alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Europarådets parlamentarikerforsamling

Europarådets parlamentarikerforsamling (engelsk Parliamentary Assembly of the Council of Europe (PACE), fransk Assemblée parlementaire du Conseil de l'Europe) er en av institusjonene i Europarådet, og har sete i Strasbourg. Den utgjøres av representanter valgt av de nasjonale parlamentene i medlemsstatene.

Europarådets parlamentariske forsamling kan undersøke, anbefale og gi råd i konkrete saker. Den parlamentariske forsamlingens anbefalinger innen menneskerettighetsfeltet blir tillagt betydelig vekt i europeiske politikk, særlig siden alle europeiske stater bortsett fra Hviterussland er representert. Europarådets parlamentariske forsamling velger blant annet dommerne ved den Den europeiske menneskerettsdomstolen og Europarådets generalsekretær.

Representanter
Forsamlingen består av til sammen 324 representanter (og 324 vararepresentanter) fra de 47 medlemslandene:

Den norske delegasjonen
Delegasjonen fra det norske Stortinget består i perioden 2009-2013 av følgende medlemmer, med den forrige delegasjonen (2005–2009) i kursiv og parentes:

Faste medlemmer
 Karin S. Woldseth, FrP, leder – (Per-Kristian Foss, H)
 Lise Christoffersen, A, nestleder – (Vidar Bjørnstad, A)
 Sylvi Graham, H – (Øyvind Vaksdal, FrP)
 Karin Andersen, SV – (Bjørn Jacobsen, SV)
 Håkon Haugli, A – (Gunn Karin Gjul, A)

Varamedlemmer
 Ingjerd Schou, H – (Åse Gunhild Woie Duesund, KrF)
 Tor Bremer, A – (Lise Christoffersen, A)
 Øyvind Vaksdal, FrP – (Karin S. Woldseth, FrP)
 Anette Trettebergstuen, A – (Jorodd Asphjell, A)
 Geir Pollestad, Sp – (Eli Sollied Øveraas, Sp – fra oktober 2007: Trond Lode, Sp)

Anklager om korrupsjon 

Ved gjenvalg av Ilham Alijev som president i Aserbajdsjan i 2013 ble valget av Europarådets valgobservatører ansett som «fritt og rettferdig, mens andre organisasjoner som fulgte valget vurderte det som styrt av det sittende regimet. I etterkant av valget har det kommet ut at en rekke av representantene fra Europarådets parlamentarikerforsamling har fått dyre gaver og store pengebeløp fra regimets støttespillere.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Stortingets side om parlamentarikerforsamlingen – inkludert oversikt over medlemmene
 Dokument nr. 14 (2007–2008): «Årsrapport til Stortinget fra Stortingets delegasjon til Europarådets parlamentariske forsamling» ved delegasjonsleder Per-Kristian Foss

Parlamentarikerforsamlingen
Gäddede

Gäddede (sørsamisk: Tjeedtege) er et tettsted i Strömsund kommune i Jämtlands län i landskapet Jämtland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet  innbyggere. Gäddede ligger i sørenden av Kvarnbergsvattnet omtrent 4 km fra riksgrensen mot Norge.

Stedet er blant annet kjent for Sveriges dypeste canyon, 800 meter lang, med den 43 meter høye fossen Hällingsåfallet, verdens største snøscooter, verdens lengste scooterhopp og sitt særpregede fjellandskap. 

Gjedde kommer ikke lengre enn hit opp, derav navnet Gäddede. 

Det ble brutt glimmer i Gäddede i 1940-årene. Glimmer ble da brukt i el-industrien. 

Sveriges lengste grotte, Korallgrottan, ligger i nærheten av Ankarvattnet, 448 moh. i Leipiälven, og rett nord for Stora Blåsjön. Grotten ble oppdaget så sent som 1985. Hittil er seks kilometer ganger utforsket. Dermed er den Sveriges lengste grotte. Det er ikke anledning til å besøke Korallgrottan uten følge med guide.

