alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Per Haddal

Per Haddal (født 9. januar 1942 i Levanger) er en norsk journalist, mest kjent som hovedfilmkritiker i Aftenposten, hvor han arbeidet fra 1978 til 2009. 

Haddal er utdannet (cand. philol) ved UiO med engelsk hovedfag. Han arbeidet deretter som kuturmedarbeider, kritiker og kommentator i Vårt Land 1969-1978. Fra 1978 var han hovedfilmkritiker i Aftenposten. Han har også ledet filmprogrammer i NRK radio (1975–1987). Han var styreleder for Norsk Filmkritikerlag fra 1975 til 1987, og har siden 2008 vært æresmedlem av laget. Han har deltatt i rundt 150 filmfestivaler og satt som formann i filmkritikernes FIPRESCI-jury under Filmfestivalen i Berlin i 2008, som første nordmann ved en større internasjonal filmfestival.  Han  er den første norske filmkritiker som er tildelt St. Olavs Orden.

Siden 2014 har han holdt månedlig filmsalong på Cinemateket i Filmens hus i Oslo. Haddal skriver også en filmspalte i Aftenpostens månedlige historiemagasin. Han har også skrevet biografier om Ivo Caprino og Liv Ullmann.

I forbindelse med feiringen av hans 75-årsdag i Filmsalong ble det gitt ut et festskrift, redigert av Jan Erik Holst: "0075 Haddal - med rett til å kritisere". Det inneholdt hilsener og artikler om filmkritikk.

Utmerkelser 
 Olav Dalgards kritikerpris 1989
 Cannes-festivalens jubileumsmedalje i gull 2007
 Aamot-statuetten 2009
 Ridder 1. klasse av St. Olavs Orden

Bibliografi 

 Norsk film, ung og uforferdet (eng.: Norwegian films, young and fearless) (2004)
 Ansikt til ansikt : Liv Ullmann og filmen : filmografi (eng.: Face to face : Liv Ullmann and film ; filmography) (2000)
 Ivo Caprino! : et portrett av askeladden i norsk film (1993)
 Fra film til fil. Norske filmbyråers historie (2016) m. Bjørn Hoenvoll

Referanser

Eksterne lenker 

 Per Haddal på aftenposten.no

Journalister i Aftenposten
Norske filmkritikere
Norske radiojournalister
NRK-journalister
Riddere av 1. klasse av St. Olavs Orden
Personer fra Levanger kommune
Fødsler i 1942
Okergul engmåler

Okergul engmåler (Idaea serpentata) (også kalt brun engmåler) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere  (Geometridae). Den er finnes bare på Østlandet i Norge.

Utseende 
En liten (vingespenn 18 – 20 mm), slank, brunlig måler. Vingene er okergule til lysbrune med fire rødbrune tverrbånd, i alle fall tre av disse er tydelige. Hannen har fjærformede antenner. Larven er grå eller gråbrun, på ryggsiden med mørke lengdestriper på sidene og en hvit stripe i midten.

Levevis 
Larvene kan leve på mange ulike urter, blant andre løvetann, maurer og syrer. De voksne målerne flyr om natten i juni – august og kommer gjerne til lys. De skremmes også lett opp om dagen.

Utbredelse 
Arten forekommer i Europa, men mangler i Storbritannia (bortsett fra noen få funn av innfløyne individer). I Norge finnes den på Østlandet vestover til Aust-Agder.

Litteratur 
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker 
 
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
 UK moths, Idaea serpentata
  www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/  Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
 Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site

Målere
Sommerfugler formelt beskrevet i 1767
Dyr formelt beskrevet av Johann Siegfried Hufnagel
Punktengmåler

Punktengmåler (Idaea sylvestraria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere  (Geometridae). Den er funnet spredt nord til Sogn og Fjordane i Norge.

Utseende 
En liten (vingespenn 16 – 23 mm), slank, lysgrå måler. Vingene har små, svarte flekker langs ytterkantene og hver vinge har en lite, rund, svart flekk litt foran midten. Den har dessuten ca. tre tverrstriper som er litt mørkere enn resten av vingen. Larven er naken, lang og tynn, gråbrun med en hvit sidestripe.

