alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Torsdag kveld fra Nydalen

Torsdag kveld fra Nydalen er et norsk humorprogram som gikk på TV 2 fra 2009 til 2014. Programmet besto i stor grad av sketsjer fremført av komikerne Else Kåss Furuseth, Sigrid Bonde Tusvik, Anders Nilsen, Mikkel Niva og John Brungot. De hadde også med seg en ny gjest hvert program. I programmets andre sesong ble Guri Solberg erstattet med Henriette Steenstrup. Programmets husbandet var Hans Orkester, ledet av Hans Aaseth. De pleier å lage en sang hver uke, ofte sammen med gjestene. Konseptet var basert på amerikanske Saturday Night Live.

I begynnelsen gikk programmet kl. 22.30, men det ble i midten av sesong 2 flyttet til et tidligere tidspunkt. Programmet ble sendt fra Nydalen Studios og produsert av Feelgood Scene Film & TV.

Programmet vant prisen for beste humorprogram og årets nyskapning under Gullruten 2010 og beste humorprogram under Gullruten 2011.

Bakgrunn 
Thodesen, Williamson, Ramm og Kåss Furuseth var alle del av sketsjeshowet «Blymandag» i Oslo, som sees på som en slags forløper til TV-programmet. Showet var månedlig og gikk av stabelen første mandag fra 2002 til 2008. I tillegg deltok Sigrid Bonde Tusvik og Martin Beyer-Olsen. Showet ble avviklet i forbindelse med starten på Torsdag kveld fra Nydalen, men de har hatt ulike gjenforeningsforestillinger, blant annet på humorfestivalen Crap Åppå Park og som sommershow i Tønsberg.

14. november 2013 ble episode nr 100 sendt. Sommeren 2014 ble det sendt en sommerspesial, Sommerkveld fra Nydalen.

Faste programledere 
Oversikt over skuespillerne som har vært programledere de enkelte sesonger.
«Svart» indikerer fast programleder, «mørkegrå» viser opptreden som hovedgjest i en episode og «hvit» viser ikke-deltakende i sesongen. «Lysegrå» er for komiker som har vært semifast over deler av en sesong, det vil si 3 eller flere episoder.

Gjester

Sesong 1

Sesong 2

Sesong 3

Sesong 4

Sesong 5

Sesong 6

Sesong 7

Sketsjer og innslag 
 Nyheter i Tvåan
 Game Showet (har samme deltakere hver gang, men med forskjellige oppgaver).
 Kjendisfarmen
 I skyggen av Steve Jobs, Edel er alltid gjest.
 "Tina og Betinas videoblogg" handlet om tenåringsjentene Tina og Bettina (spilt av Odd-Magnus Williamson og Henrik Thodesen). De gikk på Smestad ungdomsskole, og videoblogget om ting som opptok dem, slik som mobbing, klær, festing, sex, plastisk operasjon osv. Selv drev de og mobbet en jevnaldrende kalt Siri Helgaker, og påsto at hun var den største hora på skolen. Ett uttrykk som ofte ble brukt av Tina er "benekter du fakta?". Innslagene med Tina og Betina ble sendt 2009, 2010 og 2011. I 2012 ble duoen overført til film: Tina & Bettina – The Movie.
Høsttid
 Sommertid med Øyvind Fjellheim
 DJ Dan
 Tommy P
 Human Angry Birds
 Jakten på Henrik Thodesen
 Villa paradise
 Bok i sentrum
 Media i sentrum
 Slapstickkurs
 Varg Veum
 Kevin Clausen
 Waschera Gud?
 Georg Vender Tilbake

Eksterne lenker 
 Programmets side på TV2 Underholdning

Norske humorprogrammer på TV
Gullruten for beste TV-program
Norske TV-serier fra 2000-årene
Norske TV-serier fra 2010-årene
TV-produksjoner på norsk TV 2
Neiden- og Munkefjord naturreservat

Neiden- og Munkefjord naturreservat er et naturreservat i Sør-Varanger kommune som ble opprettet ved kongelig resolusjon 12. desember 1991. 

