alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Partido Liberación Nacional

Partido Liberación Nacional (norsk: «Nasjonalt Frigjøringsparti»; forkortet PLN) er et politisk parti i Costa Rica. 

Partiet ble stiftet av José Figueres Ferrer i 1951 etter at den costaricanske borgerkrigen var slutt, og ble snart et av de viktigste partiene i landet. I 2002 tapte partiet for første gang sitt andre valg på rad. Partiet fikk i dette tilfellet kun 27,1 % av folkets stemmer og fikk med dette 17 av 57 plasser i Nasjonalforsamlingen. Ved presidentvalget samme året fikk partiets kandidat, Rolando Araya Monge, kun 31 % av stemmene, noe som var det dårligste resultatet ved et presidentvalg noensinne for partiet, og ble dermed slått ut av Abel Pacheco.

Noen av de mest dynamiske og populære ledere som landet har hatt, kommer fra PLN. Blant dem kan det nevnes borgerkrigshelten José Figueres Ferrer og Nobels fredspris-vinneren Óscar Arias Sánchez.

Partiet er medlem av Sosialistinternasjonalen.

I nasjonalforsamlingsvalget 5. februar 2006 fikk partiet 25 av 57 plasser. Partiets presidentkandidat Óscar Arias vant presidentvalget med 40,92 % av stemmene. Fra 2010 til 2014 satt Laura Chinchilla som president for PLN. Partiets kandidat Johnny Araya klarte ikke å vinne presidentvalget i 2014.

Eksterne lenker 
 

Sosialdemokratiske partier
Politiske partier i Costa Rica
Politiske partier etablert i 1951
1950-årene i Costa Rica
Lars Evensen

For skøyteløperen med samme artikkelnavn, se Lars Evensen (skøyteløper)

Lars Samuel Myhrer Evensen (født 12. november 1896 i Drøbak, død 19. januar 1969) var en norsk politiker (Norges Kommunistiske Parti/Det norske Arbeiderparti) og fagforeningsmann.

Liv og virke

Tidlig virke
Han var utlært pølsemaker, og fagorganisert fra 1915. Han hadde flere tillitsverv i fagforeningen, og ble medlem av Norsk Kjøttindustriarbeiderforbunds styre fra 1920. Han var sekretær i organisasjonen fra 1924 til 1927, da han ble formann og forretningsfører i forbundet.

Han ble medlem av AP i 1921. Ved partisprengningen i 1923 fulgte han det nye NKP og hadde flere tillitsverv i partiet. Han var formann for NKP i Oslo og Akershus i 1926 - 1927 og medlem av sentralstyret fra 1925 til 1930. Han brøt da med NKP og meldte seg inn i AP i 1931. Fra 1932 var han medlem i Oslo Arbeiderpartis representantskap.

Evensen var aktiv i kommunepolitikken og organisasjonslivet: Han satt i herredsstyret i Lørenskog fra 1923 til 1928. Han var medlem av Arbeidernes justisfonds styre, av Arbeidernes avholdslandslags sentralstyre og varamann i Kjøttindustriens idrettslag - som han var med å stifte i 1930. Han utarbeidet også Norsk kjøttindustriarbeiderforbunds jubileumsskrift i 1932 og Oslo kjøttindustriarbeiderforbunds 30-årshistorie.

Han ble sekretær i Landsorganisasjonen i Norge i 1934 og nestformann i 1939.

Annen verdenskrig
Sammen med formann Konrad Nordahl var Evensen blant de fremste talspersonene for å konfrontere okkupasjonsmakten under den andre verdenskrig og ble fratatt vervet sommeren 1940. Evensen deltok på det andre Grimelundmøtet den 25. august 1941.

Etter melkestreiken og forsøket på nazifisering som rammet LO høsten 1941 dro Evensen til Sverige der han var ansatt ved legasjonen i Stockholm 1941-1944 og sjef for Flyktningekontoret,  1944-1945.

