alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Bel Canto (band)

Bel Canto er en musikkgruppe fra Tromsø.

Bel Canto ble startet i 1985 av Nils Johansen, Anneli Drecker og Geir Jenssen. Gruppen dro ut av landet for å få platekontrakt og fikk napp hos belgiske Crammed Discs. De første utgivelsene kom ut med bandnavnet Bel Kanto i Norge for å unngå sammenblanding med koret Bel Canto. Gruppen samarbeidet blant andre med Erik Meyn på låta «Kiss of spring».

Gruppen var en av de første i Norge til å benytte datamaskiner som et hovedelement i musikken, både i studio og på konserter. Nils Johansen kjøpte det engelske datamaskinbaserte UMI-systemet fra (det nå nedlagte) firmaet Umusic i London, det samme komposisjonsverktøy som Vince Clarke (Depeche Mode, Yazoo, Erasure) og mange andre kjente engelske musikere på åttitallet brukte. Geir Jenssen ble den første i Norge som brukte systemet Yamaha CX 5 live, og Bel Canto fortsatte å være svært oppdatert på teknologi. Senere innførte Bel Canto andre musikalske elementer i musikken, først og fremst på grunn av multiinstrumentalisten Nils Johansen, som spiller bass, gitar, fløyte, mandolin og en rekke andre instrumenter, ved siden av å ha hatt fiolin som hovedinstrument fra han var barn.

Geir Jenssen forlot bandet forut for Shimmering, Warm & Bright og er blant annet kjent for solo-prosjektene Bleep og Biosphere.

For albumet Shimmering, Warm & Bright vant bandet Spellemannprisen 1992 i klassen pop. For Magic Box vant de klassene gruppe og dance/techno under Spellemannprisen 1996.

Bel Canto eksisterer fortsatt med Anneli Drecker og Nils Johansen som faste medlemmer og med perkusjonisten Andreas Eriksen som et tredje medlem. Både Anneli Drecker og Nils Johansen arbeider med musikkprosjekter ved siden av Bel Canto; Drecker med stadige soloprosjekter og samarbeid med andre artister og kunstinstitusjoner (teater/film) og Nils Johansen gjennom sitt medlemskap i gruppen Vajas.

Diskografi
Album
 White-Out Conditions (1987)
 Birds of Passage (1989)
 Shimmering, Warm & Bright (1992)
 Magic Box (1996)
 Rush (1998)
 Retrospect (2001)
 Dorothy's Victory (2002)
Singler/EP-er
 Blank Sheets/Chaideinoi (1987)
 White-Out Conditions (1987)
 Dreaming Girl (1989)
 Birds of Passage/Manupura (1989)
 Oskoreï/Maaligaabidaa (1990)
 A Shoulder to the Wheel (1990)
 The Suffering/Dewy Fields (1991)
 Shimmering, Warm & Bright (1991)
 Unicorn (1992)
 Keena Maareme/Beyond the Within/The Suffering (1992)
 Summer (1992)
 Stein & stjerner/Birds of Passage (1994), med DumDum Boys
 Rumour (1995)
 Rumour/Ridere (1996), med Dirotta su Cuba
 Didn't You Know It? (1996)
 Magic Box (1996)
 Images (1998)
 All I Want to Do (1998)
 Disappear Club 5 (2001)
 Feels Like I'm Already Flying/I'm Best'n Beihs (2002)
 You Rock My World Tonight (2002)
 Levandes (2002), med Prentice Wood
 Dorothy's Victory (2007), remix av Faskil

Eksterne lenker 
 
 
 
 Anneli Drecker Hjemmeside
 Bel Canto på MySpace.com
 Nils Johansen i sitt andre band Vajas – MySpace.com
 Anneli Drecker på MySpace.com

Norske rockegrupper
Musikk i Tromsø
Vinnere av Spellemannprisen
Vinnere av Spellemannprisen i klassen pop
Billiard

En billiard er tusen billioner, eventuelt en million milliarder, dvs. det naturlige tallet 1 000 000 000 000 000, eventuelt 1015.

