alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Kirsebær

Kirsebær eller surkirsebær (Prunus cerasus) er en art i kirsebærslekten som er kjent for sine saftige steinfrukter. I samme slekt finner man også hegg (P. padus), morell (P. avium) og en rekke andre steinfrukter.

Beskrivelse 
Den er en løvfellende busk eller lite tre og blir 1–10 m høy, altså mye lavere enn morell. Den har mange rotskudd og danner ofte tette kratt. Bladene er 5–10 cm lange og fint enkelttannete. Ved basis av bladet sitter to røde kjertler som er ekstraflorale nektarier. Blomstringstiden er i mai, og de hvite blomstene sitter 2–4 sammen. Frukten er 1,5–2 cm i diameter, mørkerød og syrlig.

Kirsebær er allotetraploid med 2n = 32 kromosomer. Det antas at den er en naturlig hybrid mellom morell og dvergkirsebær (P. fruticosa) som har oppstått der de to artene vokser sammen i sørøstlige Europa eller sørvestlige Asia. Den er vanlig dyrket og forvillet i Europa nordover til Norge og Finland.

I Norge finnes kirsebær forvillet mange steder i innlandet til Gran og Østre Toten og langs kysten til Nordland. I Norsk svarteliste 2012 var kirsebær vurdert til høy risko på grunn av at den kan fortrenge andre arter, og fordi den kan forstyrre balansen mellom stedegne planter med saftige frukter og fuglene som utnytter og sprer dem. I Fremmedartslista 2018 er kirsebær ikke vurdert fordi den er en tradisjonell produksjonsart som var i utstrakt bruk før 1700.

Nytte 
Kirsebær som dyrkes for bærene, omfatter to arter: søtkirsebær, som i Norge blir kalt for moreller, og surkirsebær, som vi her kaller kirsebær. Det finnes en rekke sorter av begge artene. Det finnes også en krysning av de to artene, hybridkirsebær (P. × gondouinii), med flere sorter. Kirsebær som dyrkes for blomstringen, tilhører som regel andre arter, for eksempel japankirsebær (P. serrulata).

I Norge kan kirsebær dyrkes til Nordland. Sorter med lys farge og fargeløs saft kalles amareller (var. cerasus), og sorter med mørk farge og farget saft kalles moreller (var. austera). Den siste gruppen må ikke forveksles med søtkirsebær. Populære amareller i Norge er 'Frosta' og 'Stora Klarbär', og de vanligste morellene er 'Fanal', 'Ostheimer' og 'Skyggemorell'. Amarellene har god motstandskraft mot soppsykdommen Monilinia, mens morellene rammes. 'Ostheimer' må pollineres av andre sorter, men de andre er selvfertile.

Kirsebæret er i motsetning til morellen (søtkirsebæret) ikke spesielt søtt og har en bitrere smak. Amarellene er litt søtere enn morellene, men ingen av sortene er godt egnet til å spise rett fra treet. Kirsebær brukes i saft, syltetøy, kompott og likører. I Norge dyrkes det mest kirsebær i Buskerud. Den totale produksjonen av kirsebær var i 2009 på 357 tonn. Til sammenligning ble det dyrket 960 tonn moreller og 13 769 tonn epler.

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kirsebærslekta
Frukt
Hvite blomster
Norges flora
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Planter formelt beskrevet i 1753
Arter som tidligere har stått på Norsk svarteliste
Irans øverste leder

Irans øverste leder (ولی فقیه eller رهبر, rahbar, på persisk) er et embete etablert i grunnloven til Den islamske republikken Iran som den sentrale politiske og religiøse autoriteten i nasjonen. Mens den øverste lederen er statssjef, utfører Irans president mange av de klassiske rollene for en statssjef, som å utnevne ambassadører. Spørsmålet om hvordan den øverste leder og presidenten passer med de teoretiske definisjonene av statssjef er vanskelig, men den øverste lederen er, som tittelen antyder, øverst.

Siden etableringen av Den islamske republikken Iran, har landet hatt to øverste ledere:
ayatollah Ruhollah Khomeini (1979–1989)
ayatollah Ali Khamenei (1989–)

Den øverste lederen velges av ekspertrådet og sitter resten av livet, selv om han teoretisk kan bli avsatt av det samme rådet. Selv om medlemmene av ekspertrådet blir valgt i offentlige valg, må vokterrådet (som er oppnevnt av den øverste lederen) godkjenne kandidatene før valget, derfor er ikke prosessen helt demokratisk. Kandidatene må være medlemmer av det sjiamuslimske presteskapet. Ayatollah Khomeini er spesifikt nevnt i grunnloven som den første øverste leder godkjent av iranerne, men han ble ikke valgt til posten av folket.

