene er omtrent dobbelt så lange som kroppen hos hannene, kortere enn kroppen hos hunnene.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i Paraguay og det nordlige Argentina.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Basipterini Fragoso, Monné & Seabra, 1987
 Slekten Basiptera Thomson, 1864
 Basiptera castaneipennis Thomson, 1864
 Slekten Diastrophosternus Gounelle, 1911
 Diastrophosternus bruchi Gounelle, 1911

Kilder 

 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 

Cerambycinae
Bimiini

Se Systematisk inndeling

Bimiini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, slanke trebukker. Pronotum er forholdsvis lite, dekkvingene lange og smale. På farge er de svarte med mer eller mindre rødlige dekkvinger.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i Chile og Argentina, og i Australia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Bimiini Lacordaire, 1869
 Slekten Adalbus Fairmaire & Germain, 1859
 Slekten Akiptera Saunders, 1850
 Slekten Bimia White, 1850
 Slekten Lautarus Germain, 1900
 Slekten Nesopsebium Fairmaire, 1894
 Slekten Phantazoderus Fairmaire & Germain, 1864
 Slekten Proagapete McKeown, 1945
 Slekten Zehra Özdikmen, 2008

Kilder 

 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 

Cerambycinae
Knoblauch-huset

Knoblauch-huset (tysk: Knoblauchhaus) i Nikolaiviertel i Berlin, er et museum for biedermeierstilen i byen. Det tidligere bolighuset til familien Knoblauch er et av de få borgerhus fra 1700-tallets Berlin som fremdeles er i behold.

Historie 
Nålmester Johann Christian Knoblauch kjøpte eiendommen i 1759. Etter å ha revet den eksisterende bygning oppførte han på tomten et tre etasjes hus i senbarokkstil. Huset ble renovert forut for Berlins 750-årsjubileum i 1987 og er vernet som kulturminne. Knoblauchhuset ble i 1995 overdratt til Berlin bymuseum.

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Bymuseets internettside med informasjon om Knoblauch-huset (tysk og engelsk)

Museer i Berlin
Etableringer i 1989
1989 i Tyskland
Mitte
Bothriospilini

Se Systematisk inndeling

Bothriospilini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore til nokså store, avlange trebukker. På farge er de ofte gråaktige, men kan også være mer fargerike. Pronotum er nærmest ovalt, omtrent så bredt som de lange, parallellsidige dekkvingene. Disse kan ha lengderibber eller rader av lyse eller rødlige flekker.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i Amerika, fra USA til Argentina.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Bothriospilini Lane, 1950
 Slekten Bothriospila Aurivillius, 1923
 Slekten Chlorida Audinet-Serville, 1834
 Slekten Chrotoma Casey, 1891
 Slekten Coccoderus Buquet, 1840
 Slekten Delemodacrys Martins & Napp, 1979
 Slekten Gnaphalodes Thomson, 1861
 Slekten Knulliana Linsley, 1962
 Slekten Ranqueles Gounelle, 1906
 Slekten Scapanopygus Gounelle, 1913
 Slekten Taygayba Martins & Galileo, 1998
 Slekten Timbaraba Monné & Napp, 2004

Kilder 

 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 

Cerambycinae
Selfors ungdomsskole

Selfors ungdomsskole var en ungdomsskole i Sjøforsgata 24 på Selfors i Mo i Rana, på Helgeland i Nordland. Skolen ble opprettet i 1956 som barneskole. I 1973 ble den omdannet til ungdomsskole, samtidig som den nye Selfors barneskole ble åpnet.

Selfors barneskole var nærmeste nabo, og de to skolene delte skoleplass, gymnastikksal, svømmebasseng og fotballbane. Avgiverskolene til Selfors ungdomsskole var Selfors barneskole (1/3 av elevene) og Ytteren skole (2/3 av elevene).

Skolen ble nedlagt 30. juni 2019. Rivingen av skolen ble lagt ut på anbud den 18. desember 2018. Den 22. november 2019 startet Norsk Saneringsservice rivingen av skolen, og rivingen var avsluttet i januar 2020.

Mellom 12. mars og 8. april 2022 ble gymnastikksalen og svømmebassenget revet.

I 2013 hadde skolen 196 elever og 28 ansatte.

