alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Felix Wankel

Felix Heinrich Wankel (født 13. august 1902 i Lahr, Tyskland, død 9. oktober 1988 i Heidelberg, Tyskland) var en tysk ingeniør og nazist som er mest kjent for å ha konstruerte wankelmotoren.

Bakgrunn 
Wankel ble født i Lahr i det daværende Storhertugdømmet Baden.  Mor ble enke under den første verdenskrig. Wankel fikk ingen universitetsutdannelse og heller ikke noen lærlingplass.

Forhold til NSDAP 
Han gikk inn i NSDAP allerede i 1921, og han møtte Adolf Hitler i 1928. Fra begynnelse av 1930-årene var han gauleiter for Hitlerjugend i Baden. Wankel hadde imidlertid sine sympatier på partiets venstrefløy, under ledelse av Gregor Strasser. Han gikk ut av partiet i 1932 etter uenighet med partiledelsen i Baden og anklaget denne for korrupsjon. Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i 1933 ble han arrestert og satt fengslet i seks måneder, til han ble løslatt etter at forretningsmannen og en av de viktigste av partiets finansiører, Wilhelm Keppler, hadde intervenert.

Fra 1936 og til slutten av andre verdenskrig arbeidet han ved Reichsluftfahrtministerium.

Han ble medlem av SS i 1940 og nådde graden Obersturmbannführer.

Oppfinner 
Uten formell utdannelse klarte han på egen hånd å tilegne seg teknisk innsikt og utviklet ideen om det som skulle bli kjent som wankelmotoren i 1924. I 1951 begynte han utviklingen av maskinen mens han arbeidet hos NSU Motorenwerke, og den første fungerende prototypen så dagens lys i 1957.

5. desember 1969 mottok at et æresdoktorat ved det tekniske universitetet i München. Han ble også kjent som en forkjemper av dyrenes rettigheter og som motstander av dyreforsøk.

Wankel døde i Heidelberg.

Referanser 

Personer fra Ortenaukreis
Tyske oppfinnere
Tyske nazister
SS-offiserer
Tyskere fra andre verdenskrig
Personer tilknyttet det tredje rike
Den bayerske fortjenstorden
Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden
Wankelmotorer
Medlemmer av NSDAP (innmeldt før 1925)
Språklig samlings litteraturpris

Språklig samlings litteraturpris deles hvert år ut av Landslaget for språklig samling til forfattere som først og fremst framviser litterære kvaliteter, men som i sin litterære kunst også gir verdighet til språkformer som peker fram mot et felles norsk skriftspråk. 

Prisen blei delt ut første gang i 1963, og etter at Tomas Refsdals litteraturfond blei oppretta i 1980 består prisen av ei pengegave i tillegg til sjølve utmerkelsen. 

Halldis Moren Vesaas var medlem av den første prisjuryen, og sia har juryen alltid hatt medlemmer som enten har vært erfarne forfattere, framstående litteraturforskere eller litteraturpedagoger.

