alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ann-Mari Andersen

Ann-Mari Andersen (født 1. desember 1969) er en samisk sanger og musiker fra Kautokeino i Finnmark. Hun har flere albumutgivelser bak seg og synger i en rekke sjangre – alt fra salmesang til techno-pop. I 2008 deltok hun i Melodi Grand Prix 2008 med låten «Ándagassii» – den første samiskspråklige sangen i konkurransen på 28 år, etter «Sámiid ædnan» i 1980.

Liv og virke

Bakgrunn 
Ann-Mari Andersen er født og oppvokst i Kautokeino i Finnmark. Ann-Mari Andersen var ni år da hun begynte å spille gitar, og hun startet også etter hvert å traktere piano, men gitaren forble hovedinstrumentet. Senere har hun like gjerne opptrådt alene med gitaren sin som med fullt band.

Musiker
Ann-Mari Andersen har vært gjennom mange musikkstiler og -sjangre i løpet av karrieren. I ungdomsårene var hun engasjert i alt fra barnekor og ungdomskor, til gospelkor og rockeband. Andersen spiller en blanding av moderne pop kombinert med ethno- og worldmusic, og hun synger både på samisk og engelsk.

I 1993 deltok Ann-Mari Andersen i Sámi Grand Prix i Kautokeino med sangen «Ráhkisvuohta seamma lea», og vant. Seieren ga henne motivasjon til å jobbe videre med musikk. I år 2000 var Ann-Mari Andersen engasjert en periode ved det samiske nasjonalteateret, Beaivváš Sámi Teáhter. Teateret satte opp en musikalsk kabaret med den kjente regissøren Nils Gaup som veiviser. Med kabareten fulgte det opptredener og turné både i Norge og Finland.

Ann-Mari Andersen ble kjent for et større publikum i 2008, da hun deltok i Melodi Grand Prix med sangen «Ándagassii» (norsk oversettelse: tilgivelse). Hun vant delfinalen i Stavanger og nådde finalen i Oslo Spektrum. Sangen var den første samiske sangen i konkurransen på 28 år. 

Andersen har utgitt tre album: Ija hearva (2003), produsert av Svein Schultz, som blant annet fikk terningkast 5 i Dagbladet; Ándagassi (2009), produsert av Stein Austrud, som inneholder både tittellåten «Ándagassii» samt sangen «Du lahka» som klatret til andreplass på Norsktoppen sommeren 2007. 

I 2011 ga hun ut Hosianna! som inneholder både nye og gamle salmer og andre åndelige sanger. Alle utgivelsene er utgitt av Andersens eget plateselskap, Guldal Rec.

Diskografi 
 Ija hearva (album) – 2003 – Guldal REC
 Juovlaráfi (EP) – 2005 – Guldal REC
 Du lahka (singel) – 2007 – Guldal REC
 Ándagassii (album) – 2009 – Guldal REC
 Hosianna! (album) – 2011 – Guldal REC

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Blogg
 Plateselskapet Guldal Rec
 Kort presentasjon Melodi Grand Prix-artist 2008

Samiske musikere
Norske musikere
Vinnere av Sámi Grand Prix
Personer fra Kautokeino kommune
Fødsler i 1969
Movies.io

Movie.io er en søkemotor for filmer, som ble lansert 1. juni 2012. Nettstedet ble grunnlagt av Frederic Jacobs og Amos Wenger. Movie.io gir oppslag for en rekke filmer med sammendrag av handlingen, bedømmelse fra 1 til 10, lenke til reklamefilmer for filmene, og tidsvarigheten for hver film. nettstedet gir også lenker til Exodus BitTorrent tracker.

Søkemotorer
Filmnettsteder
De forente nasjoners økonomiske kommisjon for Afrika

De forente nasjoners økonomiske kommisjon for Afrika (engelsk: United Nations Economic Commission for Africa; forkortet UNECA) er FNs organ for økonomisk samarbeid i Afrika, etablert i 1958. UNECA har 53 medlemsstater og rapporterer til FNs økonomiske og sosiale råd.

