alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Macroleptura thoracica

Macroleptura thoracica er en av blomsterbukkene (Lepturinae), en bille som tilhører trebukkene (Cerambycidae). Denne arten, som er den eneste i slekten Macroleptura, er bare funnet i Finland i Norden.

Utseende 
En ganske stor (18–28 mm) og kraftig trebukk – Europas største representant for Lepturinae. Det er stor forskjell mellom kjønnene- hunnen er ensfarget brunrød bortsett fra hodet som er svart, mens hannen har rødt pronotum og svarte dekkvinger. Antennene er rundt halvparten så lange som kroppen. Beina er mørke.

Levevis 
Larven utvikler seg i svært grove (60–100 cm diameter), stående tørrtrær eller høystubber av løvtrær, særlig osp. Trærne må være angrepet av hvitråte. Slike trær er ganske sjeldne, dette kan kanskje forklare hvorfor arten er så sjelden. Larveutviklingen tar 3-4 år. De voksne billene er funnet mellom slutten av juni og begynnelsen av august, i motsetning til de fleste andre blomsterbukker besøker de sjelden blomster.

Utbredelse 
Arten er utbredt i det sørlige Europa sør til Romania, mot øst til Sakhalin og Japan. Arten er funnet noen ganger i det sørvestlige Finland, men det er usikkert om den har overlevd der fram til i dag.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae  – 130 arter i Europa
 Stammen Lepturini Latreille, 1802
 Macroleptura thoracica (Creutzer, 1799) (synonym Leptura thoracica)

Litteratur 
 Ehnstõm, B. & Holmer, M. 2007. Nationalnycklen till Sveriges Flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. 302 sider. ISBN 978-91-88506-62-7

Eksterne lenker 
 
 Bilder av arten

Lepturinae
Biller formelt beskrevet i 1799
Judolia cerambyciformis

Pachytodes cerambyciformis er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). I Norden finnes den bare i Danmark.

Utseende 
En middelsstor (7–12 mm), temmelig bred, svart trebukk, dekkvingene gule med svarte flekker. Arten har en karakteristisk, kort og bred kroppsform og er lett å kjenne. Antennene er nesten så lange som kroppen, ganske tynne. Hodet er forholdsvis stort og bredt. Pronotum er klokkeformet sett ovenfra, med litt uttrukne bakhjørner. Dekkvingene er korte og brede (ca. en og en tredjedel så lange som til sammen brede), gule, hver vinge med 3-4 svarte flekker. Beina er påfallende lange og slanke sammenlignet med den korte og brede kroppen.

Levevis 
Larven utvikler seg i døde røtter, både på løvtrær og bartrær, vanligst kanskje på bjørk, or og eik. Røtter på vindfelte trær ser ut til å være særlig attraktive såfremt de fortsatt er dekket med jord. Utviklingen tar to år. De voksne billene kan finnes i juni-juli, gjerne på blomster.

Utbredelse 
Arten er utbredt i Mellom-Europa og det nordlige Sør-Europa, østover til Kaukasus. I Norden finnes den bare i Danmark, der den forekommer på Jylland og Fyn.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae  – 130 arter i Europa
 Stammen Lepturini Latreille, 1802
 Pachytodes cerambyciformis (Schrank, 1781) (synonym Judolia cerambyciformis)

Kilder 
 Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7

Eksterne lenker 
 
 Bilde av arten

Lepturinae
Biller formelt beskrevet i 1781
NM på skøyter, sprint for herrer

NM på skøyter, sprint for herrer er et norgesmesterskap i hurtigløp på skøyter, sprint, som har blitt arrangert årlig siden 1970. Det ble vedtatt innført på Skøytetinget den 7. september 1969 på Grand Hotel, Kongsberg.

Det enkelte mesterskapet arrangeres over to påfølgende dager. Hvor det gås to 500 metere og to 1 000 metere med en 500 m og en 1 000 m hver dag. Fra og med 1987 er det løperen med lavest poengsum som blir mester. Fra 1970 til og med 1986 var det løperen som vant minimum tre distanser, eventuelt den som fikk lavest poengsum, som ble mester.