Historie
De borgerlige partiene i Rana, som etter kommunevalget 2011 utgjorde posisjonen i kommunestyret, vedtok 20. juni 2011 å beholde den bestående skolestrukturen, men endret standpunkt 15. september 2012. Den 19. mars 2013 vedtok Rana kommunestyre å utrede bygging av en ny ungdomsskole på Ytteren, som skal erstatte dagens ungdomsskoler på Båsmo og Selfors. Utvalget for oppvekst og kultur støttet enstemmig forslaget 30. oktober 2013, og byggingen ble vedtatt av kommunestyret 12. november 2013.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker
 Velkommen til Selfors ungdomsskole , Rana kommune, 26. juni 2013

Selfors
Ungdomsskoler i Rana
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1973
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 2019
1973 i Norge
2019 i Norge
Vestfrankerriket

Vestfrankerriket (latin: Francia occidentalis, også kjent som regnum Francorum occidentalium) er den eldste dannelsen av kongeriket Frankrike og var den vestlige delen av Frankerriket. Vestfrankerriket varte fra omtrent 840 til 987, og ble opprettet etter delingen av det karolingiske Frankerriket etter Ludvig den frommes død. Øst-vest-delingen satte seg gradvis, og adskilte kongedømmer oppstod.

Vestfrankerriket strakte seg lengre sør enn det moderne Frankrike, men ikke så langt øst, og omfattet ikke Lothringen, Alsace, nedre Burgund og Provence. I Bretagne og Catalonia (sistnevnte i all hovedsak en del av Spania) hadde de vestfrankiske kongene svært begrenset innflytelse. De vestfrankiske konger ble valgt av sekulære og geistlige magnater, og i det halve århundret mellom 888 og 936 ble de valgt vekselvis fra karolingerne og robertierne.

Referanser

Litteratur
 Bradbury, Jim (2007): The Capetians: Kings of France, 987–1328. London: Hambledon Continuum.
 Coupland, Simon (1989): «The Coinages of Pippin I and II of Aquitaine» i: Revue numismatique, 6th series, 31, s. 194–222.
 Koziol, Geoffrey (2006): «Charles the Simple, Robert of Neustria, and the vexilla of Saint-Denis» i: Early Medieval Europe 14 (4), s. 355–390.
 Lewis, Archibald R. (1965): The Development of Southern French and Catalan Society, 718–1050. Austin: University of Texas Press.
 MacLean, Simon (2003): Kingship and Politics in the Late Ninth Century: Charles the Fat and the end of the Carolingian Empire. Cambridge: Cambridge University Press.
 Nelson, Janet L. (1977): «Kingship, Law and Liturgy in the Political Thought of Hincmar of Rheims» i: English Historical Review 92, s. 241–279. Gjenopptrykt i Politics and Ritual in Early Medieval Europe (London: Hambledon, 1986), s. 133–172.
 Richard, Alfred (1903): Histoire des Comtes de Poitou, bind 1 Paris: Alphonse Picard.
 Smith, Julia M. H. (1992): Province and Empire: Brittany and the Carolingians. Cambridge: Cambridge University Press.

Frankerriket
Historiske stater og riker i Europa
Tidligere monarki i Europa
Stater og territorier etablert i 843
Stater og territorier opphørt i 987
800-tallet i Frankrike
900-tallet i Frankrike
Willis Carto

Willis Allison Carto (født 17. juli 1926 i Fort Wayne, død 26. oktober 2015 i Virginia) var en amerikansk ytterliggående høyreradikal som var en betydelig figur innenfor den antisemittisk amerikanske ekstreme høyresiden. Selv beskrev han seg som populist og tilhenger av Thomas Jefferson, men han var hovedsakelig kjent for å fremme antisemittiske konspirasjonsteorier og Holocaust-benektelse.

Carto ble i en periode betraktet som en av USAs mest innflytelsesrike politisk rasistteoretikere via den høyreekstreme Liberty Lobby («Frihetslobbyen»), en politisk organisasjon grunnlagt av Carto i 1958, som han selv beskrev som «en pressgruppe for patriotisme». Liberty Lobby gikk konkurs i 2001, men Carto fortsatte med samme typen formidling i tilsvarende grupperinger. Han drev en gruppe som støttet raseskilletilhengeren George Wallace i dennes presidentkampanje i 1968. Denne gruppen ble grunnlaget for den høyreekstreme National Youth Alliance («Nasjonal ungdomsallianse»), opprettet av Carto samme år. Denne gruppen fremmet de ytterliggående politiske synspunktene til Francis Parker Yockey. Senere bidro han til å grunnlegge Populist Party som fungerte som valgplattform for hvite nasjonalister og Ku Klux Klan-medlemmer som blant annet David Duke i 1988 og Christian Identity-tilhengeren Bo Gritz i 1992.