Området ligger ved munningene til Neidenelva og Munkelva på sørsiden av Varangerfjorden. Det er for det meste fjære- og gruntvannsområder, kun en liten del er landareal. 

Elvene legger opp sand- og mudderbanker, som delvis tørrlegges ved lavvann. Stor ferskvannstilførsel og sterke tidevannsstrømmer gir næringsrike forhold. Området har flere sjeldne plantearter, som finnmarksnøkleblom, kolamelde og ikke minst neidensaltgras, som ikke er funnet noe annet sted i verden. Om våren er det mye smålom og storlom, mens laksand er en tallrik art om sensommeren. Om høsten og vinteren er det store flokker med ærfugl, havelle og stellerand i reservatet.

Referanser 

Naturreservater i Troms og Finnmark
Verneområder opprettet i 1991
Verneområder i Sør-Varanger
Neidenvassdraget
Munkelvvassdraget
Arioso

Arioso (flertall: ariosi) er solosang med instrumentalakkompagnement som er en blanding av fritt resitativ og metrisk sang. Ariosi er mer sanglig og mindre dramatisk enn resitativet, men er samtidig en åpnere og mindre fastlagt musikkform enn arien.

Ariosi inngår vanligvis som satser i operaer, oratorier eller kantater og opptrer sjelden alene. Typiske tekster er for eksempel bibelord som ikke rimer, men som likevel har en mer lyrisk enn fortellende karakter. I en viss forstand kan man se på ariosoen som en etterfølger til den frie solomadrigalen.

Begepet oppsto på 1500-tallet sammen med de ovennevnte musikkformene og monodien.

Eksempler på ariosi 
 Mozarts Tryllefløyten: På starten av finalen i første akt synger presten (Sprecher) ariosoen «Sobald dich führt des Freundschaft Hand ins Heiligtum zum ew'gen Band».
 Giordanos opera Fedora: Amor ti vieta sunget av Loris kan ses på som en moderne arioso.
 Bachs sinfonia i kantaten BWV 156 er en arioso.

Referanser

Eksterne lenker 
 «Arioso» i A Dictionary of Music and Musicians, engelsk Wikisource
 «Arioso» i Complete Encyclopaedia of Music, engelsk Wikisource

Musikalske former
Platekompaniet

Platekompaniet er en norsk butikkjede som selger musikk, film og spill.

Historikk 
Kjeden ble etablert i 1992, da Richard Ona, Egil Dahl og Rolf Kristian Presthus tok over den gamle CD- og fotobutikken på Grønland T-banestasjon.

Nye butikker ble etablert i Bogstadveien (1995) og Stortingsgaten (1997), før Platekompaniet åpnet butikker i Trondheim og Tromsø (1998). I 1999 åpnet Platekompaniet sin fjerde butikk på Byporten i Oslo, butikker på Torgallmenningen i Bergen og i Stavanger i 2000. Kristiansand, Strømmen, Sandvika og Oslo City fikk Platekompaniet-butikker i 2002. Oslo City var den første butikken som begynte å selge DVD, og ble raskt etablert som den største butikken i kjeden.

Butikken i Ski åpnet i 2003, Porsgrunn og Haugesund fulgte i 2004, før Vestkanten kjøpesenter i Bergen og Bergen Storsenter fikk hver sine butikker i 2006. I 2006 kom ny butikk i Tønsberg og slutten for Platekompaniet på Grønland. På dette tidspunktet hadde også spill blitt en del av utvalget etter at Oslo City startet med dette året før. I 2007 åpnet Platekompaniet butikker i Sandnes, Fredrikstad og Arendal, før Drammen og Jessheim fulgte i 2008 og City Syd i Trondheim og CC Vest i Oslo ble etablert i 2009. I 2010 åpnet Platekompaniet sin sjette butikk i Oslo på Storo Storsenter.

