alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Mats Jansson

Mats Jansson (født 17. desember 1951) er en svensk industrileder som siden 2007 har vært konsernsjef for SAS-konsernet. Før dette var han konsernsjef og styreleder for Axel Johnson AB og han har tidligere også vært leder for selskaper som Bilia, Axfood og Fazer. I tillegg til jobben i SAS sitter han også i styret for Danske Bank. Han har utdanningen sin fra Örebro universitet, hvor han studerte økonomi og sosiologi. Jansson er gift og bor i Stockholm.

Eksterne lenker 
 «Mats Jansson ny SAS-sjef», nrk.no
 Profil hos businessweek.com
 Profil hos Danske Bank

Svenske forretningsfolk
Personer tilknyttet SAS Group
Fødsler i 1951
Norge under Vinter-OL 1956

Norge under Vinter-OL 1956. Førtifem sportsutøvere fra Norge, trettisju menn og åtte kvinner, deltok i seks grener under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo i Italia. De deltok i alpint, bobsleigh, langrenn, skihopping, skøyter og kombinert. Norge kom på sjuendeplass med to gull-, en sølv- og en bronsemedalje. Sverre Stenersen, som vant gull i kombinert, var norsk flaggbærer under åpningsseremonien.

Medaljer

Medaljevinnerne

{| class=wikitable style="text-align:center"
|-
!colspan=5|  Norge under OL 1956 Cortina 
|-
! Medaljer || Utøver || Sport || Øvelse || Resultater
|-
|  ||align=left| Hallgeir Brenden ||align=left|  Langrenn || 15 km || 49.39,0
|-
|  ||align=left| Sverre Stenersen||align=left|  Kombinert || Kombinert || 455,0
|-
|  ||align=left| Knut Johannesen ||align=left|  Hurtigløp på skøyter || 10 000 meter || 16.36,9
|-
|  ||align=left| Alv Gjestvang ||align=left|  Hurtigløp på skøyter || 500 meter || 41,0
|}

  Alpine grenerMennKvinner  Bobsleigh

   Nordiske grener 

 LangrennMennKvinner'''

Kombinert

Skihopp

Hurtigløp på skøyter

Eksterne lenker
 Norges resultater i Vinter-OL 1956 hos olympedia.org

Nasjoner under Vinter-OL 1956
Norge under de olympiske leker
Sport i Norge i 1956
Gammel Strand (København)

Gammel Strand er en gate i København.
Gammel Strand er kjent tilbake fra tidlig middelalder som naturhavn for landsbyen Havn som dengang lå der. Senere utviklet stedet seg til en større havn med fortøyningsplasser. Under flere av bygningene som står der i dag er det funnet skipsdeler og bolverk som klart peker i retning av at kystlinjen tidligere lå lenger inne enn kanalens kant i dag. 
Helt opp til slutten av 1950–tallet var det fisketorg på Gammel Strand. I dag består området av bolighus, restauranter, kafeer og kontorer.

Langs gaten er det en rekke eldre eiendommer som i dag betraktes som Københavns vakreste byrom. De opprinnelige husene brant for en stor del ned under brannen i 1795, men mange ble senere restaurert. I dag fremstår husrekken som spennende og harmonisk med sammensetningen av hus fra slutten av 1700–tallet, 1800– og 1900–tallet. 
Flesteparten av husene på Gammel Strand er i dag fredet.

Referanser

Kilder
  Københavns Bymuseum  

Veier i København
Makarios Ⅲ

Makarios Ⅲ (gresk: Μακάριος Γʹ, egentlig navn Μιχαήλ Χριστοδούλου Μούσκος, Mikhail Khristodoulou Mouskos, født 13. august 1913 i Pano Panagia i Britisk Kypros, død 3. august 1977 i Nikosia) var en kypriotisk erkebiskop, nasjonal leder og politiker.

Liv og virke

Bakgrunn
Michael Christodoulou Mouskos ble i 1926 som 13-åring opptatt som novise i Kykkos-klosteret. Dom 20-åring ble han sendt til Det pankypriotiske gymnasium i Nikosia der han fullførte sin vidergående utdannelse i 1936. 