Det er verdt å merke seg at det engelske ordet «quadrillion» tilsvarer vår billiard. Det er ikke uvanlig å se dette tallordet bli oversatt feil, og skyldes to ulike måter å angi store tall på (kort form/lang form) fra 1500-tallet.

I flere sammenhenger benyttes SI-prefikset peta for å angi mengder mellom 1015 og 1018. En billiondel, 10-15, har SI-prefikset femto.

Eksempler på tall som angis i billiarder  
 Et lysår er 9,46 billiarder meter.
 Hvis 51 spillkort kastes opp i luften slik at det er tilfeldig hvilken side hvert kort lander på, er det en billiarddels sannsynlighet for at alle kortene lander med samme side opp

Se også
 Den korte og den lange skalaen for store tall

Referanser 

Store tall
Magnus Marsdal

Magnus Engen Marsdal (født 12. juli 1974) er en norsk sakprosaforfatter, journalist og leder for Manifest Tankesmie. Marsdal lanserte Forlaget Manifest med utgivelsen av boka Frp-koden i 2007 og deltok i etableringen av Manifest Tankesmie i 2009.

Journalistikk 
Marsdal begynte som journalist i Klassekampen i 1995. Han ble nyhetssjef i Klassekampen i 1997 og jobbet i avisa fram til 2005. Marsdal har vært spaltist i VG, Dagsavisen og Memo. Han har skrevet for Dagens Næringsliv og tidsskrifter som Samtiden, Prosa, Syn og segn, svenske Expo og britiske Red Pepper. Han har undervist i journalistikk ved Høgskolen i Oslo og Akershus.

Politisk bakgrunn 
Marsdal satt i landsstyret til Ungdom mot EU fram mot folkeavstemningen i 1994. Han var medlem av sentralstyret til Rød Ungdom fra 1996 til 1998. Han var med på å etablere Stiftelsen Manifest i 2003 og har siden vært styreleder. Marsdal var leder av Attac Norge i perioden 2005–2006 og er i dag partipolitisk uavhengig.

Utmerkelser 
Magnus Marsdal ble Trøndersk mester i rock som gitarist i bandet Hamlet i 1991. For boka Frp-koden mottok han en formidlingspris fra Norsk Sosiologforening.

Bibliografi 
Bøker
 Listhaugs metode. Håndbok mot høyrepopulismen (Forlaget Manifest 2021), ISBN 9788283421194
 Frihetens mødre (Forlaget Oktober 2018)
 Lærerkoden. Indre motivasjon og kampen om norsk skole (Forlaget Manifest 2014)
 Kunnskapsbløffen. Skoler som jukser, barn som gruer seg (Forlaget Manifest 2011)
 Mannen uten egenskaper, og andre problemer i norsk politikk (Forlaget Manifest 2008)
 Frp-koden. Hemmeligheten bak Fremskrittspartiets suksess (Forlaget Manifest 2007)
 Økonomisk apartheid. Nyliberalismens verdensorden (redaktør) (Attac Norge 2006)
 Tredje venstre. For en radikal individualisme (Forlaget Oktober 2004) sammen med Bendik Wold
 «Loud Values, Muffled Interests: Third-way social democracy and right-wing populism» i Wodak (m.fl.): Right-Wing Populism in Europe: Politics and Discourse (Bloomsbury Academic 2013)

Pamfletter
 Thrane: Den politiske frihetens pioner (Forlaget Manifest 2017)
 Sykelønn ABC - fakta og argumenter om arbeidsliv og helse (sammen med Ali Esbati) (Forlaget Manifest 2010)
 Frp på 1-2-3 - harde fakta om Fremskrittspartiets politikk (Forlaget Manifest 2009)
 Mye å miste - offentlig sektors pensjon: tariffoppgjøret 2009 (Forlaget Manifest 2009)
 AFP på 1-2-3. Argumenter og fakta om avtalefestet pensjon (Forlaget Manifest 2008)
 Den nye folkebevegelsen - kan venstresiden lykkes i 2005–2009? (redaktør) (Stiftelsen Manifest 2004)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  magnusmarsdal.no

Journalister i Klassekampen
Personer fra Trondheim kommune
Norske sakprosaforfattere
Czeslaw Kozon

Czeslaw Kozon (født 17. november 1951 i Sønder Tastrup på Syd-Falster, Danmark) er biskop av København katolske bispedømme.

