Eurovision Song Contest 1958

Eurovision Song Contest 1958 var den tredje utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemsland. Konkurransen ble arrangert av Nederland og landets daværende kringkaster NTS. Dette var første gang konkurransen ble arrangert av fjorårets vinner, en tradisjon som fortsatt er gjeldende. Finalen ble holdt i AVRO Studios i Hilversum onsdag 12. mars 1958. Programleder var Hannie Lips. 

Sverige debuterte i konkurransen med Alice Babs, mens Storbritannia valgte å stå over dette året. Dermed forble deltakerantallet på ti land.

Frankrike tok sin første Eurovision-seier med «Dors, mon amour», fremført av André Claveau. Lys Assia, som vant den første konkurransen, ble nummer to for Sveits. Den store slageren dette året sto imidlertid tredjeplassen fra Italia for. Med «Nel blu dipinto di blu», bedre kjent som «Volare», fikk Domenico Modugno en verdensslager som gikk inn på singellister verden over.

Bakgrunn 
På denne tiden var det ingen regler som sa at vinneren fikk arrangere konkurransen det påfølgende året. I stedet gikk arrangementet på rundgang blant de deltakende kringkasterne. Britiske BBC var EBUs førstevalg som arrangør, men kringkasteren trakk sitt tilbud sommeren 1957. Årsaken var at BBC ikke fikk i stand en avtale med ulike musikerforeninger som skulle bidra med musikere og artister til arrangementet. I stedet vendte EBU seg til fjorårsvinner Nederland og landets allmennkringkaster, NTS. Kringkasteren takket ja og la konkurransen til hovedkvarteret sitt i Hilversum, litt sydøst for Amsterdam. Dette var første gang konkurransen ble arrangert av vinneren året før, og en ny praksis var herved født. 

Ti land stilte i konkurransen, det samme antallet som året før. Sverige debuterte i Eurovision Song Contest og stilte med en av sine største stjerner på denne tiden, Alice Babs. Storbritannia planla å delta, men BBC trakk seg til slutt helt fra deltakelse, for så å komme tilbake for godt i 1959. Sammen med den første finalen i 1956 var dette eneste gang at ingen av deltakerlåtene ble fremført engelsk.

Format 
Det var ingen større endringer i reglementet fra året før. Hvert deltakerland deltok via en kringkaster som var medlem av EBU. Hvert land stilte med ett bidrag som kunne fremføres av en solist eller en duo. Det var med andre ord ikke tillatt med flere enn to artister på scenen.

Siden flere deltakerlåter i 1956 og 1957 hadde overskredet lengdebegrensningen på 3 minutter og 30 sekunder, ble denne regelen strengere praktisert dette året.

Avstemningsmetoden var den samme som året før: Alle land hadde en jury på ti personer, der hvert medlem ga ett poeng til sin favorittsang. Hvert jurymedlem måtte stemme, og det var ikke tillatt å stemme på sitt eget land. Juryene satt i hjemlandet og ble kontaktet via telefon. I avstemningen stemte landene i omvendt rekkefølge enn startrekkefølgen.

Sendingen 
Finalen fant sted i AVRO Studios i Hilversum, populært omtalt som «mediebyen». Studioet var pyntet med flere tusen tulipaner, og Metropol-orkestret akkompagnerte de ti deltakerlåtene. Orkestret var også med i konkurransen i 1970, 1976 og 1980. Det var en liten scene ved siden av orkesteret, der artistene fremførte bidragene sine. Scenedekoren kunne endres for hvert bidrag, slik at den var tilpasset sangteksten og tematikken i bidraget. Programleder var tv-verten Hannie Lips. 

Nederlandske Corry Brokken og sveitsiske Lys Assia var begge tilbake i konkurransen for tredje gang på rad. De to hadde også vunnet finalen i henholdsvis 1957 og 1956. Corry Brokken kom på sisteplass, men vendte tilbake i konkurransen som programleder i 1976. Det oppsto tekniske problemer med eurovisjonsnettet under Italias fremføring, slik at flere land ikke hadde mottatt lyd og bilde av fremføringen. Italia fikk derfor opptre på nytt etter at alle land hadde fremført sine bidrag.

Avstemningen ble gjennomført i motsatt rekkefølge av startrekkefølgen. Dermed startet Sveits avstemningen, mens Italia avsluttet. Underveis hadde programleder Lips tidvis store problemer med å høre poengene fra de forskjellige talspersonene. Til slutt vant Frankrike en knapp seier foran Sveits og 1956-vinneren Lys Assia.

En verdensslager blir født 
Den franske vinnersangen «Dors, mon amour» (sov, min elskede) fikk en viss kommersiell suksess etter seieren, også i Norge som verken deltok eller sendte Eurovision Song Contest på denne tiden. Blant annet ble vinnersangen oversatt av A.T. til norsk: «Sov i min favn», fremført av Nora Brockstedt og Kjell Karlsens orkester.

Selv om Frankrike vant, var det bronsevinneren Italia og «Nel blu dipinto di blu» som fikk den desidert største suksessen. Sangen er bedre kjent som «Volare», og den ble en internasjonal bestselger og evergreen. Sangen nådde blant annet førsteplass på den amerikanske Billboard-listen og ble belønnet med tre Grammy-priser. Samme høst ble den offisielle norske singellisten opprettet, og det italienske bidraget nådde en andreplass i Norge. Sangen har også blitt covret av en rekke artister, blant andre Dean Martin, The McGuire Sisters, Bobby Rydell og Gipsy Kings.

Deltakere

Tilbakevendende artister

Låtskrivere

Poengtavle 
Tavlen er ordnet i samme rekkefølge som landene stemte i.

Dirigenter 

Mens Dolf van der Linden var sjefdirigent, hadde flere av landene med sin egen dirigent. Under er en liste over deltakerlandenes dirigenter, listet etter startrekkefølgen.

Kommentatorer og poengopplesere

Poengopplesere 

Hvert land hadde en talsperson som annonserte sitt lands poeng over telefon på engelsk eller fransk. Under er talspersonene i samme rekkefølge som under avstemningen.

Mäni Weber
Ukjent
Claudia Doren
Paule Herreman
Gunnar «Nu» Hansen
Tage Danielsson
Ukjent
Armand Lanoux
Piet te Nuyl
Fulvia Colombo

Kommentatorer og kringkastere 
Alle deltakerlandene kringkastet finalen. Under er en oversikt over kommentatorer under Eurovision Song Contest 1958.

Kommentatorer og overføringer i ikke-deltakende land

Bildegalleri

Referanser

Eksterne lenker 
 

Musikk i 1958
1958 i Nederland
Eurovision Song Contest