alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Luftambulansetjenesten

Luftambulansetjenesten HF, tidligere Helseforetakenes Nasjonale Luftambulansetjeneste ANS, er et helseforetak eiet av Norges fire regionale helseforetak. Helseforetaket har ansvar for den flyoperative delen av ambulansetjenesten i Norge og er primær kundekontakt for transportdelen. Helseforetaket kjøper tjenestene fra kommersielle aktører og Justis- og beredskapsdepartementet (Redningshelikoptertjenesten). Helseforetakene har ansvaret for helsepersonellbemanningen.

Luftambulansetjenesten HF har hovedkontor i Bodø og ble stiftet i 2004 under navnet Helseforetakenes Nasjonale Luftambulansetjeneste ANS. Selskapet ble omdannet til et helseforetak i 2017.

I 2016 består tjenesten av tretten ambulansehelikoptre som flyr fra tolv baser, og ni ambulansefly fra syv baser. Sea King redningshelikoptre operert av 330 skvadron benyttes også til luftambulanseoppdrag, men har redningstjeneste som sin prioriterte oppgave.

Innleide operatører
Airlift hadde kontrakt med Rikstrygdeverket om luftambulanseflyging med helikopter fram til 2002 da Norsk Luftambulanse tok over denne delen av operasjonene. Lufttransport FW er den andre operatøren. Selskapet opererer 11 ambulansefly (Beech King Air 200) og fire helikoptre (AgustaWestland AW139).

Babcock Scandinavian AirAmbulance er tildelt kontrakt på drift av ambulansefly fra 1. juli 2019 med varighet til 2025 og mulighet for forlengelse til 2030. Ti Beechcraft 250 og ett Cessna Citation Latitude skal opereres fra syv baser i Norge på oppdrag for Luftambulansetjenesten HF.

Baser

Referanser

Eksterne lenker
 
 Faktaboks om Luftambulansetjenesten i Norge

Norske helseforetak
Luftambulansetjenester
Norsk luftfart
Etableringer i 2004
Reefer Madness

Reefer Madness, opprinnelig kalt Tell Your Children, er en amerikansk propagandafilm fra 1936 regissert av Louis Gasnier. Historien dreier seg rundt de tragiske hendelsene som inntreffer når narkotika-langere lokker skoleelever til å prøve «marihuana». Et drap, et selvmord, en voldtekt og et fall inn i galskapen følger.

Tell Your Children ble finansiert av en kirkegruppe, og skulle opprinnelig bli vist for foreldre som en adavrsel, i et forsøk på å lære dem farene ved cannabisbruk. Like etter at filmen var ferdig, ble den imidlertid kjøpt av en exploitation-filmskaper, Dwain Esper, som tok seg friheten til å klippe inn «frekkere» scener, mens han endret tittelen til Reefer Madness før han distribuerte filmen.

Se også 

 Himmel og helvete (1969)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Propagandafilmer
Dramafilmer fra USA
Filmer fra 1936
Engelskspråklige filmer
Cannabis
Filmer om rusmisbruk
Stasjon Arnemuiden

Stasjon Arnemuiden er en liten jernbanestasjon på Zeeuwse linje (Roosendaal – Vlissingen). Stasjonen ble åpnet 1. mars 1872 og befant seg den gangen på nordsiden av landsbyen Arnemuiden. Siden slutten av '70-årene (1970) har landsbyen vokst slik at boligområder befinner seg på begge sider av jernbanelinjen.

Som ved flere andre stasjoner i Zeeland, ligger perrongene skrått overfor hverandre. I første halvår 2006 stopper lokaltoget mellom Roosendaal og Vlissingen her en gang i timen, i begge retninger.

2008

I 2008 kommer rutetidene i Zeeland til å bli forandret. Fjerntogene (intercity's) vil da stoppe på alle stasjonene i Zeeland, men for å forkorte reisetiden til Randstad stenges tre stasjoner: Arnemuiden, Kapelle-Biezelinge og Krabbendijke.

