alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Odd Holten

Odd Holten (født 28. august 1940 i Øre i Møre og Romsdal) er en norsk politiker. Han var stortingsrepresentant (KrF) for Østfold mellom 1989 og 2005. Fra 1997 til 2000 var han parlamentarisk nestleder i Kristelig Folkeparti.

Biografi 
Holten er utdannet diakon fra Det norske Diakonhjem 1958. Han var bestyrer og siden administrasjonssjef for Blå Kors i Fredrikstad. Han har også vært generalsekretær i Kristelig Folkeparti. Holten er far til sin etterfølger som Østfold KrFs stortingsrepresentant, Line Henriette Holten Hjemdal.

Presidentskap 
 2001–2005 visepresident i Lagtinget
 1997–2001 president i Lagtinget

Stortingskomitéer 
 2001–2005 medlem i samferdselskomitéen
 1997–2001 varamedlem i Den utvidede utenrikskomitéen
 1997–2001 nestleder Kontroll- og konstitusjonskomitéen
 1997–2001 medlem Den utvidede utenrikskomitéen
 1997–2001 medlem Arbeidsordningskomitéen
 1997–2001 medlem Valgkomitéen
 1993–1997 medlem Finanskomitéen
 1993–1997 medlem Valgkomitéen
 1989–1993 medlem Finanskomitéen

Heder 
 I 2007 ble han utnevnt til æresmedlem i Østfold KrF.
 Kongens fortjenstmedalje i gull 2009

Kilder 
 Fødselsdagsomtale i Aftenposten Kultur 28. august 2010 side 13

Eksterne lenker 
 
 - Personlig side på www.krf.no

Stortingsrepresentanter fra KrF
Stortingsrepresentanter for Østfold
Stortingsrepresentanter 1989–1993
Stortingsrepresentanter 1993–1997
Stortingsrepresentanter 1997–2001
Stortingsrepresentanter 2001–2005
Kristelig Folkepartis ledelse
Kongens fortjenstmedalje i gull
Personer fra Fredrikstad kommune
Lagtingspresidenter
Tigerbalsam

Tigerbalsam (oppr. burmesisk Ban Kim Ewe) er en salve som kommer fra Orientens legekunst. Tigerbalsam finnes i en rød og en hvit utgave. Den vanligste bruken er på ømme muskler og forstuvninger. Hovedingredienser (opptil 50 %) er aromastoffer som mentol og kamfer. Disse skaper en følelse av varme i hud og muskulatur som blir påført balsamen.

Den opprinnelige tigerbalsamen het Ban Kim Ewe (som betyr 10 000 gylne oljer) og ble laget av en kineser som oppholdt seg i Burma. Det finnes både hvit og rød tigerbalsam. I den røde inngår kanelolje, som fargesetter balsamen. Opprinnelig var det også biokjemiske elementer fra tiger i tigerbalsam, men slikt inngår ikke i dagens oppskrifter.

Som alle preparater med innhold av sterke aromatiske stoffer kan dette gi overømfintlighetsreaksjoner. En bør også være forsiktig med å bruke det i ansiktet og til små barn.

Eksterne lenker
 Pakningsvedlegg (svensk) pdf
 Tigerbalsam hjemmeside
 Produsentens hjemmeside

Legemidler
Helse
Tradisjonell kinesisk medisin
Bolesław Kominek

Bolesław Kominek (født 23. desember 1903 i Wodzisław Ślaski-Radlin ved Kattowitz i Tyskland (nå i Polen), død 10. mars 1974 i Wrocław) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Wrocław 1972–1974.

Han var apostolisk administrator av Opole fra 15. august 1945 til det kommunistiske regimet umuliggjorde hans videre embedsutøvelse i januar 1951. Deretter ble han utnevnt til titulærbiskop med bopel i Wrocław, men kommunistene forhindret både at han bosatte seg der og at han ble bispeviet. Først i 1954 fulgte bispevielsen, men i hemmelighet. I to år var han hemmelig biskop. Etter at det ble offentliggjort, klarte han å bosette seg i Wrocław (1956). I 1962 utnevnte paven ham til apostolisk administrator ad nutum Sanctae Sedis av byen.

