alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Cyclocephala dilatata

Cyclocephala dilatata er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
En middelsstor ( millimeter), avlang, blank, svart hornbille. Arten har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, kjønnene kan skilles på at hannen er smalere enn hunnen og at føttene, og særlig kloleddet, på forbeina er fortykkede. Oversiden er fint og nokså tett punktert, dekkvingene har kraftige punktrader.

Levevis 
Larvene er kjent bare for et fåtall av artene i slekten, disse lever i jorda og eter på gressrøtter. De voksne billene besøker gjerne blomster for å ete pollen, og kan være pollinatorer.

Utbredelse 
Arten er utbredt fra Venezuela i nord til Bolivia i sør.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Cyclocephalini 
 Slekten Cyclocephala Latreille, 1829
 Cyclocephala dilatata Prell, 1934

Kilder 
 Generic Guide to New World Scarab Beetles - Cyclocephala

Eksterne lenker 
 Dynastidae du monde- nettside om arten
 Bilde av arten
 
 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 1934
Sør-Amerikas insekter
Cyclocephala forsteri

Cyclocephala forsteri er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
En middelsstor (ca. 15 millimeter), avlang, blank, brunrød hornbille med svarte tegninger. Pronotum har to store, trekantede, svarte flekker, hver dekkvingehar en stor, svart flekk som er delvis delt av en skrå, brunrød kile. Arten har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, kjønnene kan skilles på at hannen er smalere enn hunnen og at føttene, og særlig kloleddet, på forbeina er fortykkede. Pronotum er fint og spredtt punktert, dekkvingene har kraftigere punktering.

Levevis 
Larvene er kjent bare for et fåtall av artene i slekten, disse lever i jorda og eter på gressrøtter. De voksne billene besøker gjerne blomster for å ete pollen, og kan være pollinatorer.

Utbredelse 
Arten er utbredt fra Mexico i nord til Paraguay i sør.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Cyclocephalini 
 Slekten Cyclocephala Latreille, 1829
 Cyclocephala forsteri Endrödi, 1963
 Cyclocephala forsteri forsteri Endrödi, 1963
 Cyclocephala forsteri maracayensis Endrödi, 1963
 Cyclocephala forsteri mexicoi Endrödi, 1966

Kilder 
 Generic Guide to New World Scarab Beetles - Cyclocephala

Eksterne lenker 
 Dynastidae du monde- nettside om arten
 
 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 1963
Mellom-Amerikas insekter
Sør-Amerikas insekter
John Rice Crowe

John Rice Crowe (født 20. november 1795, død 10. januar 1877) var en britisk forretningsmann og diplomat som tilbragte store deler av sitt liv i Norge.

Sammen med Henry Woodfall startet John Rice Crowe foretaket «Alten Copper Works» i Alta rundt 1826; dette foretaket ble senere omdøpt til Kåfjord kobberverk.

Diplomat 
Etter seks år som britisk diplomat i Russland ble Crowe i 1824 visekonsul i Hammerfest. Tretten år senere, i 1837, ble han utnevnt til britisk konsul i Finnmark, med plikt til å bo i Hammerfest. I 1843 ble han generalkonsul i Norge. Han mottok i 1859 den britiske Bath-ordenen for fremragende tjeneste som diplomat for sitt hjemland.

Familie 
Crowes onkel var admiral i den britiske marinen.

Crowe var gift med norske Malene Marie Waad. Sønnen Henry Woodfall Crowe ble oppkalt etter farens kompanjong Henry Woodfall.

Referanser 

Britiske diplomater
Engelske forretningsfolk
Kåfjord
Glassverk
De Fortaptes Skib

De Fortaptes Skib  (tysk tittel: Das Schiff der verlorenen Menschen) er en tysk stumfilm fra 1929 regissert av Maurice Tourneur med Fritz Kortner, Marlene Dietrich og Robin Irvine i hovedrollene.

Om filmen 
Dette var Dietrichs siste stumfilm. Hennes neste rolle var Den blå engel som gjorde henne til en internasjonalt kjent stjerne. Opptakene fant sted i Staaken Studios i Berlin med location-opptak i Rostock. Filmens tyske premiere fant sted 17. september 1929 på Ufa-Pavillon am Nollendorfplatz i Berlin.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tyske stum-dramafilmer
Tyske stumfilmer
Filmer fra 1929
Sort-hvitt-filmer
Ole Edvard Wold-Reitan

Ole Edvard Wold-Reitan (født 11. november 1965) er en norsk kulturarbeider og slottsmedarbeider.

