alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Furumatriske

Furumatriske tilhører riskene. Den er rødlig, gjerne med grønne flekker og regnes som den mest delikate av matriskene. Denne vokser under furu. Granmatriske, en annen god matsopp, kan forveksles med furumatriske. Den vokser som navnet tilsier under gran. Et viktig kjennetegn for å skille disse to soppene fra andre risker er at de avgir en gulrotfarget melkesaft i bruddflater.

Det sprø kjøttet og den karakteristiske melkesaften er viktige kjennetegn som hindrer forveksling med andre sopper, for eksempel den svært giftige spiss giftslørsopp.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kremleordenen
Matsopp
Sortland kirke

Sortland kirke ligger på Sortland i Nordland. Kirka er ei lang korskirke i tre i nygotisk stil. Byggingen begynte i 1899 og kirka ble innviet 26. juli 1901. Den har 840 plasser. Arkitekt for kirka var Carl Julius Bergstrøm, og byggmester var O. Scheistrøm.

Den gamle kirka på stedet ble revet i 1902. Den var trolig bygd i 1776. Tårnet fra den gamle kirka er bevart, og står i dag ved inngangen til minnelunden på den gamle kirketomta på Sortland. Klokka i tårnet har en innskrift fra 1476.

Sortland kirke er først nevnt i skriftlige kilder i 1370. En kilde i 1408 forteller at kirka på Sortland var tilegnet helgnene St. Mikhael og St. Dionysos. Trondhjems reformats 1589 forteller at Sortland kirke var annekskirke under Hadsel og at den ble betjent av presten som bodde på Hadsel. (Kilde: Lofoten og Vesterålens historie.)

Andre kirker i Sortland 
Indre Eidsfjord kirke
Sigerfjord kirke

Referanser

Litteratur 
Aslaug Holten Aspen: Sortland tettsted – en historikk 1900-1940. Sortland 1995. ISBN 82-993706-0-4 (digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Reidar Bertelsen: Lofoten og Vesterålens historie – Fra den eldste tida til ca. 1500 e.Kr. Kommunene i Lofoten og Vesterålen 1985. ISBN 82-90412-37-1
Asbjørn Engevik: «Sortland kirke 100 år». I: Historisk årbok for Sortland 1999/2000, s. 9–36. Sortland Historielag. ISBN 82-993295-5-8

Eksterne lenker 
 
 Arkitekturguide for Nord-Norge og Svalbard
 
 

Kirker i Sortland
Kirker i Vesterålen prosti
Kulturminner i Sortland
Norske kirker fra 1901
Bygninger tegnet av Carl Julius Bergstrøm
Sigerfjord kirke

Sigerfjord kirke ligger i Sigerfjord i Sortland kommune i Nordland. Kirka er ei langkirke i tre. Den har 280 plasser, og ble innviet 17. mai 1933. Arkitekt for kirka var Harald Sund.

Sigerfjord kirke har en St. Olavsfigur fra 1400-tallet.

Den ene av de to kirkeklokkene var i sin tid gitt av Hedly Ridderseth

Ved kirka står en bauta over falne i andre verdenskrig, reist i 1947 av Sigerfjord Sjømannsforening.

Andre kirker i Sortland
Indre Eidsfjord kirke
Sortland kirke

Eksterne lenker 
 
 

Kirker i Sortland
Kirker i Vesterålen prosti
Kulturminner i Sortland
Norske kirker fra 1933
Byggverk tegnet av Harald Sund
Sverre Klingenberg

Sverre Sverressøn Klingenberg (født 7. november 1882 i Trondheim, død 21. mai 1958 i Strinda) var en norsk gårdbruker, bygningsingeniør og politiker (H).

Liv og virke 
Han var av en trondhjemsk embedsmannsslekt av dansk opphav. Foreldrene var overrettssakfører og ordfører Sverre Olafssøn Klingenberg og hustru Hilda Klingenberg, som var søskenbarn. Blant hans søsken var høyesterettsadvokatene og ordførerne Odd og Olaf Klingenberg, og topografen Kaare Klingenberg. Han giftet seg i 1906 med Ingeborg Kulseth.