Da han ble viet til diakon i 1938 tok han navnet Makarios. Han dro så fra Kypros til Hellas og studerte i de vanskelige krigsårene teologi og rettsvitenskap i Athen, med eksamen i 1942.

Prest
I 1946 ble han ordinert til prest og fikk stipend fra Kirkenes Verdensråd til høyere teologiske studier ved University of Massachusetts i Boston i USA.

Biskop
Makarios vendte hjem til Kypros da han i 1948 ble valgt til biskop av Kition. Han ble dermed også en del av den nasjonale bevegelse som kjempet for at Kypros skulle slutte seg til Hellas (enosis).

Erkebiskop
I 1950 ble han erkebiskop og primas av den autokefale Den ortodokse kirke på Kypros, en posisjon han beholdt til 1977. Han benyttet sin stilling til å fremme Kypros' sak overfor den britiske kolonimakten og appellerte om at FN måtte ta opp Kyprosspørsmålet.

I 1955 støttet han  EOKAs sabotasjekampanje mot britene, under forutsetning av at aksjonene ikke var rettet mot mennesker. Konflikten på Kypros ble forverret og britene forviste ham i mars 1956 til Seychellene. Året etter ble han satt fri, men fikk ikke lov til å dra tilbake til Kypros. Makarios fortsatte derfor kampen fra Aten.

Etter at britene søkte en løsning som ville gi Tyrkia en direkte rolle i Kypros forlot Makarios målet om tilslutning til Hellas og valgte i stedet å kreve selvstendighet for Kypros. Den 19. februar 1959 ble Zürich og London-avtalen inngått mellom Storbritannia, Hellas, Tyrkia og Makarios som representant for gresk-kypriotene og Fazıl Küçük som representant for tyrkisk-kypriotene. Avtalen åpnet for utarbeidelsen av en grunnlov for et selvstendig Kypros.

President
Makarios ble 13. desember 1959 valgt til president for det selvstendige Kypros, og kunne tiltre da Kypros ble selvstendig 16. august 1960. Han fikk en tyrkisk-kypriotisk visepresident. Konflikten  mellom de to folkegruppene på Kypros vedvarte imidlertid og Makarios' situasjon var vanskelig, også fordi han aldri helt ga opp håpet om tilslutning til Hellas. Han vant gjenvalg til presidentembetet i 1968 og 1973. 

I 1974 ble han avsatt i et statskupp, som hadde forbindelse til den greske militærjuntaens forsøk på å oppnå forening mellom Hellas og Kypros og som også ledet til at Tyrkia invaderte Kypros og okkuperte den nordlige delen av øyen. Makarios   kom imidlertid tilbake som president i desember 1974 og satt i presidentembetet til sin død i 1977.

Referanser

Eksterne lenker 
 «Makarios III», Encyclopædia Britannica

Kypriotiske presidenter
Ortodokse biskoper
Kypriotiske biskoper
Personer fra distriktet Páfos
Personer fra distriktet Nikosia
Order of the Nile
Jacob Beser

Jacob Beser (født 15. mars 1921, død 16. juni 1992) var en amerikansk løytnant i United States Army Air Force. Han tjenestegjorde under andre verdenskrig. Beser var radarspesialist ombord i Enola Gay den 6. august 1945, da Little Boy ble sluppet over Hiroshima. Tre dager senere var Beser ombord i Bockscar da Fat Man ble sluppet over Nagasaki. Han var den eneste som fungerte som angrepsmannskap på begge oppdragene.

Referanser 

Personer tilknyttet Manhattanprosjektet
Det Kongelige Vajsenhus

Det Kongelige Vajsenhus, beliggende på Nørre Farimagsgade i København, er en privat grunnskole med særlige opptaksvilkår. Det Kongelige Vajsenhus ble opprinnelig grunnlagt som en stiftelse som fungerte som barnehjem for foreldreløse barn, et såkalt waisenhus.