Etterkrigstiden
Han spilte en ledende rolle i Arbeiderpartimiljøet og var også blant initiativtakerne til iverksettingen av etterkrigstidens overvåkning av norske kommunister, og rekrutterte blant annet i 1944 den da 18 år gamle Arne Hjelm Nilsen til å kartlegge norske kommunister i politileirer i Sverige.

Etter krigen ble han handelsminister i samlingsregjeringen, og mellom 1947 og 1953 var han industriminister. Mellom 1954 og 1957 satt han på Stortinget. Han var fylkesmann i Vest-Agder mellom 1954 og 1966.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske industriministre
Norske handelsministre
Medlemmer av NKPs sentralstyre
Ap-statsråder
Statsråder i Regjeringen Gerhardsen I
Statsråder i Regjeringen Gerhardsen II
Statsråder i Regjeringen Torp
Stortingsrepresentanter fra Ap
Stortingsrepresentanter 1954–1957
Stortingsrepresentanter for Oslo
Lokalpolitikere i Lørenskog
Ap-politikere i Akershus
Fylkesmenn i Vest-Agder
Norske motstandsfolk under andre verdenskrig
Norske fagforeningspersoner
Personer fra Frogn kommune
Piotrkowska-gaten

Piotrkowska-gaten (polsk Ulica Piotrkowska) er en berømt gate i Łódź, og med sine 4,9 kilometer samtidig den lengste handelsgaten i Europa. Den går i rett linje fra Frihetsplassen til Uavhengighetsplassen, og regnes for å være en av Łódź’ mest praktfulle gater. 

Piotrkowska-gaten utgjør byens hovedakse, og har opp gjennom historien spontant definert formen til byens sentrum. Navnet ble for første gang brukt i 1821, og gaten var i begynnelsen hovedsakelig en kommunikasjonsvei som forente gamlebyen med den nye bydelen Łódka. Med tiden ble den omdannet til et senter for handel og underholdning, og ble raskt byens varemerke. Gaten gikk i stor grad til grunne etter andre  verdenskrig. Først i 1990 begynte en gradvis, men omfattende revitalisering. I dag kan Piotrkowska-gaten sies å inneha samme funksjon som gammeltorgene har i andre byer. 

De vakre bygningene (reist i art nouveau), urbanistikken, institusjonene, restaurantene, klubbene og pubene ved gaten har bidratt til å gi den en nærmest kultisk stemning, hvis spennevidde strekker seg langt utenfor Łódź’ grenser. 

I dag er Piotrkowska-gaten Łódź-agglomerasjonens hovedakse. Det er her eller i nærheten de fleste viktigste statlige institusjoner, banker, butikker, restauranter og puber befinner seg. Gaten er byens kulturelle, politiske, sentimentale, forretnings- og handelssenter. Den nordlige delen av gaten er omdannet til gågate, og er mer tettbygd med mange vakre mursteinshus. Gatens sørlige del er derimot noe mer løstbygd og preget av fabrikkbygninger. Skillet mellom de to delene utgjøres i dag av Adam Mickiewicz’ og Józef Piłsudskis allé.

Fra 1999 er gaten blitt dekorert med utendørsstatuer i bronse av kjente personligheter med tilknytning til Łódź (den såkalte Galeria Wielkich Łodzian – «De store łodzianers galleri»). På Piotrkowska-gaten finnes også Łódź’ Walk of Fame – Aleja Gwiazd.