Skøytetinget 4.–5. september 1971 på Folkets Hus, Hamar vedtok å innføre offisielle norske rekorder i sprint firkamp.

Medaljevinnere

Statistikk

Oversikt over mestere 
Utøvere med minst ett mesterskap er med på oversikten. Oppdatert pêr NM 2019.

Oversikt over medaljevinnere etter klubb 
Klubber med løpere med minst ett mesterskap er med på oversikten. Oppdatert pêr NM 2019.

Galleri 
Årstallene viser til årstall for bilde.

Referanser 
Noter
Mesterskapet skulle egentlig vært arrangert på Bjønnes stadion, Arendal, men umulige vær- og isforhold gjorde at mesterskapet ble flyttet til reservestedet med Kongsberg IF som medarrangør.
Mesterskapet skulle egentlig vært arrangert på Kanebogen stadion, Harstad, men umulige værforhold gjorde at mesterskapet ble flyttet til Oslo med Ask SK som medarrangør.
Mesterskapet skulle egentlig vært arrangert på Hovdens skøytebane, Hovden, men umulige værforhold gjorde at mesterskapet ble flyttet til Skien.
Mesterskapet skulle egentlig vært arrangert på Risenga skøytebane, Asker, men umulige isforhold gjorde at mesterskapet ble flyttet til reservestedet Geithus.
Mesterskapet for 2008 ble først tildelt Sportsklubben Falken med arrangementsted Leangen Kunstis, men med den nye hallen på Fosen så ble arrangementet flyttet dit og inkluderte da også stedets skøyteklubb som medarrangør.

Referanser

Kilder 
Medaljevinnere i norske mesterskap på skøyter – Menn Senior, Sprint 

 2
Lister over skøyteløpere
Repeterende arrangementer etablert i 1970
Hurtigløp på skøyter i 1970
1970 i Norge
Artikler i skøytesportprosjektet
Skogforvalter

En skogforvalter er en offentlig eller privat tjenestemann med administrativ og driftsmessig ledelse, altså forvaltning, av et skogområde eller en skogeiendom.

Referanser 

Landbruksyrker
Skogbruk
NM på skøyter, enkeltdistanser for damer

NM på skøyter, enkeltdistanser for damer er et norgesmesterskap i hurtigløp på skøyter som har blitt arrangert årlig siden 1987. Det arrangeres ett mesterskapsløp på hver av distansene 500 meter,  meter,  meter,  meter og  meter. I 1994 var det to ganger 500 meter, men bare den beste tiden gjaldt på resultatlisten. I perioden 1995 til og med 2005 og fra og med 2012 var det løperen med beste sammenlagte tid av to 500 metersløp som ble mester på distansen. Fra og med 2006 til og med 2011 var man tilbake til ett 500 metersløp som opprinnelig fra starten av.

Nåværende medaljeøvelser

500 meter 

Medaljer 500 meter / 2×500 meter:

1 000 meter 

Medaljer  meter:

1 500 meter 

Medaljer  meter:

3 000 meter 

Medaljer  meter:

5 000 meter 

* = Enkeltdistansemesterskapet for 5 000 meter arrangert i forbindelse med Allround-NM samme sesong.

Medaljer  meter:

Tidligere medaljeøvelser

Fellesstart 15 runder 

Medaljer fellesstart 15 runder:

Medaljeoversikt totalt 
Oppdatert etter NM 2020.
 Medaljer Gull-Sølv-Bronse-totalt, topp 30 løpere:

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 
 

 
Lister over skøyteløpere
Repeterende arrangementer etablert i 1987
Hurtigløp på skøyter i 1987
1987 i Norge
Artikler i skøytesportprosjektet
NM på skøyter, sprint for damer

NM på skøyter, sprint for damer er et norgesmesterskap i hurtigløp på skøyter, sprint, som har blitt arrangert årlig siden 1971. Damene fikk først sitt mesterskap sesongen etter herrene, noe som ble bestemt på Skøytetinget på Grand Café, Bergen den 13. september 1970.