Han ble kreert til kardinal i 1973 av pave Paul VI, med Santa Croce in via Flaminia som tittelkirke.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
 Pave Leo XII (1760-1829) *1794
 Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) *1826
 Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) *1839
 Biskop Jan Maurycy Pawel Puzyna z Kosielsko (1842-1911) *1886
 Biskop Anatol Wincenty Nowak (Novak) (1862-1933) *1900
 Biskop Franciszek Barda (1880-1964) *1931
 Kardinal Bolesław Kominek (1903-1974) *1954

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Polske kardinaler
Polske katolske biskoper
Personer fra Wodzisław fylke
Linjen Rebiba
Antoun Boutros Khoraiche

Antoun Boutros Khoraiche (fornavnet tilsvarer norsk Antonius Peter, ofte gjengitt med fransk Antoine-Pierre, etternavnet skrives også bl.a. Khreich; født 20. september 1907 i Ain Ebel ved Tyr  i Libanon, den gang del av Det ottomanske rike, død 19. august 1994 i Beirut) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og maronittisk patriark av Antiokia 1970–1986.

Han deltok på Annet Vatikankonsil 1962–1965 som biskop av Saida.

Han ble kreert til kardinal i 1983 av pave Johannes Paul II.

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Libanesiske kardinaler
Maronittiske patriarker av Antiokia
Deltakere på Andre Vatikankonsil
Fødsler i 1907
Dødsfall i 1994
Personer fra guvernementet Nabatiye
Tor Skjønsberg

Tor Skjønsberg (født 27. april 1903, død 8. september 1993) var en norsk advokat, industrileder, politiker og motstandsmann. Han var den reelle lederen for Hjemmefronten til 1944 og en kort periode skipsfartsminister like etter krigen. I etterkrigstiden var han virksom som advokat, styremedlem og styreleder i en rekke store industriforetak og som forsvarsvenn, og han var den første formannen for Folk og Forsvar.

Leder for Hjemmefronten
Tor Skjønsberg var utdannet jurist i 1927. I 1941 var han med på å organisere «Grimelundsmøtene» på Grimelund gård. Disse møtene ansees som starten på organisert motstand i Norge, og Skjønsberg har blitt kalt «hjernen bak Hjemmefronten». Han var den reelle lederen av Hjemmefronten i Norge inntil han måtte flykte til Sverige i november 1944. Etter at Skjønsberg måtte flykte, tok Jens Christian Hauge over som leder for motstandsbevegelsen.

Statsråd
Skjønsberg var skipsfartsminister i Einar Gerhardsens samlingsregjering fra juni til november 1945.

Senere virke
I november 1945 gikk Tor Skjønsberg ut av regjeringen. Hans ønske om et mer anonymt liv ble respektert av de andre lederne i hjemmefronten, og hans rolle under krigen var derfor lite kjent frem til hans død.

I etterkrigstiden var han virksom som advokat og industrileder. Skjønsberg var styremedlem i Hafslund i 30 år, 20 av disse som styreformann. Han var også styremedlem i blant annet Frydenlunds Bryggeri, Dyno Industrier, Norsk Jernverk, Den norske Amerikalinje og Verdens Gang.

Skjønsberg var også forsvarsvenn og var den første formannen for Folk og Forsvar fra 1950 til 1955.

Tor Skjønsberg hadde en naturlig beskjedenhet og ønsket ikke offentlig oppmerksomhet; Aftenposten skrev at han var «svært tilbakeholden med å snakke om sin fremtredende rolle i krigsårene – og om sine senere topp-posisjoner i norsk næringsliv for den saks skyld».

Han var halvbror av Kari Skjønsberg og far til bistandsarbeideren Else Skjønsberg.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Statsråder i Regjeringen Gerhardsen I
Norske statsråder etter 1945
Norske jurister
Norske motstandsfolk under andre verdenskrig
Hurum-ulykken

Hurum-ulykken var en flyulykke som inntraff da et Douglas C-47 Skytrain med registreringsnummer PH-TFA fra flyselskapet Aero Holland styrtet i skogen på Hurum den 20. november 1949 klokken 16.56 under innflyvning til Fornebu lufthavn. 30 av tilsammen 31 passasjerer og hele besetningen på 4, tilsammen 34 personer, omkom.