Eksterne lenker 
 Stasjon Arnemuiden  på stationsweb (nederlandsk)

Jernbanestasjoner i Nederland
Zeeland
Jernbanestasjoner åpnet i 1872
1872 i Nederland
Stasjon Middelburg

Stasjon Middelburg  er en jernbanestasjon på Zeeuwse linje som ligger i den nederlandske provinsen Zeelands hovedstad. 1. mars 1872 ble den åpnet, og den opprinnelige stasjonsbygningen er fremdeles i bruk.

Stasjonen ligger rett utenfor byens historiske sentrum, skilt fra dette av kanalen gjennom Walcheren. En dreiebro gjør det mulig å nå stasjonen direkte derfra. I 2000 begynte man med å renovere stasjonsområdet, buss-stasjonen ble flyttet til den siden av kanalen der stasjonen ligger. I 2004 åpnet bygningen som huser det nye rådhuset og organet som er ansvarlig for alt fra vannkvalitet til dikenes kvalitet med hensyn til Zeelands øyer (Waterschap Zeeuwse Eilanden).

I første halvår 2006 stopper fjerntoget (intercityen) mellom Vlissingen og Amsterdam her en gang i timen, i begge retninger. Dette gjelder også for lokaltoget mellom Vlissingen og Roosendaal.

Eksterne lenker 
 Stasjon Middelburg på stationsweb (nederlandsk)

Jernbanestasjoner i Nederland
Zeeland
Jernbanestasjoner åpnet i 1872
1872 i Nederland
Stasjon Vlissingen Souburg

Stasjon Vlissingen Souburg (uttales: soburg) er en jernbanestasjon på den Zeeuwse linjen (Roosendaal – Vlissingen). Stasjonen ligger i en del av Vlissingen kommune som heter Oost-Souburg. 

Denne stasjonen er ikke bare viktig for Oost-Souburg, men også for Vlissingens nordlige boligstrøk. Stasjon Vlissingen er ikke gunstig situert i forhold til disse boligområdene. Som Middelburg stasjon ligger også denne ved kanalen gjennom Walcheren, like ved  bydelen Westerzicht og svingbroen som forbinder Oost- og West-Souburg.

Vlissingen-Souburg er den yngste av stasjonene på denne linjen, den ble åpnet 31. mai 1986 og er et typisk eksempel på en forstads-stasjon. Stasjonsbygningen ble bygget etter arkitekt Hans Baks standarddesign, og har to perronger. Fra 2003 av er stasjonen ubetjent, og det selges billetter kun via automater.

I første halvår 2006 stopper fjerntoget (intercityen) mellom Vlissingen og Amsterdam her en gang i timen, i begge retninger. Dette gjelder også for lokaltoget mellom Vlissingen og Roosendaal.

Eksterne lenker 
 Stasjon Vlissingen Souburg på stationsweb (nederlandsk)

Jernbanestasjoner i Nederland
Zeeland
Jernbanestasjoner åpnet i 1986
1986 i Nederland
Stasjon Vlissingen

Stasjon Vlissingen er en av endestasjonene på den nederlandske jernbanelinjen Zeeuwse linje. Stasjonen er situert øst for Vlissingens sentrum, ved fergehavnen ved Westerschelde. Jernbanesporet ender foran stasjonsbygningen.

1. september 1873 ble stasjonen åpnet under navnet Vlissingen Haven (no.: Vlissingen havn). Den var viktig i forbindelse med trafikken til og fra England. Den første stasjonsbygningen ble skiftet ut for en større i 1892, denne fikk blant annet et eget venterom for adelige personer. I 1944 ble Vlissingen Haven bombardert og etter den annen verdenskrig ble en ny stasjon bygget. Denne kom istedenfor to tidligere stasjoner, Vlissingen Haven og Vlissingen Stad (Vlissingen by). Den siste lå nærmere bykjernen enn Vlissingen Haven. Dagens stasjon ble bygget i 1950 etter et design av Sybold van Ravesteyn. Han brukte ofte en ny-barokk stil i sine design, og det er godt synlig i denne stasjonsbygningen. Den eldste delen av stasjonen er nå taket over perrongen som stammer fra 1892.