Levevis 
Arten er mest å finne på tørre heier. Larvene lever på løvetann, tungras og andre lave urter. De voksne målerne flyr om natten i juli – august og kommer ofte til lys.

Utbredelse 
Arten er utbredt i Europa, bortsett fra den østligste delen. I Norge er den funnet på sør-Østlandet, Sørlandet og i den indre delen av Sogn og Fjordane.

Litteratur 
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker 
 
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
 UK moths, Idaea sylvestraria
 www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
 Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site

Målere
Sommerfugler formelt beskrevet i 1799
Dyr formelt beskrevet av Jacob Hübner
Matthias Mayer

Matthias Mayer (født 9. juni 1990) er en østerriksk tidligere alpinist. Han er tre ganger olympisk mester.

Karriere 

Matthias Mayer vant sitt første FIS-renn i desember 2005.

Under junior-VM 2008 i spanske Formigal tok han sølvmedaljen i super-G. I tillegg ble han nummer 7 i storslalåm og nr. 13 i utfor.

Mayer fikk sin første pallplassering i verdenscupen 25. januar 2013 da han ble nummer to i super-G i Hahnenkammrennene i Kitzbühel.

I Sotsji 2014 vant han OL i utfor, 23 år gammel, som den yngste gjennom tidene. Da hadde han ennå ikke vunnet et eneste verdenscuprenn. Sin første seier i verdenscupen tok han i utfor under verdenscupfinalen i Lenzerheide 12. mars 2014.

Han er sønn av den tidligere alpinisten og OL-medaljøren Helmut Mayer.

Han tok gull i super-G under vinter-OL 2018.

Han tok bronse i utfor og gull i super-G under vinter-OL 2022 i Beijing.

Junior-VM

Pallplasseringer i verdenscupen 
Oppdatert etter sesongen 2019/20

Poengsum oppnådd i verdenscupen 
Oppdatert pr. 11. januar 2022

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Østerrikske alpinister
Olympiske mestere for Østerrike
Olympiske bronsemedaljevinnere for Østerrike
Olympiske medaljevinnere i alpint
Deltakere under VM i alpint 2013
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 2014
Alpinister under Vinter-OL 2014
Medaljevinnere under Vinter-OL 2014
Deltakere under VM i alpint 2017
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 2018
Alpinister under Vinter-OL 2018
Medaljevinnere under Vinter-OL 2018
Deltakere under VM i alpint 2019
Deltakere under VM i alpint 2021
Medaljevinnere under Vinter-OL 2022
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 2022
Alpinister under Vinter-OL 2022
Strandengmåler

Strandengmåler (Idaea humiliata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere  (Geometridae). Den er funnet noen få steder langs kysten av Sørlandet og Østlandet i Norge.

Utseende 
En liten (vingespenn 14–17 mm), slank, gulaktig måler. Den kjennes lett på forvingens rødlige fremkant. Vingene er blekt brungule, hver vinge med en liten, svart flekk litt foran midten og tre til fem, mer eller mindre tydelige, brunlige tverrstriper. Forvingens fremkant er rosa eller rødbrun. Larven er lyst gråaktig brun, huden virker vortete.

Levevis 
Arten lever på tørre, gressdominerte strandenger. Larvens næringsplante er ukjent, men i fangenskap kan de leve på tungras, løvetann og syrer. De voksne målerne flyr i juli.

Utbredelse 
Arten er utbredt over det meste av Europa, unntatt lengst i nord og vest. Den er trolig utdødd i Storbritannia. I Norge er den bare funnet noen få steder langs kysten av Øst- og Sørlandet vest til Arendal.

Referanser

Litteratur 
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker 
 
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
 UK moths, Idaea humiliata
  www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/  Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
 Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site

Målere
Sommerfugler på norsk rødliste
Sommerfugler formelt beskrevet i 1767
Dyr formelt beskrevet av Johann Siegfried Hufnagel
TIMSS

TIMSS (Trends in International Mathematics and Science Study) er en internasjonal vurdering av kunnskapene i matematikk og naturfag til elever på 4. og 8. klassetrinn. TIMSS ble utviklet av International Association for the Evaluation of Educational Achievement (IEA) for at medlemslandene skulle kunne sammenlikne elevenens kunnskapsnivåer på tvers av landegrenser. Den første TIMSS-undersøkelsen ble gjennomført i 1995, og deretter med fire års mellomrom. I 1995 deltok 41 land i studien, i 2007 hadde antallet økt til ca. 60.