Referanser 

Tettsteder i Jämtlands län
Strömsund kommune
Marg Helgenberger

Mary Marg Helgenberger (født 16. november 1958 i Fremont i Nebraska) er en amerikansk film- og TV-skuespiller, kjent for sin rolle som Catherine Willows i TV-serien CSI: Crime Scene Investigation.

Helgenberger har også vunnet People's Choice Awards – Vinner beste TV-skuespiller i 2005 for sin rolle i CSI: Crime Scene Investigation.

Noen filmer og TV-serier 
 2000 – 2012 CSI: Crime Scene Investigation (TV) – Catherine Willows
 2004 In Good Company – Ann Foreman
 2000 Erin Brockovich – Donna Jensen
 1998 Species II – Dr. Laura Baker
 1997 Fire Down Below – Sarah Kellogg
 1996 My Fellow Americans – Joanna (uncredited)
 1996 Frame by Frame – Det. Rose Ekberg
 1995 Species – Dr. Laura Baker
 1995 Bad Boys – Capt. Alison Sinclair
 1994 The Cowboy Way – Margarette
 1993 The Tommyknockers (TV) – Bobbi Anderson
 1989 Always
 1988 China Beach (TV) – Karen Charlene 'K.C.' Koloski
 1975 Ryan's Hope'' (TV) – Siobhan Ryan Novak

Referanser

Eksterne lenker 
  Marg Helgenberger Biografi hos CBS
 

Skuespillere fra USA
Personer fra USA av irsk opphav
Personer fra USA av tysk opphav
Personer fra Dodge County i Nebraska
Frimann Falck Clausen

Frimann Falck Clausen (1921–1983) var en norsk skuespiller. For det brede lag av publikum huskes han kanskje best fra rollen som lastebileier Hjul i barneserien Jul i Skomakergata i 1979 og storbonden Torsøien i den norske filmkomedien Bør Børson Jr. og dens oppfølger.  

Clausen startet skuespillerkarrieren ved Frater-teateret i Drammen, hvor man medvirket i både revyer og teateroppsetninger. Senere flyttet han til Oslo der han hadde oppdrag for flere teatre, blant dem Det norske teatret, Oslo Nye Teater og Nationaltheatret. Han medvirket også i flere oppsetninger av Fjernsynsteatret.

Han ble gift i 1958 med skuespiller Anne-Lise Tangstad.

Clausen døde i 1983. Han ble bisatt i Vestre krematorium i Oslo og begravet i Bragernes gravlund i Drammen.

Filmografi 
 Jul i Skomakergata (Lastebileier Juel Hjul) (1979) (julekalender på TV)
 Solospill (Disponent Asplund) (1977) (miniserie)
 Karjolsteinen (Jens Heimdal) (1977)
 Bør Børson II (Torsøien) (1976)
 Ransom  (Schmidt) (1974)
 Fleksnes – Det går alltid et tog (prest i togkupé) (1974) (TV-serie)
 Ungen (Doktor) (1974)
 Bobbys krig (1974) 
 Bør Børson Jr. (Torsøien) (1974)
 Brannen  (sjef) (1973)
 Fleksnes – Blodgiveren (Eldre mann i venteværelse) (1972) (TV-serie)
 Lukket avdeling (1972) 
 Balladen om mestertyven Ole Høiland (Nielsen, lensmann) (1970)
 One Day in the Life of Ivan Denisovich (Senka) (1970)
 Døden i gatene (1970) 
 Huset på grensen (En kaptein i ingeniørtroppene) (1969) (TV)
 Smuglere (1968) 
 Rommet (Bert) (1968) (Fjernsynsteater)
 Reisen til havet (Lensmannen) (1966)
 Sult (1966) 
 Nederlaget (Brunel) (1966) (Fjernsynsteater)
 Vaktpostene (Aktor) (1965)
 Ukjent mann (2. Betjent) (1951)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Drammen kommune
Norske skuespillere
Skuespillere ved Fjernsynsteatret
Blyttia

Blyttia (etablert 1943 i Oslo) er et norsk vitenskapelig tidsskrift, utgitt av Norsk Botanisk Forening, navngitt etter og tilegnet Matthias Numsen Blytt og hans sønn Axel Blytt. Det første heftet ble utgitt på Axel Blytts hundrede fødselsdag, 19. mai 1943. Det utgis i 4 årlige nummer, hver årgang publiseres åpent på nettsiden to år etter papirutgavens utgivelse.. Jan Wesenberg er tidsskriftets redaktør. Tidsskriftet har .

