alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Digitalt fortalt

Digitalt fortalt er et landsdekkende formidlingsnettsted for fortellinger knyttet opp mot kulturarv og kulturminner.  
Digitalt fortalt ble lansert 3. februar 2009 og var ABM-utviklings (nåværende Norsk kulturråd) satsing i Kulturminneåret 2009. Etter avslutningen av kulturminneåret 2009 har Digitalt fortalt blitt videreført og inneholder nå nærmere 3000 fortellinger. 
En fortelling kan i denne sammenheng være en tekst med illustrasjoner, en video, en lydfil, animasjoner, fotografier, en nettutstilling, eller en blanding av disse elementene. Fortellingene kan ta utgangspunkt i ulike typer kilder, både skriftlige og muntlige, i gjenstander og i personlige opplevelser.

Målet med satsingen er: 
 å lage en omfattende base av fortellinger som viser bredden og variasjonen i begrepene kulturminner og kulturarv
 å legge til rette for at mange (og ulike) stemmer kan komme til orde
 økt fokus på og interesse for kulturminner
 økt bruk av digitale verktøy og nettformidling i arkiv, bibliotek og museer

Eksterne lenker
 http://www.digitaltfortalt.no

Nettsteder
Kulturhistorie
Chris Tvedt

Baard Christian Tvedt, kjent som Chris Tvedt (født 3. august 1954 i Bergen), er en norsk forfatter.

Tvedt har studert jus og litteraturvitenskap ved Universitetet i Bergen. Han har arbeidet som advokat, men etter debuten med kriminalromanen Rimelig tvil i 2005 er han forfatter på heltid. Han har senere skrevet en rekke kriminalromaner med den noe lurvete forsvarsadvokaten Mikael Brenne som hovedperson. I Av jord er du kommet introduseres hans nye helt, den pedantiske Kripos-etterforskeren Edvard Matre. 

Tvedt har en fast ukentlig spalte i Bergensavisen. Han skal også være gjesteforeleser ved den nye krimforfatterskolen til Cappelen Damm.

Han er oversatt til dansk, tysk, nederlandsk og ukrainsk. 

Han ble tildelt Rivertonprisen 2010 for romanen Dødens sirkel.

Bibliografi 
Mikael Brenne-serien:
 Rimelig tvil – kriminalroman (2005)
 Fare for gjentakelse – kriminalroman (2007)
 Skjellig grunn til mistanke – kriminalroman (2008)
 Rottejegeren – kriminalroman (2009)
 Dødens sirkel – kriminalroman (2010)
 Den som forvolder en annens død – kriminalroman (2016) 
 Bevisets stilling – kriminalroman (2018)
 Formildende omstendigheter – kriminalroman (2019)
 Djevelen i detaljene – kriminalroman (2021)

Edvard Matre-serien:
 Av jord er du kommet – kriminalroman (2012)
 Den blinde guden – kriminalroman (2013) medforfatter Elisabeth Gulbrandsen
 Djevelens barn – kriminalroman (2014) medforfatter Elisabeth Gulbrandsen
Villstjernetrilogien
 Demonenes sang – ungdomsroman (2016)
 Kongenes bok – ungdomsroman (2017)

Andre utgivelser:
 Bergen – fotografisk kunst (2012) som medforfatter og illustratør
 Skrift i regn –  artikkelsamling (2015)
 Den siste historien –  kriminalnovelle (2015)

Priser 
 Rivertonprisen 2010 for Dødens sirkel

Referanser

Kilder
Presentasjon av Baard Christian Tvedt i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 Om Tvedt på Cappelen Damms nettside
Digitaliserte bøker av Chris Tvedt hos Nasjonalbiblioteket

Norske krimforfattere
Norske advokater
Vinnere av Rivertonprisen
Personer fra Bergen kommune
Abbetall

Abbetall (også kjent som V-tall eller konstringens) av et gjennomsiktig materiale, er et mål på materialets optiske dispersjon (variasjonen av brytningsindeks med bølgelengde) i forhold til brytningsindeksen. Størrelsen ble definert av Ernst Abbe (1840–1905).