Kozon er sønn av flyktninger fra kommunistregimet i den daværende Folkerepublikken Polen. Etter studier i teologi og filosofi ble han presteviet i København i 1979. Han ble utnevnt til biskop i bispedømmet 22. mars 1995 og konsekrert 7. mai av sin forgjenger på bispestolen, Hans Ludvig Martensen.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
 Kardinal Giulio Antonio Santori  (1532-1602)
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611)
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622)
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632)
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642)
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679)
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698)
 Pave Benedikt XIII (1649-1730)
 Pave Benedikt XIV (1675-1758)
 Pave Klemens XIII (1693-1769)
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793)
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802)
 Kardinal  Giulio Maria della Somaglia (1744-1830)
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841)
 Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876)
 Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915)
 Kardinal Domenico Serafini (1852-1918)
 Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960)
 Biskop Johannes Theodor Suhr (1896-1997)
 Biskop Hans Ludvig Martensen (1927-2012)
 Biskop Czeslaw Kozon

Referanser

Eksterne lenker 
 

Danske katolske biskoper
Linjen Rebiba

Personer fra Guldborgsund kommune
Fødsler i 1951
Dyrehage

En dyrehage, dyrepark eller zoologisk hage, ofte forkortet zoo, er en park eller område hvor ville eller tamme dyr holdes inngjerdet slik at (som regel betalende) gjester kan se og studere dem. Noen dyreparker viser ville dyr fra hele verden, andre visse dyregrupper eller dyr fra bestemte naturområder. En dyrepark kan derfor også omfatte for eksempel akvarier, terrarier, sommerfuglhager og fuglehus. Mange anlegg stiller også ut husdyr.

Mens gamle parker har holdt dyr i fangenskap under leveforhold på grensen til dyremishandling, har moderne parker lagt større vekt på dyrevern og gitt dyrene større plass og naturlige omgivelser, for eksempel i store viltreservater. Enkelte parker deltar også i vitenskapelig forskning og internasjonale nettverk for bevaring av truede arter. Nye ungekull har ofte vært ansett som tegn på trivsel.

Dyrehager i utlandet 
En mengde byer har zoologiske hager eller større dyreparker.

Europa 
 Københavns Zoo, anlagt i 1859
 Givskud Zoo, Danmark
 Skansen, dyrepark og friluftsmuseet i Stockholm
 Kolmårdens djurpark, Norrköping, Sverige
 Högholmens dyrepark, Helsingfors
 Dyrehagen i Łódź, Polen
 London Zoo, London, åpnet 1828 som verdens første vitenskapelige dyrehage
 Tierpark Berlin, en av Berlins to dyreparker
 Zoologischer Garten Berlin
 Zoo Frankfurt, Tyskland, åpnet 1858
 Hagenbecks Tierpark, Hamburg
 Parc Zoològic de Barcelona, Spania

Nord- og Sør-Amerika 
 Lincoln Park Zoo, Chicago
 Phoenix Zoo, Arizona, USAs største dyrepark
 San Francisco Zoo, California, opprettet 1954
 San Diego Zoo, California 
 Bronx Zoo, New York

Afrika, Asia, Oseania 
 Kruger Park, viltreservat i Sør-Afrika
 Gauhati Zoo, India
 Shanghai zoologiske hage, KIna, åpnet 1954
 Australia Zoo, en liten dyrepark som fortrinnsvis viser frem reptiler
 Taronga Zoo, Sydney i Australia, åpnet 1916 

 Palmitos Park, fuglehage på Kanariøyene

Dyrehager i Norge 
Det å stille ut dyr som folkeforlystelse er et forholdsvis nytt fenomen i Norge. Det er derfor få dyrehager i landet. Parkene er til gjengjeld til en viss grad innrettet på dyrenes premisser. Det er også avl av dyr for eksport til utenlandske dyrehager.