Kjente bygninger

Mursteinshus
Esplanada
Ludwik Geyers aksjeselskap
Szaja Goldblums mursteinshus
Huset under Gutenberg
Oskar Kons mursteinshus
Herman Konstadts mursteinshus
«Krusche i Ender» mursteinshus
Wilhelm Landaus bankhus
Hotel Grand
Poznański-familiens mursteinshus
Rådhuset
Henryk Sachs’ mursteinshus
Karol Scheiblers mursteinshus
Schycht-familiens mursteinshus
Dawid Sendrowicz’ mursteinshus
Siemens kontorhus
Skoens hus
Teodor Steigerts mursteinshus
Dawid Szmulewicz’ mursteinshus

Palasser
Maksymilian Goldfeders palass
Karol Haertigs palass
Juliusz Heinzels palass
Juliusz Kindermanns palass
Scheibler-familiens palass
Robert Schweikerts palass
Steinert-familiens palass

Kirker
St. Stanisław Kostkas katedral
St. Matteus kirke
Pinsens kirke

Fabrikker
Den hvite fabrikk
Markus Silbersteins fabrikk

Piotrkowska-gaten
Robert Hecht

Robert Emmanuel Hecht jr. (født 3. juni 1919 i Baltimore i Maryland, USA, død 8. februar 2012 i Paris i Frankrike) var den ledende antikvitetsforhandleren i sin generasjon. Han gjorde sine første viktige salg på 1950-tallet, inkludert spredningen av samlingen til Ludwig Curtius, tidligere leder av det tyske arkeologiske instituttet i Roma, og senere salget av en rødfigurvase fra sent i det sjette århundre før Kristus til Metropolitan Museum of Art. 

I 1972 solgte han Eufronios-kratéret til Metropolitan Museum of Art for én million dollar. Krateret viste seg å være plyndret og eksportert ulovlig, og ble overlevert til den italienske stat i 2008. I forbindelse med dette ble Hecht tiltalt av italienske myndigheter, men saken falt gjennom etter at et hovedvitne plutselig trakk tilbake sine uttalelser. I etterkant av dommen mot den kjente antikvitetssmugleren Giacomo Medici i 2005 ble Hecht igjen etterforsket og tiltalt for ulovlig eksport og handel med plyndrete oldsaker. Hecht benektet kjennskap til den ulovlige herkomsten til oldsakene. Saken ble senere henlagt grunnet foreldelse.

Referanser 

Forretningsfolk fra USA
Personer fra Baltimore
Antikvitet

En antikvitet er etter norsk språkbruk en gjenstand som er minst hundre år gammel.

Begrepet antikvitet blir av historikere, brukt om saker fra antikken, med grense ca. ved renessansen. Når ting er svært gamle, bruker man i Norge like gjerne ordet oldsak, som betegner gjenstander en intuitivt synes er museumsting som viser historien fra steinalder og vikingtid og dermed arkeologiske.

Antikvitetshandel er et yrke som i Norge bare krever skraphandlerbevilling. Mange ting blir solgt der som går under tittelen «brukt». Enkelte ting har imidlertid stor verdi, og selges gjennom kvalifiserte firmaer, da gjerne i form av auksjoner. Slike firmaer har gjerne et kontaktnett som kan bekrefte autentisitet og forventet prisnivå. Dette gjelder ikke minst for brukskunst og kunstverker fra noen år tilbake.

Ifølge norsk lov er det forbudt å la visse ting av nasjonal og/eller historisk verdi ut av landet – og svært mange land har tilsvarende regler. Smugling er derfor blitt en del av Interpols arbeidsfelt. Fra tidligere tider har flere nåværende museumsdirektører arvet konflikter vedrørende retten til et betydelig antall gjenstander som ikke stammer fra vedkommende land.

Antikviteter er ofte så populære at det er blitt et eget yrke å lage forfalskninger. Kina har forøvrig funnet en særegen løsning på problemet, ved å lage perfekte kopier av antikviteter – og regler som gjør disse til «ekte» som en får lov å ta med hjem.

Handel
Historie

it:Antiquariato
Meskalin

Meskalin (3,4,5-trimetoksyfenetylamin) er et psykedelisk fenetylamin, og er beslektet med stoffer som LSD, psilocybin og 2C-B. Det forekommer naturlig i peyote- og san pedro-kaktusene, og også i en del andre planter i lavere konsentrasjon.