UNECAs hovedkontor ligger i Africa Hall (åpnet i 1961) i Addis Abeba i Etiopia. I tillegg har organet regionale kontorer i Sentral-Afrika (Yaoundé i Kamerun), Øst-Afrika (Kigali i Rwanda), Nord-Afrika (Tanger i Marokko), det sørlige Afrika (Lusaka i Zambia) og Vest-Afrika (Niamey i Niger). Blant UNECAs prosjekter finner man det transafrikansk hovedveinettet.

Eksterne lenker
 

FN-organisasjoner
Organisasjoner etablert i 1958
Internasjonale relasjoner i 1958
Gällared kirke

Gällared kirke  (svensk Gällareds kyrka) er et kirkebygg i Falkenberg kommune. Den tilhører Gällareds församling i Göteborgs stift.

Kirkebygget 
Gällared kirke ligger i den nordre utkanten av Gällared, sammen med skolen. Den er hvitpusset og har store rundbuede vindusåpninger. I øst er det et halvsirkelformet sakristi og i vest et tårn, som er smalere enn kirken. Trolig inngår rester av en kirke fra den eldre middelalderen i Gällareds nåværende kirke, som ble bygget om 1831. Tårnet kom til i 1856, etter tegninger av Johan Adolf Hawerman.

Inventar 
 Altertavleen og prekestolen er laget i 1862 i nyklassisistisk stil av Johannes Johansson i Mjöbäck, men også en eldre altertavle og prekestol, begge fra 1651, finnes i kirken. 
 Døpefonten er fra middelalderen og er laget av gotlandsk sandstein. 
 Fra middelalderen er det også et triumfkrusifiks og et par treskulpturer.
 Mariaskulpturen fra begynnelsen av 1400-tallet, skåret ut i tre.

Kilder 
 
 Gällared - en bok om kamp för överlevnad, Gällareds hembygdsförening, 1982.

Svenska kyrkans kirkebygninger i Sverige
Falkenberg kommune
Religiøse byggverk fra 1831
1831 i Sverige
Vardø kapell

Vardø kapell, også kalt Stegelnes kapell, står ved kirkegården på Steglneset, omkring 200 meter sør for Vardøhus festning i Vardø by i Vardø kommune i Troms og Finnmark fylke, og er en tømret langkirke bygget i 1908. 
 

I 1907–1908 ble det laget til en ny kirkegård i Vardø fordi det begynte å bli plassmangel på den gamle, og kapellet ble bygget i forbindelse med dette. Byggmester for kapellet var Lars Johnsen. Det finnes lite av skriftlige kilder om kapellet fra de første årene, men det ser ut til å ha blitt lite brukt. Ifølge muntlige kilder ønsket folk å ha gravferdene fra Vardø kirke, selv om det var den nye kirkegården som skulle brukes.

I motsetning til Vardø kirke ble ikke kapellet ødelagt under andre verdenskrigen. På 1990-tallet måtte det restaureres og det stod ferdig i 1997. I de seinere år har det blitt mer populært å bruke, og det blir nå holdt bryllup og barnedåper så vel som gravferdsgudstjenester i kapellet.

Referanser

Kilder 
 Arkitekturguide for Nord-Norge og Svalbard: «Vardø kapell»
 «Oversikt over nåværende kirker» på nettstedet kirkekonsulenten.no

Eksterne lenker 
 

Kirker i Vardø
Norske kirker fra 1908
Kirker i Varanger prosti
Mafalda

Mafalda er en argentinsk tegneseriestripe skrevet og tegnet av Joaquin Salvador Lavado, bedre kjent under signaturen Quino. 

Quino laget serien i årene 1964–73, og den trykkes fortsatt daglig i mange latinamerikanske aviser. I Norge gikk serien i Dagbladet på 1980-tallet, og et par pocketbøker er også utgitt (Mafalda viser navlen (1988) og Mafalda – Verden på ville veier (1991)). Serien gikk også som biserie i bladet Tommy og Tigern 1989–90.

Figuren Mafalda. en liten jente, har vært sterkt inspirert fra den amerikanske tegneren Ernie Bushmillers tegneserie fra 1933, Nancy (denne tegneserien har i Norge vært kjent under navnet «Trulte»).