Prisvinnerere

1963 – Mikkjel Fønhus
1964 – Åsta Holth
1965 – Ingen pris utdelt
1966 – Kåre Holt
1967 – Ingen pris utdelt
1968 – Ingen pris utdelt
1969 – Elling M. Solheim
1970 – Ingen pris utdelt
1971 – Ingen pris utdelt
1972 – Hans Børli
1973 – Monrad Norderval
1974 – Rolf E. Stenersen
1975 – Ingen pris utdelt
1976 – Stein Ove Berg
1977 – Gutorm Gjessing
1978 – Ingen pris utdelt
1979 – Olav Dalgard og Kirsten Langbo
1980 – Vidar Sandbeck
1981 – Ingen pris utdelt
1982 – Dag Solstad
1983 – Erling Pedersen
1984 – Tove Nilsen
1985 – Einar Økland
1986 – Karin Sveen
1987 – Ingvar Ambjørnsen
1988 – Mari Osmundsen
1989 – Arvid Hanssen
1990 – Kim Småge
1991 – Jon Michelet 
1992 – Laila Stien 
1993 – Per Petterson 
1994 – Ketil Gjessing
1995 – Øystein Sunde
1996 – Tron Øgrim
1997 – Magnar Mikkelsen
1998 – Rune Christiansen
1999 – Erling Kittelsen
2000 – Harald Rosenløw Eeg
2001 – Jonny Halberg
2002 – Øyvind Berg
2003 – Jo Eggen
2004 – Olav Skevik
2005 – Sverre Knudsen
2006 – Kyrre Andreassen
2007 – Lise Knudsen
2008 – Heidi Marie Kriznik
2009 – Kjersti Ericsson
 2010 – Håvard Syvertsen
 2011 – Ingvild H. Rishøi
 2012 – Mona Høvring
 2013 – Wenche-Britt Hagabakken
 2014 – Hanne Bramness
 2015 – ingen pris utdelt
 2016 – Camilla Otterlei
 2017 – Jan Kristoffer Dale
 2018 – ingen pris utdelt
 2019 – Per Petterson
 2020 – Johan Borgos
 2021 – Trine-Lise Rygh

Referanser

Eksterne lenker 
 Hjemmeside for litteraturprisen

Norske litteraturpriser
Utmerkelser etablert i 1963
Danseband

Danseband er et band som spiller lett dansemusikk (dansebandmusikk), en rytmisk musikkform som hovedsakelig er inspirert av swingmusikken. Dansebandmusikken innbyr til dans og regnes som «folkelig».

Dansebandmusikken kom til Norge fra Sverige, og sjangeren ble derfor tidligere ofte omtalt som «svensktoppar».
Kulturhistorisk har dansebandsjangeren sine røtter i britisk-amerikansk femti- og sekstitalls pop, men den har også tatt opp i seg trekk fra andre sjangre, som rock'n roll, tysk slagermusikk, countrymusikk, og tradisjonell folkemusikk.

Dansebandsjangeren har sitt tyngdepunkt i Sverige og Norge, men den er også tilstedeværende i andre europeiske land, som Danmark, Nederland, Tyskland og Østerrike. I Norge har indre strøk av Østlandet og Trøndelag tradisjonelt vært områdene med størst interesse for dansebandmusikk.

Historisk har Sverige eksportert en rekke populære danseband til Norge, deriblant Sven-Ingvars, Vikingarna og Lasse Stefanz, men de siste ti årene har norske danseband også nytt økende popularitet og salgstall i Sverige, deriblant Ole Ivars og Gluntan.

Eksterne lenker 
 
 Danseband.no
 Danseband Oversikten
 Dansebandfeber! – Masteroppgave om norske dansebandkultur, (2008) Torgeir Uberg Nærland
 Dansbandradioen.no
 DanseGalla.no
Memurubu

Memurubu (oppført 1872) er en turisthytte som ligger øst i Jotunheimen, i Lom kommune. Det er en vanlig start eller avslutning på turen over Besseggen, der mange velger å overnatte. Hvert år går rundt 40 000 mennesker turen over Besseggen.

Memurubu ligger nederst i Memurudalen, ved den nordlige bredden av Gjende ved utløpet til elva Muru. Den var den fjerde turisthytte oppført av Den norske turistforening (DNT) og ligger midt mellom foreningens hytter Gjendesheim og Gjendebu. På Memurubu er det totalt 150 sengeplasser fordelt på 2- og 4-sengsrom. Hytta er nå på private hender. Det er i tillegg muligheter for å bo i telt utenfor Memurubu. 

Det er muligheter for flere toppturer i området rundt Memurubu. Surtningssue på 2368 moh og Besshøe 2258 moh er noen av dem. Bukkelægret er en annen, luftig turmulighet mellom Memurubu og Gjendebu. Det er også mulig å gå i slakere terreng opp Memurudalen til Memurubre. Man kan også gå langs vannet til Gjendesheim på ca 3,5-4 timer. 