I 2011 ble butikken i Fredrikstad nedlagt. Per 2015 er butikker i Tromsø, Haugesund, Bergen (Vestkanten Storsenter og Bergen Storsenter), Arendal, Drammen og Lilleaker i Oslo også nedlagt. I juli 2019 ble det kjent at kjeden skal legge ned alle unntatt tre butikker. Våren 2020 ble butikken i Trondheim nedlagt, samt butikken i Torgallmenningen i Bergen sommeren samme år. Pr. 2021 er det kun én fysisk butikk igjen, i kjøpesenteret Oslo City.

Platekompaniet startet med netthandel høsten 2001 og i 2009 en egen avdeling for salg av digital musikk i MP3-format. I 2010 ble streamingtjenesten Wimp, hvor det også er mulig å kjøpe og laste ned MP3-filer, lansert i samarbeid med Aspiro og Telenor. Streamingtjenesten ble senere i 2015 kjøpt opp av Tidal. I mars samme år fikk usignerte band og artister muligheten til å selge musikken sin gjennom JUBA, en seksjon av Platekompaniets nettbutikk opprettet spesifikt for musikere uten platekontrakt.

Priser og nominasjoner 
Platekompaniet har vært nominert til Norsk videogramforenings pris «Årets kjøpefilmforhandler» hvert år siden den ble opprettet. Butikken på Oslo City har vunnet den tre ganger, Sandvika-avdelingen én. I 2002 ble Platekompaniet tildelt Norsk designråds utmerkelse for god design, og året etter mottok grunnleggerne Egil Dahl og Rolf Kristian Presthus prisen «Entrepreneurs of the Year, region east» fra den norske avdelingen av det internasjonale revisjonsselskapet Ernst & Young. Under spillbransjens Gullstikka-utdelinger for 2007 og 2008 vant Platekompaniets avdeling på Oslo City i kategorien «Årets butikk», etter å ha vært nominert i samme klasse også de to foregående årene.

Referanser

Eksterne lenker
 Platekompaniets nettbutikk

Norske detaljistselskaper
Carl von Winterfeld

Carl Georg August Vivigens von Winterfeld (1784–1852) var en tysk musikkviter.

Skrifter 
 Johannes Pierluigi von Palestrina (Breslau, 1832)
 Johannes Gabrieli und sein Zeitalter (Berlin, 1834)
 Dr. Martin Luthers deutsche geistliche Lieder (Leipzig, 1840)
 Der evangelische Kirchengesang und sein Verhältniss zur Kunst des Tonsatzes (Leipzig, 1843–47)
 Zur Geschichte heiliger Tonkunst (Leipzig, 1850–52)

Referanser

Litteratur 
 Bernhard Stockmann: Winterfeld, Carl Georg Vivigens von. I: Grove Dictionary of Music and Musicians|The New Grove Dictionary of Music and Musicians. 2. Opplag utgitt av Stanley Sadie. Macmillan, London 2001, ISBN 0-333-60800-3

Eksterne lenker 

 
 
 Johannes Gabrieli und sein Zeitalter, Del 1 (pdf)
 Johannes Gabrieli und sein Zeitalter, Del 2 (pdf)
 Johannes Gabrieli und sein Zeitalter, Del 3 – notevedlegg (pdf)

Tyske musikkforskere
Tyske musikkhistorikere
Personer fra Berlin
Fødsler i 1784
Dødsfall i 1852
Philipp Spitta (musikkviter)


Johann August Philipp Spitta (født 27. desember 1841 i Wechold ved Hoya, nå Hilgermissen, død 13. april 1894 i Berlin) var en tysk musikkhistoriker og musikkviter, mest kjent for sin Bach-biografi fra 1873.

Verk 
 Johann Sebastian Bach, Biographie, Leipzig 1873–79, 2 Bind. (på engelsk: London 1884–1885, 1899)
 Über J. S. Bach, Leipzig, 1879 
 Ein Lebensbild Robert Schumanns, Leipzig, 1882

Utgivelser 
 Dietrich Buxtehude: Orgelwerke (Leipzig, 1876–1877)
 Heinrich Schütz: Sämtliche Werke (Leipzig, 1885–1894)
 Fredrik II av Preussen: Musikalische Werke (Leipzig, 1889)

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 

 

Tyske musikkforskere
Bachforskere
Tyske musikkhistorikere
Personer fra Landkreis Nienburg/Weser
Zhangping

Zhangping (kinesisk: 漳平; pinyin: Zhāngpíng) er et byfylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Longyan.