Han frekventerte Trondhjems tekniske læreanstalt og reiste til Amerika før han bosatte seg i Strinda herred som teknisk konsulent i 1905. Han tilhørte det første kullet som ble uteksaminert fra NTH, hvorved han var utdannet bygningsingeniør i 1914. Klingenberg var byggeleder for blant annet Trøndelagsutstillingen i 1930, Trøndelag travbane, Reitgjerdet asyl og Trondheim sykehus. Han var bestyrer for Strinden torvstrøfabrikk fra 1918, i tillegg til å drive som byggentreprenør.

Han overtok i 1912 gården Persaunet i Strinda, som faren hadde kjøpt i 1874. Allerede i 1917 solgte han gården videre til Strinda herred, som bygde aldershjem og sykehus på stedet. Fra 1916 var han gårdbruker på Øvre Steinan (eller Søndre Steinan) ved Moholt i Strinda. Han var involvert i bondesamvirket som styreformann i Bøndernes salgslag i Trondheim, formann i Trøndelag melkesentral, styremedlem i Norske melkeprodusenters landsforbund og formann i Trondheims meierier.

Klingenberg var medlem av Strinda herredsstyre og formannskap, skolestyre og fattigstyre, 1919–1922 som varaordfører. Han var Høyres 1. vararepresentant til Stortinget fra Sør-Trøndelag 1931–1933, og møtte et par uker våren 1932. Han var formann i Sør-Trøndelag Høyre 1925–1934 og i en periode etter okkupasjonen, da partiarbeidet hadde vært forbudt, muligens allerede fra 1945 og frem til 1949.

Under den tyske okkupasjonen av Norge flyktet han til Sverige i 1944.

Utmerkelser 
Sverre Klingenberg ble i 1948 utnevnt til ridder av St. Olavs Orden for sin innsats i landbrukets organisasjoner.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Stortingsrepresentanter fra Høyre
Stortingsrepresentanter for Sør-Trøndelag
Stortingsrepresentanter 1931–1933
Lokalpolitikere i Strinda
Høyre-politikere i Sør-Trøndelag
Norske bygningsingeniører
Norske bønder
Riddere av St. Olavs Orden
Personer fra Trondheim kommune
Kor (arkitektur)

Kor (fra gresk: khoros, som betyr «ringdans med sang», et uttrykk som er hentet fra greske skuespill) er avslutningen av kirkerommet opprinnelig mot øst der alteret står. I middelalderen ble koret utvidet for å gi plass til flere geistlige. Koret er også ofte reservert prester og sangere. I enkelte kirker finner vi en korskranke eller ikonostasis i den ortodokse kirken.

Litteratur
 Ahlstrand, Jan Torsten: Arkitekturtermer. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0

Bygningsdetaljer
Kirkearkitektur
Bibliotek 2.0

Bibliotek 2.0 betyr at bibliotekene vil levere sine tjenester til brukerne på nye måter. Forandringene vil først og fremst gjelde de digitale tjenestene. Det som tidligere ble kalte for katalogen (brukergrensesnittet til bibliotekenes samlinger) vil bli langt rikere og bedre tilpasset brukernes konkrete behov. Brukerne får adgang til langt flere og mer varierte nettbaserte tjenester. 

Den største endringen gjelder imidlertid samspillet med brukerne. Bibliotek 2.0 innebærer at brukerne får nye roller som partnere og medspillere. De blir like mye produsenter som forbrukere av alle de informasjonstjenestene som organiseres gjennom biblioteket.

Begrepet Bibliotek 2.0 er avledet av Web 2.0, og springer ut av den samme tankegangen. Forkjemperne for Bibliotek 2.0 regner med at de nye interaktive tjenestene etter hvert vil erstatte de gamle tilbudene som bare gikk en vei: fra biblioteket og til brukerne.

Bakgrunn 
Det ser ut til at den amerikanske bibliotekaren Michael Casey var den første som løftet fram begrepet, på bloggen LibraryCrunch . Bloggen ble startet i 
september 2005. Her antydet Casey at bibliotekene – og spesielt folkebibliotekene – nå står ved et veiskille. Den økte datakraften – med bredbånd, trådløse forbindelser, raske prosessorer og nesten ubegrenset lagringskapasitet – gir grunnlag for en ny fase i nettets utvikling. 

