alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Bundesnachrichtendienst

Bundesnachrichtendienst (BND, «den føderale etterretningstjenesten») er ved siden av Bundesamt für Verfassungsschutz og den militære etterretningstjenesten en av Tysklands tre føderale etterretningstjenester og har sete i Pullach ved München samt i Berlin. Den er underlagt Forbundskanslerens kontor.

Mens Bundesamt für Verfassungsschutz hovedsakelig er innrettet mot indre trusler, er Bundesnachrichtendiensts oppgave å skaffe sikkerhets- og utenrikspolitiske opplysninger om og fra andre land, ved hjelp av spionasje og andre midler.

Bundesnachrichtendienst har ca. 6 050 ansatte som arbeider ved dens to hovedkontorer, samt ved ca. 100 andre hemmelige kontorer i Tyskland (deriblant 70 i Bayern) og ca. 100 kontorer i utlandet. I øyeblikket blir et nytt hovedkontor bygget i det sentrale Berlin, og det er meningen å flytte hele hovedkontorvirksomheten hit. En viktig grunn er ønsket om geografisk nærhet til den føderale regjeringen.

Historie

BND springer ut av den tidligere såkalte Organisation Gehlen, dannet av tidligere medlemmer fra avdelingen Fremde Heere Ost (FHO) i den tyske generalstab under annen verdenskrig, som hadde ansvar for å skaffe opplysninger om landets fiender i øst (dvs. først og fremst i sovjetunionen). Reinhard Gehlen hadde ledet FHO fra 1942. Etter krigen ble han bedt av amerikanerne om å gjenoppbygge etterretningsorganisasjonen. For amerikanere var hans kunnskaper om sovjethæren interessant. Han fikk med seg et stort antall av sine tidligere medarbeidere. På denne måten kunne de få en ny identitet som mange var interessert i. Gehlen ansatte også en del SS-, SD- og Gestapo-offiserer.

Organisation Gehlen ble til Bundesnachrichtendienst i 1956.

Mellom 1948 og 1952 støttet Organisation Gehlen en gruppering i Polen som angivelig arbeidet for å styrte det sovjetinnsatte kommunistregimet. Da det i 1952 ble avslørt at det var en falsk sovjetiskkontrollert organisasjon som hadde mottatt penger førte det til en skandale. BND ble også kritisert på 90-tallet for hverken å ha klart å forutse murens fall, Sovjetunionens sammenbrudd eller den tyske gjenforeningen. Ofte blir det imidlertid innvendt at de færreste hadde forutsett dette.

BNDs virksomhet er lite offentlig, og derfor er lite kjent om organisasjonens virke. I november 2005 ble det avslørt at organisasjonen hadde drevet omfattende overvåkning av journalister i perioden 1993–1994.

Hovedkvarter 

BNDs hovedkvarter ligger i Mitte i Berlin og huser 4000 ansatte. Bygningen er på  m² og er verdens største hovedkontor for etterretning.

Presidenter for Bundesnachrichtendienst 
BND ledes av en president, og har også flere visepresidenter. Presidenter siden 1956 har vært:

Nåværende visepresidenter er Rüdiger von Fritsch-Seerhausen og baron Georg von Brandis.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Gesetz über den Bundesnachrichtendienst - BNDG vom 20.12.1990 (BGBl. I, 2979) i.d.F. vom 09.01.2002 (BGBl. I S 361) als PDF-Datei
 https://web.archive.org/web/20051208101000/http://www.military-info.de/Spezial/spionage.htm
 http://www.fas.org/irp/world/germany/bnd/index.html

Tyske myndigheter
Tysk etterretning
Etterretningsorganisasjoner
Etableringer i 1956
Aston Martin Lagonda

For artikkel om bilprodusenten Aston Martin Lagonda Ltd., se Aston Martin

Aston Martin Lagonda var en firedørs sedan produsert av Aston Martin i Newport Pagnell, England i perioden 1976 til 1989.