Historie 
Stoffet ble tradisjonelt brukt i sjamanistiske og religiøse ritualer blant urfolk i Amerika. Det ble inntatt i form av tørkede biter av kaktus, eller lagt i væske for å lage en rusgivende drikk.

Dosering 
En normal brukerdose er på mellom 200 og 300 mg ren meskalin, eller rundt 5 g tørket peyote-kaktus.  Den tørkede kaktusen har en sterkt bitter smak, så i dag velger mange å pulverisere plantestoffet, for å så fylle det i gelatinkapsler.

Virkning 
Meskalin gir en sterk, LSD-lignende rus, med forsterkede sanseintrykk, hallusinasjoner og endrede tankemønster. Rusen kan vare i mellom 12 og 18 timer.

Eksterne lenker 
 

Narkotika
Hallusinogener
Meseret Defar

Meseret Defar (amharisk: መሰረት ደፋር, født 19. november 1983 i Addis Abeba) er en etiopisk friidrettsutøver.

Hun tok gull på 5000 meter under OL 2004 i Athen med tiden 14.45,65. Året etter tok hun sølv under VM i Helsingfors, bare slått av Tirunesh Dibaba. I 2006 ble hun innendørs verdensmester på 3000 meter.

Personlige rekorder 

 All informasjon tatt fra IAAF profil.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Etiopiske langdistanseløpere
Olympiske mestere for Etiopia
Olympiske bronsemedaljevinnere for Etiopia
Verdensmestere i friidrett for Etiopia
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Etiopia under Sommer-OL 2004
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2004
Medaljevinnere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Etiopia under Sommer-OL 2008
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Etiopia under Sommer-OL 2012
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2012
Medaljevinnere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Etiopia under VM i friidrett 2005
Deltakere for Etiopia under VM i friidrett 2007
Deltakere for Etiopia under VM i friidrett 2009
Deltakere for Etiopia under VM i friidrett 2013
Personer fra Addis Abeba
Deltakere for Etiopia under VM i friidrett innendørs 2016
Oslo Montessoriskole

Oslo Montessoriskole (OMS) ligger i Huldreveien på Vettakollen i Oslo. OMS er en privat barne- og ungdomsskole som ble etablert i 1990 og har ca. 250 elever. Montessoripedagogikken utgjør skolens pedagogiske plattform.

Rektor ved skolen er Ellen Steina. Skolen gir rom for 1. til 10. trinnselever. Barneskolen er delt opp i grupper. Barn som går i første, andre og tredje klasse er fordelt på to grupper, gruppe A og B. Barn i fjerde til sjette klasse er fordelt på gruppene C og D. Barn som går i syvende og åttende klasse er i samme gruppe, og barn fra niende til tiende klasse er i en gruppe. Av skolens elever går ca. 65 på ungdomstrinnet. Aldersblanding er typisk og essensielt i Montessori-pedagogikken. OMS er en privat drevet skole, men deltar likevel i nasjonale prøver i 5. og 8. klasse hvert år (per 2009). OMS er den største Montessoriskolen i Norge.

Se også
 Montessoriskole

Eksterne lenker
 Hjemmeside

Skoler i Oslo
Friskoler i Norge
Montessoriskoler
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1990
Bråviken

Bråviken er en vik av Østersjøen utenfor Norrköping i Östergötland. Viken er over 5 mil lang og strekker seg omtrent fra Arkösund ved kysten helt inn til Pampusfjärden og Lindö like utenfor Norrköping. Deler av Bråviken er naturreservat.

Den hovedsakelige tettstedsbebyggelsen ligger langs den nordre, bratte kyststrekningen. De største stedene er Kolmården og Kvarsebo i Östergötland samt Nävekvarn i Södermanland.

En fergeforbindelse over Bråviken mellom Vikbolandet og Kolmården går mellom Skansen og Säter, den såkalte Skenäsleden. Fergeforbindelsen erstattet i 1959 strekningen mellom Kvarsebo og Färjestaden.