Cartos ukeavis American Free Press fortsatte i samme ånd som Liberty Lobbys The Spotlight, og har hatt innlegg fra skribenter som blant annet Joe Sobran, James Traficant, Paul Craig Roberts og presidentkandidaten Ron Paul (som er blitt karakterisert som «gudfar for Tea Party-bevegelsen»). Avisen har fremmet gjentatte konspirasjonsteorier til Terrorangrepet 11. september 2001 og støttet presidentkandidater på den ytterliggående høyresiden, formulert som presidentkandidater som «støtter individuell frihet». Blant Cartos mange andre prosjekter var også det revisjonistiske Institute for Historical Review som ble grunnlagt av Carto for å fremme ahistoriske forestillinger om Nazi-Tysklands dødsleirer. Det vil si nekte for alle fakta om nazismens folkemord på jøder og andre ofre.

Han tjenestegjorde på Filippinene i den amerikanske hæren under andre verdenskrig og ble tildelt Purple Heart etter å ha blitt såret i av en snikskytter. Dette gav ham rett til å bli begravet på Æresgravlunden i Arlington, til tross for at han etter krigen uttalte offentlig at han hadde sloss på feil side og at Hitler burde ha vunnet krigen.

Referanser

Litteratur 
 Coogan, Kevin (1999): Dreamer of the Day: Francis Parker Yockey and the Postwar Fascist International. Brooklyn, NY: Autonomedia.
 Michael, George (2008): Willis Carto and the American Far Right. Gainesville, FL: University Press of Florida.
 Mintz, Frank P. (1985): The Liberty Lobby and the American Right: Race, Conspiracy, and Culture. Westport, CT: Greenwood Press.

Eksterne lenker 
 FAQ: Willis Carto & The Institute for Historical Review 
 Ron Paul Friends and Supporters
 ADL: Willis A. Carto: Fabricating History 

Personer fra Fort Wayne
Aktivister fra USA
Formidlere av konspirasjonsteorier
Fascister
Holocaustbenektelse
Antisemittisme
Høyreekstremisme
Personer fra USA under andre verdenskrig
Mark Weber

Mark Edward Weber (født 9. oktober 1951) er en direktør av Institute for Historical Review, et høyreekstremt, amerikansk institutt som har som mål å drive Holocaust-benektelse, det vil si å forsøke å benekte og tilbakevise historiske fakta om det nasjonalsosialistiske Tysklands systematiske tilintetgjøring av 6 millioner jøder og andre menneskegrupper før og under den andre verdenskrig. Organisasjonen er lokalisert i sørlige California. 

Fra 1978 har Weber vært involvert i National Alliance, en fascistisk ytterliggående organisasjon som hevder hvit overherredømme. I 1979 fungerte han som redaktør for denne gruppens magasin, National Vanguard. Gjennom hele 1980-tallet fungerte han som regnskapsfører for National Alliances Cosmotheist Church. I løpet av denne perioden ble enda mer involvert med National Alliances foruten samarbeidet med Bradley Smiths arbeid for Holocaust-benektelse. 

Weber har vært tilknyttet Institute for Historical Review, siden 1980-tallet, som ble opprettet av blant annet fascisten Willis Carto i 1978. I 1992 ble Weber redaktør for organisasjonens avis og vært navngitt som dets direktør siden 1995.

Referanser

Eksterne lenker 
 Mark Weber:The Professional Denier
 Is it all over for Holocaust deniers? Mark Weber admits ‘We’ve failed’
 Who Are The Holocaust Revisionists? 

Høyreekstremisme
Fascisme
Callidiini

Se Systematisk inndeling

Callidiini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore trebukker med litt flat kroppsform. Antennene er vanligvis kortere enn kroppen. Disse artene kan være ganske variable i fargen, dekkvingene er ikke sjelden metallisk blålige eller fiolette.