Aston Martin var nær ved å gå konkurs på midten av 1970-tallet og trengte en bilmodell som raskt kunne bedre situasjonen. Tradisjonelt har Aston Martin laget 2-dørs sportsbiler, mens Aston Martin Lagonda var en firedørs sedan med en helt ny V8-motor. Like etter lanseringen mottok Aston Martin flere hundre bestillinger på bilen.

Bilen ble designet av William Towns. En rekke varianter ble introdusert av denne modellen, og på midten av 1980-tallet gjorde man et forsøk på å runde av de rette kantene og fjernet vippelyktene som viste seg å være av variabel kvalitet.

Lagonda var den første serieproduserte bilen i verden som hadde datastyring og et digital instrumentpanel.

Varianter av Aston Martin Lagonda:

 Rapide (en to-dørsutgave med kortene akselavstand)
 Tickford limousin

Spesifikasjoner
 Motor: 5,3 liter (5 340 cm³) V8
 Lengde: 5,3 meter
 Bredde: 1,5 meter
 Vekt: 2 097 kg
 Toppfart: 230 km/t

Referanser 

Lagonda
Bilmodeller introdusert i 1976
Østensjøvannet

Østensjøvannet er en innsjø som ligger midt i bydelen Østensjø i Oslo kommune. Innsjøen har et areal på  og ligger 107 meter over havet. Innsjøen er omkranset av drabantbyene og boligstrøkene Lambertseter, Bogerud, Abildsø, Manglerud, Rognerud, Oppsal, Ulsrud og Bøler. Den regnes som en av Norges mest artsrike innsjøer for vann- og sumpvegetasjon, noe som videre danner grunnlag for et rikt fugle- og dyreliv der. Artsrikdommen og den sentrale beliggenheten gjør dessuten vannet til et av landets mest benyttede rekreasjonsområder.

Innløp og utløp 
Østensjøvannets største tilsig kommer fra Smedbergbekken (Langemosen–Østensjøvannet), Bølerbekken (Ulsrudvannet–Østensjøvannet) og Ulsrudbekken (Oppsal–Østensjøvannet). 

Østensjøvannets naturlige utløp danner Østensjøbekken, som renner ut fra vannets nordende. For å bedre avløpet, og dermed sikre en stabil vannstand under høst- og vårflommene, ble det på begynnelsen av 1960-tallet sprengt ut en tunnel. Tunnelåpningens inngang kan sees ved vannets nordvestside. Tunnelvannet møter Østensjøbekken før den renner ut i Alna ved Bryn stasjon.

Østensjøområdet miljøpark 

Østensjøvannet og omkringliggende våtmarksområder () utgjør Østensjøområdet miljøpark. Vannflaten og våtmarksområdet rundt ble etter engasjement fra foreningen Østensjøvannets Venner vernet som naturreservat den 2. oktober 1992. Innenfor verneområdet, som også gjelder store deler av turveinettet, er det båndtvang for hund, forbud mot ferdsel med båt, fiskeforbud i den isfrie perioden, samt forbud mot å gjøre opp ild.

Vannet har gjennom tidene vært nyttet til kunstløp og hurtigløp på skøyter. Den norske skøytepioneren Axel Paulsen bodde i området og utviklet seg som skøyteløper på Østensjøvannet.

Plante- og dyreliv  

Området har stort biologisk mangfold og regnes som en av Norges rikeste innsjøer på vann- og sumpvannplanter. Det er påvist mer enn 440 plantearter i reservatet. På Bogerudmyra sør for vannet finnes de rødlistede artene kjempestarr og vasstelg. 

Det er observert 223 fuglearter i reservatet, hvorav rundt 40–50 arter hekker årlig. 58 av dem er rødlistet. Toppdykkeren, som hekket her første gangen i 1972, er vannets karakterart. Under vår- og høsttrekkene observeres det årlig sjeldne fuglearter her.

Det er registrert 8 arter med flaggermus,  insektarter, 4 arter med amfibier, 12 sneglearter og 3 iglearter ved vannet. Mange av artene står på Norsk rødliste for arter.