En strøm av nye og mer sosiale IKT-anvendelser er på vei inn. Brukerne blir selv produsenter og organiserer selv sine ressurser på nettet. Bibliotek 2.0 beskriver bibliotek som tar i bruk de nye verktøyene – og som dessuten aksepterer tankegangen bak. Verktøyene er digitale, men tankegangen gjelder også de fysiske tjenestene. Bibliotek 2.0 er en bibliotekmodell som legger mindre vekt på hierarki og kontroll, og mer på nettverk, prosjekter og brukermedvirkning.

Eksterne lenker 
 Miller, P., (2005), Web 2.0: Building the New Library, Ariadne No.45 October 2005.
 Boog, J. (2005), Library 2.0 Movement Sees Benefits in Collaboration with Patrons, Publish, November 2005.
 Chad, K. og Miller, P. (2005), Do libraries matter? The rise of Library 2.0

Bibliotekvesen
Sjargong
David Howell

David Howell (født 23. juni 1975) er en profesjonell golfspiller fra Swindon i England. Han ble profesjonell i 1995 og vant sin første turnering i Australian PGA Championship i 1998. Året etter vant han Dubai Desert Classic, men deretter gikk det seks år til hans neste seier, selv om formen stadig ble bedre. Han endte som nummer 10 på Europatourens pengeliste, Order of Merit, i 2004, mens 2005 ble hans beste år noensinne. Våren 2005 hadde han to annenplasser etter hverandre, i The Daily Telegraph Dunlop Masters og Nissan Irish Open, og i august gikk han seirende ut av BMW International Open. I løpet av høsten lå han blant de 20 beste på verdensrankingen i golf.

Howell vant HSBC Champions i november 2005, åpningsturneringen i 2006-sesongen på Europatouren.

Meritter

Seire på Europatouren 
 2006: BMW Championship
 2005: HSBC Champions; BMW International Open
 1999: Dubai Desert Classic

Eksterne lenker 
 
 
 Profil på Europeantour.com

Engelske golfspillere
Personer fra Swindon
Fødsler i 1975
Harald Stanghelle

Harald N. Stanghelle (født 13. januar 1956 i Vaksdal) er en norsk pressemann og tidligere redaktør.

Bakgrunn og virke 
Han vokste opp som sønn av en landhandler i en, etter eget utsagn, pietistisk indremisjonsfamilie i et politisk konformt miljø på Stanghelle mellom Vaksdal og Dale. Han tok aldri noen høyere utdannelse utover folkeskolen. Politisk var hjemstedet dominert av Arbeiderpartiet, men Stanghelle var medlem av Unge Høyre 1969–1975. Han er omtalt som en liberal kommentator. 

Allerede som 19-åring ble han redaktør og eier av lokalavisen Vaksdals-Nytt i 1975. Fra 1977 var han en periode fisker, vernepliktig soldat og presseoffiser ved Den norske FN-styrken i Libanon. Han var journalist i Dag og Tid i to år før han ble ansatt i Arbeiderbladet i 1982. I 1991 ble Stanghelle ansatt i Aftenposten, hvor han var nyhetsredaktør 1994–1995. Etter en periode som sjefredaktør i Dagbladet 1995–2000, var han politisk redaktør i Aftenposten 2000–2014. I perioden 2014 til 2018 var han redaktør i en fri stilling og satt i Aftenpostens ledergruppe. Han går av som redaktør i Aftenposten i november 2018. Han var leder i Norsk Redaktørforening fra 2009 til 2018, og han har vært styremedlem i Global Editors Network.

Fra 2019 er han leder av programkomiteen for Arendalsuka.

Privatliv 
Harald Stanghelle er gift med Anne Lieungh, barnebarn til Einar Gerhardsen.

Journalisten og forfatteren John Stanghelle var hans bror.

Priser 
 SKUP-prisen (1991)
 Den store journalistprisen (2001)
 Gullpennen (2006)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Journalister i Aftenposten
Redaktører for Dagbladet
Journalister i Dagsavisen eller forløpere
Journalister i Dag og Tid
Journalister i norske lokalaviser
Vinnere av SKUP-prisen
UNIFIL-personell
Personer fra Vaksdal kommune
Øystein Paasche

Øystein Paasche (født 3. mai 1963) er en norsk musiker, og er trommeslager i deLillos. Han ble med i bandet i 1990 da han tok over for Øystein Jevanord. Han spilte også i Badegjestene som ga ut et album i 1999, og han spilte perkusjon på Randall Meyers-albumet Era / Indian impressions. Han spilte igjen trommer på Rett og slett livet i 2014.