Eksterne lenker
 Quinos offisielle hjemmeside
 Mafalda Online
 Mafaldas opprinnelse og historie 

Argentinske tegneserier
Tegneseriefigurer
Ingela Forsman

Ingela Birgitta «Pling» Forsman (født 26. august 1950 i Stockholm) er en svensk sangtekstforfatter innen populærmusikken. Mellom 1981 og 2009 har 37 av hennes tekster deltatt i den svenske Melodifestivalen, hvorav tre vant: «Bra vibrationer» (1985), «Se på mig» (1995) samt «Kärleken är» (1998). Hun har også skrevet teksten til en salme, «Blomningstid» (nr. 943 i Psalmer i 2000-talet) samt to barnebøker.

Blant de hun har samarbeidet med når det gjelder melodifestivalsbidragene, kan nevnes Lasse Holm, Bobby Ljunggren, Nanne Grönvall, Michael Saxell samt Agnetha Fältskog. 

Forsman har også skrevet svenskspråklige sangtekster til flere Disney-filmer fra de senere årene. Siden premieren på Sjuan er hun én av to kanalverter. Hun arbeidet en tid på 1990-tallet som kanalvert på TV4.

Melodifestivalbidrag 
 1981 - «Men natten är vår» - 5.-plass
 1983 - «Bara en enda gång» - 5.-plass
 1984: 
 «Kall som is» - 4.-plass
 «Tjuvarnas natt» - delt 6.-plass
 1985: 
 «Bra vibrationer» - 1.-plass
 «1 + 1 = 2» - uplassert
 «Jag vet hur det känns» - 5.-plass
 1986 - «ABCD» - uplassert
 1987: 
 «När morgonstjärnan brinner» - 3.-plass
 «Det finns en morgondag» - uplassert 
 1988: 
 «Nästa weekend» - uplassert
 «Om igen» - 2.-plass
 1989: 
 «Du (öppnar min värld)» - 4.-plass
 «Nattens drottning» - 5.-plass (sammen med et annet bidrag)
 1990:
 «Varje natt» - 3.-plass
 «Handen på hjärtat» - 4.-plass
 1991 - «Ett liv med dig» - 2.-plass
 1993 - «Närmare dig» - uplassert
 1994 - «Det vackraste jag vet» - 2.-plass
 1995 - «Se på mig» - 1.-plass
 1998 - «Kärleken är» - 1.-plass
 2000 - «När jag tänker på i morgon» - 2.-plass (sammen med et annet bidrag)
 2001 - «Ingenmansland» - 4.-plass
 2004: 
 «Min kärlek» - 2.-plass
 «Efharisto» - 6.-plass i «andra chansen»
 2005 - «Håll om mig» - 2.-plass
 2006: 
 «Etymon» - utslått i semifinalen
 «En droppe regn» - utslått i «andra chansen»
 «Jag ljuger så bra» - 7.-plass
 2007: 
 «Jag måste kyssa dig» - utslått i «andra chansen»
 2008: 
 «I Love Europe» - 9.-plass
 «Den första svalan» - utslått i semifinalen
 «Jag saknar dig ibland» - utslått i semifinalen
 2009: 
 «Med hjärtat fyllt av ljus» - tslått i semifinalen
 «Jag tror på oss» - utslått i «andra chansen»
 «Så vill stjärnorna» - 11.-plass
 «Du är älskad där du går» - Utslått i semifinalen

Referanser

Eksterne lenker 
 Porträttet - Ingela "Pling" Forsman på STIMs hjemmeside

Svenske låtskrivere
Personer fra Stockholm
Fødsler i 1950
Menneskeverd

«Menneskeverd» kan også referere til: Menneskeverd (organisasjon).
Menneskeverd er et begrep som brukes i etiske og juridiske sammenhenger, og som kan defineres på ulike måter. Det kan forstås som «menneskelivets ukrenkelighet» eller «alle menneskers like verdi». Innen rettsteori er begrepet brukt om ideen om at alle mennesker har bestemte grunnrettigheter. Begrepet menneskeverd har røtter i jødisk og kristen filosofi. Uttrykket menneskeverd (Dignitas humanus) ble brukt for første gang under tidlig renessansehumanisme.