Iran
Statssjefer
Matterhorn

Matterhorn (italiensk: Monte Cervino) er et fjell på  moh som ligger i Alpene på grensen mellom Sveits og Italia.

Matterhorn ble for første gang besteget den 14. juli 1865 av briten Edward Whymper. Hans ekspedisjon besto av syv personer. De nådde alle toppen, men på vei ned gikk det galt. Fire personer døde. Matterhorn var inntil da det siste av de virkelige store og kjente fjellene i Alpene som var ubesteget.

Første nordmenn på Matterhorn var trolig Sverre og Magne Poulsen i 1920.

Nærmeste større sted er Zermatt, nordøst for Matterhorn.

Matterhorn har også gitt form til sjokoladen Toblerone.

Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Matterhorn on Summitpost

Fjell i Wallis
Fjell i Aostadalen
Fjell over 4000 meter
Uberto Gambara

Uberto Gambara  (født i 23. januar 1489 i Brescia, død 14. februar 1549 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var nuntius i Portugal og senere i Frankrike og i England.

I desember 1527 var det han som overbragte til paven kardinal Thomas Wolsey forgjeves ønske om å bli bemyndiget til å avgjøre nullitetssaken mellom kong Henrik VIII av England og dronning Katarina av Aragón – Wolsey ønsket å ugyldiggjøre ekteskapet slik at kongen fikk gifte seg med Anne Boleyn.

Da pave Klemens VII var de keiserlige styrkes fange i 1527, dro Gambara til Paris for å be om militær bistand for å få ham befridd.

Han ble biskop av Tortona i 1528, og generalvikar i Roma i 1539.

Han ble utnevnt til kardinal av pave Paul III den 9. desember 1539.

Han var onkel til kardinal Gianfrancesco Gàmbara (kreert 1561).

Referanser

Eksterne lenker
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Italienske kardinaler
Italienske katolske biskoper
Pavelige diplomater
Pavelige nuntier
Ambassadører til Portugal
Ambassadører til Frankrike
Ambassadører til England
Personer fra Brescia
Alderspensjon

Med alderspensjon menes et sosialt gode som mange land gir innbyggere som har oppnådd en viss alder. Alderspensjon må vurderes å utgjøre et viktig sosialt og velferdsmessig gode. De land som ikke har slike ordninger, eller har ordninger med svært lav kompensasjonsgrad, opplever ofte stor sosial nød blant sine eldre innbyggere. Ettersom det fødes færre barn og levealderen stadig øker, er det blitt innført ny fleksibel alderspensjon i Norge fra 2010. Alderpensjonen i Norge kan tas ut fra fylte 62 år, men det er mange som velger å jobbe lenger og gå av med pensjon når de er 67, som er pensjonsalderen. 

Pensjonsalderen varierer mye i de land som faktisk har en slik ordning. 

Offisiell pensjonsalder og faktisk, gjennomsnittlig avgangsalder fra arbeidslivet i Europa i 2005

Alderspensjon i Norge
I Norge ytes alderspensjon etter lov om folketrygd til personer over 67 år. Pensjonsordningen er en viktig del av det norske velferdssystemet. Med en pensjonsalder på 67 år har Norge høyere pensjonsalder enn mange andre land, men det norske pensjonssystemet regnes i alt vesentlig for å være et godt system. Dette både i forhold til sosial utjevning og fordeling mellom generasjonene.

Pensjonen beregnes etter hva man tidligere har opptjent av pensjonspoeng fra man fylte 16 år til 67 år. Beregningen foretas av NAV.

Pensjonen er delt i tre ulike deler, grunnpensjon (som alle som har vært medlem av folketrygden i 40 år får), tilleggspensjon (som beregnes etter opptjente pensjonspoeng) og forsørgingstillegg (for den som forsørger barn under 18 år eller ektefelle uten inntekter). Tilsammen utgjør dette alderspensjon.

Alle er sikret en minstepensjon selv om de aldri har opparbeidet pensjonspoeng, eller antallet pensjonspoeng er lavt. De får da et særtillegg i tillegg til ovennevnte deler av pensjonen.

