Ellipse

En ellipse er i matematikk en type kjeglesnitt, en plan kurve dannet som skjæringslinjen mellom et plan og en kjegleflate.  Andre typer
kjeglesnitt er parabler og hyperbler.

En ellipse kan defineres geometrisk som en samling av punkter der avstanden til et gitt punkt og avstanden til en gitt rett linje har et konstant proporsjonalitetsforhold, og
der proporsjonalitetskonstanten er mindre enn 1.  Proporsjonalitetskonstanten kalles eksentrisiteten, og den er et mål for hvor mye kurven avviker fra en sirkel.  
En sirkel er et spesialtilfelle av en ellipse med eksentrisitet lik null.  Når eksentrisiteten øker mot 1 blir ellipsen mer og mer flattrykt.

Alternativt kan ellipsen defineres som en kurve der avstanden til to gitte punkt har en konstant sum.

Analytisk kan en ellipse beskrives ved hjelp av en andregradsligning i to variable.  For at ligningen skal framstille en ellipse må diskriminanten definert ved ligningskoeffisientene være negativ.  
I visse tilfeller kan ellipsen degenerere til et punkt.  Standardformen for en ellipse med sentrum i origo og halvakser  og  er

Ellipser tilhører også kurveklassen av ovaler.

Geometrisk definisjon 

En ellipse kan defineres som det geometriske sted for et punkt der avstanden til et gitt punkt og avstanden til en gitt rett linje har et konstant proporsjonalitetsforhold, og
der proporsjonalitetskonstanten er mindre enn 1.  Punktet kalles for brennpunktet eller fokus,
og linjen kalles styrelinje eller direktrise.  Generelt er et kjeglesnitt det geometriske sted for et punkt der avstanden fra brennpunktet er proporsjonal med avstanden til styrelinjen,
og proprosjonaliteteskonstanten kalles eksentrisiteten.  En ellipse er altså et kjeglesnitt med eksentrisitet mindre enn 1.

Et plan som skjærer en rett kjegleflate med sirkulær basis vil framstille en ellipse dersom toppvinkelen i kjeglen er mindre enn vinkelen som planet danner med kjegleaksen.

Symmetri gjør at samme ellipse vil være det geometriske sted for to ulike valg av brennpunkt og styrelinje.  En ellipse har derfor to brennpunkt.  Midtpunktet mellom brennpunktene er sentrum i ellipsen.

Denne geometriske definisjonene av en ellipse inkluderer ikke sirkelen, men en sirkel kan betraktes som det spesialtilfellet en får når eksentrisiteten går mot null.  De to brennpunktene faller da sammen
i ett enkelt punkt, sirkelsenteret.

Alternativt kan en ellipse defineres som det geometriske sted for et punkt der summen av avstandene til to gitte brennpunkter er konstant.  
Dette har gitt opphavet til navnet gartnermetoden for å tegne en ellipse:
Mellom to påler i jorda kan man knytte et tau som er lenger enn avstanden mellom pålene.  Ved å føre en pinne innenfor tauet, som hele tiden holdes stramt, så vil pinnen tegne en ellipse.

Polarform 

Gitt en styrelinje og et brennpunkt F, og la avstanden mellom disse være .  
For et vilkårlig punkt på ellipsen P er avstanden til styrelinjen alltid proporsjonal med avstanden til brennpunktet:

Proporsjonalitetsfaktoren  kalles eksentrisiteten.  
Linjen normalt på styrelinjen gjennom brennpunktet kalles aksen til ellipsen.  
I polarkoordinater . med polen definert i brennpunktet og akse langs ellipseaksen, kan dette skrives som

Ellipsen skjærer -aksen i to toppunkt, for  og for .  Avstanden fra disse toppunktene til brennpunktet F er

Avstanden mellom toppunktene er dermed

En vilkårlig korde mellom to punkt på ellipsen, parallelt med styrelinjen, vil ha lengden

.