Litteratur
Jon Wetlesen, Menneskeverd og menneskerettigheter; fire essays på veien til en dialog-etisk begrunnelse, Chr. Michelsens institutt, 1990

Se også
Menneskerettigheter
Dyrerettigheter

Referanser 

Etikk

en:Human dignity
Alessandro Striggio den yngre

Alessandro Striggio (1573–1630) var en italiensk poet, librettist og diplomat.

Det mest kjente verket til Striggio er librettoen til Claudio Monteverdis første opera, L'Orfeo (1607).

Liv 
Striggio kom fra en aristokratfamilie med forbindelse til hertughoffet i Mantova. Faren, madrigalisten Alessandro Striggio den eldre og moren, sangeren og luttenisten Virginia Vagnoli, gav sønnen en musikalsk utdannelse. I et dokument fra 1589 nevnes Striggio som musiker i et orkester som oppførte festmusikk til en av Medicienes bryllup.

Etter å ha studert rettsvitenskap var Striggio embetsmann og diplomat for Gonzagafamilien gjennom 20 år, og ble til slutt belønnet med adelstittelen marki.

Alessandro Striggio døde under en pestepidemi mens han var i Venezia i embeds medfør.

Virke 
På midten av 1590-tallet gav Striggio ut farens samlede verk og samarbeidet ved flere anledninger med Claudio Monteverdi. Striggio var medlem av det mantovanske vitenskapelige selskapet Accademia degli Invaghiti som gav Monteverdi i oppgave å komponere musikk til Striggios libretto L'Orfeo. Forbildet var  Ottavio Rinuccinis libretto til Jacopo Peris Euridice (1600). I 1608 skrev Striggio teksten til to operaer av Marco da Gagliano. Striggio fortsatte samarbeidet med Monteverdi også etter at komponisten var blitt kapellmester ved Markuskirken i Venezia. Minst to andre librettoer som Monteverdi satte musikk til stammer fra Striggio, den tapte operaen Lamento d’Apollo (ca 1620) og balloen (sunget ballett) Tirsi e Clori (1616),

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Timothy Dickey, "Alessandro Striggio (ii)", Allmusic.

Italienske forfattere
Librettister
Italienske diplomater
Personer fra Mantova
Universitetet i Ouagadougou

Universitetet i Ouagadougou (grunnlagt i 1974) holder til i Burkina Fasos hovedstad Ouagadougou. Det hadde 20 000 studenter i 2004.

Eksterne lenker
 

Ouagadougou
Ouagadougou
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1974
Utdanningsinstitusjoner i Burkina Faso
Sem stasjon

Sem stasjon er en jernbanestasjon på tettstedet Sem i Tønsberg kommune i Vestfold fylke. Stasjonen ble åpnet i 1881 da Grevskapsbanen (Vestfoldbanen) sto ferdig. I 1971 ble trafikken fjernstyrt. Persontrafikken opphørte i 1980.

Historikk
Sem stasjon ble formelt åpnet 13. oktober 1881 av kong Oscar II, regulær trafikk startet 7. desember samme år. Ved åpningen hadde stasjonen stasjonsbygning, pakkhus og toalettbygning. 

Fra 1891 til 1894 ble stasjonsnavnet en tid skrevet Sæm. 1971 ble stasjonen fjernstyrt, i 1980 ble persontrafikken nedlagt. Den brukes i dag som kryssingsspor, og er tilknyttet industrispor.

Den 4. juni 2013 tok det fyr i gavlveggen slik at den forbigående togtrafikken på Vestfoldbanen ble midlertidig stoppet, siden flammene var såpass tett på toglinjene.

Stasjonsmestre 
1881–1908: Olaus Pedersen (f. 1840)
1908–1927: Karl M. Edvardsen (1863–1955)
1927–1937: Sigurd H. Plyhn (f. 1877)
1937–1947: Bjørn Boiesen (1882–1954)
1948–1951: Karl Johan Rying (f. 1894)
1951–1959: Helge Johnsen (f. 1899) 
1960–?: Trygve Krogstad

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 

 

Jernbanestasjoner på Vestfoldbanen
Jernbanestasjoner i Norge uten persontrafikk
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Jernbanestasjoner åpnet i 1881
1881 i Norge
Byggverk tegnet av Balthazar Lange
Jernbanebyggverk i Tønsberg
Lauve stasjon

Lauve stasjon er en jernbanestasjon i Larvik kommune i Vestfold, den ble åpnet som Tjødling stasjon i 1881 da Grevskapsbanen ble tatt i bruk.