Stasjonen spiller en viktig rolle i persontrafikken til og fra Vlissingen og den vestlige delen av Zeeuws-Vlaanderen. Takket være at stasjonen ligger like ved havnen er forbindelsen med Zeeuws-Vlaanderen god, mellom Vlissingen og Breskens er det en fergeforbindelse for fotgjengere og syklister. At stasjonen ligger nær havnen er ikke bare positivt, dette gjør at stasjonen ligger usentralt i forhold til bykjernen. På grunn av dette har man utviklet planer for å flytte stasjonen lengre mot nord, like ved området der Vlissingen kommune vil bygge et senter for kunnskap og innovasjon. Området som er planlagt for den nye stasjonen er omtrent den samme som for Stasjon Vlissingen Stad.  Mange mennesker fra Zeeuws-Vlaanderen protesterer mot disse planene, fordi en flytting av stasjonen vil bety at det ikke lengre kan byttest direkte fra tog til ferge og man dermed vil tape tid.

Heller ikke Vlissingen stasjon har fått beholde billett-luken, billetter kjøpes fra automater, men i stasjonsbygningen finnes fremdeles en butikk og en stasjonsrestaurant.

I første halvår 2006 går hver time et fjerntog (intercity) til Amsterdam og et lokaltog til Roosendaal.

Eksterne lenker 
 Stasjon Vlissingen på stationsweb (nederlandsk)

Jernbanestasjoner i Nederland
Zeeland
Jernbanestasjoner åpnet i 1873
1873 i Nederland
Bokmålsforbundet

Bokmålsforbundet er en organisasjon som arbeider for å fremme moderat bokmål. Organisasjonen ble etablert 21. februar 1990 i Bergen, der det har hovedkontor. Initiativtaker og formann er Steinar Øksengård, mens viseformann er Arve Waage, begge bosatt i Bergen. Forbundet har også et lokallag med sete i Ålesund, Bokmålsforbundet Sunnmøre, som ledes av Kristin Gaaseide Aure.

I et intervju med Bergensavisen i 2013 oppgav formann Øksengård omkring 1000 medlemmer. Forbundet fører språkstatistikk basert på offentlige tall, som det samler inn og publiserer på hjemmesida si, og gir dessuten ut nettavisen Mål for Norge.

Bakgrunn og språkpolitikk 
Bakgrunnen for initiativet var at Øksengård mente at eksisterende språkorganisasjoner ikke var i stand til å ivareta bokmålets interesser.

Bokmålsforbundet mener at det norske talespråket skal utvikle seg fritt, uten innblanding av politikk eller byråkrati. I skolesammenheng ønsker de å gjøre skriftlig sidemål valgfritt, både i grunnskole og videregående skole. Når det gjelder offentlig ansatte, mener Bokmålsforbundet at de fritt skal kunne velge mellom bokmål og nynorsk.

Forbundet er sterkt kritisk til at nynorsk har større andel i offentlig forvaltning enn tilslutningen i folket tilsier og er samtidig motstander av en tilnærming mellom de to offisielle språkformene bokmål og nynorsk.

I 2017 foreslo Bokmålsforbundet å legge ned Språkrådet, fordi det etter forbundets mening har gått i retning av å bli et aktivistorgan for nynorsk.

Referanser

Eksterne lenker 
 Bokmålsforbundets hjemmesider

Bokmål
Norske språkorganisasjoner
Etableringer i 1990
Caesar III

Caesar III er et bybyggingsspill utviklet av Impressions Games, utgitt til PC og Macintosh i 1998. Spillet er tredje del av Caesar-serien, og et av spillene i Sierra Entertainments City Building Series.