Flyulykken på Hurum bidro mer enn noen annen enkeltbegivenhet til det sterke Israel-engasjementet i Arbeiderpartiet i 1950-årene. Flyet som hadde med 27 jødiske barn på vei fra Brussel til en mellomstasjon i Norge før de skulle videre til sine nye hjem i Israel, styrtet på grunn av dårlig vær på Hurum. Flyulykken var den nest største i Norge til da, bare i  Kvitbjørn-ulykken hadde det omkommet flere, og bare én jødisk gutt overlevde. Han het Isac Allal. Han ble hentet i skogen av medlemmer av Drammen HV ungdomstropp og kjørt til Drammen sykehus. Her ble han liggende en ukes tid. 

Ulykken gjorde et enormt inntrykk på det norske folk. Arbeiderpartiets partisekretær Haakon Lie var blitt en varm Israel-venn, noe som blant annet hadde sin bakgrunn i hans kontakt med jødiske organisasjoner i USA under krigen. Lie gikk etter ulykken i bresjen for en innsamlingsaksjon som hadde som formål å bygge opp en norsk landsby i Israel, kalt «Moshav Norge». Lie hadde stor innflytelse på Israel-engasjementet i den norske arbeiderbevegelsen, og han har i samtale med utvalget påpekt at han var en meget nær venn av Israels statsminister Golda Meir. Venner av Israel i Norsk Arbeiderbevegelse (VINA) samlet inn penger til en minnestein, som er reist i Moshav Yanuv.

Se også
 Norske katastrofer og store ulykker

Referanser

Litteratur 
 Paul Engstad: Norsk arbeiderbevegelses samarbeid med Israel og innsats for fred i Midtøsten : Israel 50 år 1948-1998. VINA Oslo 1998.

Eksterne lenker 
 Om ulykken på Aviation Safety Network

Flyulykker i Norge
Transport i Viken
Askers historie
Flyulykker i 1949
Buskeruds samferdselshistorie
Ulykker og hendelser med Douglas C-47 Skytrain
Jean Jérôme Hamer

Jean Jérôme Hamer (født 1. juli 1916 i Brussel i Belgia, død 2. desember 1996 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie, blant annet som sekretær for Sekretariatet for kristen enhet, sekretær for Kongregasjonen for troslæren, og til slutt prefekt for Kongregasjonen for ordenssamfunn og sekularinstitutter 1984–1992.

Han deltok på Annet Vatikankonsil 1962–1965 som sakkyndig for økumeniske spørsmål.

Han ble kreert til kardinal i 1985 av pave Johannes Paul II.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal  Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
 Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
 Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
 Pave Pius X (1835-1914) *1884
 Pave Benedikt XV (1854-1922) *1907
 Pave Pius XII (1835-1958) *1917 
 Kardinal Eugène-Gabriel-Gervais-Laurent Tisserant (1884-1972) *1937 
 Pave Paul VI (1897-1978) *1954
 Kardinal Jean Jérôme Hamer (1916-1996) *1973

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Belgiske kardinaler
Belgiske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Medlemmer av Dominikanerordenen
Deltakere som rådgivere på Andre Vatikankonsil
Belgiske medlemmer av katolske ordener
Personer fra Brussel
Rupert’s Land

Rupert's Land var et territorium i Britisk Nord-Amerika bestående av nedslagsområdet omkring Hudsonbukta, for det meste i dagens Canada. Det var fra 1670 til 1870 eid av Hudson's Bay Company, som hadde monopol på all handel og næringsvirksomhet. Området var oppkalt etter kompaniets første guvernør, Rupert av Pfalz, som ble kalt Prins Rupert av Rhinen. York Factory ved Hudsonbukta var hovedkvarter.  

Rupert's Land tilsvarer hele dagens provins Manitoba, det meste av Saskatchewan, sørlige deler av Alberta og Nunavut, nordlige deler av Ontario og Quebec, samt deler av Nordvestterritoriene. Kompaniet etablerte handelsstasjoner for pels i Rupert's Land, først ved kysten omkring Hudsonbukta og fra midten av 1700-tallet også i innlandet.  I alt etablerte  Hudson's Bay Company 97 handelsstasjoner i territoriet.

Fra midten av 1800-tallet vokste det fram krav om å innlemme Rupert's Land i Canada. Loven av 1867 om Britisk Nord-Amerika (British North America Act) av 1867 la grunnlaget for samling av de britiske koloniene i Nord-Amerika i en canadisk konføderasjon. I 1869 gikk  Hudson's Bay Company med på å selge Rupert's Land for  pund. Kompaniet beholdt eiendomsrett til land ved handelsstasjonene og beholdt 2,8 millioner hektar jordbruksland på prærien. Rupert's Land ble overført 15. juli 1870, etter å ha blitt forsinket av Red River-opprøret.