Personer mellom 67 og 70 år kan ikke ha en pensjonsgivende inntekt som er større en 2 ganger folketrygdens grunnbeløp, pr. mai 2009 utgjør dette om lag kr 145 000, ved siden av 100% pensjon. Er inntekten høyere blir pensjonen redusert. Etter fylte 70 år kan man tjene ubegrenset samtidig som man mottar full alderspensjon.

Pensjonen oppreguleres årlig ved endringer i grunnbeløpet. Pensjonen er skattepliktig som annen inntekt, men trygdeavgiften er laveste sats. Utbetaling skjer månedlig den 20.

Finansieringen av pensjonen er basert på et «pay-as-you-go»-system. Det vil si at det er dagens yrkesaktive som dekker utbetalingene til dagens pensjonister. Den demografiske strukturen i Norge tilsier at det blir færre og færre yrkesaktive bak hver alderspensjonist.

Den enkelte kan selv finne ut hva alderspensjonen vil komme til å utgjøre. NAV tilbyr et beregningsprogram på sine nettsider.

Per september 2017 var det 912 000 alderspensjonister i Norge.

Ny alderspensjon 

Pensjonskommisjonen har lagt frem forslag til endringer i reglene, og Stortinget vedtok våren 2009 endringer til det som ofte går under betegnelsen pensjonsreformen. Dette berører først og fremst yngre personer som vil få sin alderspensjon beregnet utelukkende etter nye regler. Lov om ny fleksibel alderspensjon innføres gradvis fra 2010.

Referanser og fotnoter

Pensjon
Alderdom
Møsstrond

Møsstrond  er et sogn som ligger omkring Møsvatn i Rauland prestegjeld i Vinje kommune i Telemark.

Omtrent 40 av de 150 innbyggerne i sognet mangler veiforbindelse, og er derfor avhengige av båt om sommeren og snøskuter om vinteren.

Etter at Møsvatnet ble regulert, ble Møsstrond kirke liggende på øya Hovden. Her lå også Sør-Norges siste internatskole, som nå er nedlagt. I nordvestenden av Møsvatnet ligger Mogen turisthytte som er et populært startpunkt for fotturer på Hardangervidda. I juli-september går båten MB «Fjellvåken II» i rute mellom Skinnarbu og Mogen.

Møsvatn er ellers kjent for et godt røyefiske, både sommer og vinter.

Plasser rundt vannet

Eksterne lenker 
 
 
 

Bosetninger i Vinje
Bygder i Vestfold og Telemark
Pierpaolo Parisio

Pierpaolo Parisio (født ca. 1473 i Cosenza], død 11. mai 1545 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han ble utnevnt til biskop av Anglona & Tursi i 1528, og ti år senere forflyttet til Nusco.

Han ble utnevnt til kardinal av pave Paul III den 9. desember 1539, med Santa Balbina all'Aventino som tittelkirke.

Sammen med kardinalene Reginald Pole og Giovanni Morone ble han president for Tridentinerkonsilet 1. november 1542. Det lave antallet fremmøtte delegater førte til at konsilet ble suspendert den 6. juli 1543, og det ble ikke gjeninnkalt før etter Parisios død.

Referanser

Eksterne lenker
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Italienske kardinaler
Italienske katolske biskoper
Personer fra Cosenza
Byråd

Byråd er en vanlig betegnelse på et politisk organ i en bykommune, i Norge i moderne tid brukt om et utøvende politisk organ i (by)kommuner med byparlamentarisme. Byråd er både navnet på selve organet og tittel på medlemmene av byrådet.

Norge i dag 

Byrådet er det utøvende organet i kommuner som styres etter prinsippet om byparlamentarisme, og er modellert etter regjeringen. I Norge styres Oslo og Bergen av byråd, som ledes av en byrådsleder.
De andre medlemmene av byrådet har tittelen byråd, og styrer byrådsavdelinger, tilsvarende departementer.

Byrådet  er ansvarlig for saksbehandlinga overfor kommunestyret, og det erstatter dermed administrasjonssjefen/rådmannen og formannskapet. Byråd (som hankjønnsord) er også tittelen til det enkelte byrådsmedlem.