Redaktører 
 Jan Wesenberg (1997–d.d.)
 Klaus Høiland (1990–1997)
 Inger Nordal (1988–1990)
 Liv Borgen (1984–1987)
 Finn-Egil Eckblad (1981–1983)
 Per Sunding (1968–1980)
 Svein Manum (1964–1967)
 Ove Arbo Høeg (1953–1963)
 Per Størmer (1951–1952)
 Ove Arbo Høeg (1949–1950)
 Per Størmer (1948)
 Georg Hygen (1947)
 Erling Christophersen (1943–1946)

Referanser

Eksterne lenker
 

Norske vitenskapelige tidsskrifter
Nivå 1-tidsskrifter
Botanikk
Publikasjoner etablert i 1943
Vitenskap i 1943
Laos’ flagg

Laos' flagg ble tatt i bruk 2. desember 1975. 

Flagget består av tre horisontale striper, den blå midtstripen er dobbelt så høy som de de to røde stripene øverst og nederst. I midten er det en fylt hvit sirkel. Sirkelens diameter er 0,8 ganger høyden av den blå stripen. 

Den røde fargen i flagget representerer blodet i kampen for uavhengighet, den blå fargen symboliserer landets ressurser, mens den hvite sirkelen representerer månen over elven Mekong, samt landets enhet under den kommunistiske regjeringen.

Fra 1952 til 1975 hadde landet et rødt flagg med en hvit, trehodet elefant (guden Airavata) i midten. 

Asiatiske flagg
Laos
Spercheinae

Spercheus

Spercheinae er en liten gruppe av vannlevende biller som tilhører familien vannkjær (Hydrophilidae). Ingen av artene finnes i Norge, men én er funnet i Danmark og Sør-Sverige.

Utseende 

Middelsstore (5 – 7 mm), brede biller, matte, med svært korte antenner. Hodet er bredt, skovlformet, med en grunn innskjæring foran i midten. Fasettøynene er små, utstående og sitter ved hodets bakhjørner. Antennene er ganske korte, uten en tydelig kølle, og består av sju ledd, hvorav det ene er ganske lite. Palpene er lange og tynne, omtrent dobbelt så lange som antennene. 

Brystskjoldet (pronotum) er omtrent dobbelt så bredt som langt. Dekkvingene er bredest bak midten, matte, uten tydelige punktrekker. Beina er slanke, med fem-leddete føtter der det ytterste leddet er omtrent så langt som de andre fire til sammen. 

Larvene er korte og brede, spoleformede, med et stort hode med kraftige kjever og tre par forholdsvis lange bein.

Levevis 

Den europeiske arten, Spercheus emarginatus, lever i stillestående, mudrete ferskvann med rik vegetasjon. De finnes helst rundt røttene til vannplanter. Hunnene bærer med seg eggene i en sekk til de klekkes, noe som er ganske uvanlig mellom insekter.

Utbredelse 
Slekten forekommer i alle verdensdeler.

Systematisk inndeling 

I nyere systematisk inndeling plasserer denne gruppen som en underfamilie i familien vannkjær (Hydrophilidae). 