Oppbygning
Caesar III er lagt til romersk tid, og spilleren får i oppdrag av Julius Cæsar å bygge opp og opprettholde flere byer i Romerriket. Til det får man tilgang til autentiske romerske bygninger. Byen må bli innbringende ved produksjon av råvarer, som jern, eller mer raffinerte varer, som rustning, som den kan bruke eller selge videre. I tillegg vil utenlandske armeer dukke opp, og byen må ha sine egne armeer, tillegg til festningsverk, for å kunne stoppe dem.

I tillegg til kampanjen, hvor spilleren får oppdrag av stigende vanskelighetsgrad og mål å nå, kan man velge «City Construction Kit», hvor spilleren velger et passende sted å bygge en by, uten forhåndsbestemte krav.

Caesar IV
I august 2005 ble det offentliggjort at Caesar IV er under produksjon av Tilted Mill Entertainment, bestående av mange av de ansatte i nedlagte Impressions som lagde Caesar III. Caesar IV vil være i full 3D, og være et bybyggingsspill som de foregående spillene i serien. Det er forventet utgitt høsten 2006.

Eksterne lenker
 Sierras offisielle hjemmesider
 Caesar III på Heavengames

Videospill fra 1998
Windows-spill
Videospill utviklet av Impressions Games
Mac OS-spill
Strategivideospill
Videospill utviklet i Storbritannia

cs:Caesar (série počítačových her)#Caesar III
Silver Convention

Silver Convention var et tysk disco-prosjekt som gjorde plateinnspillinger på 70-tallet med den såkalte Munich Sound. De hadde først navnet «Silver Bird Convention» eller «Silver Bird».

Gruppa ble opprinnelig etablert i München av produsentene og låtskriverne Sylvester Levay og Michael Kunze. «Silver» er i realiteten Sylvester Levays kallenavn. Med bruk av kvinnelige studiovokalister til den første innspillingen oppnådde de en hitsingle i Storbritannia i 1974 med sangen «Save me» og innså at de ville bli nødt til å framskaffe et ansikt utad for det som til da bare hadde vært en studiogruppe.

De rekrutterte vokalistene Linda Thompson (virkelig navn Linda Übelherr, på sine soloalbum hadde hun navnet Linda G. Thompson), Penny McLean (ekte navn Gertrude Wirshinger) og Ramona Wulf (virkelig navn Ramona Kraft). Som «Silver Convention» oppnådde de to store hitsingler i USA. «Fly, Robin, Fly» som hadde en tekst som alt i alt besto av bare seks ord lå tre uker på førsteplassen i 1975 og sørget for at gruppa vant en Grammy for beste R&B instrumentell framføring. Oppfølgeren var hit-en «Get up and boogie» som lå tre uker på annenplass i 1976. Michael Kuntze skrev tekstene til de to første albumene under pseudonymet Stephan Prager. I løpet av denne perioden utga de tre sangerne sine egne soloarbeider. Wulfs soloarbeid var bare en moderat suksess.

Silver Convention representerte Tyskland i Eurovision Song Contest 1977 med sangen «Telegram» som endte på en 8.-plass, rett bak Dream Express. Bidraget hadde engelsk tekst, men ble tillatt å være med til tross for språkregelen som dette året ble innført på ny. Grunnen var at den utvelgelsen av låta skjedde før gjeninnføringen ble annonsert.

Men ny produsent (John Davis) og et revidert oppsett av sangere (Suzie McClosky aka Zenda Jacks, Rhonda Heath og Ramona Wulf) gjorde Silver Convention braksuksess på diskotene i 1978 med LP-en «Love is a sleeper». 12"-singlen som ble sluppet fra LP-en var «Spend the Night With Me» med «Mission to Venus» på b-sida.

De påfølgende singleutgivelsene trioen kom med forsøkte å gjenskape lyden som en kort periode hadde gjort dem til en suksess, men singlene «Tiger Baby» og «No No Joe» ble bare mindre hitter.