Fra 1894 ble stasjonsnavnet skrevet Tjølling, fra 1919 Løve og 15. desember 1933 fikk den dagens navn. 1971 ble stasjonen fjernstyrt, 1978 ble persontrafikken nedlagt. Den brukes i dag som kryssingsspor, og har sidespor.

Litteratur

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Vestfoldbanen
Jernbanestasjoner i Norge uten persontrafikk
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Samferdsel i Larvik
Jernbanestasjoner åpnet i 1881
1881 i Norge
Byggverk tegnet av Balthazar Lange
Byggverk i Larvik
Sarah Aaronsohn

Sarah Aaronsohn (født 5. januar 1890 i Zikhron Ya'akov, død 9. oktober 1917 samme sted) var et medlem av Nili, en jødisk spionring som arbeidet på britisk side under første verdenskrig. Hun var også søster av den kjente botanikeren Aaron Aaronsohn. Hun er noen ganger referert som «Nilis heroinne».

Liv og virke

Bakgrunn 
Aaronsohn ble født og døde i Zikhron Ya'akov i dagens Israel, men som på den tiden var en del av Det osmanske rike. Hun bodde en kort tid i Istanbul fram til desember 1915, da hun vendte tilbake til Zikhron Ya'akov for å unnslippe et ulykkelig ekteskap.

Beslutningen om spionasje 
På vei fra Istanbul til Haifa ble Aaronsohn personlig vitne til armenernes lidelser under første verdenskrig. I testamentet beskriver hun hundrevis av menn, kvinner og barn, som var syke armenere, bli transportert med tog, og en massakre av inntil 5000 armenere bundet til en pyramide av torner og brent levende. Etter reisen til Haifa skal enhver hentydninger til armenere ha sendt henne inn i hysteriske anfall. Ifølge Chaim Herzog bestemte Aaronsohn seg for å bistå britiske styrker etter det hun hadde vært vitne til i Anatolia.

Spionringen 
Sarah Aaronsohn, hennes brødre Aaron og Alexander, og en bekjent av dem, Avshalom Feinberg, dannet og ledet Nili. Sarah Aaronsohn ledet operasjonene og viderebrakte informasjonen til britiske agenter utenfor Israels grenser. Da Aaron Aaronsohn ikke var der, utførte hun spionasjeoperasjoner i Palestina. Noen ganger reiste hun gjennom osmanske områder og samlet informasjon ansett som nyttige for britene, og hun overbragte dem selv til britene i Egypt. I 1917 manet Alexander Aaronsohn henne om å bli værende i det britiskkontrollerte Egypt, da han ventet fiendtlige handlinger fra osmanske myndigheter. Hun vendte uansett tilbake til Zichron Yaakov og fortsatte aktiviteten for spionasjeringen.

Avsløring og død 
I september 1917 fanget osmanene hennes brevdue med en melding til britene, og de lyktes med å dekryptere koden. I oktober samme år omringet osmanene Zichron Yaakov, og arresterte en rekke personer, blant disse Sarah Aaronsohn. Etter fire dager med tortur, lyktes hun i å skyte seg selv med en pistol gjemt på hennes oppholdssted. Hun unngikk på denne måten videre tortur, og beskyttet sine samarbeidspartnere.

I sitt siste brev uttrykket hun håp om at hennes aktivitet i Nili skulle framskynde realiseringen av en jødisk nasjonalstat i Israels land.

Se også 
 Balfourerklæringen i 1917
 Sionisme

Referanser 

Personer fra Haifa-distriktet
Spioner
Personer fra første verdenskrig
Sionister
Spioner for Storbritannia
Det osmanske rike
Tyrkias historie
Sverre Strand (idrettsleder)

Sverre Strand (født 16. april 1883 i Kristiania, død 11. mars 1964) var en norsk fotballspiller og idrettsleder. Han vokste opp på Nordstrand og representerte Grane. I 1902 deltok han på Granes vinnerlag i det første norgesmesterskapet i fotball. Han var tapende finalist i 1903. Hans posisjon på banen var høyre half.