I området rundt Memurubu er det fine fiskemuligheter. De vanligste stedene for fiske er i Gjende og Memurutunga. Memurutunga ligger ca. 1,5 time fra Memurubu mot Bukkelægret. 

Det er båtforbindelse med flere daglige avganger mellom Gjendeosen og Memurubu, og mellom Memurubu og Gjendebu. Det er også mulig å ta utflukter med Gjendebåten.

Eksterne lenker 
 Memurubu sine offisielle sider
 Gjendebåtene
 Visit Norway sine sider om Memurubu
 YR Værvarsel for Memurubu
 Besseggen infosider

Turisthytter i Innlandet
Jotunheimen
Byggverk i Lom
Samferdsel i Lom
Gjendesheim

Gjendesheim er en turisthytte som ligger ved øst i Jotunheimen, i Vågå kommune i Innlandet. Gjendesheim ligger ved østenden av Gjende, omtrent 2 km fra Maurvangen ved Rv51 og er ca. 1 000 meter over havet.  Gjendesheim har vært turisthytte for Den Norske Turistforening (DNT) siden 1878.  Gjendesheim har 170 sengeplasser, de fleste på 2- og 4-sengs rom, 4 sovesaler og noen få enkeltrom.

De som går den populære fjellturen over Besseggen begynner ofte turen på Gjendesheim. Turistene har valget mellom å gå fra Gjendesheim over Besseggen til Memurubu, og derfra ta rutebåten tilbake til Gjendesheim, eller ta båten til Memurubu og gå over Besseggen tilbake til Gjendesheim.  Det er mest populært å ta båten til Memurubu og gå tilbake til Gjendesheim. Dusj og toalett er i et fellesanlegg.

Historie
Opprinnelig skulle Gjendesheim bygges ved Leirungen som ligger lengre opp mot Valdresflya.  Siden det ikke var mulig å få tomt der ble Gjendesheim bygd der den er i dag.

I «Meddelelser til medlemmene» fra Den Norske Turistforening står det: «Den nye hytte ved Gjende blev ferdig sommeren 1878 og samme år besøkt av 125 turister. Den 4. mars 1879 fikk den navnet Gjendesheim.»

Viktige årstall:
1868: Den Norske Turistforening (DNT) ble stiftet
1873: DNTs første varderute ble merket fra Memurudalen til Bessvatnet
1878: «Aktiestationen Gjendesheim» ble opprettet. For å finansiere Gjendesheim etablerte man et aksjeselskap og investorer kunne kjøpe til 5 spesiedaler stykket.
1890-åra: Aksjeselskapet ble oppløst fordi bygginga ble dyr, og alle aksjer ble overført til DNT uten betaling.
1890: Første utbygging med ny kjøkkenfløy, ombygginger og utvidelser i 1898, 1904–05, 1910–11, 1916 og 1925.
1937: Ny hovedbygning og oppussing losjihus.
1974: Gjendesheim fikk strøm.
1976: Ny stor ombygging og oppussing.

Etter 1976 er det ikke oppført nye hus, men det har pågått stadig ombygging, påbygging og oppussing av alle hus.
Gamlebygningen er påbygt i begge retninger, og den eldste delen fra 1878 eksisterer fortsatt i bygningen. 

Bestyrere på Gjendesheim:
Anders Rusnes: 1878–1901
Kari Rusnes: 1901–1920
Ragnhild Repp: 1920–1950
Bjørg Hult Nystrøm: 1950–1952
Marit og Jens Skogstad: 1952–1958
Åslaug og Nils Vole: 1959–1974
Sonja og Olav Gaute Vole: 1975–1977
Olav Gaute Vole: 1977–1980
Bjørg Aaseng Vole og Olav Gaute Vole: 1980–2010
 Anne Katrin Taagvold og Marius Haugaløkken: 2011-

Eksterne lenker 
 Gjendesheim
 Gjendebåtene

Jotunheimen
Turisthytter i Innlandet
Henrik Nissen d.y.
Byggverk i Vågå
Samferdsel i Vågå
Approbasjon

Approbasjon (fra latin, «godkjennelse») benyttes i juridisk språkbruk gjerne om en offentlig myndighets godkjennelse av vedtak gjort av en annen offentlig myndighet.