Norges største dyrepark er Dyreparken i Kristiansand. Den åpnet i 1966. Ellers er det enkelte dyreparker i distriktene.

 Akvariet i Bergen
 Amadeus-parken, Tangen i Stange kommune
 Barnas Dyrepark - Lindesnes
 Dyreparken i Kristiansand, dyre- og fornøyelsespark utenfor Kristiansand, åpnet 1965
 Foldvik Familiepark, Brunlanes
 Langedrag Naturpark ved Nesbyen, Nore og Uvdal kommune i Buskerud
 Namsskogan Familiepark, Namdalen i Nord-Trøndelag
 Oslo Reptilpark
 Polar Park, Bardu i indre Troms, verdens nordligste zoo
 Sommerfuglparken, Forus i Sandnes
 Bjørneparken, tidligere Vassfaret Bjørnepark, Flå
 Haugaland Zoo, dyrepark på Karmøy, like utenfor Haugesund
 Den Lille Dyrehage, Gjerstad

Se også 
 Dyreparker omtalt på norsk wikipedia

 Akvarium
 Dyresafari
 Besøksgård
 Fornøyelsespark
 Terrarium
 Viltreservat

Eksterne lenker 
 
 Dyrebeskyttelsen i Norge om dyreparker
 Zoo i Europa
 Landbruksdepartementets stortingsmelding om dyreparker m.m.
Lockheed F-104 Starfighter

Lockheed F-104 Starfighter er et amerikansk jagerfly. Etter sin introduksjon ble en rekke rekorder satt relatert til høyde og hastighet. Flyet ble også produsert på lisens av flere selskaper. Det ble satt inn i tjeneste i det amerikanske luftforsvaret i 1958, men ble på grunn av dårlig rekkevidde og kapasitet faset ut i 1967. På tross av dette solgte flyet godt til andre land, blant annet til Tyskland, Canada og Italia. De fleste av disse landene brukte flyet som høyhastighets jagerbomber frem til 1980-tallet. Italia brukte Starfighter frem til 2004. Norge tok leveranse av sine første F-104 i 1963. Flyene ble levert som en del av det amerikanske våpenhjelpprogrammet, og Norge betalte derfor ikke for flyene. I tillegg kjøpte Norge 25 brukte, canadiskproduserte CF-104. Flytypen ble avløst av F-16 fra 1981, og Starfighter ble på slutten av 1980-tallet satt i reserve og utfaset. Flyene som fortsatt var eid av USA, ble gitt videre til andre allierte, som blant annet Tyrkia. Enkelte fly er å finne på norske luftfartsmuseer og på utstilling ved militære installasjoner. Den 28. september 2016 kunne maskinen med halenummer 637 igjen ta av fra Bodø hovedflystasjon etter å ha blitt restaurert over 13 år. Dette var første gang på 33 år at flytypen var i luften i Norge.

I 2004 ble Italias militærvesens siste Starfighter i drift, tatt ut av tjeneste.

Starfighter har fått et rykte på seg å være vanskelig å fly. 292 av 916 fly som tjenestegjorde i det tyske luftforsvaret styrtet og totalt 115 piloter mistet livet. 13 av 45 norske fly (29%) gikk også tapt, mens 6 norske piloter og en flytekniker mistet livet i havarier med Starfighter i Norge i perioden fra 1963 til 1981. De første syv årene var det ingen tap av fly eller alvorlige ulykker med Starfighter i Norge.

F-104 Starfighter i kamp 

F-104 ble brukt av det amerikanske flyvåpenet under vietnamkrigen mellom april 1965 og juni 1967, da det ble trukket tilbake og erstattet av F-4 Phantom II. F-104 ble brukt til å beskytte F-4 Phantom. I løpet av krigen ble i alt åtte F-104 skutt ned av bakke-til-luft-missiler og luftvernartilleri.