Referanser

Eksterne lenker
 The Centre for Rupert's Land Studies,  University of Winnipeg

Canadas historie
Canadas geografi
Tidligere engelske kolonier
Tidligere britiske kolonier
Stater og territorier etablert i 1670
Stater og territorier opphørt i 1870
Pelshandel i Nord-Amerika
Sigmund Jensen

Sigmund Jensen (født 23. mars 1968) er en norsk forfatter. Han er bosatt i Stavanger og arbeider som tekstforfatter i reklamebransjen.
Sigmund Jensen var elev ved Stavanger katedralskole.

Bibliografi 
 Antikvarens datter og andre noveller – noveller (1995)
 Motvilje – noveller (1998)
 Hattrick. Engelsk fotball 1999/2000 – sakprosa (1999) (sammen med Stig Erik Tokvam)
 Hvite dverger. Svarte hull – roman (2002)
 Gammaglimt – noveller (2004)
 Tiberiusklippen – roman (2008)
 Taushetens tårn – roman (2012)

Priser 
 Aschehougs debutantstipend 1995, for Antikvarens datter og andre noveller
 Mads Wiel Nygaards legat 2004
 Bokhandelens forfatterstipend 2009, for Tiberiusklippen

Referanser

Kilder 
 Presentasjon av Sigmund Jensen i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 Sigmund Jensen i NRK Forfatter
 Sigmund Jensen i Dagbladet Forfatter
 Sigmund Jensen i Aftenposten Alex
 Sigmund Jensen hos Aschehoug
Digitaliserte bøker av Sigmund Jensen i Nasjonalbiblioteket

Norske novellister
Norske romanforfattere
Vinnere av Aschehougs debutantstipend
Personer fra Stavanger kommune
Johannes Baptist Katschthaler

Johannes Baptist Katschthaler  (født 29. mai 1832 i Hippach ved Brixen i Tirol i Østerrike, nå i Italia, død 27. februar 1914 i Salzburg) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Salzburg 1900–1914.

Han ble kreert til kardinal 22. juni 1903 av pave Leo XIII, med San Tommaso in Parione som tittelkirke, noen uker før pavens død. Han deltok på konklavet 1903 som valgte pave Pius X. Hans deltakelse på pavevalget var ikke helt uomstridt, for han var bare kardinal på papiret og hadde verken mottatt den røde biretta eller kardinalsringen. Disse kardinalsstandens insignier fikk han (og de seks andre som den avdøde pave hadde utnevnt kort før sin død) så den 12. november 1903 overrakt av Pius X.

Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1943
 Kardinal Giovanni Battista Caprara Montecuccoli (1733-1810) *1766
 Biskop Dionys von Rost (1716-1793) *1777
 Biskop Karl Franz von Lodron (1878-1828) *1792
 Biskop Bernhard Galura (1764-1856) *1820
 Biskop Johann Nepomuk von Tschiderer zu Gleitheim (1777-1860) *1832
 Kardinal Friedrich Johann Joseph Cölestin von Schwarzenberg (1809-1885) *1836
 Kardinal Maximilian Joseph von Tarnóczy (1806-1876) *1851
 Kardinal Johann Evangelist Haller (1825-1900) *1874
 Kardinal Johannes Baptist Katschthaler (1832-1914) *1891

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Østerrikske katolske biskoper
Østerrikske kardinaler
Linjen Rebiba
Personer fra Bezirk Schwaz
Karl August von Reisach

Karl August von Reisach (født 6. juni 1800 i Roth ved Eichstätt i Bayern, død 22. desember 1869 i La Contamine-sur-Arve i Savoia, nå i Frankrike) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var biskop i Tyskland og før og etter det tilknyttet Den romerske kurie.

Han var erkebiskop av München og Freising 1846–1856.

Han ble kreert til kardinal i 1855 av pave Pius IX,, med Santa Cecilia som tittelkirke.

I kurien var han prefekt for Kongregasjonen for korreksjonen av den orientalske kirkes bøker 1859–1861, og ble prefekt for Kongregasjonen for studiene i 1861. Han var camerlengo 1866–1869.