Historie 
I 1727 beordret Frederik IV ved reskript av 21. juli og 29. september, og forordning av 21. juli samme år, at Missionskollegiet skulle bidra med midler til opprettelsen av et waisenhus i København. Han skjenket det tidligere ridderlige Akademis bygninger på Nytorv til formålet, hvor Domhuset står nå.

Den 11. oktober 1727 åpnet Vajsenhuset. Kongen hadde også gitt det en hel rekke privilegier, blant annet anlegg av fabrikkdrift, apotek, boktrykkeri, bokhandel og mere. Men bygningen brant allerede året etter i Københavns brann i 1728. En ny bygning ble oppført, og denne ble igjen bygget om i 1765.

På slutten av 1720- og starten av 1730-årene var Enevold Ewald, dikteren Johannes Ewalds far, ansatt som prest ved Vajsenhuset. Han var grepet av pietismen, særlig som den ble utformet av den herrnhutiske grenen, og Vajsenhuset ble rammen rundt mange bønnemøter.

I 1795 brant Vajsenhuset igjen da det ble offer for Københavns brann i 1795. Vajsenhusets aktiviteter ble deretter spredd til flere forskjellige steder, hvor det ble drevet skole og boktrykkeri etc. Skolen flyttet i 1875 til sin nåværende beliggenhet i Nørre Farimagsgade i en bygning oppført 1874–75 av Carl Ferdinand Rasmussen, som vant 1. premie i en konkurranse. Bygningen imiterer florentisk renessanse.

Et av privilegiene for stiftelsen var trykkingen av bibler og salmebøker, og fra 1740 fikk den eneretten på trykking av disse. Det er fremdeles samme stiftelse som står for trykkingen av dem i dag.

Forhenværende statsminister Anker Jørgensen har vært elev ved Vajsenhuset.

Noter

Kilder 
Chr. Ottesen, Det kgl. Vajsenhus gennem 200 Aar, P Haase og søns forlag, 1927.
http://www.vajsenhuset.dk/

Byggverk i København
Etableringer i 1727
Københavns historie
Ola H. Strand

Ola H. Strand (født 3. september 1957) er en norsk bedriftsleder som fra 1. desember 2009 er administrerende direktør i Coop NKL SA. 

Strand har vært administrerende direktør for SAS Norge AS, SAS Braathens og SAS Ground Services, han har vært distriktssjef for SAS Midt-Norge og hatt ansvaret for SAS’ norske linjestasjoner. Han har også hatt stillinger i Esso og Forsvaret.

Strand er utdannet fra Norges Handelshøyskole, Krigsskolen og Trondheim Økonomiske Høgskole.

Eksterne lenker 
 Pressemelding fra COOP
 Profil hos boarding.no

Norske foreningspersoner
Personer tilknyttet SAS Group
Fødsler i 1957
Nils M. Arnetvedt

Nils Mikkelsen Arnetvedt (født 9. september 1846 i Vaksdal, død 10. september 1935 på Haus) var en norsk luthersk kinamisjonær. Han tilhørte først Det norske lutherske Kinamissionsforbund og senere Det norske misjonsselskap.

Arnetvedt tok lærerutdannelse ved Stord seminarium i 1867 og virket i flere år som lærer, blant annet ved Søndre Bergenhus Amtskule i Mjeldalen og ved Kronengen skole i Bergen. Samtidig var han aktiv i indremisjonen og innehadde ledende stillinger. 

Han var med på å stifte Det norske lutherske Kinamissionsforbund i 1891, ble misjonens første formann og sekretær, og ble sammen med Johan Andreas Olsen Gotteberg (1872–1955) i 1893 utsendt som kinamisjonær for Kinamissionsforbundet i provinsen Hubei. Der virket han til misjonærene ble trukket tilbake under bokseropprøret (1900), som man ikke visste hvor langt ville spre seg. 