Diskografi

deLillos 
 Hjernen er alene (1989)
 Svett smil (1990)
 Varme mennesker (1991)
 Neste sommer (1993)
 Mere (1994)
 Sent og tidlig (1995)
 Stakkars (1997)
 Gamle sanger om igjen (1998)
 Kast alle papirene (1999)
 Midt i begynnelsen (2002)
 Festen er ikke over … det er kake igjen (2005)
 Hjernen er alene i Operaen (2010)
 Rett og slett livet (2014)
 Før (2015)
 Etter (2015)
 Inn i mellom (2015)
 Utenom (2015)
 Peiling på seiling (2016)
 La oss bli fri for all nostalgi (2017)
 Sveve over byen med Kringkastingsorkesteret (2018), med Kringkastingsorkesteret
Singler/EP-er
 Kunstig og kulørt/Utkaster (1988)
 Sveve over byen/Rendez-vous (1989)
 Lebestift/Vår (1989)
 Hjernen er alene (1989)
 Da tieren var gul/Elskling (1990)
 Hankø-valsen/Hankø-trotten (1990)
 Beibi/Ha det bra (1990)
 Frognerbadet/Nittenåttifire (1991)
 Neste sommer (1993)
 Glemte minner (1993)
 Sne og is (1994)
 Tango for te-ve (1994), med DumDum Boys
 Stakkars Oslo/Utkaster (1994)
 Enda mere (1995)
 Smak av honning (1995)
 Nå lever den av seg selv (1995)
 God morgen/Mobiltelefon (1995)
 Smak av honning (1995)
 1000 smil (1996)
 1000 smil (1996)
 Fullstendig oppslukt av frykt (1997)
 Mor (1997)
 Det var Stones (1998)
 Tyve null tre (1998)
 Nå vil vi til Sverige (1999)
 Kast alle papirene (1999)
 Kjærlighet (2000)
 Vakre dager (2002)
 Se på meg/Kjærlighet (2002)
 Stum (2002)
 Torsdag (2003)
 Ikke gå (2004)
 Ut (2005)
 Du og jeg og livet (2005)
 Neste såmer (2006), med Ravi
 Rett og slett livet (2014)
 Tusen takk/Johnny Fredrik (2015)
 Aldri epleslang/Jesusmannen (2016)
 Peiling på seiling (2016)
 Halvveis rundt jorden (2017), med No. 4
 Plage (2018)

Badegjestene 
 Sommer hele året (1999)
Singler
 Sommer hele året (1999)

Randall Meyers 
 Era/Indian Impressions (1986)

Salt & Pepper Band 
 Vil du bli med meg hjem (2014)

Deltar på 
 Mikkel Magnus: Godkjent original (1984)
 Alf Prøysen-hyllest: Med blanke ark (1994)
 Gasolin'-hyllest: Fi Fi Dong – Gasolin' Tribute (1995)
 Matti Røssland: Neon Junkies (1996)
 PolyGram: Det beste fra de beste! Hysj! Hysj! (1996)
 Universal Music: Oslo – Oslo!!! 19 kjære Oslo-sanger (2000)
 Universal: Jazz After Dark (2002)
 Mr. Smith: Days of Fuzz (2004)
 Joachim Nielsen-hyllest: Det beste til meg og mine venner (2005)
 Ravi: Kjøpr gitar (2006)
 Raga Rockers-hyllest: Sannhet på boks – en hyllest til Raga Rockers (2015)

Referanser

Eksterne lenker   
 

DeLillos-medlemmer
Norske trommeslagere
Geir Ellingsrud

Geir Ellingsrud (født 29. november 1948) er en norsk matematiker og professor ved Universitetet i Oslo, der han spesialiserer seg i algebra og algebraisk geometri. Han var universitetets rektor i perioden 2006–2009.