Approbasjon brukes også i militær forstand. Når en artikkel er blitt approbert er den blitt testet og godkjent som en offisiell del av soldatenes utrustning.

Juridisk terminologi
Latinske ord og uttrykk
Nikolaikirken (Leipzig)

Nikolaikirken (tysk Nikolaikirche) er en kirke i Leipzig. Kirken er fra nyere tid kjent som stedet hvor mandagsdemonstrasjonene begynte i 1989. 

Nikolaikirken (St. Nikolai) ble grunnlagt i 1165. Etter reformasjonen var Nikolaikirken sete for den første superintendent (biskop) i Sachsen. 

I 1983 begynte der «mandagsbønner» (Montagsgebete, Friedensgebete). Bønnene ble innført av den lutherske pastoren Christian Führer som tilhørte fredsbevegelsen i DDR. I 1989 begynte de med mandagsdemonstrasjoner å be for alle som ønsket seg forandring i DDR. Den 9. oktober 1989 fant den største demonstrasjonen sted med mer en 70 000 fredelige demonstranter som ropte Wir sind das Volk («Vi er folket»).

Bilder

Eksterne lenker 
 

Lutherske kirkebygninger i Tyskland
Tidligere katolske kirker i Tyskland
Byggverk i Leipzig
Religiøse bygninger fra 1100-tallet
Anita Ekberg

Kerstin Anita Marianne Ekberg (født 29. september 1931 i Malmö, død 11. januar 2015 i Rocca di Papa) var en svensk modell og skuespillerinne. Hun er mest kjent for hovedrollen i Federico Fellinis film Det søte liv, med den ikoniske badescenen fra Fontana di Trevi i Roma.

Liv og virke

Bakgrunn 
Anita Ekberg var datter av Alva og Gustav Ekberg og vokste opp i Östra Fäladsgatan 29 i Malmö. I 1951 vant hun skjønnhetskonkurransen Fröken Sverige.

Karriere 
Hun kom samme år til USA for å komkurrere i Miss Universe-kåringen. Den vant hun ikke, men fikk arbeide som fotomodell og på nattklubber før hun gjorde en strålende filmdebut i Hollywood i 1953. Først hadde hun noen biroller for Universal Pictures i filmene Abbott and Costello go to Mars og The Golden Blade der hun spilte sammen med John Wayne og Lauren Bacall.

Howard Hughes ville at hun skulle skifte navn; han mente at Ekberg var for vanskelig å uttale. Men hun nektet og mente at dersom hun ble kjent skulle folk lære seg å uttale hennes navn, og dersom hun ikke ble kjent spilte det ingen rolle.

Det internasjonale gjennombruddet kom med filmen Krig og fred (1956). Etter fem år i Hollywood dro hun til Italia for å spille inn Det søte liv, Federico Fellinis film fra 1960 som utgjorde Ekbergs høydepunkt i karrieren.
Hun spilte der rollen som Sylvia, mot Marcello Mastroianni. Der bader hun i en berømt scene i Fontana di Trevi i Roma.

I november 1961 poserte hun for magasinet Playboy.

I 1963 spilte hun mot Frank Sinatra og Dean Martin i  Western-komedien 4 for Texas. Deretter var hun knapt med i noen nevneverdige filmer - unntaket var først i 1987, da hun hadde en minnesverdig rolle i Intervista. Hun har aldri medvirket i noen svensk film.

Ekberg var gift to ganger: Med den britiske skuespilleren Anthony Steel (1956–1959) og skuespilleren Rik Van Nutter (1963–1975).