Reglene om byråd finnes i kommunelovens kapittel 3, som imidlertid bruker det mer generelle begrepet «kommuneråd». Kommunen kan velge mellom to ulike modeller:

 a) Kommunestyret velger byrådet. Det kan fremmes flere forslag, og det voteres mellom disse. Dersom ingen av alternativene oppnår flertall av avgitte stemmer, foretas det omvalg mellom de to forslaga som fikk flest stemmer. Det skal oppgis i forslaget hvem som skal være byrådets leder og nestleder. Supplering ved eventuell avgang foretas også ved valg i bystyret.
 b) Ordføreren peker ut en byrådslederkandidat. Dette skal være den en «antar kan samle størst oppslutning i kommunestyret (...) for sitt kommuneråd». Kandidaten setter så sammen sitt kollegium, som konstituerer seg selv. Byrådslederen står fritt til når som helst å skifte ut medlemmene i rådet.

Oslo og Bergen benytter modell b), mens Tromsø har benyttet modell a). Oslo er både en kommune og et fylke, slik at Oslos kommuneråd også er fylkesråd.

Det står kommunestyret nokså fritt å delegere myndighet til byrådet, og byrådet kan til en viss grad delegere videre til den enkelte byråd.

Dersom en fylkeskommune velger parlamentarisk styreform, gjelder tilsvarende regler, men organet kalles da fylkesråd. Oslos byråd er både kommuneråd og fylkesråd lovens forstand, ettersom Oslo er både en kommune og et fylke.

Se også
 Liste over Bergens byråder
 Liste over Oslos byråder

Referanser 

Lokalpolitikk
Beslutningsorganer
Dionisio Neagrus Laurerio

Dionisio Neagrus Laurerio (født 1497 i Benevento i Italia, død 17. september 1542 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han virket i pavelig diplomatisk tjeneste både i forhold til England og senere Skottland. Han tilhørte servittordenen.

Han ble utnevnt til kardinal av pave Paul III den 9. desember 1539, med San Marcello al Corso som tittelkirke.

Noen måneder etter ble han utnevnt til biskop av Urbino.

Referanser

Eksterne lenker
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Italienske kardinaler
Italienske katolske biskoper
Italienske medlemmer av katolske ordener
Personer fra Benevento
Fødselsdato ikke oppgitt
Medellín

Medellín er den nest største byen i Colombia. Den befinner seg i Aburrádalen i departementet Antioquia. Selve kommunen hadde 2 441 000 innbyggere i 2013. Med omkringliggende områder er befolkningen på rundt 3,7 millioner, noe som gjør Medellín til en av verdens 100 største byer. Bykjernen preges av skyskrapere, kjøpesentre og et hektisk natteliv. Lenger ut fra bykjerna finner man fattigkvarterer, der det blant annet bor folk som har vært nødt til å flykte fra de væpnede konfliktene andre steder i landet.

Byen ligger 1500 moh. i den sentrale delen av Andesfjellene. Medellínelva renner gjennom byen. Byen har et temperert klima, hvor temperaturen ligger på om lag 24°C, noe som har gitt byen kallenavnet «den evige vårens by.» Årstidene består av to regnperioder (vinter) og to tørrperioder (sommer) per år.

Medellín var lenge kjent som kokainhandelens hovedstad, med påfølgende vold og terror. Etter at flere av de største narkotikakongene (hvor Pablo Escobar var den mest kjente) ble myrdet, har sikkerheten i byen økt. Disse dagene er langt forbi nå som byen opplever sterk økonomisk vekst.

Bydeler 

Byområdet i Medellín kommune er delt inn i 16 administrative bydeler (comunas):
Popular
Santa Cruz
Manrique
Aranjuez
Castilla
Doce de Octubre
Robledo
Villa Hermosa
Buenos Aires
La Candelaria
Laureles - Estadio
La América
San Javier
El Poblado
Guayabal
Belén

Kommunens rurale områder, både øst og vest for byen, er delt inn i fem corregimientos, uten fastsatt rekkefølge:
 Palmitas
 San Cristóbal
 Altavista
 San Antonio
 Santa Elena

Personer født i Medellin 
 Juan Pablo Ángel – fotballspiller
 Mauricio Ardila – syklist
 Víctor Aristizábal – fotballspiller
 J Balvin – komponist og artist
 Griselda Blanco – «kokaindronning»
 Fernando Botero – billedhugger og maler 
 Santiago Botero – syklist
 María Luisa Calle – syklist
 Iván Córdoba – fotballspiller
 Andrés Escobar – fotballspiller
 José Darío Uribe Escobar – økonom
 René Higuita – fotballspiller
 Darío Castrillón Hoyos – kardinal
 Juanes – komponist og artist
 Mauricio Molina – fotballspiller
 Víctor Ortega – stuper
 Álvaro Uribe Vélez – politiker
 Pablo Escobar - narkobaron