Vannet er også anerkjent som Nord-Europas største andereservat.

Se også 
 Verneområder i Oslo
 Liste over innsjøer i Oslo

Referanser

Litteratur 
 
 
 Jørn Areklett Omre / Finn Arnt Gulbrandsen red. Østensjøvannet, Naturreservatet i Oslo (2000)  Orion Forlag ISBN 82-458-0428-2

Eksterne lenker
 
 Østensjøvannets venner
 Enkel tur rundt Østensjøvannet på UT.no
 Blad fra Østensjøvannets venner

Innsjøer i Oslo
Bydel Østensjø
Naturreservater i Oslo
Verneområder opprettet i 1992
Idrettsanlegg i Oslo
Tidligere skøytearenaer i Norge
Artikler i skøytesportprosjektet
Våtmarker i Norge
Fylkesvei 660

Fylkesvei 660 (Fv660) går mellom Åfarnes i Rauma og Eidsvåg i Molde.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter

Nesset prestegård

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 Vegliste Møre og Romsdal
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Møre og Romsdal
Veier i Molde
Veier i Rauma
38. nordlige breddegrad

38. breddegrad er en breddegrad (tenkt linje) som går 38 grader nord for ekvator. Linjen krysser Europa, Middelhavet, Asia, Stillehavet, USA og Atlanterhavet. 

Akkurat denne breddegraden er spesielt viktig i Koreas nyere historie. Etter Japans nederlag i 1945, ble Korea delt i to okkupasjonssoner som ble okkupert av USA og Sovjetunionen, henholdsvis sør og nord for den 38. breddegrad.

Breddegraden deler Korea omtrent på midten og skulle bare være en midlertidig deling, ettersom de allierte under andre verdenskrig hadde blitt enige om å gjenopprette Korea som selvstendig nasjon etter at Japan hadde okkupert og etablert Korea som koloni i 1910.

I 1948 ble derfor breddegraden den offisielle grensen mellom de to koreanske nasjonene som proklamerte seg som selvstendige nasjoner. Da Koreakrigen (1950–1953) ble avsluttet ble den nye grensen mellom de to koreanske nasjonene trukket midt i den demilitariserte sonen, som kutter den 38. breddegrad på skrå fra sørvest til nordøst nord for Seoul.

Land som deles
Land som den 38. breddegrad krysser:

 -- Ile de la Galite

 -- Honshu

Se også 
Panmunjom

Referanser 

Koreakrigen
Breddegrad
Randi og Ronnis restaurant

Randi og Ronnis restaurant (også kjent som Randi og Ronnys restaurant) er en norsk komi- og eventyrserie for barn og ungdom som ble sendt på NRK i 1986. Dette var den siste TV-serien med Tramteatrets Pelle Parafins Bøljeband.

Rolleliste
Arne Garvang – Pelle Parafin, Gammel sur en
Anders Rogg – Leon Latex, Journalist Iglevik 
Liv Aakvik – Frida Frosk, Fru Nilsen
Anne Nyutstumo – Ragna Rekkverk, Fru Molén, Bankfunksjonær
Marianne Krogness – Sandra Salamander, Helserådet, Anne Leggevann, Fru Schrøder 
Billy Johansson – Billy Betong, visergutt 
Henning Westeng – Kåre Kelner
Kine Hellebust – Randi, Fru Ålefjær, skoleelev
John Nyutstumo – Ronni, Helserådet, skoleelev, bilselger  
Helge Winther-Larsen – Hr. Molén, pliktoppfyllende skoleelev 
Magne Bruteig – Lærer'n, spøkelset Leonardo Bengani, Hr. Nilsen, brannmann 
Per Kjeve – Harry Hagen, Banksjef Bjarte Banken (Undercover som bankskurk), Reidar Rektor, brannmann 
Anitra Eriksen – Cindy
Elsa Lystad – Enkefru Beate Hoop
Terje Nordby – Lærer Lampe, Helserådet
Thea Stabell – Signora Dora
Kristin Kajander – Astrid
Thorsten Dulsrud – Guttorm Grevling i 1. episode 
Turid Øversveen – Bankfunksjonær 
Jordi Ribera – Turistsjef 
John Sigurd Kristensen – Politimann 1
Klaus Hagerup – Politimann 2
Ola Johansen – Plateprodusent Ola-Ola Heia 
Trommekandidater 
Carl I. Hagen 
Albert Nordengen 
Sigurd Allern 
Kristian 
Roger Ruud
Labbetuss 
Bjørge Lillelien 
Anita Skorgan
Ivar Dyrhaug