Levay arbeidet også med Giorgio Moroder, og Kunze gikk videre til å jobbe med Jim Steinman. De tre sangernes solokarrierer dalte raskt og de forlot musikkbransjen.

Referanser 

 
 
 

Deltakere i Eurovision Song Contest
Disco
Tyske musikkgrupper
Popgrupper
Jentegrupper
Fearnleys olympiske ærespris

Fearnleys olympiske ærespris er en norsk idrettspris som ble satt opp av skipsreder Thomas Fearnley (1880–1961) i forbindelse med vinter-OL i Oslo 1952. Prisen består av en statuett i bronse, modellert av Per Palle Storm, etter den antikke hellenske skulptøren Myrons statue Discobolus («diskoskasteren»). Prisen gis for «fremragende prestasjoner» av en norsk OL-deltaker. Det er Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité som tildeler prisen til norske idrettsutøvere som har utmerket seg utover det vanlige i OL. Det er ikke mulighet for å vinne prisen flere ganger. Fra 2022 tildeles prisen også utøvere i paralympiske leker

Historie 
De første prisene gikk til skøytekongen Hjalmar Andersen fra vinter-OL i Oslo og skytteren Erling Kongshaug som vant en svært tett konkurranse i miniatyr i Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Med unntak av Sommer-OL 1964 (ingen medaljer til Norge) og Sommer-OL 1980 (norsk boikott) er det tildelt priser etter alle olympiske leker siden 1952.

I 1991 ble prisen tildelt idrettslederen Arne B. Mollén for lang og tro tjeneste for norsk olympisk idrett. Mollén er så langt den eneste som har fått prisen basert på andre meritter enn sportslig olympisk deltakelse. Tildelingen er også den eneste utenom år med olympiske leker.

Det ble fra starten tildelt én pris til en olympisk mester fra vinterlekene og én fra sommerlekene, men statuttene for tildelingen er ikke låst til slike føringer. «Gullfireren» fra kanopadlingen (K4 1000 meter) i 1968 er det første lag som ble tildelt æresprisen. Senere har også brødrene Alf og Frank Hansen (1976), kvinnelandslaget i fotball (2000), samt kvinnelandslaget i håndball (2008), mottatt prisen for laginnsats.

Ved tre anledninger har prisen gått til sølvvinnere. Første gang til Grete Waitz som fikk prisen etter sitt sølv på maraton i 1984. Ved neste tildeling fikk skihopperen Erik Johnsen prisen for sitt sølv i skihopp, stor bakke. I de to lekene, Sommer-OL 1984 og Vinter-OL 1988 hadde ikke Norge noen gullvinnere. Bartosz Piasecki ble tildelt prisen for sin sølvmedalje i fekting i Sommer-OL 2012. Ved en anledning har prisen gått til bronsemedaljevinnere, da Are Strandli og Kristoffer Brun ble tildelt prisen for sin bronse i dobbeltsculler lettvekt i Sommer-OL 2016.

Etter Sommer-OL 1988 ble for første gang to utøvere fra ulike sportsgrener tildelt prisen, Tor Heiestad og Jon Rønningen. Siden 1996, da både 800 meterløperen Vebjørn Rodal og padleren Knut Holmann fikk prisen, er Fearnleys olympiske ærespris tildelt to vinnere etter hvert sommer-OL. I forbindelse med vinter-OL er det opprettholdt én prisvinner, og så langt har ingen lag mottatt prisen i vinteridrett.

I 2022 ble prisen utvidet til å omfatte utøvere i paralympiske leker.

Vinnere 
Kilde for oversikten er NIF.

Referanser

Se også
Regjeringens paralympiske ærespris

Norske idrettspriser
Lister over sportsutøvere
Utmerkelser etablert i 1952
1952 i Norge
Per Palle Storm
Fearnley (slekt)
Spelemann på taket

Spelemann på taket (engelsk: Fiddler on the Roof) er en av de mest kjente scene- og filmmusikaler, med musikk av Jerry Bock. Den hadde première på Broadway 22. september 1964. Den norske gjendiktningen er gjort av Hartvig Kiran.