Akademisk løpebane 
Ellingsrud ble fil. dr. ved Stockholms universitet i 1983, og har siden 1992 vært professor i matematikk ved Universitetet i Oslo. I 1988 fikk Ellingsrud Norges almenvitenskapelige forskningsråds pris for fremragende forskning. Han var redaktør for fagtidsskriftet Acta Mathematica i seks år og ansvarlig redaktør for det populærvitenskapelige tidsskriftet NORMAT i fire år.

Rektor ved Universitetet i Oslo 
Ellingsrud stilte som en av fem kandidater ved rektorvalget ved Universitetet i Oslo høsten 2005, og profilerte seg i valgkampen som delvis kritisk til «Kvalitetsreformen». Sammenlignet med de andre kandidatene, hadde han en lavmælt stil i valgkampen, men han hadde betydelig støtte hos fagorganisasjonene på universitetet og endte med å vinne valget. Ellingsrud tiltrådte som rektor i januar 2006. Han gikk ikke til gjenvalg i 2009, og ble etterfulgt av Ole Petter Ottersen.

Eksterne lenker  

Norske matematikkprofessorer
Professorer ved Universitetet i Oslo
Rektorer ved Universitetet i Oslo
Vitenskapelig ansatte ved Stockholms universitet
Medlemmer av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Fødsler i 1948
Joseph Merrick

Joseph Carey Merrick (født 5. august 1862, død 11. april 1890), også kjent som «Elefantmannen» (The Elephant Man på engelsk), var en britisk underholdningsartist og medisinsk kuriositet som fikk stor oppmerksomhet i viktoriatidens England. Hans deformerte utseende førte til sympati blant mange, og hans liv og person har inspirert til flere bøker, skuespill og fjernsynsprogrammer siden.

Merricks frastøtende og fascinerende kropp ble en periode vist fram i folkelige «freakshow» der han tjente seg en liten formue. I 1886 kom han til London. Forestillingene var da blitt forbudt, og han var skadet, men han ble oppdaget av legen Frederick Treves, som undersøkte og hjalp ham. Joseph Merrick led av underernæring og bronkitt og ble innlagt på Royal London Hospital der han tilbrakte de siste årene av livet.

David Lynchs prisbelønte spillefilm Elefantmannen fra 1980 skildrer Merricks liv fra han blir funnet av Treves til han dør. Filmen er likevel en fri dramatisering som på flere punkter avviker fra virkeligheten. «Elefantmannen» kalles for eksempel feilaktig «John» Merrick både i filmen og i Frederick Treves biografi fra 1923, et kallenavn Treves bare brukte i sine notater.

En antok lenge at Merrick led av tropesykdommen elefantiasis, men seinere DNA-tester har vist at han hadde det sjeldne Proteus' syndrom, som han viste symptomer på fra toårsalderen. Merrick døde av vekten av sitt eget hode da det falt bakover og han knekte nakken i søvne.

Merricks skjelett er bevart og til utstilling på Royal London Hospital.

Referanser

Eksterne lenker 
 
   Kort biografi over J. C. Merrick

Merrick, Joseph
Personer fra Leicester
Sirkusartister
Folden

Folden er en tidligere kommune i Nordland fylke, opprettet som Folden formannskapsdistrikt i 1837.

Folden var en selvstendig kommune frem til 1. januar 1887 da den ble delt i Sørfold og Nordfold-Kjerringøy kommuner. Folden kommune hadde ved delingen 3 293 innbyggere.

Referanser

Tidligere kommuner i Nordland
Sørfold
Bodøs geografi
Steigens historie
Norske kommuner etablert i 1838
Kommuner opphørt i 1887
Nikel

For grunnstoffet Nikkel, se Nikkel

Nikel (, , skoltesamisk: Koolâsjokk) er en russisk bymessig bosetning med 12 000 innbyggere. Nikel er den russiske bosetningen som ligger nest nærmest Norge (Boris Gleb ligger nærmest med kun Pasvikelva i mellom), bosetningen ligger ca. 8 km fra grenselinja, og avstanden mellom Nikel og Kirkenes er bare 40 km. Bosetningen har fått sitt navn etter de store forekomstene av nikkel utenfor byen. Bosetningens eksistens er tett knyttet til det store nikkelverket rett utenfor sentrum som er eid av Nornickel.