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Svenske skuespillere
Svenske modeller
Playboy
Personer fra Malmö
Birger Ruud

Birger Johannes Ruud (født 23. august 1911 i Kongsberg, død 13. juni 1998 samme sted) var en norsk skihopper og alpinist. Han ble flere ganger olympisk mester og verdensmester.

Bakgrunn og virke 
Birger Ruud ble regnet som verdens beste skihopper i årene før andre verdenskrig. I 1931, 1935 og 1937 ble han verdensmester i hopp, og han tok OL-gull i denne øvelsen i 1932 og 1936. Under VM i alpint 1935 i Mürren tok han bronse i kombinasjonen. I tillegg vant han utfor i 1936, men utfor inngikk bare i den alpine kombinasjonen og her ble Ruud nummer fire sammenlagt. I 1937 ble han tildelt Holmenkollmedaljen.

25. februar 1943 ble Ruud sammen med sin bror Sigmund arrestert for å deltatt i et ulovlig skirenn – et skirenn som ble arrangert som svar på den tyske okkupasjonsmaktens nazifisering av idretten. Ruud satt i tyskernes fangeleir på Grini ved Oslo i ett år. Etter krigen deltok han, 36 år gammel, i OL i 1948, og tok sølvmedalje i det spesielle hopprennet. Ruud var norsk flaggbærer i vinter-OL 1948 i St. Moritz.

Ved åpningen av OL 1994 på Lillehammer skulle Birger Ruud vært norsk flaggheiser, men før åpningsseremonien fikk han hjerteproblemer og ble kjørt til sykehuset. Der måtte Ruud følge åpningsseremonien fra sykesenga.

Birger Ruud ble kanskje mer populær på eldre dager – som aktiv måtte han dele berømmelsen med brødrene Sigmund og Asbjørn, og til en viss grad hele hoppmiljøet i Kongsberg IF. Birger Ruud mottok Egebergs Ærespris 80 år gammel etter at reglene for tildelingen var gjort om slik at to ulike vinteridretter ble godkjent. I Ruuds aktive tid krevdes det en sommer- og en vinteridrett.

Da Birger Ruud døde i 1998 besluttet regjeringen å tildele ham begravelse på statens bekostning. Han var den første idrettsutøver som ble denne store ære til del.

I Kongsberg er det reist en bronsestatue av Birger Ruud laget av billedhoggeren Per Ung. Ruud har også en vei oppkalt etter seg.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 
 
  Skikongen Birger Ruud er død, melding i Dagbladet
  Birger Ruuds Minnefond

Norske alpinister
Norske skihoppere
Norske motstandsfolk under andre verdenskrig
Olympiske mestere for Norge
Olympiske sølvmedaljevinnere for Norge
Verdensmestere i skihopping
Vinnere av Holmenkollmedaljen
Vinnere av Egebergs Ærespris
Medaljevinnere under Vinter-OL 1932
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1932
Skihoppere under Vinter-OL 1932
Medaljevinnere under Vinter-OL 1936
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1936
Alpinister under Vinter-OL 1936
Skihoppere under Vinter-OL 1936
Medaljevinnere under Vinter-OL 1948
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1948
Skihoppere under Vinter-OL 1948
Personer fra Kongsberg kommune
Norgesmestere i skihopp
Fanger på Grini fangeleir
Tyske mestere i alpint
Antigua

Antigua, også kjent som Waladli eller Wadadli av den innfødte befolkningen, er en øy i Karibia og ligger 40 km sør for Barbuda. Den er en av Leewardøyene i De karibiske øyer og er hovedøya i øylandet Antigua og Barbuda. Øylandet ble en uavhengig stat innenfor Samveldet av nasjoner den 1. november 1981.