Låtrekkefølge i serien 

 «Det svinger av et hjerteslag» 
 «Det året vi lærte å lage mat» 
 «Flom» 
 «Trommer og bass» 
 «Fru Hopp er topp» 
 «Hvite skurker» 
 «Å hei å hoi Ohio» 
 «Kandahar-parodi på Randi & Ronni (spilt av Anne Marit Jacobsen & Frode Rasmussen)» (Ikke med på albumet)
 «Jeg eier hele verden» 
 «Hvorfor» 
 «Randi og Ronnis restaurant» 
 «Arrivederci Venezia»
 «Kom deg ut»

Referanser

Eksterne lenker 

Norske komiserier
Norske barneserier
Norske ungdomsserier
Norske eventyrserier
TV-produksjoner på NRK
Tramteatret
Norske TV-serier fra 1980-årene
Arild Wærness

Arild Wærness (født 15. august 1952) var med som stifter av Raptus tegneseriefestival i Bergen i 1996.

Han var Raptusgeneral i årene 1996–2000, 2002–2004 og nestleder i 2001. Wærness kom så tilbake som «festivalgeneral» i 2010.
I 2003 startet han Westwind forlag sammen med Frode Haaland.

Referanser

Eksterne lenker 
 Arild Wærness - ComicWiki
 Arild Wærness på Raptus

Norske forleggere
Fødsler i 1952
Norsk Lektorlag

Norsk Lektorlag (også kalt Lektorlaget) er en norsk fagforening for lektorer med mastergrad eller hovedfag fra universitet eller høyskole, og for andre akademikere med tilsvarende utdannelse. De fleste av Lektorlagets medlemmer har jobber innen undervisning, kulturformidling, personalledelse eller veilednings- og informasjonsarbeid. Foreningen er tilsluttet hovedorganisasjonen Akademikerne. Foreningen utgir fagtidsskriftet Lektorbladet – Tidsskrift for fag, kultur og utdanning.

Etablering og utvikling 
Norsk Lektorlag ble etablert i november 1997. Bak initiativet sto lektorer som mente at interessene til universitetsutdannede lektorer ikke ble godt ivaretatt av deres fagforening Lærerforbundet, og at forbundets fagpolitiske linje i for liten grad satte fagkunnskap i sentrum for norsk skole.

Like etter gikk Lærerforbundet til sak mot det nyetablerte Lektorlaget, ettersom forbundet mente å ha enerett på navnet «Norsk Lektorlag». Dette fordi en tidligere fagforening for lektorer hadde båret dette navnet fra 1939 til 1983, da den skiftet navn til Norsk Undervisningsforbund, som så i 1993 gikk inn i Lærerforbundet. 

Både herredsretten og lagmannsretten kom imidlertid til at navnet var ledig, og Lærerforbundet tapte søksmålet. Avklaringen av navnetvisten 30. januar 2001 var med på å åpne for at Norsk Lektorlag 15. mars 2001 ble tatt opp i hovedorganisasjonen Akademikerne. Med det ble Lektorlaget en fullverdig fagforening med forhandlingsrett. 