Ettersom han var blant taperne under den store indre strid i Kinamissionsforbundet vedrørende hvorvidt misjonærene skulle la seg presteordinere, trådte han ut i 1901. Han hadde i USA, på vei til Kina i 1893, latt seg ordinere der. For både ham selv om for Gotteberg (som også hadde ønsket å la seg ordinere i USA men som var blitt nektet det av ledelsen i Norge), hadde ordinasjonsspørsmålet blitt til et så alvorlig teologisk spørsmål at de fikk samvittighetsproblemer med å virke for et misjonsselskap der man holdt dette kirkelige embede som ubibelsk. De skrev en redegjørelse for sitt syn, men den ble nektet inntatt i Kinamissionsforbundets organ Kineseren.

Det Norske Misjonsselskap hadde en mer vanlig luthersk embedsteologi som tillot slik ordinasjon, og han sluttet seg derfor til det, og ble en av de fire pionerer for selskapets virke i Kina. Sammen med Johan Gotteberg og hans kone Ragnhild (1868–1955), og Jørgen Edvin Nilssen (1871–1922), var han i 1902 med på å sette i gang luthersk misjon i provinsen Hunan i Kina. Han var denne misjonens første leder.

Arnetvedt kom tilbake til Norge i 1914.

Referanser 

Personer fra Vaksdal kommune
Norske misjonærer
Lutherske misjonærer
Misjonærer i Kina
Misjonærer tilknyttet Norsk Luthersk Misjonssamband
Misjonærer tilknyttet Det Norske Misjonsselskap
Norske lutherske prester
Fødsler i 1846
Dødsfall i 1935
Sovjetunionen under Vinter-OL 1956

Sovjetunionen under Vinter-OL 1956. Femtifem sportsutøvere, førtiåtte menn og sju kvinner, fra Sovjetunionen deltok i seks sporter, alpint, langrenn, kombinert, hurtigløp på skøyter, skihopping og ishockey under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo i Italia. Sovjetunionen, som deltok før første gang i et OL, ble beste nasjon med sju gull-, tre sølv- og seks bronsemedaljer. Skøyteløperen Oleg Gontsjarenko var Sovjetunionens flaggbærer under åpningsseremonien.

Medaljer

Medaljevinnerne

Referanser

Eksterne lenker 
  Soviet Union at the 1956 Cortina d'Ampezzo Winter Games  på Sports-reference.com/olympics

Nasjoner under Vinter-OL 1956
Sovjetunionen under de olympiske leker
Sport i Sovjetunionen i 1956
Jørn Magdahl

Jørn Magdahl (født 7. april 1950) er en norsk politiker, historiker, forfatter og skribent. 

I tiden som student på Blindern markerte Magdahl seg i ml-bevegelsen. Han stilte også som formannskandidat for Rød Front i Det Norske Studentersamfund i Oslo, der han ble valgt i 1977. 

Magdahl var leder for Rød Valgallianse fra 1995 til 1997 da han ble etterfulgt av Aslak Sira Myhre. 

Magdahl er i dag fast representant i Hovedutvalg for Helse og Omsorg for Felleslista, som er et lokalpolitisk samarbeid mellom SV og Rødt i Færder. Han sitter i Færder kommunestyre for Felleslista. Magdahl ble først valgt inn i kommunestyret i 1987 og har vært fast representant siden. Jørn Magdahl er pensjonert fagleder ved Greveskogen videregående skole, hvor han blant annet underviste i politikk og menneskerettigheter, samt historie, filosofi og samfunnsfag.

Bibliografi 
 2007 Meningsløst god heismontørenes fagforening 1981-2005 ISBN 9788205374843
 2007 "Rødt! #3 https://web.archive.org/web/20071007151027/http://marxisme.no/2007/03/jorn-magdahl.php3
 1993 Framnæsarbeidernes historie ISBN 82-993066-0-4

Eksterne lenker 
 http://www.oyene.no/kultur/article5059133.ece
 http://www.felleslista.net/content/felleslitas-representanter-i-diverse-utvalg-2011-2015

Rød Valgallianses ledere
Rødt-politikere i Vestfold
Lokalpolitikere i Nøtterøy
Formenn av Det Norske Studentersamfund
Norske pedagoger
Norske historikere
Olav Brænden

Olav Johan Brænden (født 1. juli 1919 på Norderhov, død 14. juli 1989 i Genève) var en norsk farmasøyt og oppfinner av Brændens nesedråper, som han fikk patent på i 1988.