TIMSS består av en vurdering av elevenes kunnskaper i matematikk og kunnskap, i tillegg til spørreskjemaer for elever, lærere og skolene. Testen omfatter emner elevene skal ha hatt på nivåene opptil 4. og 8. årstrinn. For å kunne vurdere elevenes kunnskaper har oppgavene en rekke ulike vanskelighetsgrader. Elevenes spørreskjemaer er utformet for å samle inn informasjon om studentenes bakgrunn og holdninger til skolegang og læring, informasjon om deres erfaringer fra klasserommet m.m. Lærerne og skolene blir blant annet spurt om tilretteleggingen av undervisningen, omfanget av undervisningen i matematikk og naturfag, skolepolitikk, lærernes bakgrunn og forberedelser.

I Norge er det Institutt for lærerutdanning og skoleutvikling ved Universitetet i Oslo som står for gjennomføringen av TIMSS-undersøkelsene.

Landene som deltar i 2007

Algerie
Armenia
Australia
Østerrike
Bahrain
Bosnia-Hercegovina
Botswana
Bulgaria
Canada
Colombia
Danmark
Djibouti
Egypt
El Salvador
England
Georgia
Ghana
Honduras
Hongkong
Indonesia
Iran

Israel
Italia
Japan
Jordan
Kypros
Kuwait
Latvia
Libanon
Litauen
Malaysia
Malta
Mongolia
Marokko
Nederland
New Zealand
Norge
Oman
Palestina
Qatar
Romania
Russland

Saudi-Arabia
Serbia
Singapore
Skottland
Slovakia
Slovenia
Sverige
Sør-Afrika
Sør-Korea
Syria
Taipei
Thailand
Tsjekkia
Tunisia
Tyrkia
Tyskland
Ukraina
Ungarn
USA
Usbekistan

Eksterne lenker
 International TIMSS
 Rapport fra TIMSS 2007 
 Utdanningsdirektoratet PISA, TIMSS og nasjonale prøver – hva er forskjellen? 01.11.2016
 Norsk framgang i TIMSS – artikkel i fagtidsskriftet Utdanning 9. desember 2008

Utdanning
Musefellebil

En musefellebil er en lekebil hvor eneste tillatte motor er en enkel eller dobbel musefelle. 

Musefellebiler brukes gjerne i fysikkundervisning på skoler for å lære elevene problemløsning og samarbeid.

Konkurranse 

En vanlig konkurransetype er å lage en bil med utgangspunkt i en enkelt musefelle. Vinnerbilen er den bilen som kjører en distanse på 5 meter på kortest mulig tid eller bilen som kjører den lengste distansen.

Design 
Det finnes ingen fasitsvar for hvordan en musefellebil skal designes, men det vanligste er en firehjuls-variant. Det finnes også noen to- og tre-hjulsvarianter, og Philip Beltracchi har laget en bil som kun har ett hjul.

Eksterne lenker 
 Mousetrap Car Demonstrasjon av en musefellebil
Fysikkeksperimenter
Kamilla og tyven

Kamilla og tyven er en norsk drama- og familiefilm fra 1988 regissert av Grete Salomonsen (hennes spillefilmdebut). Filmen er basert på boka Den vesle jenta og den store tyven av Kari Vinje. Den ble også innspilt på engelsk og ble solgt til 33 land.

I 1989 kom oppfølgeren, Kamilla og tyven II.

Handling 
Handlingen er lagt til Sørlandet rundt 1913. Kamilla blir foreldreløs og flytter til sin rike onkel Ole i Kristiansand. Men hans kone har ikke særlig sans for barn og vil sende henne på en kostskole i Danmark. Dette synes han er hjerteløst og ønsker å smugle henne til storesøster Sofie som jobber som kjøkkenhjelp på en storgård på landet. Men underveis blir hun mobbet og robbet. Heldigvis kommer Sebastian henne til unnsetning, selv om han risikerer mye, vet ikke Kamilla at redningsmannen hennes er en tyv på rømmen.