I 2006 søkte det russiske selskapet Peter Gaz om å få undersøke mulighetene til å trekke en naturgassledning gjennom Bråviken. Den tenkte gassledningen er en sidegren av den store naturgassledningen som trekkes mellom Tyskland og Russland.

Se også
Slaget ved Bråvalla

Referanser 

Norrköping kommune
Östergötlands läns geografi
Hildesheimerdomen

Hildesheimerdomen er en kirke i byen Hildesheim i den tyske delstaten Niedersachsen. Den er katedralkirke i bispedømmet Hildesheim. Den første katedralbygningen på dette stedet ble påbegynt allerede i 872. Dagens bygning og kunst er sammen med Michaelkirken på UNESCOs liste over verdens kulturarv fra 1985.

Historie

Bygging 

Hildesheimerdomen St. Maria ble bygd 872 av biskop Altfrid og ombygd og utvidet mellom 11. og 14. århundre. Alle etterfølgende bygninger ble reist på samme fundament. Den omkringliggende bispegård viser tydelig strukturen til katedralfestningen av Bernward av Hildesheim.

Ødeleggelser under andre verdenskrigen 

Under den andre verdenskrig ble katedralen nesten fullstendig ødelagt. Det skjedde i et bombardement 22. mars 1945. Grunnsten for gjenreisingen ble lagt 16. juli 1950, og kirken ble nyinnviet 27. mars 1960. Gjenreisingen er utført i antatt romansk stil; det er sett bort fra senere faser i barokk. Med henblikk på bispedømmets 1200-årsjubileum i 2015 planlegges ytterlige renoveringer og ombygginger.

Den tusenårige rosebusk 

Kirkebygningen er kjent for den såkalte tusenårige rosebusk som vokser på ytterveggen til apsis, innenfor korsgangen. Nøyaktig alder kan ikke måles. Men det finnes bevis gjennom minst 400 år. Busken skal være verdens eldste kjente rose.

Legenden nevner år 815. På den tiden skal keiseren Ludwig den fromme ha få lest en messe i forbindelse med at han var på jakt midt i skogen. Han hadde med et relikviar, og hengte det opp på en villrosekvist. Etter messen kunne han ikke få relikviaret løs. Dette så keiseren som et tegn på at han skulle grunnlegge et bispedømme der, ikke i Elze som opprinnelig planlagt. Bispedømmet skulle vies til Guds mor Maria, som rosen er et symbol for.

Etter at katedralen ble ødelagt under bombardement i 1945, var det bare en brent stump igjen av rosen, og man fryktet at bombardementet hadde blitt dens endelikt. Men røttene  var stort sett uskadet, og de begynte å skyte kvister igjen etter kort tid. Siden er nye grener blitt markert med skilt som viser årstallet da de begynte å vokse. Da befolkningen så de nye skuddene, ble de tatt som tegn på en god ny begynnelse og rosen har siden vært et symbol for byen.

Kunst 

Verdensberømt er følgende objekter av bronse fra biskop Bernwards tid (993–1022):
 Bernwardsdøren fra 1015 som viser frelseshistorien
 Kristussøylen fra 1020 som viser Kristi gjerninger

Eksterne lenker 
 

 verdensarven Hildesheim
 Bilder
 bispedømmets hjemmeside
 katedralmuseums hjemmeside
 katedralkirkens klokker

Verdensarven i Tyskland
Mariakirker
Golden League (friidrett)

Golden League var en årlig serie med friidrettskonkurranser organisert av det internasjonale friidrettsforbundet som løp fra 1999 til 2009. Serien ble erstattet av Diamond League fra sesongen 2010.

Serien ble etablert for å profilere de viktigste friidrettsstevnene. Utøvere (i utvalgte øvelser) som vant sin øvelse i alle seks stevnene deler på en jackpot på 1 million dollar.