Det enkelte mesterskapet arrangeres over to påfølgende dager. Hvor det gås to 500 metere og to 1 000 metere med en 500 m og en 1 000 m hver dag. Fra og med 1987 er det løperen med lavest poengsum som blir mester. Fra 1971 til og med 1986 var det løperen som vant minimum tre distanser, eventuelt den som fikk lavest poengsum, som ble mester.

Skøytetinget 4.–5. september 1971 på Folkets Hus, Hamar vedtok å innføre offisielle norske rekorder i sprint firkamp.

Medaljevinnere

Statistikk

Oversikt over mestere 
Utøvere med minst ett mesterskap er med på oversikten. Oppdatert pêr NM 2022.

Oversikt over medaljevinnere etter klubb 
Klubber med løpere med minst ett mesterskap er med på oversikten. Oppdatert pêr NM 2022.

Galleri 
Årstallene viser til årstall for bilde.

Referanser
Noter
Mesterskapet skulle egentlig vært arrangert på Bjønnes stadion, Arendal, men umulige vær- og isforhold gjorde at mesterskapet ble flyttet til reservestedet med Kongsberg IF som medarrangør.
Mesterskapet skulle egentlig vært arrangert på Kanebogen stadion, Harstad, men umulige værforhold gjorde at mesterskapet ble flyttet til Oslo med Ask SK som medarrangør.
Mesterskapet skulle egentlig vært arrangert på Hovdens skøytebane, Hovden, men umulige værforhold gjorde at mesterskapet ble flyttet til Skien.
Mesterskapet skulle egentlig vært arrangert på Risenga skøytebane, Asker, men umulige isforhold gjorde at mesterskapet ble flyttet til reservestedet Geithus.
Mesterskapet for 2008 ble først tildelt Sportsklubben Falken med arrangementsted Leangen Kunstis, men med den nye hallen på Fosen så ble arrangementet flyttet dit og inkluderte da også stedets skøyteklubb som medarrangør.

Referanser

Kilder 

 3
Lister over skøyteløpere
Repeterende arrangementer etablert i 1971
Hurtigløp på skøyter i 1971
Sport i Norge i 1971
Artikler i skøytesportprosjektet
Chen Lanbin

Chen Lanbin (tradisjonell kinesisk: 陳蘭彬; forenklet kinesisk: 陈兰彬; hanyu pinyin: Chén Lánbīn, født 1816 i Wuchuan i Guangdong i Kina, død 1895), stilnavn Li Qiu (荔秋), var den første kinesiske minister (diplomatisk utsending) til USA under Qing-dynastiet.

Chen tok høyeste nivå av den kinesiske embedsmannseksamen i 1853 i en alder av 24 år, og ble opptatt i Hanlinakademiet. Han ble raskt leder for to regjeringsdepartementer etter hverandre. Han innehadde en rekke andre embeder i hovedstaden frem til 1875, da han begynte å virke som sin regjerings sendemann i USA. Han ble formelt utnevnt til Kinas ambassadør til USA, Spania og Peru i 1878, og forble dette frem til 1881.

Referanser 

Personer fra Zhanjiang
Kinesiske ambassadører
Ambassadører til USA
Stictoleptura cordigera

Stictoleptura cordigera er en av blomsterbukkene (Lepturinae), en bille som tilhører trebukkene (Cerambycidae). Den er en sør- og mellomeuropeisk art som nylig ser ut til å ha etablert seg på Lolland i Danmark.

Utseende 
En middelsstor (14–20 mm), bred og kraftig, svart trebukk, dekkvingene er røde med en karakteristisk svart tegning. Arten er lett å kjenne på denne tegningen. Antennene er nokså tynne og rundt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er omtrent så langt som bredt, nærmest klokkeformet sett ovebfra, grovt punktert og matt. Dekkvingene er over en og en halv gang så brede som pronotum, med litt rundede skuldre, tilsmalnende fra disse bakover, grovt, men grunt, litt rynkete punkterte. De er klar røde, spissene svarte. I midten (langs sømmen) er det en stor, trekantet, svart flekk som bak er forbundet med det svarte området i spissen. Beina er forholdsvis korte (til blomsterbukk å være).

