Lepidochelys kempii

Lepidochelys kempii har ikke noe normert norsk navn, men bastardskilpadde er foreslått. Den tilhører familien Cheloniidae som alle har forlemmene utviklet til luffer for framdrift i havet. I motsetning til den større havlærskilpadden blir ingen av artene ut over halvannen meter i lengde. Skallet er dekket av harde hornplater. Den er den sjeldneste av alle havskilpadder, rangert som kritisk truet CR. Dens nærmeste slektning, Lepidochelys olivacea er verdens vanligste havskilpadde og lever i Stillehavet, lenger sør i Atlanterhavet og ellers kloden rundt.

Beskrivelse
Lepidochelys kempii er den nest minste av alle havskilpaddearter, og blir voksen ved 60–70 cm skjoldlengde og veier bare 36–45 kilo. Typisk for havskilpadder har den en ovenfra flattrykt kropp med spesialtilpassede svømmeføtter-lignende lemmer og et nebb. Voksne Lepidochelys kempii skilpadder blir maksimalt 75 cm i skjoldlengde og veier maksimalt 50 kilo. De voksnes ovale skjold er nesten like bredt som det er langt og er vanligvis olivengrå i fargen. Skjoldet har fem par sideplater.

Disse skilpaddene endrer farge når de blir voksne. Som små unger er de nesten helt mørk lilla på begge sider, men voksne voksne har en gulgrønn eller hvit underside og en grågrønn overside.

Lepidochelys kempii har et trekantformet hode med et noe kroket nebb med store knuseflater. Hodeskallen er lik den til L. olivacea.

De er de eneste havskilpaddene som kommer opp av havet for å legge eggene sine i dagslys, og ikke i skjul av nattemørket.

Føde 
Som sin nære slektning Lepidochelys olivacea jakter den aktivt krepsdyr, fisker og blekkspruter, og spiser også sjøgress, alger og tang.

Utbredelse

Fordelingen av L. kempii er nokså typisk sammenlignet med de fleste reptiler, og varierer betydelig blant voksne og unge, så vel som hanner og hunner. Voksne dyr lever hovedsakelig i Mexicogolfen, hvor de søker føde i det relativt grunne vannet på kontinentalsokkelen (ned til 409 m dyp, men typisk 50 m eller mindre), med hunner i et område som strekker seg fra den sørlige kysten av Florida-halvøya til den nordlige kysten av Yucatán-halvøya, mens hannene har en tendens til å holde seg nærmere ynglestrendene i de vestlige gulfvannene i Texas (USA), Tamaulipas, og Veracruz (Mexico). Voksne L. kempii finnes sjelden utenfor Mexicogolfen og bare 2-4 % fra Atlanterhavet er voksne.

Unger og ikke kjønnsmodne derimot, migrerer regelmessig inn i Atlanterhavet og oppholder seg langs kysten på kontinentalsokkelen i Nord-Amerika fra det sørlige Florida til Cape Cod, Massachusetts, og noen ganger lenger nordover. Tilfeldige registreringer er kjent med en viss regelmessighet fra hele det nordlige Atlanterhavet og Middelhavet, hvor Golfstrømmen antas å spille en betydelig rolle i spredningen av dem. Bekreftede observasjoner fra Newfoundland til Venezuela i vest; til Irland, Nederland, Malta i Middelhavet, og mange lokaliteter i mellom er kjent i øst, selv om mer enn 95 % av disse involverer unge eller ikke kjønnsmodne. Flere rapporter fra den afrikanske kysten fra Marokko til Kamerun er ubekreftede eksemplarer og kan inkludere feilidentifiserte L. olivacea.

I november 2021 ble en hann funnet i live på Talacre-stranden i Wales. Skilpadden ble tatt til Anglesey Sea Zoo for behandling, for å eventuelt transporteres tilbake til Mexicogulfen.

Livshistorie 
De fleste hunner returnerer hvert år til en enkelt strand: Rancho Nuevo i Tamaulipas i Mexico for å legge egg. Hunnene ankommer i store grupper på hundrevis eller tusenvis i samlinger kalt arribadas, som er et spansk ord for «ankomster».

Unge skilpadder har en tendens til å leve i flytende sargasso tangsenger de første årene. Deretter kan de finnes mellom nordvest-atlantiske farvann og Mexicogulfen før de blir kjønnsmodne i en alder av 10–12 år.

Dette er den eneste arten som legger eggene primært om dagen.
Sesongen for egglegging for disse skilpaddene er fra april til august. Eggene legges for det meste (95 %) på en 16 mil lang strand i den meksikanske delstaten Tamaulipas og på Padre Island i den amerikanske delstaten Texas, og andre steder på Gulfkysten. De parer seg ute i havet. Gravide hunner kommer i grupper til strendene i arribadas og graver en grunn grop og legger der sine egg i en haug før de graver sand over eggene og går tilbake til sjøen. De foretrekker områder med sanddyner, eller sekundært sumper. Det estimerte antallet hekkende hunner i 1947 var 89 000, men gikk ned til anslagsvis 7 702 innen 1985. Hunnene legger egg én til fire ganger i løpet av en sesong, med 10–20 dager mellom hver gang. Eggene nede i sanda trenger 6-8 uker før de klekker. Rundt 100 egg legges av gangen. Ungenes kjønn bestemmes av temperaturen i området i løpet av tiden de lå i egget. Hvis temperaturen var under 29,5 °C, vil avkommet hovedsakelig være hannkjønn.