Utdanning og tidlig yrkesliv 
Olav Brænden tok examen artium i 1938 og begynte deretter å studere farmasi ved Universitetet i Oslo. Han tok apotekereksamen i 1942 og arbeidet fra 1943 på apoteket Bien i Hønefoss. I 1944 ble han arrestert for illegalt arbeid og ført til Grini, hvor han ble dømt til døden. Henrettelsen ble imidlertid utsatt, så han ble sittende på Grini til krigen sluttet.

I 1947 dro Brænden til University of Minnesota i Minneapolis, hvor han tok Ph.D.-graden i 1950. Han  ble så ansatt hos Weiders Farmasøytiske A/S. Her fikk han interesse for narkotiske stoffer, og  i 1951 reiste han tilbake til USA og arbeidet med narkotikaspørsmål ved National Institute of Health i Bethesda til 1953. Deretter var han «Social Affairs Officer» ved FNs hovedkvarter i New York i to år.

Til Genève 
I 1955 ble Brænden bedt om å lede oppbyggingen av FNs nye sentrallaboratorium for narkotikaundersøkelser og narkotikakontroll i Genève. Han hadde først et studieopphold ved Université de Sorbonne i Paris og ved «Institut de la Médecine Tropicale» i Bondy. Siden var han direktør for FNs laboratorium og bygget det opp til et moderne senter for forskning og opplæring i kampen mot narkotikasmugling. I denne tiden var han også leder for FNs forskningsprogram om narkotika. Han samarbeidet også mye med norske myndigheter om narkotikaspørsmål. I løpet av tiden i Genève samlet han 70 000 vitenskapelige artikler om narkotiske stoffer. Disse gav han til laboratoriet da han sluttet. Han var svært opptatt av å utvikle teknikk for å kunne spore hvor narkotiske stoffer kom fra.

Brændens nesedråper 
Da Olav Brænden i 1979 ble pensjonist, begynte han å arbeide med spørsmålet om å hindre forkjølelse. Han medvirket sterkt til at hans gamle arbeidsgiver Weiders Farmasøytiske i 1987 lanserte Brændens nesedråper.

Bibliografi 
 The action of nitrogen tetroxide on sorbose 1950 (doktorgradsavhandling).
 Synthetic substances with morphine-like effect : clinical experience : potency, side-effects, addiction   liability (sammen med Nathan B. Eddy og H. Halbach) særtrykk av Bulletin of the WHO 17, 1957, s. 569–863.
 Research on the chemical composition of khat, i Problems of Drug Dependence, NIDA Research Monograph 27, Washington D.C. 1979, s. 320–321
 Pharmacological aspects of the chewing of khat leaves (sammen med P. Kalix), i Pharmacological Reviews 37, 1985, s. 149–164

Heder 
Olav Brænden ble i 1980 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Fra 1983 var han medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.

Referanser

Kilder 
 Artikkel om Olav Brænden i Norsk biografisk leksikon

Norske farmasøyter
Personer fra Ringerike kommune
St. Olavs Orden
Langsundet

Langsundet er et sund i Tromsø og Karlsøy kommuner som går mellom Ringvassøya på vestsiden og Reinøya på østsiden. Langsundet er rundt 25 kilometer langt, forbinder Grøtsundet i syd med Vannsundet i nord og er en ofte benyttet seilingsled for fiskeflåten.

Det er fergeforbindelse mellom Hansnes på Ringvassøya og Stakkvik på Reinøya. Det foreligger planer om å lage en tunnel mellom Ringvassøya og Reinøya, men Langsundforbindelsen er utsatt flere ganger..

Referanser 

Karlsøys geografi
Sund i Troms og Finnmark
Arkeologiåret 1854

Arkeologiåret 1854 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1854.

