Hegrefamilien

se inndeling

Hegrefamilien eller hegrer (Ardeidae) er en relativt tallrik familie med mellomstore til store fugler i ordenen av pelikanfugler (Pelecaniformes). Familien består av mer eller mindre terrestriske vadefugler med semi-lange undere ekstremiteter, semi-lange slangehalser, og et semi-langt stilett- og kileformet nebb som fungerer som en forlengelse av halsen og det vanligvis slanke hodet. Kun gråhegre (Ardea cinerea) opptrer regulært i Norge.

Hegrefamilien teller 69 arter, hvorav 64 nålevende (med tilsammen 158 taxa) og fem utdødde (etter år 1600) arter. Artene fordeler seg på 19 slekter, hvorav ti er monotypiske. Hele 34 av artene regnes også som monotypiske. Ifølge BirdLife International er én art er kritisk truet, fem arter er sterkt truet, tre arter er sårbare, tre arter er nær truet, og 52 arter er livskraftige blant de 64 nålevende artene.

Taksonomi 
Opprinnelsen til denne familien oppsto trolig for omkring 55 millioner år siden, men klassifiseringen av den har vært mer problematisk. Hegrefamilien ble tidligere regnet til ordenen storkefugler (Ciconiiformes), men en studie publisert i 2008 foreslo å flytte den og ibisfamilien til pelikanfugler. Det knytter seg imidlertid fortsatt usikkerhet til  plasseringen.

Hegrefamilien er trolig søstergruppen til ibisfamilien (Threskiornithidae), men linjene skilte sannsynligvis lag alt under paleocen. Derfor plasserer noen disse familiene i egne ordener, Ardeiformes (hegrefugler) og Plataleiformes (ibisfugler), men dette savner (i øyeblikket) bred aksept. Kuramoto et al. (2015) har imidlertid funnet bevis for tidlig hybridisering mellom hegrer og ibiser etter splittelsen.

Hegrefamilien blir av og til delt inn i tre eller fire underfamilier; Tigrisomatinae (tigerhegrer), Botaurinae (rørdrummer) og Ardeinae (egentlige hegrer). Noen har også forsøkt å dele egentlige hegrer i daghegrer (Ardeinae) og natthegrer (Nycticoracinae). HBW Alive støtter ingen av disse inndelingene i øyeblikket, blant annet fordi den nåværende plasseringen av slekten Agamia gjør den parafyletisk. Agamia ble regnet til Ardeinae da tredelingen ble initiert. Tilsvarende usikkerhet knytter seg til plasseringen av slekten Cochlearius. En studie av skjelettets karakter for disse fuglene antyder at slekten kan være nærmere beslektet med de to rørdrummerslektene Botaurus og Ixobrychus.

Slektstre 
Skyggefuglens systematiske plassering har vært usikker. Den har tradisjonelt hatt sin egen familie, men AOU mente den var en del av pelikanfamilien. HBW Alive plasserer den imidlertid i sin egen familie, noe kladogrammet nedenfor også reflekter.

Biologi 
Hegrer er mellomstore til store (27–140 cm) vadende vannrovfugler med lange eller semi-lange ekstremiteter, lang eller semi-lang slangehals (S-hals), et langt eller semi-langt, spisst og kileformet nebb, kort stjert og relativt lange, brede vinger. Det er liten forskjell på kjønnene.

Hegrer er smarte våtmarkspredatorer, tilpasset å kaste sitt dolkeutrustede hode mot byttedyr med lynets hurtighet og dødelig nøyaktighet. Enten de står stille med stor tålmodighet, eller rører opp i bunnslammet med tærne for å se hva de kan løsne (eller tiltrekke seg), blander disse fuglene stillhet med rask og avgjørende handling. Det samme skarpe nebbet som gjør disse fuglene til så effektive rovdyr, gjør dem også farlige å håndtere: så hvis du kommer så nært, bruk vernebriller. Likevel må disse fuglene ty til skjermede eller avsidesliggende reirplasser for å finne sikkerhet for rovpattedyr, og det er virkelig et merkelig syn å se, en høy hegre sittende på ei grein i toppen av et tre, å stirre utrøstelige på den store kvisthaugen som utgjør reiret.

Artene har en kosmopolitisk utbredelse, med unntak av i Antarktis og i ekstreme ørkenområder, og er nært knyttet til klodens våtmarkssystemer. Artene er heller ikke representert i arktiske strøk. Bare et lite antall arter er primært terrestriske. Størst biologisk mangfold finnes man i tropiske strøk. Hegrer livnærer seg i hovedsak av fisker, frosker og andre akvatiske organismer, men mange eter også insekter og annet når anledningen byr seg. Når hegrene flyr trekker de sammen halsen på pelikanvis, og kan på grunn av de brede vingene sett nedenfra minne om rovfugler.

Såkalte tigerhegrer (Tigrisomatinae) og rørdrummer (Botaurinae) er i hovedsak solitære fugler, mens egentlige hegrer (Ardeinae) for det meste er sosiale fugler som lever i flokk og hekker i kolonier.