Tidlig i 1990-årene var han kormedlem og manager/daglig leder i Oslo Gospel Choir,  og fikk med Märtha Louise på turne i 1992. Fra 1995 var han manager for Lille Lørdags utgivelser og opptredener. Så ble han omkring 1999 administrasjonssjef i Kirkelig Kulturverksted, som i 2006 utga Mette-Marits favorittsalmer.  Wold-Reitan var bedt i bryllupet til Mette-Marit og Kronprins Haakon, og mellom Märtha Louise og Ari Behn i 2002. Året efter utga han julegospelplate med sitt Oslo Gospel Choir og Märtha Louise.

I 2004 tok han ett års permisjon for å lede TV-aksjonen Hjertebarn, der Mette-Marit stilte som beskytter, kronprinsparet holdt Skaugum åpen, og Reitans nære venner Robert Stoltenberg og Bård Tufte Johansen bidro med sketsjer og ambassadørroller.

I 2008 tok han over etter Erik Hillestad som leder for Kirkelig Kulturverksted. men ga seg etter få måneder for å studere ved Bedriftsøkonomisk Institutt.

Han var leder Kronprinsparets humanitære fond (grunnlagt til bryllupet i 2001) da han i 2012 fikk 20 % stilling som Mette-Marits personlige rådgiver. Denne ble utvidet til 100 % i 2013 og titulert assisterende sekretariatsleder. Wold-Reitan ble da etterfulgt av Solfrid Flateby (1973–) som da var kommunikasjonssjef for Reitangruppen.  I 2016 ble han konstituert kommunikasjonssjef for Slottet etter Marianne Hagens avgang.

Han er bror av Kristin Reitan.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske sangere
Norske forretningsfolk
Personer tilknyttet Det kongelige hoff
Norske kommunikasjonsfolk
Valdres vidaregåande skule

Valdres vidaregåande skule er en videregående skole i Nord-Aurdal kommune. Skolen eies og driftes av Innlandet fylkeskommune.

Skoleåret 2021/2022 har skolen 472 elever.

Skolen er en av tre videregående skoler i Innlandet med nynorsk som administrasjonsspråk.

Referanser

Eksterne lenker 
 Hjemmeside

Videregående skoler i Innlandet
Kongelig sommerflirt

Kongelig sommerflirt (amerikansk tittel: ) er en amerikansk stumfilm (komedie/drama) fra 1925 regissert av Monta Bell. Filmen bygde på franske Gaston Arman de Caillavets, Robert de Flers' and Emmanuel Arènes skuespill Le Roi, som ble uroppført i Paris 24. april 1908. I rollene ses blant andre Bessie Love, Adolphe Menjou og Greta Nissen.

Innspillingsfakta 
Filmen ble delvis spilt inn på location i New York, New Jersey og Coney Island.

Fakta om filmen 
Åpnings- og sluttsekvensene, hvor kongen inspiserer kavaleriet - først alene og deretter med sin dronning - ble filmet i tidlig «two-strip» Technicolor.

Filmen gjorde det godt ved billettlukene, særlig i de mindre byene i USA.

Rolleliste 
Bessie Love - Mary Young
Adolphe Menjou - Kong Serge IV of Molvania
Greta Nissen - Therese Manix
Oscar Shaw - John Rockland
Joseph Kilgour - Arthur Trent
Edgar Norton - Hugo Jensen
Mario Majeroni - Grev Krenko
Carlotta Monterey - Mrs. Nash
Marcia Harris - Tante Tabitha Young
Edouard Durand - Bourdier

Referanser

Eksterne lenker 

Stumfilmer fra USA
Filmkomedier fra USA
Dramafilmer fra USA
Filmer fra 1925
New York City Department of Sanitation

New York City Department of Sanitation er en kommunal etat i New York med ansvar for avfallsinnsamling, resirkulering, gaterengjøring og snømåking.

DSNY har historie tilbake til 1881, da New Yorks første separate renovasjonsetat, Department of Street Cleaning, ble opprettet; i 1929 ble navnet endret til Department of Sanitation. DSNY er verdens største renovasjonsetat og disponerer blant annet  søppelbiler, 450 mekaniske feiebiler, 275 spesialinnsamlingsbiler, 689 salt-/sandspredere, 298 hjullastere og  ulike andre arbeidsbiler. Etaten har også sin egen politistyrke, New York City Department of Sanitation Police, som håndhever renovasjonsvedtektene og etterforsker forsøpling og lignende lovbrudd.