Antigua betyr «eldgammelt» på spansk etter et ikon i katedralen i Sevilla, Santa Maria de la Antigua — «Sankt Maria av den gamle katedral». Navnet Waladli kommer fra den opprinnelige, innfødte befolkningen og betyr omtrentlig «vårt eget». Øyas omkrets er rundt regnet 87 km og dens areal er 281 km². I henhold til folketellingen i 2011 var det 80 161 innbyggere på øya. Dens økonomi er hovedsakelig avhengig av turisme, og har et jordbruk som i stor grad er begrenset til å dekke øyas eget marked.

Over 31 000 mennesker bor i hovedstaden St. John's som er beliggende i nordvest og har en dyp havn som gjør det mulig for store turistskip å legge til kai. Andre større bosetninger er byene All Saints (3 412 innbyggere) og Liberta (2 239 innbyggere), i henhold til tall fra folketellingen i 2001.

Den naturlige havnen som heter English Harbour på sørøstkysten er kjent for å gi ly for voldsomme stormer. Det har en restaurert britisk maritim kolonistasjon kalt «Nelson's Dockyard» etter kaptein Horatio Nelson. I dag er English Harbour og dens nabolandby, Falmouth, internasjonalt kjent som reisemål for seilskip og yachter der de kan ankre opp og ta inn forsyninger. I  Antiguas seileruke på slutten av april og begynnelsen av mai hvert år, arrangeres en regatta hvor mange seilskip deltar.

Referanser

Litteratur 
 Rogozinski, Jan (2000): A Brief History of the Caribbean from the Arawak and the Carib to the Present, Penguin Putnam, Inc
 Morse, Jedidiah (1797): «Antigua» i: The American Gazetteer, Boston, Massachusetts: At the presses of S. Hall, and Thomas & Andrews

Eksterne lenker 
 

 Government of Antigua and Barbuda
 Kart over Antigua
 Kitesurfing in Antigua
 Antigua Barbuda Department of Tourism
 

Øyer i Nord-Amerika
Antigua og Barbudas geografi
Rivertonklubben

Rivertonklubben (stiftet 1972) er ifølge statuttene en norsk forening med formål å arbeide for fremme av den gode kriminallitteratur i Norge. Klubben skal fungere som et faglig fellesskap for forfattere, redaktører, litteraturforskere og andre som har en yrkesmessig tilknytning til kriminallitteratur. Klubben er oppkalt etter forfatteren Sven Elvestad, som også signerte med navnene Kristian F. Biller, Knut Gribb, Asbjørn Krag og Stein Riverton.

Klubben ble opprettet etter en ide av Bjørn Carling, videreutviklet av Carling i samarbeide med André Bjerke, Sigurd B. Hennum, Gerd Nyquist, Tor Edvin Dahl og Nils Nordberg. Stiftelsesmøtet ble holdt 12. juni 1972 hjemme hos Gerd Nyquist på Smestad. 

Fra 1973 utdeler Rivertonklubben den kriminallitterære Rivertonprisen. Første vinner var Sigrun Krokvik, for beste norske krimroman utgitt i 1972, Bortreist på ubestemt tid. Prisen er senere utdelt årlig, med unntak for 1977 og 1984.

Siden 2007 disponerer Rivertonklubben et eget rom i Litteraturhuset i Oslo, det såkalte Rivertonrommet. Her finnes klubbens samling av kriminallitteratur, den såkalte Rivertonsamlingen, og en påbegynt samling som skal omfatte all norsk kriminallitteratur. Rommet kan også disponeres til Rivertonklubbens styre- og medlemsmøter.

Rivertonklubben har i 2017 omkring 150 medlemmer.