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Medellín reiseside hos Colombia Reports
 Medellín reise- og expatblog
 Forvandlingen av Medellín
 Off2Colombia Reise til Medellín
 Colombia’s City On A Hill, fra Newsweek

 
Bosetninger etablert i 1616
1616 i Sør-Amerika
Krøderen

Krøderen er en innsjø i Krødsherad og Flå kommuner i Viken. Den strekker seg ca. 41 kilometer nordover fra tettstedet med samme navn og ender ved Gulsvik i Flå, sør i Hallingdal. Den viktigste vanntilførselen kommer fra Hallingdalselva i nord, og utløpet skjer via Snarumselva i sørenden av innsjøen. Innsjøen har et areal på .

På vestsiden av innsjøen er blant annet oppfarten til Norefjellmassivet. Litt sør for Noresund ligger Bjørøya med Villa Fridheim, kjent fra blant annet TV-serien Soria Moria.


Samferdsel 

Ved Noresund (langs fylkesvei 280) er det bru over innsjøen, som på det punktet er ca. 200 meter bred. Riksvei 7 går langs innsjøen mellom Ørgenvika og Gulsvik, parallelt med Bergensbanen. Frem til 2014 gikk riksvei 7 langs innsjøen mellom Noresund og Ørgenvika, denne strekningen er nå fylkesvei 280. Fra 1872 forbandt Krøderbanen Krøderen med Vikersund og Drammen. Fra Krøderen stasjon i sydenden av innsjøen var det forbindelse med dampbåt til Gulsvik.  Båtturen tok 2 1/2 time med D/S «Haakon Adelsten» (fra 1861), «Krøderen» og «Norefjeld». Siste dampbåt gikk i 1925. Da strekningen Voss-Gulsvik på Bergensbanen ble tatt i bruk 10. juni 1908 var det svært stor trafikk på Krøderbanen, men etter at Bergensbanen åpnet til Hønefoss og Oslo i 1909 var det kun lokaltrafikk på Krøderbanen.

Se også 
 Liste over innsjøer i Buskerud

Referanser

Eksterne lenker 
 

Innsjøer i Viken
Innsjøer i Flå
Krødsherads geografi
Hallingdalsvassdraget
Reservoarer i Viken
Rostojávri

Rostojávri («svensk»: Råstojaure) er en innsjø på grensen mellom Norge og Sverige. Den norske delen ligger i Målselv kommune i Troms. Den svenske delen, som er mange ganger større, ligger i Kiruna kommune i Lappland. Innsjøen ligger øverst i Rostadalen, helt øst i Øvre Dividal nasjonalpark. 

Vannet har to utløp med nokså lik vannføring. 55 % av vannets samlede avløp går mot vest gjennom Rostaelva som hører til Målselvvassdraget. Resten avrenner mot øst gjennom Rostoeatnu som hører til Torneälvvassdraget. Rostojávri ligger således på vannskillet mellom Norskehavet og Østersjøen, og innsjøen utgjør en pseudobifurkasjon.

Referanser 

Innsjøer i Målselv
Innsjøer i Kiruna kommune
Internasjonale innsjøer
Den norske riksgrensen
Målselvvassdraget
Farris

For mineralvannet se Farris (mineralvann)

Farris, eller Farrisvannet, er en  innsjø i Vestfold mot grensen til Telemark. Innsjøen demmes opp av raet som danner Farriseidet som fra langt tilbake i historien har vært landeveis forbindelse mellom Brunlanes og resten av Vestfold. Langt den største delen av Farris ligger i Larvik kommune, mens den lengst i nord danner grense mot Porsgrunn og strekker seg inn i Siljan kommune. Innsjøen har et areal på ca. 22 km², og er opptil ca. 120 meter dyp.

 Navnet 
Farriseidet mellom Farris og Larviksfjorden hadde opprinnelig navnet Fareid (Fareið), sammensatt av far (ferd) og eid. Dette "ferdsleeidet" ga innsjøen navnet Fareiðsvatnet, som utviklet seg til Farrisvannet og videre til Farris. Et eldre navn på Farris  kan være Lýsir'' som finnes i gårdsnavnene Lysby og Lysnes ved Farrisvannet.