Historien er basert på Tevye og hans døtre eller Melkemannen Tevye av den russisk-jødiske forfatteren Sholem Aleichem el. Sjolom-Alejkhem (oppr. Sholem Naumovich Rabinovich) som ble utgitt posthumt i 1949. Denne boken er den mest kjente folkelivsskildring fra den jødiske fromhetsretning chassidismen.

Musikalen er satt opp flere ganger i Norge. Den nationale scene i Bergen var først ute i 1967. Før Det Norske Teatret fulgte opp i 1968 med sin oppsetning under musikalsk ledelse av Egil Monn-Iversen og Kai Angel Næsteby, med Lasse Kolstad og Sølvi Wang. Det norske teatrets oppsetning ble en så stor suksess at forestillingen ble satt opp med de samme hovedrolleinnehaverne i 1987.

Den var også satt opp på Den Nationale Scene i Bergen i 1988, med Helge Jordal i hovedrollen. Samme år ble den også satt opp på Trøndelag Teater med Ola B. Johannesen/Yngvar Fearnley i hovedrollen. Senere har den blitt satt opp blant annet på Oslo Nye Teater i 2007 (med blant annet Dennis Storhøi og Alexander Rybak), Agder teater i 2010 og Det norske teatret i 2014.

Eksterne lenker 
 

Musikaler satt opp på Broadway
Musikaler satt opp på West End
Tony-prisen for beste musikal
Jiddisch
Verk fra 1964
Gerhard Gran

Gerhard Gran (født 9. desember 1856 i Bergen, død 7. april 1925 i Oslo) var en norsk litteraturhistoriker. Han grunnla i 1890 tidsskriftet Samtiden, og i 1914 Edda. Han var en sentral Ibsenforsker og utgav den første fullstendige Ibsenbiografien på et skandinavisk språk, Henrik Ibsen: liv og verker (1918).

Han var sønn av Christen K. Gran (1822–99), kjøpmann i Bergen, og Constance Mowinckel (1827–89), ble student 1874 og cand.mag. 1881. Han var senere lærer ved Hambros skole og Bergens katedralskole. 1900 ble han professor i nordisk litteraturhistorie ved Det Kongelige Frederiks Universitet. Han var en av medarbeiderne i arbeidet med Norsk biografisk leksikon. Gran ble utnevnt til statsstipendiat i 1920. 

Han var også engasjert i progressive saker og var medstifter av Norsk Kvinnesaksforening i 1884.

Han ble gift 29. oktober 1887 med Maren Elisabeth Bull Sømme (1857–1930).

Verker 
 Norges Dæmring, 1899.
 Alexander Kielland og hans samtid, 1922.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Digitaliserte bøker av Gran hos Nasjonalbiblioteket.
  Politiske taler av Gerhard Gran, virksommeord.uib.no

Norske litteraturprofessorer
Norske litteraturhistorikere og litteraturkritikere
Ibsenforskere
Statsstipendiater
Norske sakprosaforfattere
St. Olavs Orden
Personer fra Bergen kommune
Medlemmer av Norsk Kvinnesaksforening
Sjolom-Alejkhem

Sjolom-Alejkhem eller Sholem Aleichem (jiddisch שלום־עליכם, russisk Шолом-Алейхем, egentlig Шолом Нохумович Рабинович, Sjolom Nokhumovitsj Rabinovitsj) (født 18. februarjul./ 2. mars 1859greg. i Perejaslav ved Kiev, død 13. mai 1916 i New York) var en jiddischspråklig russisk-jødisk forfatter. Han var humorist, skrev skuespill og historier og fremmet aktivt jiddischspråklig litteratur. Han var den første som skrev barnebøker på jiddisch. Hans verker har blitt oversatt til en rekke språk, og musikalen Spelemann på taket var basert på hans fortellinger om Melkemannen Tevje.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Russiske forfattere
Russiske dramatikere
Russiske novellister
Humorister
Jiddischspråklig litteratur
Personer fra Boryspil rajon i Kyiv oblast
Hank Azaria

Henry Albert «Hank» Azaria (født 25. april 1964 i Queens i New York) er en amerikansk skuespiller, regissør, produsent og komiker.