Rivertonklubbens presidenter
Gerd Nyquist (1972–1977)
Nils Nordberg (1977–1983)
Sigurd B. Hennum (1983–1985)
Nils Nordberg (1985–2001)
Anne Holt (2001–2003)
Jon Michelet (2003–2009)
Hans H. Skei (2009–2015)
Tom Egeland (2015–2019)
Trude Teige (2019)

Se også
 Rivertonprisen

Referanser

Eksterne lenker
 Rivertonklubbens nettsted: http://www.rivertonklubben.no 
 Ny revolverpresident i gammel krimklubb. Om Rivertonklubbens og Rivertonprisens historie, Dagbladet 28.03.2001

Norske kulturorganisasjoner
Kriminallitterære foreninger
1972 i Norge
Organisasjoner etablert i 1972
Bergenshallen

Bergenshallen er en kunstishall på Slettebakken i bydelen Årstad i Bergen. Arkitekt for bygget var Erik Dogger. Bygningens adresse er Vilhelm Bjerknes vei 24.

Hallen ble åpnet i 1968. Den var privatdrevet i begynnelsen, men ble overtatt av Bergen kommune i 1980.

I tillegg til ishall fungerer den som messe- og arrangementshall. Hallen er islagt ca. syv måneder i året, fra august til mars. Før sesongen 2005/2006 ble kjøleanlegget fullstendig rehabilitert.

Bergenshallen har kallenavnet «Badekaret». I sørenden av hallen er det dessuten et påbygg som huser Bergen Klatreklubb sin klatrehall og vektløfterklubben Atletklubb Bjørgvin.

Bergen Ishockeyklubb spiller sine hjemmekamper i Bergenshallen.

Den tidligere Bergenshallen 
Det første byggverket som bar navnet «Bergenshallen» ble tegnet av arkitektene Karen og Odd Brochmann i 1939, og ble revet i 1968–69. Adressen for dette bygget var Lars Hilles gate 22. Den gamle Bergenshallen var beregnet på sportsstevner og utstillinger, og ble benyttet av de tyske okkupasjonsstyrkene under krigen.  Bygningen hadde kappehvelv i armert betong, og det funksjonalistiske formspråket var typisk for ektetparet Brochmanns arkitektoniske uttrykk.

Referanser

Eksterne lenker
 Idrettsservice (Bergen kommune) 
 Bergen Klatreklubb
 Ishaller og baner i Norge hockey.no

Idrettsanlegg i Bergen
Ishaller i Norge
Klatring
Årstad
Byggverk fullført i 1968
Etableringer i 1968
1968 i Norge
Rutensk

Rutensk var et østslavisk språk som utviklet seg til hviterussisk og ukrainsk.

Se også 
 Rusinsk
 Rutenere

Slaviske språk
Rutenia

Rutenia er et navn som brukes om deler av Øst-Europa som var befolket av østslaviske folk. I tillegg har navnet blitt brukt på en rekke stater som har eksistert i dette området. Egentlig er ordet en latinsk variant av Rus', et navn på en folkegruppe og middelalderstaten Kiev Rus. 

Den videste historiske bruken av begge ordene Rus' og Rutenia har vært om et område bestående av Ukraina, Hviterussland, samt mindre deler av Russland, Slovakia og Polen. På grunn av kontinuerlig politisk ustabilitet kan benevnelsen Rutenia ha ulik betydning avhenging av hvem, hvorfor og når det brukes.

Rutensk og rutenere var under Habsburgmonarkiet det offisielle navnet på de ukrainsktalende innenfor imperiet. På 1890-tallet begynte rutenske nasjonalister å bruke betegnelsen rutensk-ukrainsk og senere ukrainsk for å understreke fellesskapet med den ukrainsk-talende befolkningen i vestlige deler av det russiske riket.

Rutenia har også vært brukt som et synonym på Russland. For eksempel har Hviterussland vært kalt Hviterutenia. I Vesten har ordet mer eller mindre gått ut av bruk, men brukes fortsatt i noen grad om det vest-ukrainske fylket Zakarpatska (Karpato-Rutenia). Dette området var i perioden 1938–1939 en selvstendig stat under navnet Karpato-Ukraina.

Den litauiske hovedstaden Vilnius var befolket av stedlige rutenere da byen fikk byrettigheter i 1387.

Referanser

Eksterne lenker 
 Чорнаруская мова

Europa
Belarus
Ukraina