Referanser

Eksterne lenker
 

Department of Sanitation
Avfall
Snørydding
Lokale myndigheter i USA
Velferdsetaten

Velferdsetaten er en kommunal etat i Oslo med ansvar for sosiale og økonomiske boligvirkemidler, tiltak for rusmiddelmisbrukere, boliger for grupper med særlige behov og transporttjenester for personer med nedsatt funksjonsevne. Etaten har ca.  ansatte fordelt på ca. 50 tjenestesteder.

Etaten ble opprettet i 2012 gjennom en sammenslåing av Rusmiddeletaten, Storbyavdelingen og Helse- og velferdsetaten.

Referanser

Eksterne lenker
 

Kommunale myndigheter i Oslo
Rusomsorg
Etableringer i 2012
Gravmyrt

Gravmyrt (Vinca minor) er en eviggrønn halvbusk i gravmyrtfamilien.

Den har vegetative, krypende stengler som slår rot i leddene. Blomstene sitter enkeltvis i bladhjørnene på opprette stengler som blir 10–20 cm høye. Bladene sitter motsatt og er læraktige, elliptiske eller lansettformede, 15–45 mm lange og 5–30 mm brede. Begerbladene er glatte og 3–4 mm lange. Blomstene er 25–30 mm i diameter og som regel blåfiolette, mer sjeldent klart blå, rødpurpur eller hvite. Kronbladene er vokst sammen til et 9–11 mm langt rør. Kronflikene er asymmetriske, så blomsten minner litt om en propell. Blomstringstida er februar–mai. Den befruktede blomsten utvikler seg til to belgkapsler, men frukten dannes sjelden i nordvestlige Europa.

Gravmyrt vokser i skog, kratt, skråninger og på steinete steder. Den naturlige utbredelsen strekker seg fra Portugal og Tyrkia nordover til Nederland og Latvia. Arten er mye dyrket i hager og finnes naturalisert på De britiske øyer og i Norden, Australia, New Zealand og Nord-Amerika. I Norge er den funnet forvillet nordover til Sør-Trøndelag, men den er vanligst rundt Oslofjorden og i Agder.

I hager brukes gravmyrt som bunndekker. Den er svært nøysom og danner et tett, eviggrønt teppe der ugras ikke trives. Artsnavnet viser til at den først ble brukt på kirkegårder. Det finnes mange kultivarer med spraglete blad, forskjellige blomsterfarger eller doble blomster.

Vekstformen gjør gravmyrt til en skadelig invaderende art der den ikke hører hjemme. De tette teppene fortrenger alle andre lavvokste planter. I Norge er man særlig bekymret for at den skal ødelegge de få lokalitetene der kvitmure (Drymocallis rupestris) vokser. I Fremmedartslista er arten vurdert til å ha svært høy risiko.

Gravmyrt er svakt giftig, og de blomstrende skuddene inneholder en rekke alkaloider, garvestoffer og saponiner. Disse stoffene gjør at planten brukes til medisinske formål. Planten har styrkende, astringerende, blodstillende, blodtrykkssenkende, blodåreutvidende og urindrivende egenskaper. Drogenavnet er Vincae minoris folium. Det viktigste virkestoffet er alkaloidet vincamin. Gravmyrt inneholder ikke de krefthemmende alkaloidene vinblastin og vinkristin som finnes i slektningen rosegravmyrt (Catharanthus roseus).

Litteratur

Galleri

Eksterne lenker 
 

Gravmyrtfamilien
Planter formelt beskrevet i 1753
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Høyrisikoarter på fremmedartslista
Medisinplanter
Natacha Atlas

Natacha Atlas ( født 20. mars 1964 i Belgia), er en belgisk sanger, komponist og danser av egyptisk og britisk opphav. Hun er kjent for å kombinere arabiske og vestlige musikkformer i sin musikk. Hun omtales som en av de store divaene innen verdensmusikk og med en gudbenådet stemme. Atlas regner Umm Kulthum som et av sine forbilder. Hun er også inspirert av den libanesiske sangeren Fairuz og av den egyptiske sangeren Abdel Halim Hafez.

Særlig hiphop er et fremtredende vestlig element i musikken hennes. Hun har selv omtalt musikken sin som "cha'abi moderne" (moderne folkemusikk). Musikalsk er hun også påvirket av blant annet marokkansk musikk, drum and bass og reggae.