Han er best kjent for å være over 160 ulike stemmer i den animerte serien The Simpsons, blant annet Moe Szyslak, Apu Nahasapeemapetilon, politisjef Wiggum, Comic Book Guy, Carl Carlson. Han er og kjent for diverse filmroller, blant annet Natt på museet 2.

Biografi

Privatliv 
Azaria ble født i Queens i New York. Hans utseende er preget av hans greske avstamning, og han har sefardiske jødiske foreldre.

Etter flere års partnerskap giftet han seg med skuespilleren Helen Hunt, som blant annet står for hovedrollen i serien Mad About You. De skilte seg i 2000.

Karriere 
Han har vunnet 3 Emmy for The Simpsons av totalt 7 Emmy priser. Han har blitt nominert/fått flere Emmy priser for roller slik som Nat i Mad About You (gjesterolle) og David i Venner for livet (gjesterolle). Han spiller hovedrollen, Dr. Craig «Huff» Huffstodt, i serien Huff. Serien startet høsten 2004.

Utvalgt filmografi 
The Simpsons
Hank var kun 22 år da han fikk rollen som stemme for Moe Szyslak i The Simpsons. Nå har han 24 stemmer bl.a:
 Apu
 Moe
 Politisjef Wiggum
 Comic book guy
 Cletus
 Professor Frink
 Snake

Andre
 Pretty Woman (film, 1990)
 Friends (gjesterolle, 1994, 2001 & 2003)
 Mad About You (ble med i 1996)
 Anastasia (stemme, 1996)
 Americas Sweetharts (film, 2001)
 Dodgeball: A True Underdog Story (film, 2004)
 Nobody's Perfect (film, 2004)
 The Simpsons Movie (stemme, 2007)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skuespillere i Friends
Stemmer i Simpsons
Emmy-vinnere
Personer fra USA av gresk opphav
Personer fra New York City
Skuespillere fra USA
Vladimir Zjirinovskij

Vladimir Volfovitsj Zjirinovskij (; født 25. april 1946 i Alma Ata i Kasakhstan, død 6. april 2022 i Moskva) var en russisk høyreradikal politiker. Han var leder av det høyrepopulistiske liberaldemokratiske partiet, og satt i Statsdumaen.

Zjirinovskij var født inn i en russisk-jødisk familie i Kasakhstan. Han studerte språk og jus ved Universitetet i Moskva. I 1989 grunnla han Russlands liberaldemokratiske parti, som han siden ledet. Han satt i den russiske Statsdumaen fra 1993 og stilte til presidentvalgene i 1991, 1996 og 2000, og fikk henholdsvis 8 %, 6 % og 2,7 %.

Han uttalte blant annet at Norge bør bli en del av Sverige og at alle «svake stater» i Europa burde fjernes, og at Nord-Europa burde deles mellom Russland, Tyskland og Sverige. Disse meningene kom til uttrykk under et intervju med den svenske journalisten Robert Aschberg i desember 1993.

Sykdom og død 
I februar 2022 ble Zjirinovskij innlagt på sykehus i Moskva i kritisk tilstand med Covid-19. I mars gjennomgikk han behandling for Covid-19-komplikasjoner som sepsis og respirasjonssvikt.

Den 6. april kunngjorde presidenten for Statsdumaen i Russland, Vjatsjeslav Volodin, at Zjirinovskij var død.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Russiske politikere
Personer fra Almaty
Dødsfall relatert til covid-19 i Russland
Politikere ofre for covidpandemien