Norsk Lektorlag var lenge en forholdsvis liten fagforening, som organiserte et mindretall av lektorene i norsk skole. Først i 2008 passerte foreningen 2000 medlemmer. Medlemsutviklingen har imidlertid vært jevn og økende, og i 2020 passerte Lektorlaget 8000 medlemmer.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Norsk Lektorlags fagtidsskrift Lektorbladet
 

Akademikerne
Norske fagforbund
Organisasjoner etablert i 1997
Utdanning i Norge
Krigsskoleutdannede offiserers landsforening

Krigsskoleutdannede offiserers landsforening (KOL) ble stiftet i 1909 og er den eldste fagforeningen for norske offiserer. Foreningen er tilsluttet hovedorganisasjonen Akademikerne. Foreningen organiserer offiserer og sivile med høyere utdannelse i Forsvaret. Foreningens sekretariat holder til i Oslo, og ledes til daglig av et generalsekretariat. Krigsskoleutdannede offiserers landsforening utgir fagtidsskriftet Pro Patria/Vårt Vern. Leder for foreningen er oberstløytnant Knut Bremerthun.

Foreningen hadde 1 037 medlemmer per 1. januar 2008.

Referanser

Eksterne lenker 
 Krigsskoleutdannede offiserers landsforening
 Akademikerne

Norske fagforbund
Organisasjoner etablert i 1909
Akademikerne
Norske militærorganisasjoner
Pressefotografenes Klubb

Pressefotografenes Klubb (PK) er en norsk interesseorganisasjon for over 200 pressefotografer. Hvert år arrangerer organisasjonen konkurransen Årets Bilde og DOK-festivalen i Fredrikstad.

Leder for PK i 2021 er Marte Christensen.

Historie 
Oslo Pressefotografers klubb ble stiftet 1. februar 1933 av pressefotografene Ingvald Møllerstad (Aftenposten), Victor Uppmann (Tidens Tegn), Aage Kihle (NTB) og Roald Haraldsen (Dagbladet). Klubben begynte så arbeidet for å bedre arbeidsvilkårene, forsvare egen status og rettigheter knyttet til bildebruk i dagspressen.

Klubben skiftet navn til Pressefotografenes Klubb i 1960, og har gjennom årene hatt lokalavdelinger i Oslo, Bergen, Trondheim og Stavanger.

I 1959 startet klubben å gi ut prisen Snill Gutt eller Snill Pike. Den ble gitt til fremstående personer i offentligheten som hadde vist stor evne til å samarbeide godt med pressen. I 2013 ble det dog slutt, da årsmøtet i PK, valgte å avvikle kåringen. Geir Lippestad ble den siste som mottok prisen.

I 1964 startet PK med den juryerte kåringen av Årets bilde, som fortsatt eksisterer den dag i dag. Før den tid var det sporadiske kåringer av de beste bildene, hvor blant annet Knut Skarland i VG vant en publikumspris i 1956.

I 1977 var det 130 medlemmer. Over ti år senere, 1988, var det 370 medlemmer i klubben. I 2015 var det registrert 195 betalende medlemmer. I tillegg kommer to æresmedlemmer, 56 pensjonister og sju styremedlemmer som ikke betaler medlemsavgift.

Tidligere ledere for PK var i 2017-2021 Jarle Aasland, og i 2016 Sveinung Uddu Ystad. Før han var Terje Bringedal, fotograf i VG, leder.

Årets bilde 
Årets Bilde er en årlig juryert foto- og videokonkurranse som arrangeres av Pressefotografenes Klubb. Konkurransen består av flere kategorier og skal fremme den beste norske fotojournalistikken gjennom et helt kalenderår.

Konkurransen er åpen for alle, så lenge bidragene er produsert i henhold til gjeldende normer for presseetikk i Norge, herunder Vær varsom-plakaten.

Referanser

Eksterne lenker 
 Pressefotografenes Klubb

Norske journalistorganisasjoner
Organisasjoner for fotografi
Fotojournalister
Ernst Heinrich von Schimmelmann

Ernst Heinrich greve von Schimmelmann (født 4. desember 1747 i Dresden, død 9. februar 1831 i København) var en dansk statsmann, plantasjeeier og greve. Han var sønn av Heinrich Carl von Schimmelmann.