Atlas startet sin musikalske karriere som medlem av world fusion-bandet Transglobal Underground. I 1995 begynte hun å utvikle en solo-karriere da hun ga ut platen Diaspora. Senere har hun utgitt syv soloalbum og samarbeidet med en rekke artister. Med sin versjon av sangen "Mon amie la rose" fikk hun en overraskende suksess i Frankrike, med en 16. plass på franske hitlister i 1999. Den 23. oktober 2015 slapp hun albumet Myriad Road, som var produsert av den fransk-libanesiske jazz-musikeren Ibrahim Maalouf.

I 2014 medvirket hun på innspilling av Dub Colossus. I 1997 medvirket hun på en innspilling av Jean-Michel Jarre. Hun har samarbeidet med Nigel Kennedy (på albumet East meets west fra 2003 fremfører hun folkemusikk-klassikeren «Ajde Jano» på serbo-kroatisk) og Sinéad O’Connor. Hun bidro med en komposisjon til albumet Six Commissions (2019) av Hayden Powell som ble headhuntet til Atlas' band da han arbeidet som frivillig under Førdefestivalen. Hun medvirket på Songs Across Walls Of Seperation utgitt av Kirkelig Kulturverksted i 2008. Atlas medvirket som vokalist på Belinda Carlisles Voila (2007). På Peter Gabriels Big Blue Ball (2008) bidro hun med sangen «Habibe». Sangene ble opprinnelig innspilt på 1990-tallet. Hun turnert på 1990-tallet med Jimmy Page og Robert Plant.

Atlas ble født og vokste for en stor del opp i nordafrikansk strøk Brüssel. Hun flyttet til Storbritannia som ung. Hun gikk blant annet på Steinerskolen i Sussex. Hun har uttalt at hun formelt sett er sufi-muslim. Atlas synger på fransk, engelsk og arabisk, og utøver også magedans. Moren hennes var britisk og faren egyptisk med delvis sefardisk bakgrunn. I mange år boikottet Atlas Israel og ville ikke opptre der, og begynte å forandre mening da en palestinsk bekjent giftet seg med en israelsk kvinne. Hun kritiserte offentlig utenrikspolitikken ført av George W. Bush og Tony Blair.

Hun har holdt konserter i Norge flere gange blant annet på MaiJazz i Stavanger i 2008, på Cosmopolite i Oslo i 2011 og Førdefestivalen i 2015.

Diskografi
 Diaspora (solo, 1995)
 Gedida (solo, 1999)
 Ayeshteni (innspilt i Kairo, 2001)
Mounqalib (solo, 2011).

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 Atlas fremfører «Ajde Jano» sammen med Nigel Kennedy (YouTube).
 Habibi fra Peter Gabriels Big Blue Ball
 Ibelin musikk til filmen Kingdom of Heaven (2005)

Belgiske sangere
Lenge leve diplomatiet!

Lenge leve diplomatiet! (amerikansk tittel: ) er en amerikansk politisk komedie fra 1931 regissert av Sam Taylor. Manuset var inspirert av Vincent Sheeans novelle Ambassador from the United States, som ble publisert i The Saturday Evening Post 28. juni 1930. I rollene ses blant andre Will Rogers, Greta Nissen og Marguerite Churchill. Filmen ble sluppet for visning i USA 22. november 1931.

Innspillingsfakta 
Filmen ble spilt inn fra 17. august til midten av september 1931.

Fakta om filmen 
Arbeidstittelen til denne filmen var Dollar Bill.

Lenge leve diplomatiet! ble gjenutgitt av Twentieth Century-Fox 16. oktober 1936.

Rolleliste 
(Kun krediterte)
Will Rogers - Bill Harper
Marguerite Churchill - Dronning Vanya
Greta Nissen - Grevinne Ilka
Tad Alexander - Kong Paul
Ray Milland - Kong Lothar
Gustav von Seyffertitz - Fyrst de Polikoff
Arnold Korff - Generalen
Edwin Maxwell - Monte

Referanser og fotnoter

Eksterne lenker 

Filmkomedier fra USA
Filmer fra 1931
Torstein Bjørklund

Torstein Bjørklund (født 1988) er en norsk skuespiller.