Befolkningen var på  innbyggere i 1999.

Referanser

Eksterne lenker 
 Lokalregjeringens offisielle hjemmesider 

Byfylker i Fujian
Lin’an (Hangzhou)

Lin'an (kinesisk: 临安区; pinyin: Lín'ān Qū) er et bydistrikt i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Det er understilt den subprovinsielle by Hangzhou.

Befolkningen var på  innbyggere i 1999.

Kulturminner
Kongegravene fra Wuyueriket (Wuyueguo wangling, 吴越国王陵) fra De fem dynastiers og ti rikers tid, og Gongchenpagoden (Gongchen ta, 功臣塔), ble i 2001 oppført på  Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser

Eksterne lenker 
 Lokalregjeringens offisielle hjemmesider 
 Wuyueguo wangling
 Gongchen ta
 Structures of Pagodas 

Byfylker i Zhejiang
Ruichang

Ruichang (kinesisk: 瑞昌; pinyin: Ruìchāng) er et byfylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet  Jiujiang.

Befolkningen var på  innbyggere i 1999.

Kulturminner
Kopperverket i Tongling (Tongling tongkuang yizhi 铜岭铜矿遗址) fra perioden fra Shangdynastiet til Zhoudynastiet ble i 2001 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser

Eksterne lenker 
 Lokalregjeringens offisielle hjemmesider 
 Tongling tongkuang yizhi

Byfylker i Jiangxi
Koloratur

Koloratur (av latin color: farge, fargelegging) er i sangkunsten en hurtig rekkefølge av toner med korte noteverdier av lik lengde. Koloraturer er melismatiske, dvs. at flere toner faller på den samme vokalen i en stavelse. De kan utføres sammenbundet eller staccato.

Koloratur er en viktig bestanddel av sangteknikken i bel cantosang og i operamusikken fra Claudio Monteverdi til Gaetano Donizetti.

Prinsippet med å forsire melodien ble utviklet allerede i middelalderen og fikk sitt første høydepunkt i 1600-tallets diminusjonspraksis. Fram til dette tidspunktet var kolorering en form for improvisasjon. 

I senbarokkens arier begynte man å komponere presise koloraturer, og i belcanto-operaene fra 1810 til 1845 ble koloratursangen drevet helt til grensen til det mulige når det gjelder virtuositet og toneomfang.

En av de mest kjente og krevende gjennomkomponerte koloraturarier er «Der Hölle Rache kocht in meinem Herzen» (helvetes hevn koker i mitt hjerte) som synges av rollefiguren Nattens dronning i Mozarts opera Tryllefløyten. Ariens toneomfang er to oktaver, fra F4 til en forbløffende F6. Rollen krever en sopran med høy tessitura som med letthet er i stand til å utføre krevende ornamenteringer og forsiringer med løp, staccati og triller.

Se også
Koloratursopran

Sang
Instrumentering (musikk)

Med instrumentering (også instrumentasjon) forstår man fordelingen av stemmer på de enkelte instrumentene i en musikalsk komposisjon. For orkesterverk kan man også snakke om orkestrering. Teorien om instrumentering kalles instrumentasjonslære.

Komponisten eller en arrangør avgjør hvilke instrument som skal spille de enkelte stemmene under hensyntagen til instrumentenes muligheter og begrensninger, deres toneomfang, klangfarge, volum og annet. Ved å endre instrumenter og gi dem ulike oppgaver kan hele ensemblets klangfarge endres, eller klangfargen til  harmoniene eller melodiene kan varieres. 

Før rundt 1600-tallet var det uvanlig at komponistene spesifiserte instrumenter.