Abbetallet V av et materiale er definert som

der nD, nF og nC er brytningsindeksene til materialet ved bølgelengden for  Fraunhofer D-, F- og C- spektrallinjene (henholdsvis 589.2 nm, 486.1 nm og 656.3 nm). Materiale med lav dispersjon (lav kromatisk aberrasjon) har en høy verdi for V.

Abbetallet blir brukt til å klassifisere glass og annet gjennomsiktig materiale. Polykarbonatplast har et abbetall omkring 30, flintglass har et abbetall mellom 20 og 55. Kronglass har abbetall omkring 60, med fluor-kronglass opp til 85. Jo høyere abbetallet er, desto mindre er fargespredningen.

Referanser 

Optikk
Faststoffysikk
Dimensjonsløse størrelser
Kjeller

Kjeller kan referere til:

 Kjeller (arkitektur), et plan i bygning under første etasje
 Kjeller (Akershus), et tettbebygd sted i Lillestrøm kommune i Viken
 Kjeller flyplass, en flyplass ved Kjeller i Lillestrøm kommune i Viken
Erichius

Erichius er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, avlange, svarte eller svartbrune hjortebiller. Pronotum og dekkvingene har ofte en gul randstripe. Hannene har påfallende bredt hode, men kjevene er ikke svært store, nokså korte og mer eller mindre trekantede. Kroppen har gjerne noen områder dekket av hårlignende skjell, andre ikke, slik at de dannes et mønster av blanke og matte felter.

Levevis 
Artene mangler flygevinger og kan ikke fly.

Utbredelse 
Slekten er bare kjent med sikkerhet fra Chile og Argentina.

Systematisk inndeling 
Disse artene er vanligvis blitt regnet til slekten Pycnosiphorus.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Sclerostomini
 Slekten Erichius Maes, 1992 – 12 arter
 ?Underslekten Calvertius 
 Erichius calverti (Nagel, 1932)
 Erichius fasciatus (Germain, 1855)
 ?Underslekten Epipedus
 Erichius caelatus (Blanchard, 1842)
 Erichius franzae (Weinreich, 1958)
 Erichius magnificus (Benesh, 1956)
 Erichius virgatus (Nagel, 1928)
 Erichius vittatus (Eschscholtz, 1822)
 ?Underslekten Erichius (i snever forstand)
 Erichius arriguttii (Weinreich, 1958)
 Erichius brevicollis (Benesh, 1956)
 Erichius darwinii (Hope, 1841)
 Erichius fairmairii (Parry, 1864)
 Erichius femoralis (Guérin-Méneville, 1839)
 Erichius zabulostictus Paulsen, 2010
 ?Underslekten Weinreichiellus
 Erichius costatus (Benesh, 1956)

Kilder 
 Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Erichius
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 Oversikt over artene
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1992
Argentinas insekter
Chiles insekter
Geodorcus

Geodorcus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore (12-45 millimeter), blanke, svarte hjortebiller med et ganske påfallende utseende. Kroppen er ganske flat. Hos hannene er hodet og pronotum svært brede, mye bredere enn de små og smale dekkvingene. Kjevene er moderat forstørret, gjerne litt oppoverbøyd ytterst. Hos hunnen er hode og pronotum av mer moderat størrelse.
De mangler flygevinger og kan ikke fly.

Levevis 
Disse billene har gjerne begrensede utbredelser i høytliggende områder. Både i utseende og økologi danner de en interessant parallell til slekten Colophon i Sør-Afrika, som de imidlertid ikke er nært beslektet med.

Utbredelse 
Denne særpregede slekten finnes bare på New Zealand.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Lissapterini
 Slekten Geodorcus Holloway, 1996
 Geodorcus alsobius Holloway, 2007
 Geodorcus auriculatus (Broun, 1903)
 Geodorcus capito (Deyrolle, 1873)
 Geodorcus helmsi (Sharp, 1881)
 Geodorcus ithaginis (Broun, 1893)
 Geodorcus montivagus Holloway, 2007
 Geodorcus novae-zealandiae (Hope & Westwood, 1845)
 Geodorcus philpotti (Broun, 1914)
 Geodorcus servandus Holloway, 2007
 Geodorcus sonorum Holloway, 2007

Kilder 
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 Bildegalleri over noen av artene
 Bilder av Geodorcus novae-zealandiae, begge kjønn og larve
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1996
New Zealands insekter
New Zealands endemiske fauna
Hemisodorcus

Hemisodorcus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Store, blanke, brune eller svarte hjortebiller. Som vanlig hos denne familien har hannene svært forstørret hode og kjever. Hos denne slekten er kjevene vanligvis slanke og lett krummede uten forgreninger eller store tenner.
Artene har en mer langstrakt kroppsform enn de andre undergruppene av Dorcus (i vid forstand).