I den indopakistanske krigen i 1965 ble F-104 brukt av det pakistanske flyvåpenet, og var blant annet i kamp med indiske MiG-21. I den indopakistanske krigen i 1971 ble både pakistanske og jordanske F-104 brukt. Pakistan innrømmer at to F-104 gikk tapt i 1965 og tre i 1971, mens indias flyvåpen har hevdet nedskyting av i alt fem pakistanske og fire jordanske F-104 under krigen i 1971 alene.

I 1967 kom fire taiwanske F-104 i kamp med 12 kinesiske MiG-19. To kinesiske MiG-19 ble skutt ned uten tap for de taiwanske flyene.

Spesifikasjoner (F-104G)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Starfighterens venner
 Historien om F-104 Starfighter i Norge
 CF-104 på Flyhistorisk museum, Sola
 CF-104 på Norsk luftfartsmuseum i Bodø

Jagerfly
Utstyr brukt av Luftforsvaret
Enmotors jetdrevne luftfartøy
Lockheed-luftfartøy
Fly fra Vietnamkrigen
Ex nihilo

Ex nihil eller Ex nihilo (latin «fra intet») er et latinsk uttrykk som benyttes, og kan benyttes, i en mangfold av sammenhenger. Sammenstillingen ex nihil betyr rett og slett «fra intet», og er ikke i utgangspunktet bundet til eller fortrinnsvis hjemmehørende i for eksempel teologi, religionsfilosofi eller noe fag som historisk sett benyttet latin som fagspråk. Jamfør bruken av ex officio og a priori.

Oftest benyttes ex nihilo (formen ex nihil er også meget hyppig) om noe som er oppstått, tilblitt eller opprettet uten noe forstadium av lignende art som seg selv. 

Creatio ex nihilo handler om den kristne og jødiske lære at Gud har skapt verden ut av intet.

Latinske ord og uttrykk
Apostolisk administrator

En apostolisk administrator er i den katolske kirke en person som fungerer som overhyrde for en jurisdiksjon, for eksempel et bispedømme, men som ikke er den stedlige biskop (ordinarius). 

Apostoliske administratorer utnevnes normalt for å styre et område i perioden mellom en biskops død eller avgang og hans etterfølgers tiltredelse. Personen som utpekes kan selv være biskop, og er da gjerne den avgående biskop eller en emeritert biskop; eventuelt kan en prest innsettes som administrator. 

Det fins også permanente apostoliske administratorer. Jurisdiksjonen som de forvalter, kalles i så fall apostolisk administrasjon.

Katolisisme
Kirkelige titler

cs:Apoštolská administratura#Apoštolský administrátor
Christer Basma

Ole Christer Basma (født 1. august 1972) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er midlertidig leder av s SalMar-akademiet.

Han spilte for Rosenborg Ballklub inntil han la opp etter 2008-sesongen. Han ble hentet til Rosenborg fra Stabæk Fotball i 1998. Den 4. juni 2008 tangerte han Ola By Rise med nest flest kamper på det øverste nivået i Norge. Dermed har han kun lagkamerat Roar Strand foran seg. Sesongen 2010 var han spillende (på amatørkontrakt) assisterende trener for Ranheim. På Norges landslag har han spilt 40 kamper.

Karriere som spiller 
(Sist oppdatert 6. juni 2007)

* Kun seriekamper.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Spillerprofil på RBK.no
  Spillerprofil på RBKweb.no

Norske fotballspillere
Norske fotballtrenere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Fotballspillere for Bærum SK
Fotballspillere for Kongsvinger IL Toppfotball
Fotballspillere for Stabæk Fotball
Fotballspillere for Rosenborg BK
Fotballspillere for Mosvik IL
71° nord-deltakere
Nasjonalmuseum

Et nasjonalmuseum er et museum i offentlig regi, med nasjonale oppgaver.