Denne funksjonen har en maksimumsverdi for , og maksimumsverdien er gitt ved

Halve avstanden mellom de to toppunktene er den store halvaksen i ellipsen.  Den lille halvaksen er halvparten av maksimumsverdien for :

De to halvaksene skjærer hverandre i sentrum i ellipsen, i en avstand fra brennpunktet F gitt ved

.

Denne ligningen gir også et uttrykk for avstanden mellom brennpunktet og styrelinjen, uttrykt ved den store halvaksen:

Avstanden fra sentrum til styrelinjen er gitt ved

En kan vise fra polarkoordinatene at ellipsen har et alternativt sett av brennpunkt og styrelinje symmetrisk om sentrum.  Det vil si at ellipsen har to brennpunkt, hvert punkt i avstanden
 fra sentrum.  Tilsvarende har ellipsen to styrelinjer, hver i avstanden  fra sentrum.  
Ellipsen er symmetrisk om sentrum.

Korden mellom to punkt på ellipsen, parallelt med styrelinjen og gjennom brennpunktet, kalles latus rectum.  Lengden  av denne er

Halve korden kalles semi-latus rectum, med lengde .

Effekt av eksentrisiteten  

Når eksentrisiteten øker mot 1 vil et brennpunkt og et toppunkt i ellipsen nærme seg hverandre.  Fra uttrykkene fra halvaksene følger det også at

Siden forholdet minker når eksentrisiteten øker mot 1, så blir ellipsen mer og mer flattrykt.

Sammenheng mellom geometriske definisjoner 

Polarformen kan brukes til å vise at de to geometriske definisjonene for ellipsen er ekvivalente.  Gitt et vilkårlig punkt P på ellipsen, og la avstanden fra dette punktet
til de to styrelinjene være henholdsvis  og . Tilsvarende la  og  være avstanden fra punktet til de to brennpunktene.  
Fra definisjonen med brennpunkt og styrelinje følger det at

Siden  er lengden mellom styrelinjene følger det direkte at summen av avstandene fra brennpunktet er konstant:

Standardform i kartesiske koordinater 

En standardform for ellipsen, også kalt en kanoniske form, er en ligning for de kartesiske koordinatene  som framkommer når -aksen defineres langs ellipseaksen,
-aksen defineres parallelt med styrelinjen og origo velges i sentrum av ellipsen:

Ligningen har to parametre, lengdene  og  av de to halvaksene.  Orientering av ellipsen er vanligvis valgt slik at , og  er da 
lengden av den store halvaksen og  lengden av den lille halvaksen.  Når  framstiller ligningen en sirkel.

Standardformen kan utledes fra polarformen, ved å bruke sammenhengen mellom polarkoordinatene og de kartesiske koordinatene:

Som vist i avsnittet om polarformen ligger brennpunktene i avstand  fra origo.  Styrelinjene ligger i avstanden  fra origo.  Eksentrisiteten er gitt fra
ligningskoeffisientene ved

.

Standardformen med origo i toppunktet kan skrives som en parameterframstilling på formen

En alternativ kanonisk form framkommer ved å legge origo i det ene brennpunktet:

Generell kvadratisk form 

En generell kvadratisk form

 

vil framstille en ellipse dersom diskriminanten  er negativ:

Ligningen kan overføres til standardformen ved hjelp av en koordinattransformasjon: en translasjon og en rotasjon.

Degenerert ellipse 

En ellipse med diskriminant lik null vil degenerere til et punkt dersom determinanten til matriseformen av ligningen er lik null.  Matriseformen er

Determinanten  til matrisen  er gitt ved

Egenskaper

Symmetri 

Ellipsen er symmetrisk om sentrum.

Tangentlinjer 

For en ellipse på standardformen med origo i sentrum er ligningen for tangenten i punktet  gitt ved

Den kan finnes fra den generelle formen for beregning av tangenten til en  generell kurve.