Utbredelse 
Gruppen har sin hovedutbredelse i Asia, Europa og Nord-Amerika. Det finnes noen få arter i Sør-Amerika, i Afrika finnes gruppen bare langs middelhavskysten og på Madagaskar.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Callidiini Kirby, 1837
 Slekten Agada Fairmaire, 1892
 Slekten Callidiellum Linsley, 1940
 Slekten Callidium Fabricius, 1775 – tre arter i Norge:
 Callidium aeneum (De Geer, 1775)
 Callidium coriaceum Paykull, 1800
 blåbukk, Callidium violaceum (Linnaeus, 1758) 
 Slekten Calydon J. Thomson, 1864
 Slekten Dolomius  Fairmaire, 1903
 Slekten Elatotrypes Fisher, 1919
 Slekten Gerdberndia Holzschuh, 1982
 Slekten Hylotrupes Audinet-Serville, 1834 - ofte regnet til en gruppe for seg, Hylotrupini. I Norge:
 husbukk, Hylotrupes bajulus (Linnaeus, 1758)
 Slekten Isotrium  Fairmaire, 1896
 Slekten Leioderes Redtenbacher, 1849 - i Norge:
 Blek lønnebukk, Leioderes kollari Redtenbacher, 1849
 Slekten Lioderina Ganglbauer, 1885
 Slekten Meriellum Linsley, 1957
 Slekten Oupyrrhidium Pic, 1900
 Slekten Palaeocallidium  Plavistshikov, 1940
 Slekten Paraxylocrius Niisato, 2009
 Slekten Phymatodes Mulsant, 1839 – 3 arter i Norden:
 Phymatodes alni (Linnaeus, 1767)
 Phymatodes pusillus (Fabricius, 1787) – finnes i Sør-Sverige
 Lauvtrebarkbukk, Phymatodes testaceus (Linnaeus, 1758)
 Slekten Physocnemum Haldemann, 1847
 Slekten Pnigomenus Bosq, 1951
 Slekten Poecilium Fairmaire, 1864
 Slekten Prionopsis  Fairmaire, 1886
 Slekten Pronocera Motschulsky, 1859
 Slekten Pyrrhidium Fairmaire, 1864 - i Norge:
 Pyrrhidium sanguineum (Linnaeus, 1758)
 Slekten Rejzekius Adlbauer, 2008
 Slekten Ropalopus Mulsant, 1839 – 3 arter funnet i Norden, ingen av dem i Norge:
 Ropalopus clavipes (Fabricius, 1775) – noen gamle funn fra Lolland, Danmark
 Ropalopus femoratus (Linnaeus, 1758) – finnes i Sør-Sverige
 Ropalopus macropus Germar, 1824 – noen gamle funn fra Skåne
 Slekten Rutjana Danilevsky, 2020
 Slekten Semanotus Mulsant, 1839 - i Norden:
 Semanotus undatus (Linnaeus, 1758)
 Slekten Teorotrium Fairmaire, 1901
 Slekten Thrichocalydon  Bosq, 1951
 Slekten Turanium Baeckmann, 1923
 Slekten Xylocrius LeConte, 1873

Kilder 

 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata, europeiske, afrikanske og asiatiske arter 
 Katalog med utbredelsesdata, amerikanske arter

Eksterne lenker 
 

Cerambycinae
Gretelill Tangen

Gretelill Tangen (født 6. februar 1950) er en norsk skuespiller som er tilknyttet Rogaland Teater. 

Hun debuterte ved teateret allerede 6 år gammel i teaterstykket Kari Trestakk av Hulda Garborg. 
Hun hadde sin første hovedrolle som «Askepott» i Barneteatrets forestilling i 1964.
Hun var elev ved teateret fra 1966 til 1970. I 1967 hadde hun sin første voksne rolle som «Gerd» i Henrik Ibsens skuespill Brand.

I løpet av sin karriere ved teateret har hun spilt langt over hundre roller. Blant har hun spilt Maktå på Straen, Annie i Annie get your gun (1978), og Yerma der hun hadde tittelrollen. I 2001 spilte hun «Mor Åse» i Peer Gynt. I 2006 spilte hun «dronning Margaret» i Richard III av William Shakespeare.
I 2006 gjestet hun først Den Nationale Scene og deretter Sogn og Fjordane Teater i samproduksjonen Ras. Under Eventyr i landskap i 2008 medvirket hun som «Gammal kvinne» i Desse auga av Jon Fosse. I 2009 og 2010 spilte hun i enmannsforestillingen La fare hen la gå.
Våren 2012 gjestet hun Stavangeren og spilte mot Sally Nilsson i stykket Gammel dame er vond å vende.        
Høsten 2022 var hun tilbake på samme scene, i komedien "Lottogevinsten".

Æresbevisninger og utmerkelser 
Gretelill Tangen ble i 2016 tildelt Kongens fortjenstmedalje.

Referanser

Kilder 
 rogaland-teater.no: Gretelill Tangen

Eksterne lenker 
 
 

Norske skuespillere
Skuespillere ved Rogaland Teater
Adam Taubitz

Adam Taubitz (født 7. oktober 1967 i Chorzów, Øvre Schlesien) er en tysk jazz- og klassisk musiker, fiolinist, trompetist, gitarist, bandleder og komponist. Fra 1997 var han Principal andre fiolinisten i Berliner Philharmoniker under Claudio Abbado. Han er kjent for sitt arbeid med Berlin Filharmoniske Jazz Group, som han etablerte i 1999, og med Aura Quartett.