 Nasjonalmuseet i Oslo, for kunst, arkitektur og design
 Nasjonalmuséet i Stockholm
 Nasjonalmuseet i Iran
 Nasjonalmuseet (Irland)
 Finlands nasjonalmuseum
 Færøyenes nasjonalmuseum
 Skottlands nasjonalmuseum
 Georgias nasjonalmuseum
 Estlands nasjonalmuseum
 Det kinesiske nasjonalmuseum
 Museo Nacional de Costa Rica
Norsk filminstitutt

Norsk filminstitutt (NFI) er et norsk statlig organ for filmpolitikk og rådgiver i filmpolitiske spørsmål. Norsk filminstitutt er underlagt Kulturdepartementet.

Historikk

Etableringen 
NFI ble etablert ved stortingsvedtak 3. mai 1955 som en del av den statlige satsingen på film etter andre verdenskrig. Ifølge den første formålsparagrafen var oppgavene til instituttet «å samle, katalogisere og oppbevare film, filmbilder, filmmanuskript, trykksaker, filmmusikk og anna filmmateriale – først og fremst av norsk opphav – som er av filmatisk og historisk interesse, å sikre bevaringa av kinomateriell og filmteknisk utstyr av historisk verdi, å drive bibliotek for filmlitteratur og å gjere materialet tilgjengeleg og spreie kjennskap til film»

Fusjoner og flytting 
I 1993 fusjonerte NFI med Statens filmsentral, og i 1996 flyttet instituttet inn i Filmens hus i Oslo. Etter de nye retningslinjene for norsk filmpolitikk i St.meld. nr. 22 (2006-2007), ”Veiviseren for det norske filmløftet”, ble Norsk filminstitutt slått sammen med Norsk filmfond, Norsk filmutvikling og Norsk filmkommisjon fra 1. april 2008.

Organisasjon 
NFI ledes av et styre oppnevnt av Kulturdepartementet. Den daglige driften ledes av en direktør som utnevnes for en åremålsperiode på seks år. Kjersti Mo tiltrådte som direktør 1. november 2019. Tidligere direktører er bl.a. Sindre Guldvog (2013–2019), Nina Refseth (2007–2013) og Vigdis Lian (2002–2008).

NFI har 87 ansatte per 2019, og forvalter i alt 625 millioner kroner som skal fordeles i løpet av et kalenderår. Organisasjonen består av fire avdelinger per 2019. Per 2013 bestod NFI til sammenligning av fem ulike avdelinger og om lag 100 ansatte, hadde et driftsbudsjett på over 100 millioner kroner og forvaltet ca 446 millioner kroner i tilskuddsmidler.

Virkeområde 
NFI gir tilskudd til norske filmer, samproduksjon av film med andre land, TV-serier og videospill. Filminstituttet tilbyr også stipend, kurs og talentutvikling for filmbransjen. Andre oppgaver er informasjon om norsk film nasjonalt og internasjonalt, kunnskapsformidling gjennom Cinemateket, Filmmuseet og utstillinger på Filmens hus, samt tilrettelegging og markedsføring av Norge som et attraktivt opptakssted for utenlandske filmprodusenter.

Underavdelinger

Cinemateket 
Cinemateket er en del av Norsk filminstitutt.

Filmmuseet 
Filmmuseet er en del av Norsk filminstitutt, og har tilhold i Filmens Hus i Dronningens gate 16 i Oslo.

Filmbib 
Norsk filminstitutt administrerer strømmetjenesten Filmbib. Nettstedet inneholder et rikholdig arkiv av filmer, med mange norskspråklige titler. Visning av filmene på nettstedet er mulig for registrerte brukere, nasjonalt lånekort gir  tilgang til NFIs tjeneste Filmbib.

NFIs arkiv (1951–2000) 
Arkivene etter Norsk filminstitutt fra perioden 1951–2000 finnes i Riksarkivet.