Levevis 
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse 
Slekten finnes i Asia der den er utbredt fra Pakistan i vest til Japan i øst og fra Primorskij kraj, Russland i nord til Thailand i sør.

Systematisk inndeling 
Slekten blir ofte plassert som en undergruppe i slekten Dorcus.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Dorcini
 Slekten Hemisodorcus Thomson, 1862 – 9 arter
 Underslekten Durelius Houlbert, 1915
 Hemisodorcus derelictus (Parry, 1862)
 Underslekten Hemisodorcus (i snever forstand)
 Hemisodorcus donckieri Boileau, 1898
 Hemisodorcus macleayi (Hope & Westwood, 1845)
 Hemisodorcus nepalensis (Hope, 1831)
 Underslekten Nipponodorcus Nomura & Kurosawa, 1960
 Hemisodorcus arrowi Boileau, 1911
 Hemisodorcus fukinukii Schenk, 2000
 Hemisodorcus haitschunus (Didier & Seguy, 1952)
 Hemisodorcus kikunoae Hosoguchi, 2004
 Hemisodorcus rubrofemoratus (Vollenhoven, 1865)
 Hemisodorcus semenowi Jakowlew, 1900
 Hemisodorcus ursulae Schenk, 1996
 Underslekten Paradorcus Maes, 1990
 Hemisodorcus montivagus (Lewis, 1883)

Kilder 
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 Bildegalleri
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1862
Asias insekter
Sclerostomus

Sclerostomus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, svarte, avlange hjortebiller. Hannens kjever er bare litt forstørret hos denne slekten. De fleste har tydelig punktrekker på dekkvingene.

Utbredelse 
Slekten er utbredt fra Peru i nord til Chile i sør, med flest arter i Brasil.
Den lever i tropiske og varm-tempererte områder sør for Ekvator.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Sclerostomini
 Slekten Sclerostomus Burmeister, 1847 (i vid forstand)
 Slekten (eller underslekten) Altitatiayus Weinreich, 1960 - noen ganger regnet som en egen slekt
 Altitatiayus campoi Grossi & Koike, 2011
 Altitatiayus dulceae Bomans & Arnaud, 2002
 Altitatiayus godinhorum Bomans & Arnaud, 1996
 Altitatiayus koikei Grossi & Racca-Filho, 2010
 Altitatiayus rotundatus (Boileau, 1902)
 Altitatiayus ruficollis (Luederwaldt, 1931)
 Altitatiayus trifurcatus Grossi & Racca-Filho, 2004
 Slekten (eller underslekten) Chileistomus Weinreich, 1960 - noen ganger regnet som ene egen slekt
 Chileistomus cucullatus (Blanchard, 1847)
 Slekten (eller underslekten) Sclerostomulus Weinreich, 1960 - noen ganger regnet som ene egen slekt
 Sclerostomulus nitidus Benesh, 1955
 Sclerostomulus tuberculatus (Solier, 1851)
 Underslekten Sclerostomus (i snever forstand)
 Sclerostomus bartolozzii Arnaud & Bomans, 2007
 Sclerostomus costatus (Hope & Westwood, 1845)
 Sclerostomus damasoi Arnaud & Bomans, 2006
 Sclerostomus delislei Weinreich, 1961
 Sclerostomus denticulatus Luederwaldt, 1934
 Sclerostomus kirchneri Schenk, 2006
 Sclerostomus sulcicollis (Mollenkamp, 1912)
 Sclerostomus truncatus Luederwaldt, 1934
 Sclerostomus wendyae Arnaud & Bomans, 2006
 Underslekten Stomosclerus Weinreich, 1960
 Sclerostomus gounellei Boileau, 1899
 Slekten (eller underslekten) Zikanius Grossi & Paulsen, 2009
 Zikanius aurocinctus (Boileau, 1899)