Nikel er også kjent for lav levealder og mange luftveisinfeksjoner, som en følge av utslippene fra fabrikken i byen. Ved byen har det vært smelteverk siden 1930-tallet som produserer nikkel. Malmen som videreforedles er rik på nikkel og andre tungmetaller, men inneholder også en viss mengde svovel (~5-6 %). Dette medfører at smelteverkene slipper ut store mengder svoveldioksid (SO2) og tungmetaller. Disse utslippene påvirker luftkvaliteten og miljøet i grenseområdene. Utslippene fra briketteringsanlegget i Zapoljarnyj og smelteverket i Nikel utgjør om lag 100 000 tonn SO2 pr år. Dette er mer enn fem ganger Norges samlede utslipp. I tillegg slippes det ut tungmetaller som nikkel, kobber, kobolt og arsen.

Nikel har en jernbanestasjon for godstrafikk som er knyttet til Russlands jernbanenett, gjennom Murmansk-stasjonen.

Hver måned krysser om lag fem tusen nordmenn grensen over Storskog (sifre fra 2012), men etter at hovedvegen til Murmansk ble langt utenom Nikel har antall besøkende fra Norge til Nikel blitt redusert. Innbyggere i Sør-Varanger kan søke grenseboerbevis fra det russiske konsulatet og deretter besøke Nikel et fritt antall ganger uten ytterligere visum. Mange nordmenn besøker Nikel for eksempel for grensehandel.

 Befolkningsutvikling 

 Galleri 

Litteratur
 Jacobsen, Alf R. (2006): Nikkel, jern og blod. Krigen i nord 1939-1945, Aschehoug 

 Referanser  

 Eksterne lenker 
  
  «Still heavy pollution in border areas» , Barents Observer, 19. februar 2014
 «Fortsatt høye konsentrasjoner av miljøgifter i Sør-Varanger», NRK Nordnytt'', 13. februar 2014

Byer i Murmansk oblast
Bosetninger etablert i 1935
Lårdal (tidligere kommune)

Lårdal er en tidligere selvstendig kommune og prestegjeld i Øvre Telemark. Den har røtter i Lårdal prestegjeld som er kjent siden reformasjonstiden. Prestegjeldet fikk status som eget formannskapsdistrikt i 1837 og dette distriktet ble senere betegnet herad og kommune.

Tradisjonelt betegnet navnet Lårdal hele bygda, dvs. prestegjeldet og den senere kommunen. Etterhvert vokste det frem et tettsted også kalt Lårdal som var administrasjonssenter i kommunen. Øvrige tettbebyggelser i kommunen omfattet blant andre Dalen, Eidsborg, Høydalsmo og Øyfjell (fram til 1860).

1. januar 1964 ble Lårdal og Mo slått sammen til den nåværende Tokke kommune. Grensen mellom Mo og Lårdal hadde tidligere fulgt Tokke oppstrøms fra innsjøen Bandaks vestende inntil den møtte kommunegrensen mot Vinje sør for Nesland. I Lårdal kommune lå kirkesognene Lårdal, Høydalsmo og Eidsborg. Dalen, som nå er kommunesentrum i Tokke, ligger akkurat der Tokke løper ut i Bandak, hovedsakelig på nordbredden, og lå således i Lårdal kommune.

Lårdal og nabokommunen Kviteseid er kjerneområdet for den muntlige overleveringen av Draumkvedet.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tidligere kommuner i Telemark
Tokkes historie
Norske kommuner etablert i 1838
Kommuner opphørt i 1964
Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet (UiB)

Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet er ett av syv fakultet ved Universitetet i Bergen. Fakultetet har om lag 3000 studenter. Det blir gitt undervisning på bachelor-, master- og doktorgradsnivå. Fakultetet har åtte institutt som er grunnstammen for forsking og undervisning. Ved fakultetet er det tilsatt 830 forskere fra 61 nasjoner (2017). 

Fakultetet utfører også forskning og utdanning innen områder som går på tvers av fagdisiplinene. Fakultetet er vertskap for to av UiBs tre hovedsatsinger: Marin, klima og energiomstilling.