Levevis 
Biologien til denne arten er dårlig kjent, men den utvikler seg trolig i død ved av både bartrær og løvtrær. Larvene lever trolig mest på underjordisk ved (røtter og nedre del av stubber), og utviklingen tar sannsynligvis flere år. De voksne billene besøker gjerne blomster.

Utbredelse 
Det er en varmekjær art som er utbredt i Sør- og Mellom-Europa, østover til Kaukasus og det nordlige Iran. I Norden ble den oppdaget på Lolland i Danmark i 2005, og ser ut til å ha etablert seg her.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae  – 130 arter i Europa
 Stammen Lepturini Latreille, 1802
 Stictoleptura cordigera (Fuessly, 1775) (synonymer Leptura cordigera, Anoplodera cordigera)

Litteratur 
 Ehnstõm, B. & Holmer, M. 2007. Nationalnycklen till Sveriges Flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae.  ArtDatabanken, SLU, Uppsala. 302 sider. ISBN 978-91-88506-62-7

Eksterne lenker 
 

Lepturinae
Biller formelt beskrevet i 1775
Anoplodera rufipes

Anoplodera rufipes er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). I Norden fantes den trolig tidligere i Halland i Sverige, men er nå utdødd.

Utseende 
En liten til middelsstor (7–12 mm), middels kraftig, svart trebukk med røde bein. Antennene er noe kortere enn kroppen, hodet forholdsvis kort og bredt, pronotum tydelig lengre enn bredt med litt avrundede bakhjørner. Dekkvingene har markerte, rettvinklede skuldre og er ganske grovt punkterte. Beina er middels lange.

Levevis 
Larven utvikler seg i døde greiner av eik. Veden bør være fuktig og litt råtten. Larveutviklingen tar trolig flere år. De voksne billene besøker gjerne blomster.

Utbredelse 
Arten er utbredt i Mellom-Europa og det nordlige Sør-Europa. I Norden fantes den trolig tidligere i Halland i Sverige (men det er mulig at funnene derfra dreier seg om innførte eksemplarer), men den har ikke blitt funnet der etter 1900.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae  – 130 arter i Europa
 Stammen Lepturini Latreille, 1802
 Anoplodera rufipes (Schaller, 1783) (synonym Leptura rufipes)

Kilder 
 Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7

Eksterne lenker 
 
 Bilder av arten

Lepturinae
Biller formelt beskrevet i 1783
Pseudovadonia livida

Pseudovadonia livida er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). I Norden finnes den i det sørligste Danmark og ved Göteborg i Sverige. Sommeren 2010 ble den første gang funnet i Norge, i Østfold.

Utseende 
En liten (5–9 mm), middels kraftig, svart trebukk med gulbrune dekkvinger. Den kan kjennes på liten og tetbygd kropp, forholdsvis stort og bredt hode, og at kroppen er kledt med ganske lange, fine hår. Antennene er noe kortere enn kroppen, hodet forholdsvis kort og bredt, pronotum litt lengre enn bredt med litt avrundede bakhjørner, grovt punktert. Dekkvingene har markerte, rettvinklede skuldre og er ganske grovt punkterte, litt blanke med lang, fin hårkledning. Beina er middels lange og ganske kraftige.

Levevis 

Larven utvikler ikke i død ved som hos de fleste andre trebukker, men kryper omkring i barskog-førna og spiser mer eller mindre nedbrutt råhumus. Førnaen bør være infisert av soppen barnålsopp (Micromphale perforans), det er trolig mest denne soppens hyfer larven lever av.
Utviklingen tar to år. Arten er hyppigst funnet i glenner eller skogkanter i tørr, sandete furuskog. De voksne billene er aktive i juni-juli og besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter.