I forkant av den første skoleturneringen i fotball, som ble vunnet av hans gamle skole Oslo handelsgymnasium, grunnla han i 1903 Mercantile Ski- og Fotballklubb sammen med Hans Chr. Endrerud og Einar Maartmann. Da hans egen klubb Grane gikk i oppløsning i 1905–1906, meldte han selv overgang til Mercantile. Han dømte finalen i norgesmesterskapet i 1906.

Fra 1905 til 1906 var Strand president i Norges Fotballforbund. Han deltok dessuten på stiftelsesmøtet til Kristiania og Omegns Fodboldkreds i september 1905 og var medlem av stiftelseskomiteen som skulle utarbeide kretsens lover.

Strand var utdannet ved Oslo Handelsgymnasium og teknisk aftenskole. Han arbeidet som bilsakkyndig i Oslo og Aker, og i perioden 1927–1952 var han statens bilsakkyndige. Han ble i 1916 første leder av Norsk Motorcyckle-Club (senere Norsk Motor Klubb).

Referanser 

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Mercantile SFK
Norske fotballdommere
Fotballdommere som har dømt cupfinalen
Norske motorsportsutøvere
Norske idrettsledere
Norske fotballedere
Personer fra Oslo
Norgesmestere i fotball
Fødsler i 1883
Dødsfall i 1964
Albert E. Olsen

Albert E. Olsen (forkortet AEO) var et konsern og en landsdekkende kjede av maskin- og industrivarehus.

Albert E. Olsen leverer drift og vedlikeholdsprodukter til profesjonelle kunder i privat og offentlig sektor. Blant annet føres bekledning og fottøy, elektriske artikler, håndverktøy, løfte- og frakteutstyr, maskiner, kjemikalier, stiger/stillaser, sveise- og gassutstyr, verneutstyr og varer innen hydraulikk, renhold og lås/beslag.

Albert E. Olsen ble i 1902 grunnlagt av maskinist Albert E. Olsen i Trondheim. Han ble etterfulgt av sine sønner. I dag eies konsernet av fjerde generasjon.

Albert E. Olsens ekspansjon begynte for alvor da avdeling ble åpnet i Mosjøen (1956). Deretter fulgte Harstad (1968), Kristiansund (1981), Tromsø og Alta (1985), Oslo (1991), Kirkenes (1993), Bodø (1995), Stord (1997), Florø (2001), Orkanger (2005), og Bergen (2011).

Firmaet gikk konkurs i august 2019. 

Etter konkursen kjøpte TESS opp AEOs varelager og driftstilbehør.

Referanser 
<div class="references-small">

</div class="references-small">

Norske detaljistselskaper
Selskaper etablert i 1902
1902 i Norge
Oslo og Akershus Bandyregion

Oslo og Akershus Bandyregion

Stiftet:
2. juni 2004

Adresse:
Ekebergveien 101

Postnr:
1178

Poststed:
Oslo

Leder:
Odd Henning Arntzen

Nettside
http://www.oslobandy.idrett.no/ 

Oslo og Akershus Bandyregion (stiftet 2. juni 2004) er en administrativ enhet innenfor Norges Bandyforbund. Bandyregionen organiserer idrettene bandy, innebandy og landhockey i fylkene Akershus og Oslo. Oslo og Akershus bandyregion er en sammenslutning av Oslo Bandykrets (stiftet 1922) og Akershus Bandykrets (stiftet 1929).

Historie
Kristiania Ishockeykrets ble stiftet 15. mai 1922 og skiftet navn til Oslo Bandykrets 20. november 1929. 

Akershus Bandykrets ble stiftet 29. november 1929 av klubbene Grane, Hasle, Njård og Stabæk. Snarøen ble med åtte dager etter stiftelsen. Fra 1975 til 1992 het kretsen Asker og Bærum Bandykrets.

Referanser

Eksterne lenker
 

Bandykretser i Norge
Innebandy i Norge
Bandy
Bandy
Etableringer i 2004
Heimklang

Heimklang er forsamlingslokalet til Søgne Ungdomslag, bygget i 1915 på Lunde i Søgne, Agder.