Adam far begynte å undervise ham å spille fiolin da han var fem, og han ble med i Schlesien Philharmonic seks år senere, deretter fortsatte sine studier i Freiburg im Breisgau med Wolfgang Marschner.

I 1989 ble han første konsertmester i Basel Radio Symphony under Nello Santi. I 1992 ble han kunstnerisk leder for Basel Kammersymfoni, og han grunnla Came de Sa Nostra i Palma de Mallorca i 1994. Fra 1997 var han Principal andre Fiolinisten i Berlin Filharmoniske Orkester under Claudio Abbado.

Selv alltid veldig interessert i mange forskjellige stiler av musikk, jazz var hans største lidenskap, og han begynte å lære å spille trompet og spiller jazz. I 1999 grunnla han The Berlin Philharmonic Jazz Group. Med denne gruppen spilte og han fortsatt gjør - som solist på trompet og fiolin i Europa og Østen. Han er også medlem av Absolute Ensemble New York City (leder Kristjan Järvi) og første fiolin av Aura Quartett Basel, som turnerte Indonesia i 2011.

Vivien Schweitzer av The New York Times beskrev sitt fiolinspill som "energisk", med "Midtøsten påvirkninger".

Adam Taubitz har gjort en rekke innspillinger som solist og som en jazz - musiker, og har spilt sammen med Kirk Lightsey, Philip Catherine, Famoudou Don Moye, Julio Barreto, David Klein, Andy Scherrer, Emmanuel Pahud, Makaya Ntshoko, Gérard Wyss, Kai Rautenberg, Domenic Landolf, Daniel Schnyder, Thomas Quasthoff, Ole Edvard Antonsen, Angelika Milster, Dieter Hallervorden, Thomas Hampson og Nigel Kennedy.

Han bor for tiden som frilansmusikeri Sveits.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Taubitz/Dobler Swing Quartet

Tyske jazzmusikere
Jazzfiolinister
Harahorn

Harahorn er et fjell i Hemsedal kommune i Viken. Det har en høyde på  moh.

Referanser 

Fjell i Hemsedal
Fjell over 1000 meter
Jag etter vind

Jag etter vind en norsk film fra 2013. Den er regissert av Rune Denstad Langlo, og har Marie Blokhus i hovedrollen som «Anna». Manus er skrevet av regissøren Rune Denstad Langlo. Filmen hadde norgespremiere 15. mars 2013.

Under Amandaprisen 2013 vant Ola Kvernberg prisen for beste filmmusikk. Marie Blokhus og Tobias Santelmann var nominert i to klasser hver: henholdsvis beste kvinnelige skuespiller og beste mannlige birolle og begge som årets nykommer. Under Kanonprisen 2013 vant filmen klassene beste kvinnelige skuespiller (Blokhus) og beste filmmusikk (Kvernberg) mens Sven-Bertil Taube var nominert i klassen beste birolle.

Referanser

Kilder 
p3.no/filmpolitiet: Jag etter vind
filmbasen.no: Jag etter vind (2013)
filmweb.no:Jag etter vind
filmfestivalen.no: Amandanominasjonene 2013

Eksterne lenker 
 

Filmer fra 2013
Norske filmer fra 2000-årene
Norskspråklige filmer
Filmer med vinnere av Kanonprisen‎
Amandaprisen 2013
Negerfjellet

Negerfjellet er en fjellformasjon som utgjør den sydøstligste delen av Edgeøya på Svalbard. Denne delen av øya består av sorte skiferbergarter som naturlig har gitt fjellet sitt navn (se under). På sentrale deler når fjellet opp i 357-8 moh., mens den nordvestlige delen når opp i 375 meter og i nordvest er den største høyden 368 meter.

Mot syd avsluttes fjellformasjonen i Negerpynten, en 260 meter høy fjellklippe som danner sydspissen på Egdeøya. Mot nord avgrenses Negerfjellet av Negerdalen som går som en passasje sydøst-nordvest over øya.

Fjellet fikk sitt navn av engelske sjømenn på 1600-tallet på grunn av fargen på berget, Negro Point. Navnet kan i dag oppfattes som støtende, men Norsk Polarinstitutt har ikke noen planer om å endre navnet.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Dagbladet.no - Polarinstituttet vil bevare Negerfjellet, Negerpynten og Negerdalen

Fjell på Svalbard
Fjell under 1000 meter