Sabinerinnerovet

Sabinerinnerovet var en hendelse i Romas mytiske tidlige historie, der romerne lokket nabofolket sabinerne til Roma under dekke av en fest, for så å røve og voldta unge, ugifte sabinerkvinner og deretter stenge bymurene. Hendelsen skal ha vært forårsaket av en kvinnemangel i byen, og førte til en krig mellom de to folkene.

Historie
Ifølge Romas mytiske tidlige historie grunnla Romulus byen Roma, som ble et ble et fristed for utstøtte, kriminelle, rømte slaver, lykkejegere og andre typer dagdrivere etter at Romulus innstiftet en asylinstitusjon. På grunn av dette opplevde byen snart en mangel på kvinner, og et godt forhold til sine naboer. Ifølge sagnene lokket derfor romerne et nærliggende folkeslag, sabinere, til byen under dekke av en fest for Neptun (senere kjent som Consualia) for å forbedre forholdene. I ly av festlekene voldtok og røvet unge romerske menn de unge, ugifte sabinerkvinner, for så å stenge bymurene. Romulus organiserte så at alle pikene lovlig skulle giftes med sin voldtektsmann, og bli deres hustruer. Handlingen førte til en langvarig krig mellom romerne og sabinerne.

Krigen mot sabinerne og forsoning

Etter rovet erklærte sabinerne krig mot romerne. Under krigen sier tradisjonen at Romulus drepte en sabinerkonge i kongens egen by. Han brakte rustningen til Kapitol, og innviet et tempel til guden Jupiter Feretius med rustningen som offergave – ifølge tradisjonen den eldste helligdom konstruert på høyden. Det å overmanne fiendens konge på egen hånd, for å så ta hans rustning og våpen, var sett på som det gjeveste en romersk hærfører kunne gjøre. Denne handlingen, kjent på latin som spolia opima («det rike bytte»), hendte ifølge den romerske historiker Livius kun to ganger til i Romas historie. 

Krigen mellom sabinerne og romerne fortsatte, og romernes krigslykke begynte å snu. Den mektige sabinerkongen Tatius bestakk en ungjente kalt Tarpeia med gullarmbånd, og kom seg dermed innenfor festningsmurene på Kapitolhøyden. Tarpeia, som var datter av festningens kommandant Spurius Tarpeius, måtte for denne handlingen bøte med sitt liv, og ifølge en overlevering ble henne kastet utfor Kapitolhøyden; stedet der det skjedde fikk deretter navnet den tarpeiske klippe etter henne. En annen overlevering (blant annet fortalt av Livius) sier at hun ble drept av vekten av de mange skjold lesset på henne av, da hun ikke fikk gullarmbåndene fra deres armer som hun trodde men skjold. Ifølge Livius raste raste kampene inni byen, på sletta mellom Kapitolhøyden og Palatinen, og kampen mellom de to folkene og bølget fram og tilbake. Kampene stanset derimot når de bortførte sabinerkvinnene grep inn:
«De stoppet villskapen ved å trygle snart sine fedre, snart sine ektemenn om ikke å la seg besudle av frenders blod. Det var naturstridig for ektemennene å begå fadermord og for fedrene å drepe svigersønner».
Som følge ble de to kongene forsont, og ble enige om å slå sammen folkene og dele makten; Tatius døde kort tid senere, og Romulus stod igjen som konge over en større befolkning.

I kunsten
Hendelsen var et populært tema innen kunsten i Renessansen, og symboliserte ekteskapets viktighet for videreføringen av familier og kulturer; i tillegg gav temaet kunstneren en mulighet til å vise sine evner til å avbilde kvinnelige og mannlige figurer i ekstreme positurer, med en ekstra fordel gitt av det seksuelle tema. Hendelsen ble ofte avbildet på italienske cassoni på 1400-tallet, og senere i større malerier. Et lignende motiv var barnemordet i Betlehem fra Bibelen.

Bildegalleri

Referanser

Litteratur 
Iddeng, Jon W.: Romerrikets historie - republikkens vekst og fall. Dreyers forlag, Oslo 2014. 

Romere
Sabinere