Kilder 
 M.J. Paulsen (2005) A revision of the southern South American stag beetles of the genus Sclerostomus Burmeister (Coleoptera: Scarabaeoidea: Lucanidae). Zootaxa 1060: 1-26 
 Oversikt over artene
 Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Sclerostomus

Eksterne lenker 
 
 Bildegalleri

Hjortebiller
Dyr formelt beskrevet i 1847
Perus insekter
Brasils insekter
Chiles insekter
Argentinas insekter
Max Bjørsvik

Max Jakob Bjørsvik (født 7. juni 1989) er en norsk tidligere fotballspiller.

Bjørsvik startet sin fotballkarriere i Nest-Sotra, men etter 2010-sesongen trente han hele vinteren med Løv-Ham og ble klar for klubben like før seriestart. Etter 2011-sesongen gikk han igjen tilbake til Nest-Sotra.. Sommeren 2014 inngikk Vålerenga en avtale med Nest-Sotra om et lån av Bjørsvik ut sesongen.

Referanser 

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Løv-Ham Fotball
Personer fra Bergen kommune
Fotballspillere for Nest-Sotra
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fødsler i 1989
Homoderus

Homoderus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore (ca. 30 millimeter), brungule hjortebiller.  Hannene har mer eller mindre sterkt forstørrede kjever. Pronotum har fire svarte flekker. Disse artene kan skilles fra de fleste andre hjortebiller på fargen, få andre er så lyse som dette.

Levevis 
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse 
Artene lever i tropiske områder i Vest- og Ekvatorial-Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Homoderini
 Slekten Homoderus Parry, 1862 
 Homoderus gladiator Jakowlew, 1895
 Homoderus mellyi Parry, 1862
 Homoderus taverniersi Bomans, 1998

Kilder 
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 Bildegalleri over en del arter
 

Hjortebiller
Dyr formelt beskrevet i 1862
Afrikas insekter
Allotopus

Allotopus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Store (hannene gjerne 60-70 millimeter lange), avlange, gyllent fargede hjortebiller. Hannens kjever er forstørrede, ganske lange og smale, rette med fint sagtakket innerside, spissen litt oppoverkrummet. Pronotum har seks mer eller mindre tydelige, mørke flekker. Fargen skiller denne slekten fra de fleste andre hjortebiller. Et annet særtrekk er at de har uvanlig tynt panser og dermed virker mykere enn andre medlemmer i familien.

Levevis 
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia fra Burma i vest til Java og Borneo i øst.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Allotopini Maes, 1992
 Slekten Allotopus Albers, 1894
 Allotopus moellenkampi (Fruhstofer, 1894)
 Allotopus rosenbergi (van Vollenhoven, 1872)

Kilder 
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 Bildegalleri over en del arter
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1894
Sørøst-Asias insekter
Cacostomus

Cacostomus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, mørke hjortebiller. Hannens hode er ikke noe særlig forstørret, men kjevene er lange og pinsettaktige. Pronotum har rundede sider og er avsmalnet framover, ved roten tydelig bredere enn dekkvingene. Cacostomus floralis er blank med en oransje skråstripe på hver dekkvinge, de to andre artene er skjellkledte og matte.

Levevis 
Larvene utvikler seg trolig i røtter av ulike trær.

Utbredelse 
Slekten er bare kjent fra New South Wales og Queensland i Australia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Pholidotini Kikuta, 1986 (eventuelt Rhyssonotini)
 Slekten Cacostomus Newman, 1840
 Cacostomus squamosus Newman, 1840
 Slekten Eucarteria Lea, 1914 – bør kanskje regnes som et synonym for Cacostomus
 Eucarteria floralis Lea, 1914
 Eucarteria subvittata Moore, 1994

Kilder 
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 
 Bilder av Cacostomus squamosus
 Bilder av Eucarteria spp.