Utbredelse 
Arten er utbredt i Mellom- og Sør-Europa og østover til Syria og det vestlige Sibir. I norden forekommer den på Sønderjylland og Øerne i Danmark, og det er en nyoppdaget bestand nær Göteborg i Sverige. Sommeren 2010 ble den for første gang funnet i Norge.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae  – 130 arter i Europa
 Stammen Lepturini Latreille, 1802
 Pseudovadonia livida (Fabricius, 1776) (synonymer Leptura livida, Anoplodera livida, Pseudoalosterna livida)

Kilder 
 Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7

Eksterne lenker 
 

Lepturinae
Biller formelt beskrevet i 1776
Dyr formelt beskrevet av Johann Christian Fabricius
Rhamnusium bicolor

Rhamnusium bicolor er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Denne arten, som er knyttet til åpen løvskog med gamle trær, fantes tidligere i Finland, men er trolig utdødd der.

Utseende 
En ganske stor (16-22 mm), slank trebukk som finnes i flere fargevarianter. Den kjennes lettest på formen på pronotum, som har fire kraftige buler som danner et tverrbånd. Beina, hodet og kroppen er rødgule, mens dekkvingene vanligvis er svarte, det finnes også individer med rødgule dekkvinger og overgangsformer mellom de to ytterpunktene. Antennene, som er vel halvparten så lange som kroppen og vganske kraftige, kan være helt rødlige eller mørke mot spissen.

Levevis 
Larvene utvikler seg i ganske morken ved i hule løvtrær, som alm, lind, poppel og lønn. Larven lever på grensen mellom død og levende ved. Utviklingen tar to-tre år. Den er en typisk kulturmarksart som er svært sårbar for bruksendringer som fører til at hule trær blir sjeldnere.

Utbredelse 
Arten er utbredt i Mellom- og Sør-Europa, men har gått mye tilbake i de senere tiårene. I Norden er den bare funnet på én lokalitet i det sørlige Finland, der den ser ut til å ha forsvunnet på slutten av 1980-tallet.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae  – 130 arter i Europa
 Stammen Rhamnusiini
 Rhamnusium bicolor (Schrank, 1781)

Kilder 
 Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7

Eksterne lenker 
 
 Bilder av arten

Lepturinae
Mount Aniakchak

Mount Aniakchak er et 3 400 år gammel vulkankrater, som ligger i Aleutene i Alaska. Det gjenværende kaldera er om lag 10 km. i diameter. Området rundt vulkanen omfattes av nasjonalparken Aniakchak National Monument and Preserve som drives av National Park Service. I november 1967, ble Aniakchak Caldera erklært som et nasjonalt landemerke av National Park Service.

Aniakchak er en sovende vulkan. Det er registrert at det må ha hatt minst ti større utbrudd med lavastrømmer siden kalderaen ble dannet i 1645 f. Kr, siste lavastrøm kom i 1931.

Eksterne lenker
 Alaska Peninsula Trek

Vulkaner i USA
Alaskas geografi
Fjell over 1000 meter
Hans Nansen

Hans Nansen (født 28. november 1598 i Flensburg i hertugdømmet Slesvig, død 12. november 1667 i København) var en dansk handelsmann og borgermester i København.

Liv og virke

Bakgrunn
Hans Nansen gikk på den lokale tyske skrive- og regneskolen og da hans far døde da han var 15 år gammel, trådte hans onkel inn som forsørger og betalte utdannelsen.

Karriere
Etter noen års forløp kom Nansen med på en ekspedisjon til Kolahalvøya i Russland og dette var hans første, men ikke siste tur til Russland. Hans gode evner til å lære nye språk raskt og godt fikk ham senere til å bli ansatt i statsforvaltningen som tolk. 

Hans Nansen ble berømt for sine mange reiser. I 1620 ble han tilbudt arbeide hos den gamle kjøpmann og borgermester i København, Mikkel Vibe. Hans Nansen seilte hver sommer fra 1621 til 1636 til Island og om vinteren sto han for salget av de varene han hadde brakt med seg derfra. 

I årene 1639–1648 var han forvalter for det Islandske Kompagni og samlet seg etter hvert en betydelig formue. I 1653 døde Mikkel Vibe og etter kong Frederik IIIs ønske ble Hans Nansen utnevnt til borgermester i København.
 

I 1650-årene utga Nansen sine oppdagelsesbøker, som ble en stor suksess og han ble en kjent skikkelse. Hans beste og mest ettertraktede verk var Compendium Cosmographicum.