Litteratur 
 «Instrumentation», Encyclopædia_Britannica 1911
 Hector Berlioz, Richard Strauss: Instrumentationslehre. Peters, Frankfurt, ISBN 3-87626-030-2.
 Nikolai Rimsky-Korssakow: Principles of Orchestration. Dover Publications, London 1964, ISBN 0-486-21266-1.
 Hermann Erpf: Lehrbuch der Instrumentation und Instrumentenkunde. Schott, Mainz, ISBN 3-7957-2211-X.
 Ertugrul Sevsay: Handbuch der Instrumentationspraxis. Bärenreiter, Kassel, ISBN 3-7618-1726-6.
 Samuel Adler: The Study of Orchestration. W.W. Norton, New York 1982, 1989, 2001, ISBN 0-393-97572-X.

Eksterne lenker 
 Principles of Orchestration , en interaktiv online-lærebok i orkestrering
 Hector Berlioz: Treatise On Instrumentation
 Nikolai Rimsky-Korsakov: Principles of Orchestration

Musikkteori
Nagorno-Karabakh-krigen

Nagorno-Karabakh-krigen var en krig som fant sted fra 1988 til 1994 i den lille enklaven Nagorno-Karabakh i det sørvestlige Aserbajdsjan. Konfliktens parter var etniske armenere i Nagorno-Karabakh, støttet av Armenia, og Aserbajdsjan, støttet av mujahedin fra Tsjetsjenia og Afghanistan. I 1988 erklærte det nylig opprettede parlamentet i enklaven at den ønsket å slutte seg til Armenia. Avgjørelsen ble boikottet og fordømt av den aserbajdsjanske befolkningen i enklaven, og en folkeavstemning ble avholdt hvor majoriteten stemte for selvstendighet. Dette førte til økte voldshandlinger mellom de etniske gruppene, hvor begge sider anklaget den andre for å drive med etnisk rensning.

Da Aserbajdsjan erklærte seg selvstendig fra Sovjetunionen, erklærte landet at Nagorno-Karabakh ikke skulle få beholde den selvstyremyndigheten de hadde hatt under sovjetisk styre. Dette førte til krigsutbruddet vinteren 1991. Våren 1992 okkuperte Armenia den såkalte Lachin-korridoren, landområdet som ligger mellom Nagorno-Karabakh og Armenia. Aserbajdsjan benyttet seg av menneskelige bølger, og hadde forholdsvis store menneskelige tap. Menn helt ned i 16-årsalderen, fullstendig uten militær erfaring, ble innkalt til militær tjeneste. Internasjonale initiativer mislyktes i å løse konflikten på en måte som begge parter kunne godta. Våren 1993 gjennomførte Armenia et angrep på Naxcivan, noe som førte til at Tyrkia truet med å intervenere. Russland stilte derfor opp styrker langs Armenias grense til Tyrkia, og sørget på den måten for at Tyrkia ikke gikk inn i krigen. Da armenske styrker erobret landområder langs den offisielle grensen mellom Aserbajdsjan og Iran, gjennomførte Iran en advarende mobilisering. Til tross for potensiell risiko, eskalerte krigen aldri til å bli en storstilt regional konflikt, og ingen land intervenerte på vegne av noen av partene mot den andre. I slutten av 1994 kontrollerte armenerne nesten hele enklaven og 9 prosent av ytterlig aserbajdsjansk territorium. Mot slutten av krigen ble det gjort opprør i Aserbajdsjan mot president Abülfaz Elçibay, og tropper ble fjernet fra frontlinjen for å delta i kampene. Ofte førte dette til at armenerne kunne erobre hele byer uten å avløse et eneste skudd. Den aserbajdsjanske presidenten ble til slutt styrtet, og det nye regimet gikk med på å forhandle om en våpenhvile. 

Så mange som  armenere fra Aserbajdsjan og  aserbajdsjanere fra Armenia og Karabakh ble forflyttet som et resultat av krigen. Russland fremforhandlet en våpenhvile i mai 1994, og siden da har det pågått stadige fredsforhandlinger som ikke har lyktes. Aserbajdsjanske trusler om å gjenerobre enklaven, samt trefninger langs fronten, har bidratt til å gjøre konflikten til et potensielt risikofelt for en regional konflikt. 