Han er utdannet på LIPA i Liverpool og ved Statens Teaterhøgskole (KHiO) i Oslo. Bjørklund har vært engasjert ved Hålogaland Teater i hjembyen Tromsø. På filmlerretet debuterte Bjørklund i en mindre rolle i Victoria i 2013 og har siden medvirket i en rekke film- og TV-produksjoner i inn- og utland, blant annet som sabotøren Arne Kjelstrup i NRK-serien Kampen om Tungtvannet. Bjørklund debuterte på amerikansk TV i 2017, som karakteren Beowulf i sjette sesong av den amerikanske TV-serien Once Upon a Time.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske skuespillere
Caspar Cruciger den eldre

Caspar Cruciger den eldre (født 1. januar 1504 i Leipzig, død 16. november 1548 i Wittenberg) var en tysk luthersk teolog. Han var Martin Luthers sekretær og samarbeidspartner og far til Caspar Cruciger den yngre.

Liv og virke

Bakgrunn
Caspar Cruciger var sønn av kjøpmannen Georg Kreuziger (død 28. juni 1544 i Leipzig), som stammet fra en bøhmisk familie og som fulgte de husittiske tradisjoner. Faren Georg hadde i 1502 ervervet borgerrett i Leipzig og kom derpå til en viss velstand.

Derfor kunne den unge Caspar Cruciger allerede i tiodlig ungdom påkostes en humanistisk utdannelse hos Georg Helt (fra Forchheim, derfor kalt Forchemius) og Kaspar Börner ved Thomasschule zu Leipzig. Den 19. oktober 1513 ble han student ved Universitetet i Leipzig, der han studerte under englenderen Richard Croke og under Petrus Mosellanus. Som student hørte han disputasen i Leipzig mellom Luther og Johannes Eck sommeren 1519. 

I 1521 begynte han å studere teologi i Wittenberg. Han studerte også matematikk og botanikk.

Luthersk prest og reformator 
I 1525 ble han rektor og prest på Johannesskolen i Magdeburg, men i 1528 kom han tilbake til Wittenberg, da som professor i teologi og prest i Slottskirken i Wittenberg. Med få avbrudd ble han der til sin død. 

Caspar Cruciger den eldre hjalp Martin Luther med bibeloversettelsen, underviste når Philip Melanchton og andre var på reise og deltok i teologiske debatter og konferanser. Han bidro til å innføre reformasjonen i Leipzig i 1539 sammen med Friedrich Myconius. Byrådet der ville gjerne beholde ham i byen, men Luther mente han var umistelig i Wittenberg. Den schmalkaldiske krig 1546-47 og Augsburgske interim 1548 gjorde de siste år av livet vanskelig for Cruciger, som forsøkte å holde universitetet i drift sammen med Melanchton og Paul Eber. 

På grunn av hans kunnskaper i stenografi, skrev han ned mange av Luthers prekener. De fleste av hans egne verk innen eksegese og dogmatikk ble gitt ut etter hans død, men sammen med Georg Rörer ga han ut de første bindene av Luthers verker fra 1539.

Kilder 
Artikkel om Kaspar Cruciger i The new Schaff Herzog Encyclopedia of Religious Knowledge (1908-1914) side 314

Referanser

Eksterne lenker 
Lenke til elektronisk utgave av The new Shaff Herzog Encyclopedia of Religious Knowledge

 
Tyske lutherske teologer
Tyske lutherske prester
Personer fra Leipzig
Volker Schmidt-Gertenbach

Volker Schmidt-Gertenbach (født 28. desember 1941 i Witzenhausen) er en tysk musiker og dirigent. Fra 1974 til 1989 var han sjefdirigent for symfoniorkesteret i Göttingen, og fra 1981 til 1984 var han Andre kapellmester for Stavanger Symfoniorkester.

Karriere 
Volker Schmidt-Gertenbachs vokste opp i en musikalsk familie med en far som var kantor. Da han var seks år gammel begynte han å ta fiolin- og pianotimer. Etter skolegangen studere han både musikk og matematikk i Göttingen, og var også med på å starte et studentorkester som han selv dirigerte. Deretter fulgte dirigenttimer med Rudolf Kempe og Wolfgang Sawallisch. Han begynte karrieren i 1965 som repetitør ved statsteateret i Kassel.

Schmidt-Gertenbach var i 21 år tilknyttet symfoniorkesteret i Göttingen (Göttinger Symphonie Orchester), fra 1968 til 1974 som assisterende sjefdirigent og fra 1974 til 1989 som sjefdirigent og musikkdirektør. 