Tidligere var gruppen en selvstendig familie i overfamilien vannkjær (Hydrophiloidea)

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien  vannkjær, Hydrophiloidea
 Familien vannkjær, Hydrophilidae 
 underfamilien Spercheinae
 Slekten Spercheus Illiger, 1798  – ca. 20 arter
 Spercheus belli 
 Spercheus burgeoni 
 Spercheus cerisyi 
 Spercheus crenulatus 
 Spercheus emarginatus (Schaller, 1783)  – eneste art i Europa
 Spercheus fimbriicollis 
 Spercheus gerardi 
 Spercheus halophilus 
 Spercheus hanseni 
 Spercheus hovanus 
 Spercheus humeralis 
 Spercheus platycephalus 
 Spercheus senegalensis 
 Spercheus siamensis 
 Spercheus spangleri 
 Spercheus stangli 
 Spercheus stasimus 
 Spercheus wattsi

Kilder 
 Hansen, M. 1987. The Hydrophiloidea (Coleoptera) of Fennoscandia and Denmark. Fauna Entomologica Scandinavica 18. E.J. Brill/Scandinavian Science Press Ltd.
 Nettresurssen Fauna Europa - Hydrophilidae

Eksterne lenker 
 

Vannkjær
Moderne femkamp

For friidrettsøvelsen, se femkamp.

Moderne femkamp (moderne pentatlon) er en idrettsdisiplin som består av øvelsene fekting, pistolskyting, 200 m svømming, sprangridning og terrengløp. Ordet moderne brukes for å skille øvelsen fra den tidligere friidrettsøvelsen femkamp.

Moderne femkamp ble oppfunnet av baron Pierre de Coubertin, grunnleggeren av de moderne olympiske leker. Coubertin opprettet øvelsen for å simulere erfaringene til en kavalerist på 1800-tallet: han måtte ri en ukjent hest, kjempe med pistol og sverd, svømme og løpe.

Øvelsen ble første gang arrangert under OL 1912 i Stockholm, og ble vunnet av svenske Gösta Lilliehöök. Moderne femkamp har stått på det olympiske øvelsesprogrammet i samtlige olympiske leker siden 1912. Fra 1952 frem til 1992 ble det også avholdt en lagkonkurranse. Øvelsen ble innført for kvinner i OL 2000 i Sydney. 

I år uten OL blir det arrangert verdensmesterskap, første gang i 1949. 

Til tross for øvelsens fremtredende posisjon i OL, og statusen som den eneste øvelsen som spesifikt er skapt for de moderne olympiske leker, har mangelen på popularitet utenfor Øst-Europa ført til at flere har ønsket å fjerne moderne femkamp fra det olympiske programmet. Endringer av sporten, at løping og skyting kombineres, og en økning av antall nasjoner etter at kvinnen kom med i 2000 har likevel ført til at IOC har bestemt at øvelsen skal forbli på programmet i hvert fall frem til 2020.

Sporten organiseres av Union Internationale de Pentathlon Moderne (UIPM), den internasjonale moderne femkamp-union.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Mangekamp
Lambretta

Lambretta var en svensk rockegruppe som eksisterte fra 1993 til 2005 og bestod det meste av tiden av Linda Sundblad på vokal, Klas Edmundsson på gitar, Petter Lantz på bass og Marcus Nowak på trommer.

Bandet startet i 1993, da uten Linda som vokalist. Etter en tid ble hun med og den første CD-en ble utgitt. I 2005 kunngjorde hun at hun ville forlate bandet og begynne en solokarriere. De resterende medlemmene dannet så bandet Psycho Nation.

Diskografi 

Breakfast (1999)
Lambretta (2000)
The Fight (2004)

Svenske rockegrupper
Quinoa

Quinoa (Chenopodium quinoa) er en vekst fra Sør-Amerika hvis frø kan spises, og er et alternativ til pasta, ris og poteter.

Quinoa har fra gammel tid vært viktig i andesbefolkningens mat, blant annet i Inkariket. Den er fremdeles i dag en av de viktigste vekstene i Andesregionen. Quinoa har høy ernæringsmessig verdi. Det er en nøysom vekst som stiller små krav til vann og næring. Planten har et høyt innhold av de essensielle aminosyrene lysin, metionin og treonin som det er lite av i korn og belgvekster. Den inneholder ikke gluten. Verdens helseorganisasjon regner aminosyresammensetningen som fullgod med proteinene i melk.