Galleri

Bevaringsarbeid 

Innhøsting av egg og krypskyting har tidligere senket antallet drastisk, men i dag er de største truslene tap av habitat, forurensning og drukning i rekegarn.

Innsatsen for å beskytte Lepidochelys kempii begynte i 1966, da Mexicos Instituto Nacional de Investigaciones Biologico-Pesqueras (National Institute of Biological-Fisheries Research) sendte biologene Hunberto Chávez, Martin Contreras og Eduardo Hernondez til kysten av det sørlige Tamaulipas, for å kartlegge og sette i gang bevaring. Lepidochelys kempii skilpadde ble først oppført under Endangered Species Conservation Act of 1970 den 2. desember 1970, og deretter under Endangered Species Act av 1973. I 1977 møttes et uformelt, binasjonalt multibyrå, Kemp's Ridley Working Group, for å utvikle en gjenopprettingsplan. En tonasjonal gjenopprettingsplan USA/Mexico ble utviklet i 1984 og revidert i 1992. Et utkast til offentlig gjennomgang av andre revisjon ble publisert av National Marine Fisheries Service i mars 2010. Denne revisjonen inkluderer en oppdatert trusselvurdering.

En mekanisme som brukes for å beskytte skilpadder fra fiskegarn er «skilpaddeavviser» (Turtle excluder device; TED). Fordi den største faren for bestanden av Lepidochelys kempii havskilpadder er reketråling, er TED festet til reketrålen. Det er et rutenett av stenger med en åpning på toppen eller bunnen, montert i halsen på reketrålen. Den lar små dyr skli gjennom stengene og bli fanget mens større dyr, som havskilpadder, slår mot stengene og kastes ut, og unngår dermed mulig drukning.

I september 2007 fant viltvoktere i Corpus Christi, Texas  128 Lepidochelys kempii havskilpaddereir på Texas-strender, inkludert 81 på North Padre Island (Padre Island National Seashore) og fire på Mustang Island. Tallet ble overskredet i hvert av de følgende 7 årene. Dyrelivsmyndigheter slapp 10 594 Lepidochelys kempii-unger langs Texas-kysten det året. Skilpaddene er populære i Mexico, som råmateriale for lær og som mat.

I juli 2020 ble fem rehabiliterte skilpadder sluppet tilbake til Cape Cod med satellittsporingsenheter for å overvåke deres velvære. Et redningsoppdrag i 2020 for å redde 30 skilpadder fra det iskalde havet i Cape Cod ble forsinket av vær og tekniske problemer, noe som førte til et midlertidig redningsoppdrag underveis mellom Massachusetts og New Mexico. Tennessee Aquarium tilbød ly og omsorg over natten, og skilpaddene ble til slutt sluppet ut i havet.

Oljesøl 
Noen Lepidochelys kempii ble fløyet vekk fra Mexico etter utblåsningen av oljeriggen Ixtoc 1 i 1979, som sølte millioner av liter olje inn i Mexicogulfen.

Etter 30. april 2010, 10 dager etter ulykken på  Deepwater Horizon , ble det registrert 156 havskilpaddedødsfall; de fleste var Lepidochelys kempii. Biologer og arbeidere ved Louisiana Department of Wildlife and Fisheries reddet Lepidochelys kempii i Grand Isle. De fleste av de 456 oljede skilpaddene som ble reddet, renset og sluppet ut av U.S. Fish and Wildlife Service var Lepidochelys kempii.

Av de truede marine artene som besøker Gulfen, er det bare Lepidochelys kempii som er avhengig av regionen som sin eneste yngleplass 

Som en del av arbeidet med å redde arten fra noen av virkningene av oljeutslippet Deepwater Horizon, tok forskere reir og lot dem klekke andre, rene steder; 67 egg ble samlet fra et reir langs Florida Panhandle 26. juni 2010, og brakt til et temperaturkontrollert lager ved NASAs Kennedy Space Center, hvor 56 klekket ut,  og 22 ble sluppet 11. juli 2010.

Den overordnede planen var å samle egg fra rundt 700 havskilpaddereir, inkubere dem og slippe ungene ut på strender over hele Alabama og Florida over en periode på måneder.  Resultatet ble 278 ble samlet, inkludert bare noen få Lepidochelys kempii.

Slektskap 
Kladogrammet gjengitt her viser slektskapet mellom nålevende og utdødde Cheloniidae basert på Lynch & Parham (2003) og Parham & Pyenson (2010)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skilpadder
Krypdyr formelt beskrevet i 1893
Kritisk truede arter på IUCNs rødliste