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Tyske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Tyske kardinaler
Personer fra Landkreis Roth
Fødsler i 1800
Dødsfall i 1869
Pierre-Lambert Goosens

Pierre-Lambert Goosens  (født 18. juli 1827 i Perk i Belgia, død 25. januar 1906 i Mechelen) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Mechelen 1884–1906.

Han ble kreert til kardinal i 1889 av pave Leo XIII, med Santa Croce in Gerusalemme som tittelkirke.

Han deltok ved konklavet 1903 som valgte pave Pius X.

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Belgiske katolske biskoper
Belgiske kardinaler
Personer fra distriktet Halle-Vilvoorde
Engelbert Sterckx

Engelbert Sterckx (født 2. november 1792 i Oppem i Belgia, død 4. desember 1867 i Mechelen) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Mechelen 1832–1867.

Han ble kreert til kardinal i 1838.

Han deltok ikke ved konklavet 1846 som valgte pave Pius IX.

Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
 Biskop Johannes Wolfgang von Bodman (1651–1691)
 Biskop Marquard Rudolf von Rodt (1644–1704) *bispeviet 1690
 Biskop Alexander Sigismund von der Pfalz-Neuburg (1663–1737) *1691
 Biskop Johann Jakob von Mayer (1677–1749) *1719
 Biskop Joseph Ignaz Philipp von Hessen-Darmstadt (1699–1768) *1741
 Erkebiskop Klemens Wenzeslaus von Sachsen (1739–1812) *1766
 Erkebiskop Max Franz von Havsburg-Lothringen (1756–1801) *1785
 Biskop Kaspar Max Droste zu Vischering (1770–1846) *1795
 Biskop Clemens August Droste zu Vischering (1773–1845) *1827
 Biskop Josef Ludwig Alois von Hommer  (1760-1826) *1824
 Biskop Nicolas-Alexis Ondernard (1756-1831) *1828
 Biskop Jean-Joseph Delplancq (1767-1834) *1829
 Kardinal Engelbert Sterckx (1792-1867) *1832

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Belgiske katolske biskoper
Belgiske kardinaler
Linjen von Bodman
Personer fra distriktet Halle-Vilvoorde
Tom Waits-løpet

Tom Waits-løpet er et etappeløp mellom brune puber i bydel Gamle Oslo, arrangert første gang i 1999. Et hovedpoeng er sosialt samvær, og man blir ikke uglesett for å bli sittende på en av pubene og således ikke fullføre løpet. 
For de som følger den offiselle ruta starter løpet på pubene ved Ruinparken sørøst i Oslo, går via skjenkestedene på Grønland og ender på cafe Fiasco nærmere sentrum, en rute som har gitt arrangementet dets motto: Fra ruin til Fiasco! 

Avleggere med samme navn er avholdt siden 2003 i Kristiansand, siden 2010 i Tønsberg og Trondheim, siden 2014 på Sortland, og siden 2016 i Stavanger.

Løpet er oppkalt etter den amerikanske blues-artisten Tom Waits, som er kjent for sin henslengte og «brune» stil.  Det er et uformelt tilsvar til det tidligere Grete Waitz-løpet – nå Vårspranget – og ble etablert for å redusere prestasjonsangsten i løpet og sportsånden i alkoholkonsumet.  Det skulle samtidig være et alternativ for alle, ikke bare kvinner.

Tom Waits-løpet er tradisjonelt lagt til samme dato som Grete Waitz-løpet – eller i den senere tid helgen før Holmenkollstafetten – første lørdag i mai, men aldri på 1. mai. De siste årene har dette vært 3. mai 2008, 9. mai 2009, 8. mai 2010, 7. mai 2011, 5. mai 2012, 4. mai 2013, 3. mai 2014, 2. mai 2015 og 7. mai 2016. Dette året går løpet samtidig som Holmenkollstafetten, dog i ulike traseer.

Eksterne lenker
 Tom Waits-løpets nettsider (besøkt 4. mai 2014)
 Offisiell Tom Waits-løype for 2015

Kultur i Oslo
Isfahan

Isfahan eller Eşfahān (historisk også stavet Ispahan, mellompersisk Spahān, farsi اصفهان), ligger omtrent  sør for Teheran og er administrasjonssenteret i Isfahan-provinsen og Irans tredje største by (etter Teheran og Mashhad). Befolkningen i 2000 var .