Kort før krigen med Sverige fikk Hans Nansen atskillige klager fra borgerne og han måtte til slutt gi borgerne det de ville ha, noe som endte med at Nansen måtte betale 18.000 riksdaler til bedre forpleining, kloakker og lønn til de arbeiderne som ryddet veiene for ekskrementer. Under svenskekrigene ble Nansen en stor mann i København og fikk gjenreist borgernes tro på en dansk seier. Ved stormen på København lyktes det ham for første gang i hans liv å avfyre skudd med en pistol og han traff en svensk korporal i ryggen. Etter avslutningen på svenskekrigene og eneveldets begynnelse falt Hans Nansens ry, men han oppnådde allikevel å være borgermester til den dag han døde. 

Hans Nansen ligger begravet i Helligåndskirken i København, og har fått oppkalt en gate etter seg i samme by. Polarforskeren Fridtjof Nansen var etterkommer av Hans Nansen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Hans Nansen

Danske politikere
Danske borgermestre
Personer fra Flensburg
Xue Fucheng

Xue Fucheng (kinesisk: 薛福成; pinyin: Xuē Fúchéng, Wade-Giles: Hsüeh Fu-cheng, født 12. april 1838 i Wuxi i Jiangsu i Kina, død 21. juli 1894 i Shanghai, stilnavn: Shú Yún 叔耘, forfatterpsevdonym: Yōng Ān 庸庵) var en kinesisk diplomat og sendemann under Qing-dynastiet til land i  Europa (Storbritannia, Frankrike, Italia, Belgia) i 1890-årene.

Diplomatisk virke 
Foruten de vanlige representasjonsforpliktelser engasjerte Xue Fucheng seg sterkt for omsorgen for utenlandskineserne i de land han kom til. I Storbritannia var det for eksempel betydelige kinesiske miljøer både i Liverpool og i London. Vel så viktig var det betydelig sterkere kinesiske nærvær i en rekke av Storbitannias kolonier. Blant slike steder kan nevnes Penang, Singapore og Rangoon. Han ivret derfor for å opprette konsulater, ikke bare for å støtte sine landsmenn i deres omgang med storsamfunnet, men også for å støtte for eksempel nyankomne mot kriminelle elementers utpressing, utnyttelse og lureri. 

Xue argumenterte overfor britene med det store antall konsulater - 20 - som britene hadde kunnet etablere i Kina. Etterhvert fikk han de tillatelser han trengte.

Xue Fuchang spilte også den avgjørende rolle i drøftelsene mellom Kina og Storbritannia om grensene mellom Britisk Burma og den kinesiske provinsen Yunnan. Denne grenseuklarheten var en av de potensielt mest utfordrende av de mange store og små grensespørsmål eundt Kina.

Forfatterskap 
Han skrev en dagbok de siste fire årene i keiserens tjeneste, og den beskriver hans diplomatiske aktiviteter og hans inntrykk av de vestlige land.

Han beskrev historiske begivenheter som Taipingopprøret, og forfattet essayer om lokale kinesiske legender, også makabre og overnaturlige historier. 

Xue var forkjemper for innføringen av vestlig teknologi i KIna, og beskriver sitt møte i utlandet med ny teknologi som for eksempel telefonen.

Minnesmerke 
Hans gamle hjem i Wuxi ble i 2001 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. Det har en tradisjonell kinesisk gårdsplass og hage, en biblioteksbygning, en frilufts operascene og et biljardrom.

Verker 
Chushi Ying Fa Yi Bi siguo riji, Changsha: Yuelu shushe 1985 (Zouxiang shijie congshu)

Litteratur

Referanser

Eksterne lenker 
 Xue Fucheng 1838-1894
 Xue Fucheng Residence Museum (PDF; 325 kB)
 Xue Fucheng guju fra Baidu Baike

Kinesiske forfattere
Kinesiske ambassadører
Ambassadører til Belgia
Ambassadører til Frankrike
Ambassadører til Italia
Ambassadører til Storbritannia
Personer fra Wuxi
Fødsler i 1838
Dødsfall i 1894