Høsten 2020 oppstod det en ny krig der Aserbajdsjan i løpet av et par måneder klare å gjenvinne de erobrede områdene som ble okkupert av Armenia under forrige krig.

Referanser 

Kriger med deltagelse av Armenia
Kriger med deltagelse av Aserbajdsjan
Kriger i Asia
Konflikter i 1988
Konflikter i 1994
1980-årene i Asia
1990-årene i Asia
Litteraturåret 1921

Litteraturåret 1921 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til litteratur i 1921.

Fødsler

Dødsfall
8. januar - Emma Gad, dansk forfatter og dramatiker (født 1852)

Prisvinnere
De Nios Stora Pris: Olof Högberg
Goncourt-prisen: René Maran for Batouala
Holger Drachmann-legatet: Harry Søiberg
Otto Benzons Forfatterlegat: Niels Møller
Nobelprisen i litteratur: Anatole France, Frankrike
Prix Femina: Raymond Escholier for Cantegril

Hendelser
Norwegian Journal of Entomology – første utgivelse, under navnet Norsk entomologisk tidsskrift.

Nye bøker og publiseringer

A - G
 Arbetaroppositionen av Aleksandra Kollontaj
Crome Yellow av Aldous Huxley
 Den siste viking av Johan Bojer  
 Den tapre soldat Švejk og hans eventyr i verdenskrigen (bd. 1) av Jaroslav Hašek
 Ditte Menneskebarn av Martin Andersen Nexø (1917 – 1921)
Elskende kvinner (Women in Love) av D.H. Lawrence
 Farmor och Vår Herre av Hjalmar Bergman

H - N
«Historien om Kristus» (Storia de Cristo) av Giovanni Papini
 I eventyre av Olav Duun 
 Kristin Lavransdatter: Husfrue av Sigrid Undset

O - U
 Prestebud av Bjørndals saga – novelle (trykt i Aftenposten) av Trygve Gulbranssen
 R.U.R. av Karel Čapek
 Troll-elgen av Mikkjel Fønhus

V - Å
 Vårskyer av Sigrid Undset

Referanser

Litteratur 
1001 Bøker du bør lese før du dør av Peter Boxall, oversatt av Kjell Olav Jensen, ISBN 978-82-458-0835-3
Linxia (Linxia)

Linxia (kinesisk: 临夏; pinyin: Línxià), også kalt Hezhuo, er et byfylke i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina og er del av det autonome prefektur Linxia, som er senter for den etniske minoriteten dongxiang. 

Befolkningen var på  innbyggere i 1999.

Samferdsel
Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos.

Referanser

Eksterne lenker 
 Lokalregjeringens offisielle hjemmesider 

Byfylker i Gansu
Sikkerhetspolitikk

Sikkerhetspolitikk er et begrep som brukes om forholdsregler og tiltak som en stat kan bruke for å hindre politisk og militært press som kan true nasjonens suverenitet og handelsfrihet.

Norsk sikkerhetspolitikk går ut på å opprettholde et sterkt nok forsvar gjennom NATO, å bidra med å løse interessekonflikter og minske politisk spenning mellom stater.
Universidad de San Martín de Porres

Universidad de San Martín de Porres er et katolsk universitet i Lima i Peru. Det ble stiftet den 17. mai 1962 av dominikanerordenen, og drives fortsatt av denne presteordenen. Den hellige Martín de Porres var medlem av samme orden.

Eksterne lenker
 http://www.usmp.edu.pe/

Lima
San Martin
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1962
1962 i Peru
Flaktveit skole

Flaktveit skole er en kommunal barneskole på Flaktveit i Åsane bydel i Bergen kommune. Skolen ble oppført i årene 1985-1991. Arkitektene var Jarle Pedersen og Jan Haaland. Skolen åpnet i 1985 og er dimensjonert for 400 elever. 

Skolen ble i 2008, som den første skolen i Bergen, sertifisert som "grønn skole" av den internasjonale miljøorganisasjonen Foundation for Enviromental Education (FEE). De sorterer restavfall, plast, matavfall, papir og papp, glass og batterier.