Mellom 1981 og 1984 var Schmidt-Gertenbachs tilknyttet Stavanger Symfoniorkester i en nyopprettet stilling som «Andre kapellmester». Stillingen var ment å avlaste symfoniorkesterets daværende sjefdirigent Bjørn Woll, som på dette tidspunktet hadde ansvaret for både Stavanger Symfoniorkester og Radioorkesteret. Schmidt-Gertenbach var en populær dirigent i Stavanger, og både orkesteret og Schmidt-Gertenbach ønsket et lengre samarbeid. Men da treårskontrakten utgikk etter 1983-84-sesongen klarte ikke orkesterets styre og Schmidt-Gertenbach å bli enige om vilkårene i en fornyet kontrakt. Av høydepunktene i Schmidt-Gertenbachs periode med Stavanger Symfoniorkester hører Dvořáks fiolinkonsert i a-moll med den da 17 år gamle fiolinisten Frank Peter Zimmermann (1982), Mahlers Symfoni nr. 1 (1982), som var første gang et verk av Mahler ble oppført i Stavanger,
Beethovens Symfoni nr. 9, Orffs Carmina Burana (1983) og Mahlers Symfoni nr. 2 (1984). 

Schmidt-Gertenbach har samarbeidet med kjente artister som Wilhelm Kempff, Claudio Arrau, Alfred Brendel, Martha Argerich, Géza Anda, Mstislav Leopoldovich Rostropovich, Heinrich Schiff og Frank Peter Zimmermann. Han har turnert i Tyskland, Italia, USA, Spania og Japan med orkestre som Sinfonia Varsovia, AUKSO kammerorkester og Cappella Istropolitana, og han opptrådt på musikkfestivaler og vært gjestedirigent i en rekke land i Europa, Amerika og Asia.

I 1998, 2001 og 2002 var Volker Schmidt-gertenbach dirigent for det tysk-polske korakademiet I terra Pax.

Referanser

Eksterne lenker 
 http://v-s-g.de

Tyskere
Tyske dirigenter
Fabio Biondi

Fabio Biondi (født 15. mars 1961 i Palermo i Italia) er en italiensk fiolinist og dirigent. Han har spesialisert seg på barokkmusikk og tidligmusikk.

Lov og virke

Bakgrunn, barndom 
Biondi begynte med musikk sent i barndommen. Fram til han var 11 år gammel hadde han aldri tatt i en fiolin, men da han først begynte å spille gikk den musikalske utviklingen svært raskt. Allerede da han var 12 år gammel spilte han en konsert med Italias radioorkester (RAI).

Karriere 
Og da han var 16 fremførte han Johann Sebastian Bachs fiolinkonserter i Musikverein i Wien. Siden da har han spilt med en rekke barokkensembler som La Capella Reial, Musica Antiqua Wien, Seminario Musicale, La Chapelle Royale og Les Musiciens du Louvre. I 1990 grunnla han Europa Galante, et italiensk ensemble som spesialiserer seg på barokkmusikk, som han siden grunnleggelsen har vært leder for.

I 2006 ble Biondi sjefdirigent for eldre repertoar i Stavanger Symfoniorkester, en stilling han hadde fram til 2016. Biondi skulle egentlig bli i stillingen fram til 2018, men han valgte å trekke seg da orkesteret i mai 2016 stemte ned et forslag om å forlenge hans kontrakt ytterligere.

Fra 2015 har Biondi vært sjefdirigent for Orquestra de la Comunitat Valenciana i Valencia.

Biondis plateinnspillinger inkluderer Antonio Vivaldi's Il cimento dell'armonia e dell'inventione, De Fire Årstider og operaen Bajazet, Arcangelo Corellis concerto grossi, verk av Alessandro Scarlatti og Georg Friedrich Händel, en rekke verker fra 1700-tallets italienske fiolinrepertoar (verker av Antonio Vivaldi, Francesco Maria Veracini, Pietro Locatelli, Giuseppe Tartini), samt fiolinsonater av Johann Sebastian Bach, Franz Schubert og Robert Schumann. 

Biondi spiller på en Carlo Ferdinando Gagliano-fiolin fra 1766 utlånt fra Salvatore Cicero-stftelsen i Palermo og en Andrea Guarneri-fiolin (Cremona, 1686). Han er gift med Ana de Labra som han har ett barn sammen med. Fra et tidligere ekteskap har han tre barn.

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi av Fabio Biondi på Europa Galantes hjemmeisde
 Vivaldi De Fire Årstider Europa Galante, Fabio Biondi fiolin og ledelse på YouTube

Fødsler i 1961
Italienske dirigenter
Italienske fiolinister
Personer fra Palermo