Historie
Den første Golden League-sesongen var i 1998, og besto av følgende stevner: Bislett Games (Oslo), Golden Gala (Roma), Herculis (Monaco), Weltklasse Zürich (Zürich), Memorial van Damme (Brussel) og ISTAF (Berlin).

I 1999 ble Meeting Gaz de France i Paris lagt til.

I 2000 og 2001 ble potten på 1 million dollar redusert til 50 kg gullbarrer, og utøverne måtte bare vinne 5 av 7 stevner for å være med å dele jackpotten.

I 2003 gikk man tilbake til 1 million dollar som premie, og stevnet i Monaco ble kuttet ut fordi det ble gjort om til verdenscupfinale.

I 2004 ble Bislett Games midlertidig flyttet fra Oslo til Bergen på grunn av ombygningen av Bislett stadion.

I 2006 ble fordelingen av jackpotten endret slik at alle som vant fem av seks stevner delte halve potten, og resten av potten ble delt mellom de som vant alle stevnene.

I 2007 ble jackpotten delt mellom de som vinner alle seks stevnene. Hvis ingen vant alle, blir 500 000 dollar delt mellom de som vant fem stevner 

I 2008 endret serien navn fra IAAF Golden League til ÅF Golden League, etter at IAAF inngikk en toårs avtale med det svenske konsulentselskapet ÅF.

Øvelser
Hvilke øvelser som inngikk i Golden League varierte fra år til år. I 2007 var øvelsene:
Menn: 100 meter, 1500 meter, 110 meter hekk, tresteg, spydkast
Kvinner: 100 meter, 400 meter, 100 meter hekk, høyde, stavsprang

Jackpot-vinnere

Stevner

Eksterne lenker
 
 ÅF Golden League 2008
 Bislett Games 
 Meeting Gaz de France 
 Golden Gala
 Weltklasse Zürich 
 Memorial van Damme 
 ISTAF  

Friidrettsstevner
Repeterende arrangementer etablert i 1998
Opphør i 2009
Camilla Åseng

Camilla Åseng (født 31. mars 1987 i Bodø) er en norsk arkitekt og tidligere fotballspiller. 

Hun startet karrieren i Grand Bodø og scoret mange mål som angreps- og kantspiller. I 2006 dro hun til toppserielaget Trondheims-Ørn, der hun ble forsvarer. 

Åseng har spilt mange kamper for aldersbestemte landslag. Hun fikk sin debut for det norske U23-landslaget da hun kom inn i en treningskamp mot Tyskland den 26. juni 2007.

Hun var et halvår med fotballstipend i amerikansk collegeserie i Tampa i Florida senhøstes 2007. I 2013 var det opphold hos svenske Hovås Billdal, fordi hun i forbindelse med arkitektstudier ved NTNU var utvekslingsstudent ved Chalmers i Göteborg. Hun spilte hele finalen da Ørn vant sølv i NM i fotball for kvinner 2014. Åseng la opp i 2015. Likevel ble det syv kamper for Byåsen IL i 2016.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Profil på Trondheims-Ørns hjemmeside

Norske damelandslagsspillere i fotball
Norske fotballspillere
Fotballspillere for SK Trondheims-Ørn
Fotballspillere for IK Grand
Personer fra Bodø kommune
Norske arkitekter
Fødsler i 1987
Gunhild Følstad

Gunhild Bentzen Følstad (født 3. november 1981 i Namsos) vokste opp i Overhalla i Nord-Trøndelag og spilte fotball der til hun flyttet til Trondheim og begynte på Trondheims-Ørn i 2000. Hun spilte fast som midtstopper på Trondheims-Ørn fram til hun la opp i 2008. På landslaget hadde hun i flere år fast plass som høyreback.