Utforskninger
 Giovanni Battista de Rossi oppdager Calixtus-katakombene i Roma.
 Karl Scherzer undersøker og gir en beskrivelse av Quiriguá i Guatemala.
 Thomas Wright undersøker Kit's Coty House i Kent, England.

Funn
 Coleraine depotfunn

Fødsler
31. oktober – Adolf Erman, tysk egyptolog (død 1937)
7. november – Ernest Babelon, fransk numismatiker og klassisk arkeolog (død 1924)
17. november – Robert von Schneider, østerriksk arkeolog og numismatiker (død 1909)

Dødsfall
3. juni/3. juli – Desiré-Raoul Rochette, fransk klassisk arkeolog (født 1789/1790)
19. august – Francesco Iavarone. italiensk teolog, katolsk biskop og arkeolog (født 1788)
20. september – Frederick Catherwood, engelsk kunstner og arkitekt av nordirsk opprinnelse, huskes best for hans veldig detaljerte tegninger av ruiner etter Maya-sivilisasjonen (født 1799)
Arkeologiåret 1851

Arkeologiåret 1851 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1851.

Utforskninger

Utgravninger

 Det utføres utgravninger ved Susa av William Loftus.

Publiseringer
 J. Collingwood Bruces The Roman Wall: a historical, topographical, and descriptive account of the barrier of the lower isthmus, extending from the Tyne to the Solway.
 Daniel Wilsons The Archaeology and Prehistoric Annals of Scotland

Andre hendelser
John Disney skjenker Disney professoratet i arkeologi til University of Cambridge

Fødsler
 28. april – Axel Heikel, finsk etnograf og arkeolog (død 1924)
 2. juni – Giulio Jatta, italiensk arkeolog og numismatiker (død 1891)
 8. juli – Arthur Evans, britisk arkeolog, gjenoppdager minoisk sivilisasjon (død 1941)
 29. juli – Ahmed Kamāl, egyptisk egyptolog (død 1923)
 8. oktober – Solone Ambrosoli, italiensk numismatiker (død 1906)
 13. oktober – Theodor Schwindt, finsk forhistorie- og folkelivsforsker (død 1917)
 11. november – Bredo Henrik von Munthe af Morgenstierne, norsk professor i rettsvitenskap og numismatiker (død 1930)

Dødsfall
 1. februar – Andrea De Jorio, italiensk antikvar og arkeolog (født 1769)
 29. april – Vincenzo Andriani, italiensk lege og arkeolog (født 1788)
 16. august - Christian Martin Joachim Frähn, tysk numismatiker, orientalist og historiker (født 1782)
 8. september – Joseph Anselm Feuerbach, tysk filolog og klassisk arkeolog (født 1798)

Referanser
Jon Lamvik

Jon Ofstad Lamvik (født 21. mai 1929) er professor emeritus i medisin ved Institutt for klinisk og molekylær medisin (IKOM), NTNU. Lamvik er fortsatt (per 2018) aktiv både som medisinsk forsker og lege.

Han tok medisinsk doktorgrad i 1969 ved patologisk seksjon, Gades Institutt i Bergen om «Antibody synthesis in rabbit blood lympocyte cultures». (Syntese av antistoffer i kulturer av lymfocytter (en type hvite blodlegemer) fra kaniner. 

Han er den første som ble tilsatt som professor ved den nyopprettede Avdeling for Medisin, senere Medisinske Fakultet ved daværende Universitetet i Trondheim, (UNIT). Han var overlege ved hematologisk seksjon, Medisinsk Avdeling ved Regionsykehuset i Trondheim, senere kalt St. Olavs hospital.

Han var en av ildsjelene bak opprettelsen av medisinutdannelse i Trondheim, og varblant de første underviserne der. De første 20 studentene begynte på den kliniske, andre halvdel av medisinstudiet i januar 1975, og det kom 20 til i mars 1975. De fleste av disse studentene hadde tatt 1. prekliniske halvdel av studiet i Bergen.

Det var Lamvik som i 2002 tok initiativet til Medisinsk museum i Trondheim. Han begynte også systematisk innsamling og registrering av gjenstander brukt i pasientbehandling og forskning. Museet åpnet i januar 2014.

