Totila

Totila, opprinnelig navn Baduila (død 1. juli 552) var den nest siste kongen over østgoterne (ostrogotene), og han regjerte fra 541 til 552. Som den dyktige militære og politiske lederen han var, klarte Totila å snu tendensen i goterkrigen (535-554) og gjenerobret i 543 de områdene i Italia som Østromerriket hadde tatt kontroll over i 540.

Bakgrunn 
"Totila" var et nom de guerre (krigsnavn), hans egentlige navn var Baduila, som kan leses på mynter han utstedte. "Totila" er navnet som historikeren Prokopius ga ham, ifølge Henry Bradley, `Totila 'og` Baduila' er diminutiv av `Totabadws '. Han var født i Treviso og var en slektning av Teudis, vestgoternes konge. Han ble valgt til konge av østgoterne i 541 etter dødsfallet til sin onkel Ildibad, og etter å ha stått bak mordet på Ildibads kortvarige etterfølger, Ildibads sønn Erarik i 541. Den offisielle bysantinske versjonen, gitt av Prokopius og også av den romaniserte gotiske historikeren Jordanes, var at Totila var en tronraner.

Regjeringstiden 
 
Som slektning av Teudis, konge over vestgoterne ble Totila valgt til konge av østgotiske adelsmenn høsten 541 etter at kong Witiges hadde blitt tatt til fange av østromerne og ført til Konstantinopel, og etter to korte perioder med kongene Ildibad og Erarik. Totila viste seg som en dyktig militær og politisk leder som vant støtte fra de lavere klasser ved å frigjøre slavene og fordele jord til bøndene. Han slo romerne i et slag ved Verona i 541, og seiret også mot en tallmessig overlegen hær i slaget ved Faventia i 542. Han vant også slag i Mucellium og i Napoli i 543 og hadde da gjenvunnet mesteparten av goternes tapte områder. Roma holdt imidlertid stand, og Totila minnet i et brev til det romerske senatet i 543 om romernes lojalitet til den avdøde goterkongen Teoderik den store, Totilas forgjenger, uten hell. Våren 544 sendte den østromerske keiseren Justinian I sin general Belisarius til Italia i et motangrep, men Totila vant igjen og beleiret Roma. Da Totila dro mot Napoli igjen for å kjempe mot bysantinerne, gjenerobret Belisarius Roma og forsterket festningsverkene der.

Etter at Belisarius trakk seg tilbake til Konstantinopel i 549, gjenerobret Totila Roma og forsøkte å fullføre gjenerobringen av Italia og Sicilia. Ved utgangen av 550 hadde Totila gjenerobret hele området utenom Ravenna og fire kystbyer. Året etter sendte Justinian sin general Narses med en styrke på 35.000 langobarder, gepider og herulere mot Italia over land nord for Adriaterhavet og nærmet seg Ravenna fra nord. Slaget ved Taginae fikk avgjørende betydning sommeren 552. I Appenninene nær dagens Fabriano ble den gotiske hæren beseiret og Totila ble dødelig såret. Totila ble etterfulgt av sin slektning, Teias, som senere døde i slaget ved Mons Lactarius. Grupper av gotere, forsterket av frankere og alemannere som hadde invadert Italia i 553, fortsatte motstanden til 562, da bysantinerne skaffet seg full kontroll over hele landet. Landet var så krigsherjet at det var umulig å vende tilbake til et normalt liv, og i 568 ble det meste av landet erobret av den langobardiske kong Alboin. Restene av den ostrogotiske befolkningen ble raskt assimilert av den langobardiske folkegruppen som invaderte landet.

De fleste historiske bevis for Totila er basert på samtidige skrifter av den bysantinske historikeren Prokopius, som fulgte den bysantinske general Belisarius under krigen mellom Østromerriket og goterne på 530-tallet.

Referanser

Eksterne lenker 
  
 Encyclopaedia Britannica 1911: Totila
 Edward Gibbon, ''The Decline and Fall of the Roman Empire: vol 4.xliii.3 (Totila takes Rome)
 La guerra gotico-bizantina 
 Le sepolture regie del regno italico (secoli VI-X) – Totila (541–552)

Folkevandringstiden
Østgotiske konger
Justinians kriger mot goterne