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1840
Australias insekter
Sifnos

Sifnos (gresk Σίφνος) er en gresk øy i den i  egeeiske øygruppa Kykladene. Øya ligger ca 130 km sydøst for Athen omgitt av naboøyene  Milos, Kimolos, Serifos og Paros. Samtidig er den en kommune innen Regionen Sørlige egeiske øyer.

Beskrivelse 
Flateinnholdet er omtrent 74 km²; lengden 15 km og største bredde 7,5 km. Det høyeste punktet er den 682 moh høye Profitis Ilias. Klosteret på fjelltoppen har vært forlatt siden 1800-tallet. 

Sifnos har i dag over 2 000 fastboende. Av disse bor ca 1 000 de sammenvokste stedene Apollonia/Artemonas. Ytterligere 200 innbygger bor i havnestedet Kamares. Herfra er det regelmessige ferjeanløp til og fra Pireus og naboøyene.

100 meter over den bratte østkysten ligger det tidligere hovedstedet Kastro som er bygd som en borg. Husene er lagt i en sirkelform hvor ytterveggene danner den ytre forsvarsringen. 

Til å være Kykladene er øya svært grønn og landbruket, særlig oliven- og vindruedyrking spiller fremdeles en stor rolle. Det samme gjør pottemakervirksomhet, som  har vært drevet her siden oldtiden. Gruvedrift (gull, sølv og bly) gjorde øya rik i antikken, men drives ikke i dag. I nyere tid er turismen blitt stadig viktigere. Hotel Sifnos er den største turistbedriften.

Historie 
Det ble drevet gruvedrift på bly, sannsynligvis også sølv, allerede i siste del av yngre steinalder, kort før år 3000 f.kr. Funnene står i sammenheng med de som er gjort i  Kefala på øya Keos. Funn av keramikk og en pilspiss av obsidian regnes å være fra samme tid.

Det er gjort funn som viser at øya var bebodd i bronsealderen; enkelte spor antyder at funnene er fra tidlig- og mellomkykladisk tid. For stedet Agios Andreas på fjelltoppen med samme navn kan den første bosetning tidligst påvises til senmykensk tid, ca 1300 til 1230 f. kr.  Agios Andreas var befestet ved hjelp av en mur med tilhørende tårn. Stedet ble igjen bebodd i den geometriske tiden og befestningene forsterket. Ytterligere detaljer er ikke kjent da det værutsatte anlegget er sterkt erodert.

Siofnos var en rik øy i antikken på grunn av gull, sølv og bly, og det gjorde innbyggerne i stand til å reise en thesauros i helligdommen på   Delphi. Senere i den klassiske tiden minket forekomstene og øya ble forarmet.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kykladene
Kommuner i Hellas
Øyer i Hellas
Fabio Cerutti

Fabio Cerutti (født 26. september 1985 i Torino) er en italiensk sprinter. Med personlig rekord på 10,13 på 100 meter er han den fjerde raskeste italieneren gjennom tidene på denne distansen.

Junior 
Cerutti deltok i U23-EM i friidrett 2007 i Debrecen. Han kvalifiserte seg til finalen, med 10,39 i kvalifiseringsheatet og 10,29 i semifinalen, men greide bare 10,40 i finalen, og endte på fjerdeplass. Storbritannia tok de to øverste plassene på pallen; Simeon Williamson vant gull og Craig Pickering sølv.

Senior 
På nasjonalt nivå fikk han sølv på 100 meter i 2007, og gull i 2008. I 2009 tangerte han den italienske rekorden da han vant semifinalen sin på 6,55 sekunder. Imidlertid ble han diskvalifisert i finalen, på grunn av tyvstart, og Simone Collio vant mesterskapet. 

I EM innendørs i friidrett 2007 nådde han finalen, og endte her på sjetteplass med tiden 6,65. EM-tittelen gikk til Jason Gardener, som løp på 6,51. 

Han representerte Italia i Sommer-OL 2008 i Beijing. Her deltok han i 4x100 meter stafett, sammen Emanuele di Gregorio, Simone Collio og Jacques Riparelli. I kvalifiseringen ble de diskvalifisert, og gikk ut av konkurransen. Individuelt løp han også 100 meter, men med 10,49 i kvalifiseringsheatet gikk han ikke videre til semifinalen. 