Om filmen 
Anmelderne var i hovedsak positive. Den fikk terningkast fire av både Dagbladet, VG og Aftenposten.

Det var den første spillefilmen for Dennis Storhøi og Agnete Haaland.

Rolleliste

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske dramafilmer
Norske familiefilmer
Norske filmer fra 1980-årene
Filmer fra 1988
Norskspråklige filmer
Filmer lagt til Sørlandet
Filmer satt til 1900-tallet
Vikhammer

Vikhammer er Malvik kommunes mest folkerike område og det ene av to befolkningsmessige tyngdepunkter i Malvik kommune i Trøndelag. Det andre tyngdepunktet i kommunen er Hommelvik der kommuneadministrasjonen er lokalisert. Vikhammer sentrum er beliggende ca. 13 km fra Trondheim sentrum, og har jernbanestasjon (12,7 km fra Trondheim sentralstasjon), kjøpesenter, sykehjem, lege og ikke langt unna ligger Malvik videregående skole, Vikhammer barneskole og Vikhammer ungdomsskole. Navnet Vikhammer kommer fra en gård med samme navn. 

Bebyggelsen rundt Vikhammer består i hovedsak av eneboliger, og henger sammen med boligområdene på Saksvik og Hundhammeren videre vestover, inntil bebyggelsen langs fylkesveien opphører brått ved kommunegrensa mot Trondheim. Store deler av befolkningen på Vikhammer pendler til Trondheim i forbindelse med skole og jobb. 

Vikhammer sentrum ligger langs Malvikvegen, som inntil det ble bygget motortrafikkvei mellom Ranheim og Hell, var en del E6. Fra lyskrysset i Vikhammer, går det en forbindelsesvei opp den såkalte Elvdalen til Leistad og nye E6. Ved midlertidige stengninger av Væretunnelen på E6, ledes trafikken fra E6 via Elvdalen og ned til Vikhammer og videre mot Trondheim via Saksvik og Hundhammeren. 

Kollektivtilbudet på Vikhammer er AtBs linje 79 mellom Trondheim og Vikhammeråsen og linje 70 mellom Strindheim og Hommelvik/Stjørdal. Vys lokaltog Steinkjer-Trondheim-Røros har stopp på Vikhammer stasjon hver vei, og også togene til/fra Östersund stopper på Vikhammer stasjon.

Referanser

Se også 
Malvik (tettsted)

Bosetninger i Malvik
Bygder og grender i Trøndelag
Stepas Butautas

Stepas Butautas (født 25. august 1925, død 22. mars 2001 i Kaunas) var en sovjetisk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.

Butautas vant en olympisk sølvmedalje i basketball under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i basketturneringen bak USA. Det var tredje gang som basketball sto på det olympiske programmet, tjuetre lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 14. juli til 2. august 1952. Sovjetunionen vant semifinalen over Uruguay med 61-57, men i finalen tapte de mot USA med 25-36. Butautas spilte alle åtte kampene i OL-turneringen.

Han ble europamester i basketball tre ganger, 1947, 1951 og 1953.

OL-medaljer 
 1952  Helsingfors –  Sølv i basketball  Sovjetunionen

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sovjetiske basketballspillere
Medaljevinnere under Sommer-OL 1952
Deltakere for Sovjetunionen under Sommer-OL 1952
Basketballspillere under Sommer-OL 1952
Personer fra Kaunas
Olympiske medaljevinnere i basketball
Marek Edelman

Marek Edelman (født rundt 1920 i Homel i Hviterussland,  død 2. oktober 2009 i Warszawa) var en polsk politisk og sosial aktivist samt kariolog som var kjent som en av lederne av opprøret i Warszawaghettoen i 1943. Han vokste opp i en jiddisch-talende familie med tilknyting til den ikke–sionistiske og jødiske sosialistbevegelsen Bund.