Politisk karriere 
Schimmelmann hadde studert bl.a. nasjonaløkonomi i utlandet og innehadde en rekke embeter i sentraladministrasjonen, men ble avskjediget av Ove Høegh-Guldberg i 1783. Året etter deltok han i kronprins Frederiks statskupp mot Høegh-Guldberg og ble utnevnt til finansminister. Han var finansminister inntil 1813 og senere statsminister.

Slavehandel 
Danske plantasjeeiere tjente store formuer på sukkerhandelen og slavehandelen i Dansk Vestindia. På 1700-tallet ble Schimmelmann-familien den rikeste familien i Danmark takket være inntektene fra sukkerhandelen. Familien dominerte i stor grad hele det økonomiske liv i Danmark – Heinrich Carl von Schimmelmann var finansminister i Danmark-Norge 1768–82, og Ernst Heinrich von Schimmelmann fra 1784, som tidligere nevnt.

Schimmelmann utarbeidet en rapport hvor han påviste at den danske slavehandelen medførte store tap for eierne. Han redegjorde for at dersom man behandlet slavene bedre, kunne man forhindre den store barnedødeligheten som hvert år gjorde at antallet slaver på De vestindiske øyer sank. Schimmelmann var selv slaveeier og hadde en stor sukkerplantasje på Saint Croix. Videre var han medeier i selskapet som førte slaver fra Gullkysten i Afrika og over til Vestindia og han hadde store økonomiske interesser i sukkerindustrien. 
Schimmelmanns fokus var på å forbedre slavenes kår på samme måte som man er i mot dårlig behandling av husdyrene man eier. Han var ikke i mot selve slaveriet, men transporten fra Afrika. Han og familien hadde selv flere slaver også i København.

Finansminister Schimmelmanns arbeid for å stoppe slavehandelen ble satt i kraft i 1792 ved kongelig Forordning om negerhandelen av 1792. Handelen skulle opphøre fra 1803 og det ble presisert at det i perioden forut ikke var noen begrensninger på slaveimporten. Staten skulle også yte rimelige lån til innkjøp av slaver før opphevelsen av importen.

Privatliv 
Schimmelmann giftet seg i 1775 med komtesse Emilie Rantzau. Hun døde av tuberkulose fem år senere i en alder av 28 år. Han giftet seg på nytt i 1782 med Charlotte Schubart.

I 1782 fikk han reist minnesmerket «Emiliekilde» til minne om sin første ektefelle.

Hans familie og han selv ligger begravet i Sankt Petri kirke i København.

Ordener 
I 1790 mottok han Elefantordenen.

Referanser 

Danske finansministre
Elefantordenen
Dannebrogordenen
Medlemmer av Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab
Fødsler i 1747
Dødsfall i 1831
Heinrich Carl von Schimmelmann

Heinrich Karl von Schimmelmann (født 13. juli 1724 i Demmin, død 16. februar 1782) var en tysk kjøpmann, som senere trådte i dansk tjeneste. I Danmark ble han landets viktigste finanspolitiker og ble opphøyet i grevestanden.

Biografi 
Han var far til den danske statsmannen Ernst Heinrich von Schimmelmann. Han var også utgiver av Wandsbecker Bothe. 

Som kjøpmann i Dresden og kursachsisk accise-forpakter bygget han opp en betydelig formue. Dermed kunne han åpne et handelshus i Hamburg og ble eier av flere gods i Holsten. I 1761 trådte han som kommerseintendant i dansk tjeneste og ble 1762 opphøyet i friherrestanden, og 1779 i grevestanden. 1762 bygget han Wandsbecker Schloss. Hans betydningsfulle rolle for Danmarks finanser var grunnlaget for sønnens senere utnevnelse til dansk finansminister.

Ikke alle hans initiativer var uomstridt, hverken innføringen av tallotteri i Købehavn, Altona og Wandsbeck eller økningen av papirpenger på København-børsen.