Inndeling 

Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.

 Pelecaniformes, pelikanfugler
 Threskiornithidae, ibisfamilien
 Ardeidae, hegrefamilien (19 slekter, 69 arter)
 Zonerodius (monotypisk)
 Z. heliosylus, papuatigerhegre (monotypisk)
 Tigriornis (monotypisk)
 T. leucolopha, dusktigerhegre (monotypisk)
 Tigrisoma (3 arter)
 T. lineatum, rusttigerhegre
 T. fasciatum, dvergtigerhegre
 T. mexicanum, gråkinntigerhegre (monotypisk)
 Agamia (monotypisk)
 A. agami, sverdhegre (monotypisk)
 Cochlearius (monotypisk)
 C. cochlearius, båtnebbhegre
 Zebrilus (monotypisk)
 A. agami, sikksakkhegre (monotypisk)
 Botaurus (4 arter)
 B. stellaris, rørdrum
 B. poiciloptilus, australrørdrum (monotypisk)
 B. lentiginosus, amerikarørdrum (monotypisk)
 B. pinnatus, tykknebbrørdrum
 Ixobrychus (10 arter)
 I. involucris, striperørdrum (monotypisk)
 I. exilis, pygmerørdrum
 I. minutus, dvergrørdrum
 I. dubius, svartryggrørdrum (monotypisk)
 I. novaezelandiae, australdvergrørdrum  (utdødd)
 I. sinensis, okerrørdrum (monotypisk)
 I. eurhythmus, orientrørdrum (monotypisk)
 I. cinnamomeus, kanelrørdrum (monotypisk)
 I. sturmii, skiferrørdrum (monotypisk)
 I. flavicollis, gulhalsrørdrum
 Gorsachius (3 arter)
 G. magnificus, praktdverghegre (monotypisk)
 G. goisagi, japandverghegre (monotypisk)
 G. melanolophus, duskdverghegre
 Calherodius (monotypisk)
 C. leuconotus, brilledverghegre
 Nycticorax (5 arter)
 N. duboisi, (réunionnatthegre) (utdødd)
 N. mauritianus, (mauritiusnatthegre) (utdødd)
 N. megacephalus, (rodriguesnatthegre) (utdødd)
 N. nycticorax, natthegre
 N. caledonicus, nankinghegre
 Nyctanassa (2 arter)
 N. violacea, gulkronehegre
 N. carcinocatactes, (bermudanatthegre) (utdødd)
 Butorides (monotypisk)
 B. striata, krabbehegre
 Ardeola, damhegrer, (6 arter)
 A. ralloides, topphegre
 A. grayii, mangrovehegre (monotypisk)
 A. bacchus, vinhegre (monotypisk)
 A. speciosa, damhegre
 A. idae, prydhegre (monotypisk)
 A. rufiventris, rustbukhegre (monotypisk)
 Bubulcus (monotypisk)
 B. ibis, kuhegre
 Ardea (14 arter)
 A. cinerea, gråhegre
 A. herodias, herodiashegre
 A. cocoi, cocoihegre (monotypisk)
 A. pacifica, hvithodehegre (monotypisk)
 A. melanocephala, svarthodehegre (monotypisk)
 A. humbloti, madagaskarhegre (monotypisk)
 A. insignis, keiserhegre (monotypisk)
 A. sumatrana, sotvingehegre
 A. goliath, goliathegre (monotypisk)
 A. purpurea, purpurhegre
 A. alba, egretthegre
 A. brachyrhyncha, (ikke navngitt, gulnebbhegre) (monotypisk)
 A. intermedia, duskhegre (monotypisk)
 A. plumifera, (ikke navngitt) (monotypisk)
 Syrigma (monotypisk)
 S. sibilatrix, plystrehegre
 Pilherodius (monotypisk)
 P. pileatus, kalotthegre (monotypisk)
 Egretta (12 arter)
 E. picata, hvithalshegre (monotypisk)
 E. novaehollandiae, hvitmaskehegre
 E. rufescens, dansehegre
 E. ardesiaca, skyggehegre (monotypisk)
 E. vinaceigula, ruststrupehegre (monotypisk)
 E. tricolor, prakthegre
 E. caerulea, blåhegre (monotypisk)
 E. thula, snøhegre
 E. garzetta, silkehegre
 E. gularis, strandhegre
 E. sacra, sothegre
 E. eulophotes, kritthegre (monotypisk)
 Scopidae, skyggefuglfamilien
 Balaenicipitidae, treskonebbfamilien
 Pelecanidae, pelikanfamilien

Noter
 A. brachyrhyncha og A. plumifera ble tidligere regnet som underarter av A. intermedia (duskhegre), men disse er nå skilt ut som selvstendige arter. De er imidlertid ikke navngitt på norsk enda.
 Kritthegre og hvithalshegre ble tidligere av og til regnet til Ardea, men disse er nå plassert i Egretta.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Dyr formelt beskrevet av William Elford Leach
Fugler formelt beskrevet i 1820