Flaktveit skole feiret i 2010 sitt 25-årsjublieum.

Bergen Byarkiv oppbevarer arkivet etter skolen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Flaktveit skole - oppslagsverket oVe, artikkel av  Vebjørn Elvebakk, Bergen Byarkiv.
 Bergen byleksikon på nett, om Flaktveit skole

Barneskoler i Bergen
Åsane
International Skating Union

International Skating Union (ISU) er det internasjonale forbundet for hurtigløp på skøyter, kunstløp og kortbaneløp på skøyter, grunnlagt i Scheveningen i Nederland den 23. juli 1892. Grunnleggelsen var en følge av et ønske om å standardisere internasjonale lover og regler innen skøytesporten, og at de skulle stå ansvarlig for organisering og arrangering av internasjonale stevner og mesterskap. Dagens hovedkvarter ligger i Lausanne i Sveits.

Det første ISU-arrangerte verdensmesterskapet i hurtigløp gikk av stabelen i 1893 i Amsterdam i Nederland. I 1895 bestemte ISU at kun amatører kunne delta i deres konkurranser og mesterskap. Det første verdensmesterskapet i kunstløp arrangert av ISU var i februar 1896 i St. Petersburg i Russland. 

USA og Canada startet et konkurrerende forbund, the International Skating Union of America (ISUA) i 1907.  I løpet av de neste to årene hadde tolv europeiske nasjoner meldt seg inn i ISU, mens ISUA kun hadde de to nordamerikanske medlemmene. Canada meldte seg inn i ISU i 1911, slik at USA ble eneste medlem i ISUA,og forbundet opphørte å eksistere i 1927.
De første årene var det sjelden at europeiske og nordamerikanske utøvere møttes.   

ISU arrangerte sitt første VM for kortbaneløp på skøyter i 1976. På den tiden ble grenen kalt «Innendørs skøyteløp», men fikk sitt nåværende navn etter at ishockeyrink ble innført som standard bane. 

ISU hadde per 2008 63 medlemsnasjoner.

ISU-mesterskapene

I tillegg til andre stevner og konkurranser, arrangerer ISU følgende mesterskap:

Presidenter i ISU 
 
 1892 – 1894  Pim Mulier
 1894 – 1924  Viktor Balck 
 1925 – 1937  Ulrich Salchow 
 1937 – 1945  Gerrit W. A. van Laer 
 1945 – 1953  Herbert J. Clarke 
 1953 – 1967  James Koch 
 1967 – 1967  Ernst Labin 
 1967 – 1980  Jacques Favart 
 1980 – 1994  Olaf Poulsen 
 1994 – 2016  Ottavio Cinquanta
 2016 – 2022  Jan Dijkema
 2022 – i dag  Kim Jae-youl

Kongresser i ISU 
Fram til i dag har ISU arrangert 56 kongresser, den 57. i juni 2018 blir i Sevilla, Spania.

Nasjonale skøyteforbund 
Liste over nasjonale skøyteforbund som var medlem av ISU i 2008.

 (1) – Hurtigløp på skøyter
 (2) – Kunstløp

Se også 
 Hurtigløp på skøyter og Verdenscupen på skøyter
 Kunstløp og ISU Grand Prix
 Kortbaneløp på skøyter

Referanser

Eksterne lenker 
 
  ISU Judging System – Offisielt nettsted for ISUs dommersystem
  ISU Communication No. 1827 – ISU Members 2013/14
  Skating and Olympism  i Olympic Review 199 – mai 1984 på www.la84foundation.org
 

Internasjonale idrettsforbund
 
Hurtigløp på skøyter
Kunstløp
Kortbaneløp på skøyter
Sport i 1892
Etableringer i 1892
Artikler i skøytesportprosjektet
Musikkåret 1921



Hendelser

Fødsler

Dødsfall

Årets album

Årets singler & hits
 Isham Jones and His Orchestra: Wabash Blues (Brunswick 5065)
 Mamie Smith's Jazz Hounds: Crazy Blues (Okeh 4169)

Referanser

Eksterne lenker