Referanser

Eksterne lenker
 
 

Norske direktorat
Norsk film
Etableringer i 2008
Jeremy Wariner

Jeremy Wariner (født 31. januar 1984 i Irving, Texas) er en amerikansk friidrettsutøver.

Han vant gull på 400 meter under OL 2004 i Athen, og vant året etter samme distanse under verdensmesterskapet i Helsingfors. Under VM 2007 i Osaka vant han to gull, på 400 meter og 4 x 400 meter stafett.

OL-medaljer 
 OL 2004  Athen -  gull på 400 meter
 OL 2004  Athen -  gull på 4 x 400 m stafett (USA)
 OL 2008  Beijing -  gull på 4 x 400 m stafett (USA)
 OL 2008  Beijing -  sølv på 400 meter

VM-medaljer 
 VM 2005  Helsingfors -  gull på 400 meter
 VM 2005  Helsingfors -  gull på 4 x 400 m stafett (USA)
 VM 2007  Osaka -  gull på 400 meter
 VM 2007  Osaka -  gull på 4 x 400 m stafett (USA)
 VM 2009  Berlin -  gull på 4 x 400 m stafett (USA)
 VM 2009  Berlin -  sølv på 400 meter

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sprintere fra USA
Olympiske mestere for USA
Verdensmestere i friidrett
Diamond League-vinnere
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2004
Deltakere for USA under Sommer-OL 2004
Medaljevinnere under Sommer-OL 2008
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2008
Deltakere for USA under Sommer-OL 2008
Personer fra Dallas County i Texas
Deltakere for USA under VM i friidrett 2005
Deltakere for USA under VM i friidrett 2007
Deltakere for USA under VM i friidrett 2009
Gilles Deleuze

Gilles Deleuze (født 18. januar 1925 i Paris i Frankrike, død 4. november 1995 samme sted) var en fransk filosof. 

Deleuze var professor ved Université Paris 8 Vincennes-Saint-Denis. 

Han er regnet som en av de mest innflytelsesrike franske filosofene i nyere tid, og er ved siden av Michel Foucault og Jacques Derrida den viktigste eksponenten for poststrukturalismen/postmodernismen. Han er også kjent for sitt samarbeid med den franske psykoanalytikeren Félix Guattari. 

Han var allsidig og eklektisk i sin produksjon av filosofiske og politologiske verker, for det meste vedrørende hans egne verditeoretiske, metafysiske og epistemologiske teorier. Men han skrev også mange monografier om for eksempel Spinoza, Leibniz, Hume, Kant, Nietzsche, Bergson og Foucault. Fra 1960-årene og fremover skrev Deleuze også mange innflytelserike verker om film, litteratur og kunst.

Gilles Deleuze avled for egen hånd etter lengre tids lungesykdom.

Bibliografi 
 Empirisme et subjectivité (1953)
 Nietzsche et la philosophie (1963)
 La philosophie critique de Kant (1964
 Proust et les signes (1964)
 Nietzsche (1965) Norsk oversettelse Nietzsche (Lanser Forlag, 1985)
 Le Bergsonisme (1966)
 Spinoza et le problème de l'expression
 Différence et répétition (1968)
 Logique du sens (1969)
 Spinoza. Philosophie pratique (1970)
 Dialogues (1977)
 Francis Bacon. Logique du sensation (1981)
 Cinéma 1. L'image-mouvement (1983)
 Cinéma 2. L'image-temps (1985)
 Foucault (1986)

Med Félix Guattari

 L'anti-Oedipe. Capitalisme et schizophrénie 1. (1972). Norsk oversettelse ved Knut Stene-Johansen. Anti-Ødipus. Kapitalisme og schizofreni. (Spartacus, 2002)
 Kafka. Pour une littérature mineure (1975). Oversettelse ved Knut-Stene Johansen. Kafka. For en mindre litteratur. (Pax, 1994)
 Mille Plateaux (1980)
 Qu'est-ce que la philosophie? (1991)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Personer fra Paris
Franske filosofer