I 2006 ble Gunhild Følstad den andre personen som mottok Estilprisen. Prisen, et gavekort på 5000 kr, deles ut til en person eller idrettslag i Namdalen som har oppnådde gode sportslige resultater. Følstad fikk prisen for sin innsats for Trondheims-Ørn og landslaget, samt sine gode holdninger utenfor banen.

Følstad ble rangert som nummer 96 på listen over de 1000 beste idrettsutøverne i Trøndelag på avisa Nidaros sin kåring i 2020.

Meritter 
Med Trondheims-Ørn:
 Seriegull 2001 og 2003
 Seriesølv 2004 og 2006
 Seriebronse 2002
 Cupmester 2001

Med landslaget:
 EM-sølv 2005

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske damelandslagsspillere i fotball
Norske fotballspillere
Norgesmestere i fotball
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2008
Fotballspillere under Sommer-OL 2008
Fotballspillere for SK Trondheims-Ørn
Personer fra Overhalla kommune
Fødsler i 1981
Unni Lehn

Unni Lehn (født 7. juni 1977 i Melhus) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte på kvinnelandslaget. Hun startet karrieren i hjemstedet Melhus, men dro videre til toppserielaget Trondheims-Ørn i 1994. I 2001 dro hun til det amerikanske fotball-laget Carolina Courage og spilte der til hun returnerte til Ørn i 2004. Hun har også hatt en lang karriere på det norske kvinnelandslaget og var med på å ta gull i OL i Sydney 2000.
 
Lehn la opp etter 2007-sesongen.

Lehn ble rangert som nummer 65 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.

Meritter 
Med Trondheims-Ørn:
 Seriegull 1994, 1995, 1996, 1997, 2000 og 2001
 Seriesølv 1998, 1999 og 2006
 Cupgull 1994, 1996, 1997, 1998, 1999 og 2001

Med Carolina Courage:
 WUSA-mester 2002

Med landslaget:
 OL-gull 2000
 EM-sølv 2005

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Norske fotballspillere i USA
Norske damelandslagsspillere i fotball
Olympiske mestere for Norge
Medaljevinnere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2000
Fotballspillere under Sommer-OL 2000
Fotballspillere for SK Trondheims-Ørn
Personer fra Trondheim kommune
Personer fra Melhus kommune
Norgesmestere i fotball
Olympiske medaljevinnere i fotball
Drammens Museum

Drammens Museum for kunst og kulturhistorie er et museum på Marienlyst i Drammen.

Museet omfatter Marienlyst gård, en lystgård fra ca. 1770, museumsbygningen fra 1930 med museets administrasjon, faste utstillinger og gjenstandssamlinger, og Lychepaviljongen fra 1990 med Galleriet, skiftende utstillinger og museumscafé, hallingtunet, med 5 gamle hus, det eldste fra 1760-tallet. Museet omfatter også de to største bevarte lystgårdene i Drammen, Austad gård og Gulskogen gård.

Museets samlinger kommer fra hele Buskerud og dekker områder som folkekunst og husflid, næringsliv, sjøfart, jordbruk, billedkunst, drakter og bunader, kirkekunst og kunstindustri. I hovedbygningen er det flotte rosemalte trekister og framskap fra Hallingdal og Numedal, bymøbler, norsk barokksølv fra 1700-tallet, norsk og nordeuropeisk glasskunst og en byhistorisk utstilling over Drammen

Drammen kunstforenings samlinger inngikk i museet fra 1996. Museet har et stort fagbibliotek, fotosamling og arkiv som dekker Drammens og Buskeruds historie.

Drammens Museum har samlet 25 hus fra hele Buskerud og gjenreist dem på et område rett bak Spiraltoppen. Her er det utviklet et kulturlandskap som gir inntrykk av tidligere tiders gårsdrift og gammel byggeskikk. Om sommeren er flere av bygningene åpne for publikum.

Kilder 
 Drammen kommune om Drammens Museum
 Drammens historie

Eksterne lenker 
 

 
Kulturminner i Drammen
Byggverk tegnet av Christian Fredrik Arbo