Edelman var medlem i ungdomsorganisasjonen til Bund, og arbeidet der for et Polen uten anti-semittisme med like rettigheter for alle. Etter at Polen var okkupert av Hitler-Tyskland ble alle jøder samlet i ghettoene, som ble avstengt fra omverdenen. Edelman-familien bodde innenfor det området som ble avsperret i Warszawa, og som ble overfylt med jøder sendt dit fra andre steder av de tyske nazistene. Situasjonen ble snart vanskelig på grunn av matmangel og hygieneproblemer. Titusenvis døde før de store transportene fra Warszawaghettoen til konsentrasjonsleirene tok til sommeren 1942.

På denne tiden møttes de viktige politiske gruppene blant jødene i ghettoen for å diskutere hva de skulle gjøre i den desperate situasjonen de var kommet i. Bundister, venstresionister og kommunister dannet snart den jødiske kampgruppen ZOB og begynte å forberede seg på væpnet motstand. Da det ble gitt ordre om at ghettoen skulle likvideres gikk ZOB til aksjon, og opprøret var et faktum. Motstandskjemperne kjempet hardt, men hadde ingen mulighet mot store tyske styrker som ble satt inn mot dem. Ghettoen ble deretter jevnet med jorda.

På tross av forholdene og styrkeforholdet mente medlemmene av ZOB at det var bedre å dø i kamp enn å dø passivt for fienden. De av lederne i ZOB som ikke kom seg vekk da kampene var over, begikk heller selvmord enn å bli tatt til fange av nazistene. Edelman kom seg ut av ghettoen gjennom kloakksystemet.

I 1944 deltok han også i Warszawaoppstanden.

Etter krigen utdannet han seg til lege og var frem til sin død, den 2. oktober 2009, bosatt i Polen.

Edelman mottok i 1998 Den hvite ørns orden fra Polens president.

Referanser

Litteratur 
 
 

Personer fra Homel
Polske leger
Polske aktivister
Sosialister
Jiddisch
Polakker fra andre verdenskrig
Den hvite ørns orden
Warszawagettoen
Nodar Dzjordzjikija

Nodar Konstantinovisj Dzjordzjikija russisk: Нодар Константинович Джорджикия (født 15. november 1921 i Kutaisi i Georgia, død 1. juni 2008) var en sovjetisk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.

Dzjordzjikija vant en olympisk sølvmedalje i basketball under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i basketturneringen bak USA. Det var tredje gang som basketball sto på det olympiske programmet, tjuetre lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 14. juli til 2. august 1952. Sovjetunionen vant semifinalen over Uruguay med 61-57, men i finalen tapte de mot USA med 25-36. Dzjordzjikija spilte alle åtte kampene i OL-turneringen.

OL-medaljer 
 1952  Helsingfors –  Sølv i basketball  URS

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sovjetiske basketballspillere
Personer fra Kutaisi
Medaljevinnere under Sommer-OL 1952
Fødsler i 1921
Dødsfall i 2008
Olympiske medaljevinnere i basketball
Anatolij Konev

Anatolij Konstantinovitsj Konev (russisk: Анатолий Константинович Конев; født 10. januar 1921, død 9. november 1965) var en sovjetisk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.

Konev vant en olympisk sølvmedalje i basketball under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i basketturneringen bak USA. Det var tredje gang som basketball sto på det olympiske programmet, tjuetre lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 14. juli til 2. august 1952. Sovjetunionen vant semifinalen over Uruguay med 61-57, men i finalen tapte de mot USA med 25-36. Konev spilte alle åtte kampene i OL-turneringen.

Han ble europamester i basketball tre ganger med Sovjetunionen, 1947, 1951 og 1953.

OL-medaljer 
 1952  Helsingfors –  Sølv i basketball  Sovjetunionen

Eksterne lenker 
 

Sovjetiske basketballspillere
Olympiske sølvmedaljevinnere for Sovjetunionen
Medaljevinnere under Sommer-OL 1952
Deltakere for Sovjetunionen under Sommer-OL 1952
Basketballspillere under Sommer-OL 1952
Olympiske medaljevinnere i basketball
Otar Korkija

Otar Korkija russisk: Отар Михайлович Коркия (født 10. mai 1923 i Kutaisi, død 15. mars 2005 i Tbilisi) var en sovjetisk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.