Isfahan er en av Persias eldste byer. Den nevnes av Ptolemaios under navnet Aspadana, et annet eldre navn var Djaiy. Isfahan synes å ha vært en betydelig by i den muslimske tid frem til den i 1387 ble ødelagt av Timur Lenk. En ny blomstring ble innledet ved at Abbas I gjorde byen til Persias residensby.

Isfahan ligger på bredden av Zayandeh Rud. Langs elvens søndre bredd ligger forstaden Djulfa, oppkalt etter den tidligere armenske by Djulfa, hvis innbyggere av Abbas den store i 1605 ble deportert til Isfahan. Mange armenske kirker preger området. Byen hadde tidligere siden sassaniderkongen Yazdegerd Is tid en betydelig jødisk koloni, som imidlertid siden 1900-tallets siste halvdel er svunnet helt bort. 

Isfahan ligger langs karavaneveigen Teheran-Isfahan-Shiraz-Bushehr-Bender Abbas, var et betydelig handelssentrum og blant Det persiske rikes mektigste byer fra 1600-tallet og frem til 1722. Den ble erobret i 1722 av afghanfyrsten Mahmud Ghilzai, gjenerobret 1729 av Nadir Shah men gjenvant aldri sin fordums betydning, særskilt etter at Teheran fra 1795 isteden vokste frem som landets hovedstad.

I Isfahan ligger den kjente Allahverdi Khan-broen som er 298 meter lang og bygget i 1602.

Isfahan ligger cirka 340 km sør for Teheran. Byen er kjent for sin store moské (frem til 1979 kjent som Masjed-e Shah, deretter Masjed-e Emam, begge navn brukes på folkemunne). Der finnes også et anlegg for anrikning av uran.

I 1979 ble Meidan Emam i Isfahan satt på UNESCOs verdensarvliste.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Iran
Provinsen Isfahan
Islamsk arkitektur
Verdensarven i Iran
Isfahan
Babur

Zahir-ud-din Mohammad Babur (alternativ staving Zaheeruddin og Babar eller Baber (født 14. februar 1483 i Andijon i Ferganadalen i Sentral-Asia, død 26. desember 1530 i Agra) var en erobrer fra Sentral-Asia som la grunnlaget for mogulriket på Det indiske subkontinent, og ble den første mogulkeiseren i 1526. Han var etterkommer av Djengis Khan på morssiden. Han var sterkt påvirket av persisk kultur, og dette påvirket både ham, hans etterkommere og forholdene i hans keiserrike.

Liv og virke

Bakgrunn
Hans opprinnelige navn var Zahir ad-Din Muhammad, men både hans familie og hans følgesvenner foretrakk å kalle ham Babur. Babur som var mer umiddelbart en etterkommer av Timur Lenk, var opprinnelig hersker i fyrstedømmet Ferghana i det senere Usbekistan. Hans morsmål var djaghatityrkisk. Men han ble som mindreårig fordrevet fra landet av usbekiske krigsherrer.

Hærfører
Han førte deretter kamper i området for at finne nye områder å erobre. I 1504 erobret han Kabul som gjennom tyve år så var hans maktbase og brakte ham inn i indisk maktpolitikk.

I 1526 foretok han et fremstøt mot Delhi-sultanatet som gjorde ham til herre over Nord-India. Hans hær hadde et overlegent kavaleri og artilleri. Slik slo han med letthet den tallmessig overlegne styrken ledet av sultanen Ibrahim Lodhi og erobret Punjab. Så rykket han videre, og ved Panipat den 21. april 1526 og året etter ved Khanwa (Khanua) vant han avgjørende seirer, igjen hovedsakelig takket være anvendelse av ildvåpen og rytteri. Med dette grunnla han mogulenes indiske herredømme blant annet over Delhi. Det lyktes ham imidlertid ikke å skape en fast administrasjon før sin tidlige død.

Babur ble regnet som en betydelig militær begavelse med intellektuelle interesser. Han har skrevet en selvbiografi, ved navn Baburnama, hvori han subjektivt beskriver sin karriere og politiske synspunkter.

Referanser

Kilder 
 The Babur-nama. Memoirs of Babur, Prince and Emperor Translated, Edited and annotated by Wheeler M. Thackston (New York) 2002 (Baburs selvbiografi).
 Rudi Thomsen: Stormogulernes Indien, København 1989.

Stormoguler
Personer fra Andijon
Mogulriket