Areal 

Arealet av en ellipse med halvaksen  og  er

En sirkel er et spesialtilfelle av en ellipse med radius  =  = , og uttrykket reduserer seg da til den velkjente formelen for sirkelens areal .

Omkrets 

Det finnes ingen enkel formel for omkretsen av en ellipse. Et eksakt uttrykk for omkretsen O er gitt ved en uendelig rekke:

Når eksentrisiteten  nærmer seg null, vil ellipseformen nærme seg en sirkel. Uttrykket i klammeparantesen vil da nærme seg 1, og formelen reduserer seg til formelen for omkretsen av en sirkel:  .

Det finnes flere enklere tilnærminger for omkretsen, som for eksempel Ramanujans tilnærming:

Denne tilnærmingen er relativt nøyaktig, så lenge ellipsen ikke er for avlang.

Konjugerte diametre 

En diameter i ellipsen er en korde som går gjennom sentrum.  To diametre i ellipsen er konjugerte dersom enhver korde parallell med den ene diameteren blir delt i to like deler av den andre.  De to aksene i en ellipse er konjugerte.

Anvendelser 

Ifølge Keplers lover beveger planetene seg i ellipsebaner med sola i det ene brennpunktet. Dette er en konsekvens av Newtons gravitasjonslov og vises i dag vanligvis ved å løse en differensialligning. Men Newton kom selv frem til dette ved rent geometriske betraktninger. I en forelesning ved Caltech på 1960-tallet viste Feynman hvordan dette er mulig. Denne fremstillingen ble senere publisert som Feynman's Lost Lecture.

Newton og Feynman gjorde bruk av en alternativ definisjon av ellipsen. Den sier at gitt en sirkel og et punkt innenfor sirkelen, så er ellipsen det geometriske sted for alle punkt som har samme avstand til sirkelen som til det gitte punktet. Radius i denne styresirkelen bestemmer den store halvaksen som  2a. Dens senter blir ellipsens ene brennpunkt, mens det andre er i det gitte punktet.

Med samme notasjon som i figuren til høyre, er det gitte punktet F1 og styresirkelen c2 har sitt  senter i punktet F2.  Et punkt P på ellipsen har da avstanden PF1 til det gitte punktet. Samtidig måles avstanden til styresirkelen langs en radius fra F2 gjennom P og er Pc2. Når disse to avstandene er like store, er summen av avstandene som P har til de to brennpunktene F1  og F2 lik med  radius til styresirkelen. Da denne er 2a, har man dermed overensstemmelse med den vanlige gartnerdefinisjonen.

Feynman nevner til slutt i forelesningen at han ble interessert i disse geometriske egenskapene ved ellipsen da han prøvde å finne ut hvordan Rutherford hadde klart å beskrive lignende forhold for bevegelsen til alfapartikler som han benyttet i oppdagelsen av atomkjernen. Mellom dem virker den frastøtende Coulomb-kraften som avtar med avstanden på samme måte som gravitasjonskraften. Derfor følger alfapartiklene hyperbelbaner og ikke ellipsebaner.
En hyperpel kan defineres som det geometriske sted for de punkt som har samme avstand til et gitt punkt som til en styresirkel når det gitte punktet ligger utenfor sirkelen.

Generaliseringer 

En superellipse er en kurve som kan beskrives med ligningen

hvor n, a og b er reelle tall.

En rotasjonsellipsoide er en omdreiningsflate generert ved å rotere en ellipse om den store eller den lille aksen.  En ellipsoide er en flate der skjæringslinjer med et plan vil være ellipser.

Historie 

For en felles oversikt over historien til kjeglesnitt, se avsnittet om kjeglesnittenes historie.

Se også 

Hyperbel
Parabel
Kjeglesnitt
Andregradsligning

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker

 Youtube, Feynman's Lost Lecture, god fremstilling av Feynman's forelesning

Kurver
Kjeglesnitt