2013 ble av FNs generalforsamling kåret til det internasjonale quinoa-året.

Kilder

Eksterne lenker 
 

Amarantfamilien
Kulturplanter
Sør-Amerikas flora
Ord og uttrykk fra indianske språk
Fjernsynsteatret

Fjernsynsteatret var NRK TVs faste «scene» som ble åpnet som en permanent avdeling 8. september 1960. Fjernsynsteatret kan også sees på som en avdeling av NRK.

Historikk

Oppstart 
Den første forestillingen, Telefonkiosken av Peter Brook, ble vist allerede 8. april 1959 da det bare var en prøveordning. Arild Brinchmann var leder  for Fjernsynsteatret fra starten til 1967, Tore Breda Thoresen 1967-80, og Magne Bleness fra 1980-90. Fjernsynsteatret arbeidet med et fast ensemble, og hadde i starten en årsproduksjon på 20-25 oppsetninger. Etter hvert som produksjonsmetodene ble mer omfattende og kostbare, sank antallet egenproduserte forestillinger. Stykker fra Norden og Europa ble i større grad kjøpt inn og sendt.

Kontroverser 
Allerede fra starten av var Fjernsynsteatret omstridt. På grunn av dets spesielle posisjon var man ikke avhengig av noen egeninntekt. På 1960-tallet var derfor Fjernsynsteatret landets viktigste eksperimentelle scene, der det i stor grad ble produsert absurde stykker basert på forfattere som Beckett og Pinter, som ble oppfattet som merkelige og bisarre av et stort publikum. Fjernsynsteatret arbeidet også mye med norsk dramatikk. Samtlige av Ibsens nåtidsdramaer er blitt oppført og stykker fra de aller fleste kjente norske forfattere som bl.a. Holberg, Garborg, Bjørnson, Hoem, Hamsun og Kielland er oppført.

Viktige produksjoner 
Viktige produksjoner som Fjernsynsteatret har stått bak er bl.a. Kiellands Skipper Worse, Hamsuns Benoni og Rosa, Duuns Medmenneske, Undsets Jenny, Ibsens Villanden og Fruen fra havet, Bjørneboes Semmelweis og Shakespeares Kong Lear.

Påvirkning 
Fjernsynsteatret har, gjennom å utvikle seg nærmere filmproduksjon bidratt til å gi norske skuespillere større erfaring med film- og TV-mediets spesielle krav til spill. Regissører som har vært flittig brukt i produksjonen er Arild Brinchmann, Tore Breda Thoresen, Egil Kolstø, Per Bronken, Magne Bleness, Pål Løkkeberg, Svein Scharffenberg, Terje Mærli, Eli Skolmen Ryg, Ulf Breistrand, Sverre Udnæs og Jarl Emsell Larsen.

Nedleggelse 
Fjernsynsteatret ble i januar 1991 erstattet av en utvidet Dramaavdeling med Karen Bamborough som leder.

Komplett oversikt over Fjernsynsteatrets oppsetninger 
''Se Liste over TV-programmer, produsert av Fjernsynsteatret.

Referanser

Eksterne lenker
 Digitalkopi av Jo Ørjasæter: Fjernsynsteatret : til glede og forargelse (Ad notam Gyldendal, 1994)
 Fjernsynsteatret i NRK TV

Teatre i Norge
NRK Fjernsyn
Etableringer i 1960
Opphør i 1990
Sniper Alley

Sniper Alley var det uformelle navnet på hovedgaten i Sarajevo under Bosnia-krigen. Skarpskyttere var plasserte langs gaten og den ble fryktet blant sivilbefolkningen. 