Lamvik er medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS) og Norges Tekniske Vitenskapsakademi (NTVA).

I 1993 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden, og i 2011 ble han tildelt Gunnerusmedaljen.

Referanser

Eksterne lenker 

 Jon Lamviks DVD-intervju finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket 

Norske leger
Norske medisinprofessorer
Professorer ved NTNU
Gunnerusmedaljen
Medlemmer av Norges Tekniske Vitenskapsakademi
Riddere av 1. klasse av St. Olavs Orden
Medlemmer av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab
Carve Her Name with Pride

Carve Her Name with Pride er en 1958 britisk dramafilm basert på boken med samme navn av R.J. Minney. Filmen er satt under den andre verdenskrig og er basert på den sanne heroiske historien til SOE-agent Violette Szabo.

Handlingsreferat 
Violette Bushell er en ung kvinne hvis far er engelsk og mor er fransk, og som bor i London tidlig under andre verdenskrig. Hun møter en fransk offiser Etienne Szabo, stasjonert i London, og de blir forlovet. De får datteren Tania, men Etienne får aldri se barnet, ettersom han blir drept når han slåss ved den nord-afrikanske fronten. Violette Szabo og datteren flytter deretter inn i foreldrenes hjem.

På grunn av hennes språklige ferdigheter rekrutteres Szabo som spion av Special Operations Executive (SOE) for operasjoner i Frankrike. På hennes første oppdrag blir hun sammen med kaptein Tony Fraser (spilt av Paul Scofield) en mann hun hadde møtt tidligere og likte godt. Hun ankommer med et lite fly til Frankrike, og deler et tog til Rouen med tyske soldater. Den franske motstandsgruppen Fraser hadde opprettet i Rouen har blitt forrådt. Jobben til de nyankomne spionene går ut på å kontakte eventuelle overlevende og sprenge et større jernbane-spor.

Et motstandsmedlem som Szabo kontakter, forteller at en annen overlevende, en mekaniker, er mistenkt. Han forteller at bare 3 av 98 medlemmer av gruppen er igjen. Szabo blir avhørt av Gestapo. Hun blir løslatt, og møter deretter Fraser i Paris. De vender tilbake til Storbritannia, og Szabo godtar motvillig et annet oppdrag. Nok en gang havner hun under Frasers kommando, denne gangen i Limoges-regionen. Hun reiser sammen med en guide for å kontakte de forskjellige gruppene for å koordinere deres motstand. Men de blir involvert i en intens skuddveksling mot de overtallige tyske soldater, og må flykte.

Szabo skader ankelen, og hun insisterer på at de andre burde stikke av uten henne. Hun går tom for ammunisjon, og blir tatt til fange. Selv under tortur, nekter Szabo å oppgi informasjon. Hun blir gjenforent med to andre kvinnelige agenter hun hadde blitt venn med under deres første opplæring, Lilian Rolfe og Denise Bloch, i et fengsel hos nazistene. Når de allierte styrkene rykker frem mot Paris, blir kvinnene plassert på et tog som blir bombet av allierte fly, før de havner i en tysk konsentrasjonsleir.

Skuespillere 
 Virginia McKenna : Violette Szabo
 Paul Scofield : Tony Fraser
 Jack Warner : Mr. Charles Bushell
 Denise Grey : Mrs. Bushell
 Alain Saury : Etienne Szabo
 Maurice Ronet : Jacques
 Anne Leon : Lilian Rolfe
 Sydney Tafler : Potter
 Avice Landone : Vera Atkins
 Nicole Stéphane : Denise Bloch
 William Mervyn : Colonel Maurice Buckmaster
 Michael Goodliffe : Coding expert
 Michael Caine : Statist (ikke kreditert)

Prisnominasjoner 
 BAFTA Award for Best Actress – (Virginia McKenna)

Eksterne lenker 
 

Britiske krigsfilmer
Spionfilmer
Filmer fra 1958
Engelskspråklige filmer