Institutter
 Geofysisk institutt
 Institutt for biologi
 Institutt for fysikk og teknologi
 Institutt for geovitenskap
 Institutt for informatikk
 Kjemisk Institutt
 Matematisk Institutt
 Molekylærbiologisk institutt

Senter for fremragende forskning 
 Senter for geobiologi 
 Birkelandsenteret for romforskning

Senter for forskningsdrevet innovasjon 
 Lakselussenteret

Senter for fremragende utdanning 
 bioCEED

Andre viktige enheter 
 Bjerknessenteret
 K.G. Jebsen-senter for dyphavsforskning
 Sars-senteret
 CBU - Computational Biology Unit

 Centre for Sustainable Aquaculture Innovations (CSAI)

Studentforeninger

 Realistavisen QED
 Realistutvalget
 IAESTE
 Mjøllnir Geovitenskaplig studentforening
 Generica Studentforening for farmasistudenter i Bergen
 Valens - Kjemisk fagutvalg
 BFU Biologisk fagutvalg

Referanser

Eksterne lenker
 Fakultetets hjemmeside
 Biologisk fagutvalgs hjemmeside 

Bergenhus
Mat
Nicolai Cleve Broch

Nicolai Cleve Broch (født 14. november 1975 i Bærum) er en norsk skuespiller. Han er oppvokst i Oslo, og tok eksamen ved Fakultetet for scenekunst ved Kunsthøgskolen i 1999. 

Broch har vært ansatt ved Oslo Nye Teater og Det Norske Teatret, fra høsten 2005 har han vært ansatt ved Nationaltheatret. Han har gjort seg spesielt bemerket som filmskuespiller. Han er gift med skuespillerkollega Heidi Gjermundsen Broch. Sammen har de to barn. Broch var «Shooting Star» ved Filmfestivalen i Berlin i 2007.

I 2008 spilte han i Torshovteatrets Et drømspill samt i filmene Den siste revejakta og Max Manus.

Nicolai Cleve Broch er halvbror til skuespilleren Ida Elise Broch,

Utvalgte filmer 
 Sebastian (1995)
 Superkatten Zorba (1998)
 Buddy (2003)
 Min bror bjørnen (norsk stemme) (2006)
 Uno (2004)
 Fartsstriper (norsk stemme) (2005)
 Charlie og sjokoladefabrikken (norsk stemme) (2005)
 Herbie – Full tank (norsk stemme) (2005)
 Min bror bjørnen 2 (norsk stemme) (2006)
 Uro (2006)
 Lønsj (2007)
 Den siste revejakta (2008)
 Max Manus (2008)
 Monsters vs. Aliens (norsk stemme) (2009)
 G-gjengen (norsk stemme) (2009)
 Planet 51 (norsk stemme) (2009)
 Essential Killing (2010)
 Gåten Ragnarok (2013)
 Operasjon Arktis (2014)
 Harajuku (2018)
 Den største forbrytelsen (2020)
 Full dekning (2022)

Utvalgte skuespill 
 Pippi Langstrømpe
 Hvem er redd for Virginia Woolf?
 Måken 
 Ivanov
 Fedras kjærleik
 Nancy Drew-serien (hørespill)
 Spelet om Heilag Olav (2004 / 2011)

Utvalgte TV-serier 
 Fox Grønland episode 10 (2001)
 Lekestue (mini) (2002)
 Seks som oss (2004–2007)
 Schmokk (2010–2011)
 Halvbroren (2013)
 Frikjent (2015)
 Kielergata (2018)
 Fremvandrerne (2019)

Utvalgte kortfilmer 
 Fort Forover (2000)

Priser og nominasjoner 
 Nominert til Gullruten 2002 i klassen beste mannlige TV-skuespiller for Lekestue
 Nominert til Amandaprisen 2007 i klassen beste mannlige skuespiller for Uro
 Nominert til Amandaprisen 2009 i klassen beste mannlige birolle for Max Manus
 Nominert til Gullruten 2015 i klassen beste mannlige skuespiller for Frikjent
 Nominert til Amandaprisen 2019 i klassen beste mannlige birolle for Harajuku

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Nicolai Cleve Broch hos Filmweb

Norske skuespillere
Skuespillere ved Nationaltheatret
Personer fra Bærum kommune
Amandaprisen 2009