Byggverk i Kristiansand
Newark-on-Trent

Newark-on-Trent (oftest forkortet til Newark) er en markedsby ved elva Trent Nottinghamshire i Øst-Midlands i England. Byen ligger ved motorveien A1 (langs ruten til oldtidsveien Great North Road) og jernbanen East Coast Main Line. Byens opprinnelse kan kanskje være romersk da den ligger ved en viktig romersk vei, Fosse Way. Byen vokste opp rundt festningen Newark Castle, nå i ruiner, og en stor markedsplass som nå er omgitt av historiske bygninger. Byen var et lokalt senter for ull og tekstilsalg. Under den engelske borgerkrigen ble byen beleiret av parlamentarikernes styrker og fikk støtte fra styrkene til prins Rupert av Pfalz i det slag som er kjent som «avlastningen av Newark» i 1644, noe som ga seier til rojalistene.

I henhold til folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 37 084 innbyggere, en økning på 35 129 innbyggere i 1991.

Kjente personer fra Newark-on-Trent 
 Thomas William Robertson (1829–1871) - dramatiker
 John Blow (1649–1708) - komponist og organist
 Godfrey Hounsfield (1919–2004) - nobelprisvinner i medisin
 Rupert Sheldrake (født 1942) - biokjemiker og forfatter

Vennskapsbyer 
Newark-on-Trent har siden 1984 følgende vennskapsbyer:

  Emmendingen, Tyskland
  Saint-Cyr-sur-Loire, Frankrike
  Sandomierz, Polen

Referanser

Litteratur 
 Smyth, Victor (1993): Life of a country boy 1925–1940: one boy's life in the Newark area.
 Mallory, Robert (1995): Newark in the Second World War. West Bridgford: Nottinghamshire County Council and Newark and Sherwood District Council.

Eksterne lenker 
 
 Newark Town Council
 Thoroton Society, bibliografi
 Newark Carnival, karneval for Newark

Byer i Nottinghamshire
Avshalom Feinberg

Avshalom Feinberg (hebraisk אבשלום פיינברג‎, født 23. oktober 1889 i Gedera, død 20. januar 1917) var en av lederne i Nili, et jødisk spionnettverk i osmansk Palestina, hvis formål var å hjelpe britene i kampen mot Det osmanske riket under første verdenskrig.

Feinberg ble født i Gedara, Palestina, som den gang var en del av Det osmanske riket. Han studerte i Frankrike, men vendte tilbake for å arbeide for Aaron Aaronsohn i den agronomiske forskningsstasjonen i Atlit. Kort tid etter at første verdenskrigs start, dannet Aaronsohn i hemmelighet Nili sammen med søsteren Sarah Aaronsohn, Feinberg og Yosef Lishansky. I 1915 reiste Feinberg til Egypt, hvor han etablerte kontakt med britiske Naval Intelligence Division (sjøfartsetteretningen). I 1917 reiste Feinberg igjen til Egypt, denne gangen til fots. Han ble tilsynelatende drept av beduiner i nærheten av den britiske fronten i Sinai, i nærheten av Rafah. Hans skjebne forble ukjent fram til etter seksdagerskrigen i 1967, da hans levninger ble funnetunder et palmetre som hadde vokst opp fra daddelkjerner han hadde i lommen.

I 1979 ble en ny israelsk bosetning på Sinaihalvøya, Avshalom, oppkalt etter ham. Etter at bosetningen ble forlatt i 1982 i henhold til Camp David-avtalen, fikk en ny bosetning navn etter ham, grunnlagt i 1990.

Referanser

Litteratur 
  Shlomo-Aryé Ben-Elkana, Avshalom Feinberg revient du désert. Ed. Réshafim. Tel-Aviv, 1967
  Efraïm et Ménahem Talmi, Lexique sioniste, Ed. Maariv. Tel-Aviv 1988
  Dvora Omer, Sara, héroïne du Nili
  Zeev Anar, Histoires de maisons. Ed. Ministère de la défense. Tel-Aviv 1988.

Eksterne lenker 
 Brev skrevet av Avshalom Feinberg ved Project Ben-Yehuda 

Personer fra Sentral-distriktet
Spioner
Sionister