Korkija vant en olympisk sølvmedalje i basketball under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i basketturneringen bak USA. Det var tredje gang som basketball sto på det olympiske programmet, tjuetre lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 14. juli til 2. august 1952. Sovjetunionen vant semifinalen over Uruguay med 61-57, men i finalen tapte de mot USA med 25-36. Korkija spilte sju kamper i OL-turneringen.

Han ble europamester i basketball tre ganger med Sovjetunionen, 1947, 1951 og 1953.

OL-medaljer 
 1952  Helsingfors –  Sølv i basketball  URS

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sovjetiske basketballspillere
Personer fra Kutaisi
Medaljevinnere under Sommer-OL 1952
Olympiske medaljevinnere i basketball
Didrik Marksten

Didrik Marksten (født 1. mars 1971 i Oslo) er en tidligere norsk alpinist.

Internasjonale mesterskap 
 Under junior-VM i 1990 i sveitsiske Zinal ble han nummer 14 i utfor og nr. 21 i storslalåm. 
 Under VM 1991 i Saalbach fikk han to åttendeplasser – i storslalåm og i den alpine kombinasjonen. 
 Han deltok i både slalåm og storslalåm under OL 1992 i Albertville, men kjørte ut i begge øvelsene.

Verdenscupseire 

+ en tredjeplass i samme disiplin samme sesongen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske alpinister
Alpinister under Vinter-OL 1992
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1992
Personer fra Oslo
Fødsler i 1971
Girabola

]]
}}
Girabola er navnet på den nasjonale fotballserien i Angola. Serien blir organisert av det angolanske fotballforbundet (Federação Angolana de Futebol (FAF). Serien ble etablert i 1979 og besto første året av tjuefire lag inndelt i fire grupper på seks lag hver. I 1980 konkurrerte de fjorten beste lagene fra fjorårssesongen. Siste gang ligaen ble spilt med fjorten lag var i 1990. I 2011 vil ligaen bestå av 16 lag. 

Atlético Petróleos Luanda er klubben som har vunnet serien flest ganger med sine 15 mesterskap, sist gang i 2009. I 2010 ble ligaen vunnet av Interclube Luanda.

CAF-ranking (2021/22)
CAF rangerer ligaene etter de siste fem års prestasjoner i Afrikas Champions League og CAF Confederation Cup.

Vinnere

 1979 – Primeiro de Agosto
 1980 – Primeiro de Agosto
 1981 – Primeiro de Agosto
 1982 – Atlético Petróleos de Luanda
 1983 – Primeiro de Maio
 1984 – Atlético Petróleos de Luanda
 1985 – Primeiro de Maio
 1986 – Atlético Petróleos de Luanda
 1987 – Atlético Petróleos de Luanda
 1988 – Atlético Petróleos de Luanda
 1989 – Atlético Petróleos de Luanda
 1990 – Atlético Petróleos de Luanda
 1991 – Primeiro de Agosto
 1992 – Primeiro de Agosto
 1993 – Atlético Petróleos de Luanda
 1994 – Atlético Petróleos de Luanda
 1995 – Atlético Petróleos de Luanda
 1996 – Primeiro de Agosto
 1997 – Atlético Petróleos de Luanda
 1998 – Primeiro de Agosto
 1999 – Primeiro de Agosto
 2000 – Atlético Petróleos de Luanda
 2001 – Atlético Petróleos de Luanda
 2002 – Atlético Sport Aviação
 2003 – Atlético Sport Aviação
 2004 – Atlético Sport Aviação
 2005 – Sagrada Esperança
 2006 – Primeiro de Agosto
 2007 – Interclube
 2008 – Atlético Petróleos de Luanda
 2009 – Atlético Petróleos de Luanda
 2010 – Interclube
 2011 – Libolo
 2012 – Libolo
 2013 – Kabuscorp
 2014 – Libolo
 2015 – Libolo
 2016 – Primeiro de Agosto
 2017 – Primeiro de Agosto
 2018 – Primeiro de Agosto
 2018/19 – Primeiro de Agosto
 2019/20 – Avlyst
 2020/21 – 
 2021/22 –

Referanser

Eksterne lenker 
 

Nasjonale toppdivisjoner i fotball for menn
Fotball i Angola
Sportsarrangementer i Angola
Etableringer i 1979