Referanser

Litteratur 
 Christian Degn: Die Schimmelmanns im atlantischen Dreieckshandel. Gewinn und Gewissen, Neumünster 2000, ISBN 3-529-06148-4

Eksterne lenker 
 

Schimmelmann, Heinrich Carl von
Schimmelmann, Heinrich Carl von
Personer fra Demmin
Elefantordenen
Dannebrogordenen
Bryggeri- og drikkevareforeningen

Bryggeri- og drikkevareforeningen (BROD) er et særforbund innen Næringsmiddelbedriftenes landsforening (NBL), som inngår i Næringslivets Hovedorganisasjon. Fram til 2007 het organisasjonen Bryggeri- og mineralvannforeningen (BROM). 

Medlemmene er i all hovedsak de norske bryggeriene, og organisasjonen arbeider for medlemmenes interesser når det gjelder omsetning, avgiftslegging og annen regulering av øl og mineralvann. Organisasjonen publiserer også salgstall fra butikk for øl og mineralvann. Sekundære mål er at foreningen skal bidra til bevaringen av den norske ølkultur, gjennom opplysningsarbeide som synliggjør de gastronomiske synergieffekter mellom øl og mat. En tid delte de ut utmerkelsen Årets Ølhund, hvis mottakere har vært blant annet  Kåre Siem.

Organisasjonen er norsk medlem av den europeiske bryggeriorganisasjonene Brewers of Europe og Union of European Beverages Association (UNESDA).

Fra 2009 ble organisasjonen ledet av Petter Nome. Bryggeri- og drikkevareforeningen hadde i 2017 132 medlemmer.

Historie 
Bryggeriforeningen ble stiftet 18. november 1901, da Christiania Bryggeriers Forening av 1893 slo seg sammen med Norsk Bryggeriforening av 1894.  Opprinnelig var det 45 medlemmer. Mineralvannsprodusentene stiftet egen forening i 1913 med 230 medlemsbryggerier.  I 1988 ble disse slått sammen til Norsk Bryggeri- og Mineralvannsforening (NBMF), endret til nåværende navn i 2005.

Foreningens historie er angitt i Øystein Øystås bok Brygg, brus og bruduljer (2001).

Referanser

Eksterne lenker
 Bryggeri- og drikkevareforeningen
 «Beer statistics. 2014 edition» (PDF), Brewers of Europe

Norske næringslivsorganisasjoner
Kapellmester

Kapellmester ( fra tysk: Kapelle «kor», egentlig fra latin: cappella «kapell» – slik man synger i kapellet; og Meister: «mester/leder») er betegnelsen innen musikk på en som leder en gruppe musikere under utøvelse av musikk.  Kapellmesteren er ofte en av de utøvende (som for eksempel bandleder og pianist Duke Ellington), men også en orkesterdirigent kan betegnes «kapellmester».

Se også 
 A cappella

Kunstneriske beskjeftigelser
Musikere
Musikkens Venner

Musikkens Venners Landsforbund (MVL) er en norsk frivillig organisasjon, stiftet 1947 for å bidra til arrangerering av gode konserter over det ganske land, ikke bare i de sentrale områder.  I starten var blant annet Kåre Siem en sentral pådriver.  Gjennom medlemstilbud, blant annet avtale med TONO bidrar Musikkens Venners Landsforbund til å lette arrangørenes arbeid.  Musikkens Venner har hatt lokalforening i de fleste norske byer, som står for en rekke lokale klassiske konserter hvert år.  Konseptet «Bamsekonsert» var et viktig prosjekt fra senere år, som rettet fokus mot musikk for førskolebarn. Musikkens Venners Landsforbund har også et mangeårig samarbeid med Barratt Due musikkinstitutt. Organisasjonen har sin administrasjon i Bergen. I 2012 ble den omformet til Klassisk-organisasjon for konsertarrangører.

M
Musikkinstitusjoner
Etableringer i 1947