I EM i friidrett innendørs 2009 i Torino fikk han sølv på 60 meter med tiden 6,56, bak Dwain Chambers. Landsmannen Emanuele Di Gregorio tok bronsen. Han deltok også i VM i friidrett 2009 i Berlin, her ble han slått ut i kvartfinalen på 100 meter, med 10,37 sekunder og 7.-plass i sitt heat. Stafettlaget kom til finalen, og endte på sjetteplass. 

I EM i friidrett 2010 deltok han på 100 meter, men ble slått ut i semifinalen. Han kom på fjerdeplass i sitt heat, med tiden 10,33, men kun de to beste gikk videre til finalen. Året etter deltok han på det italienske stafettlaget som kom på femteplass på 4 x 100 meter i VM i friidrett 2011. 

Den 17. juni 2012 i Sassari løp han 100 meter på 10,24, og ble med det kvalifisert til EM i friidrett 2012 i Helsingfors. I EM løp han på 10,36 i kvalifiseringsheatet, og gikk videre til semifinalen. Der ble han imidlertid slått ut, med tiden 10,50.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Profil på European Athletics

Fødsler i 1985
Personer fra Torino
Italienske sprintere
Italienske mestere i friidrett
Deltakere for Italia under Sommer-OL 2012
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2012
Per Tønder

Per Tønder (født 6. april 1911 i Sjøvegan, død 18. juli 2015) var ordfører i Salangen kommune fra 1966 til 1984. Som ordfører var han også med i Troms fylkesting. Han var også vararepresentant til Stortinget for Arbeiderpartiet 1954–1957, 1958–1961 og 1961–1965. Han var sokneprest i Salangen prestegjeld i 25 år fra 1957. Han hadde en rekke verv i sin tjeneste som ordfører, blant annet som formann styret for Troms innland rutebil og formann i representantskapet for Troms kraftforsyning. Han er tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Kilder 
Per Tønder 100 år. Fødselsdagsomtale i Aftenposten Kultur 6. april 2011.

Eksterne lenker 
 
  Espen Bless Stenberg: Tønder i ekstase
  Karin Swart-Donders: Festskrift til Per Tønder

Norske lutherske prester
Ap-ordførere i Troms
Ordførere i Salangen
Kongens fortjenstmedalje i gull
Norske hundreåringer
Ulla Pia

Ulla Pia Nielsen, kjent som Ulla Pia, (født 17. februar 1945 i København, død 22. august 2020) var en dansk sanger. Hun debuterte som sanger svært ung innen jazz- og slagersang, og hun opptrådte med en rekke av de store danske orkesterlederne. Ulla Pia vant Dansk Melodi Grand Prix i 1966 med sangen «Stop – mens legen er go'», som endte på en 14. plass i Eurovision Song Contest 1966, Danmarks dårligste plassering i konkurransen til da.

Karrieren 
Utover i 1960-årene hadde Ulla Pia en rekke større og mindre hits, særlig på Danmarks Radios Dansktoppen og Pladeparade på tv. Blant hennes største hits var «Flower Power tøj», «Bade med og uden» og «Karina». Sistnevnte var en dansk utgave av sangen «Candida», som med tekst av Keld Heick ble skrevet om Ulla Pias datter Karina. Hun fikk også et par filmroller, og hun turnerte med Jørgen Fritzes moteshow.

Ulla Pia ble også forsøkt lansert på det tyske platemarkedet under navnet Ulla Björn, blant annet med platen Eine Rose mach noch keinen Kavalier i 1967.

På slutten av den gamle Dansktops storhetstid, trakk Ulla Pia seg gradvis fra rampelyset og opptrådte kun sporadisk etter 1980. Plateselskapet EMI tildelte henne en æresgullplate, og en upublisert selvbiografi Frihed er det bedste guld ble skrevet i 1995. En lang rekke av Ulla Pias innspillinger er også gitt ut på CD, og gruppen Sweethearts har opptrådt med flere av sangene hennes.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Danske musikere
Danske sangere
Deltakere i Eurovision Song Contest
Vinnere av Dansk Melodi Grand Prix
Personer fra København