Geografi og geologi 

Farris er en vesentlig del av Farrisvassdraget som strekker seg fra Skrimfjella i nord til Larviksfjorden i syd, og den viktigste vannkilden er Siljanelva som har munningen helt nord i innsjøen. I tillegg kommer fra vest den mindre Rekåa via Oklungen og munner ut nordvest.

Farris er geologisk sett en fortsettelse av Larviksfjorden. Det store raet danner Farriseidet på tvers av den langstrakte fjordstrukturen, og demmer opp Farrisvannet i sydenden. Innsjøen har således en utstrekning på 20,5 km i nord-syd-retning, mens største bredde sjelden overstiger en km. Farris består av to hoveddeler, hver 10-11 km lange. I sydøst det egentlige Farrisvannet med Lysbufjorden i nord og Nesfjorden mot vest med forbindelse til Eikenesfjorden i nordvest. Mellom disse delene ligger en rekke øyer, de største er Bjørnøya, Eikenesøya og Flatøya.

På sydøstsiden ligger bukten Farriskilen og dens omgivelser var et av arnestedene for vinteridrett i Larvik med avholdte skirenn, travløp og skøyteløp.

Farriselva 
Farriselva er Farrisvannets naturlige utløp, og har en lengde på ca. 1 100 meter før den munner ut i havet ved Larvik. Elva med sitt fossefall har vært en viktig kraftkilde for Larviks industri siden 1500-tallet. De siste årene har den hatt svært liten vannføring pga. stort uttak til drikkevann og kraftproduksjon.

Drikkevannskilde 
Vestfold Interkommunale Vannverk leverer drikkevann fra Farris og Eikeren til omtrent 200 000 innbyggere. Sjøene er drikkevannskilde for nær 170 000 personer, hovedsakelig i Vestfold fylke. Farris er også inntaksdam for Fritzøe kraftverk.

Mineralvann 

Farris har gitt navnet til mineralvannet Farris, som siden 1907 er tappet fra naturlige kilder med grunnvann fra Bøkeskogen, ikke fra innsjøen.

Litteratur 
 Pål Nymoen: Farriseidet i Larvik. Et veghistorisk knutepunkt. Rapport feltarbeid. Norsk sjøfartsmuseum. 2008.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Vestfold Interkommunale Vannverk, VIV

Innsjøer i Vestfold og Telemark
Innsjøer i Larvik
Porsgrunns geografi
Siljans geografi
Reservoarer i Vestfold og Telemark
Drikkevannsreservoarer i Norge
Ratrinnet
Mår (innsjø)

Mår (eller Mårvatn) er en innsjø i kommunene Tinn i Vestfold og Telemark og Nore og Uvdal i Viken. Innsjøen ligger sørøst på Hardangervidda, og er regulert som magasin for Mår kraftverk ved Rjukan. Sjøens naturlige utløp er gjennom Kalhovdfjorden og elva Mår ned til Tinnsjø, og er dermed en del av Skiensvassdraget.

Turisthytta Mårbu og Mårbu Fjellstue ligger ved den nordøstlige enden av Mår.

Regulering 
Sjøen ble regulert som magasin for kraftverkene lenger ned i Skiensvassdraget allerede i 1917, og er dermed et av våre eldre magasiner. Fram til 1959 var tillatt reguleringshøyde ca. 8 meter. Senere har man tillatt ytterligere senking av laveste regulerte vannstand (LRV), slik at total reguleringshøyde nå er 21,28 meter. Stegaros kraftverk, som utnytter fallet fra Mår til Kalhovdmagasinet og er bygget i tilknytning til den eksisterende tappetunnelen, ble satt i drift i 2002.

Referanser 

Innsjøer i Nore og Uvdal
Innsjøer i Tinn
Reservoarer i Viken
Reservoarer i Vestfold og Telemark
Skiensvassdraget
Stuorajávri

Stuorajávri eller Stuorrajávri kan vise til:

 Stuorajávri (Alta) – en innsjø i Alta kommune i Finnmark
 Stuorajávri (Kautokeino) – en innsjø i Kautokeino kommune i Finnmark
 Stuorrajávri (Sør-Varanger) – en innsjø i Sør-Varanger kommune i Finnmark