Veien går mellom det industrielle området og den gamle delen av byen hvor det kulturelle er samlet. Langs veien er det mange høye bygninger som gav mange gode plasseringer for skarpskyttere. Fjellene i nærheten av veien var også gode utgangspunkter for skarpskyttere, da det var trygg avstand og gav god oversikt over byen. Sarajevo var under konstant beleiring under hele krigen, men folk var allikevel tvunget til å bevege seg rundt for å overleve, men samtidig risikerte de også livene sine. Skilt hvor det stod «Pazi – Snajper!» (Pass opp – skarpskyttere!) ble vanlige. Folk kunne enten bevege seg raskt og løpe eller vente på FN-biler og brukte dem som skjold. Ifølge informasjon samlet i 1995 ble 1 030 personer såret og 225 drept, derav 60 som var barn.

Sniper Alley har blitt fremstilt i flere filmer bla, The Peacemaker og Welcome to Sarajevo.

Referanser 

Bosnia-krigen
Kvann

fjellkvann
 strandkvann
 vossakvann

Kvann (Angelica archangelica) er en flerårig (sjeldnere toårig) plante som finnes i det meste av Norge i to ganske distinkte underarter: fjellkvann og strandkvann. Tidligere var dette en plante som ble dyrket som grønnsak.

Utseende 
Kvann er store, kraftige planter med hule stengler. Bladene er to ganger finna med breie småblad og oppblåste bladslirer. Bladstilkene er runde med utydelig renne på oversida (skiller kvann fra den nært beslekta sløke som har tydelig, dyp renne på oversida av bladstilkene). Blomsterstandene er kuleforma skjermer med gulgrønne (sløke har hvite) kronblad. Storsveipblad (se skjermplantefamilien) mangler eller faller av tidlig, småsveipblad er smale. De to underartene er ganske like, men fjellkvann har småsveipblader som er ca like lange som blomsterstilkene, mens disse er halvparten så lange som blomsterstilkene hos sløke. Den tidligere dyrka formen "gardskvann" eller "vossakvann" hadde kompakte bladstilker.

Utbredelse 
Fjellkvann er vanlig i åstrakter og fjellstrøk i hele Norge og finnes mest i næringsrike, fuktige områder. I vest og nordover finnes den også i lavlandet. Strandkvann er vanlig langsmed kysten til Rogaland, men utbredelsen er dårlig kjent. Fjellkvann finnes på begge sider av Nord-Atlanteren, mens strandkvann har utbredelse i Nordvest-Europa. Kulturformen (gardskvann, vossakvann) ble dyrka i egne grønnsakshager ("kvanngardar") på Vestlandet, men er nå svært sjelden.
 
På norsk kalles planten også jol, særlig den spiselige delen.

Bruk 
Planten har vært brukt som krydder og grønnsak, og som medisinplante (f.eks. mot diaré og hoste). Kvanngarder (kvannåkre) er nevnt i Gulatingsloven. Den er også nevnt i de norske kongesagaene. Planten inneholder vitamin c, og kan ha vært med på å forebygge skjørbuk hos befolkninger med lavt inntak av c-vitaminrik kost, som samene og inuittene på Grønland. Biter av stilken kan kokes sammen med rabarbra til syltetøy eller grøt. Planten var ifølge Jens Holmboe en av de viktigste kildene til spiselige røtter i gammel tid. Særlig den årsgamle roten ble spist, og den ble ansett for å være en viktig «frukt» i Lofoten og Vesterålen. Kandisert kvann brukes som pynt på kaker og godterier. Blomstene har samme smak, men er søtere.

Kvann er omtalt i Snorres saga om Olav Tryggvason der Olav byr dronning Tyra en kvannstilk for å blidgjøre henne.

Underarter og varieteter 
 Fjellkvann, Angelica archangelica ssp. archangelica
 Vossakvann, Angelica archangelica ssp. archangelica var. maiorum
 Strandkvann, Angelica archangelica ssp. litoralis

Referanser

Eksterne lenker 
  

Skjermplantefamilien
Medisinplanter
Kulturplanter
Hvite blomster
Gule blomster
Planter formelt beskrevet i 1753
Grønlands flora
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Finn Mehlum

Gunnar Dagfin Mehlum, best kjent som Finn Mehlum (1896–1978) var en norsk skuespiller kjent fra rollen som «Fadern» i TV-serien Fleksnes. Han hadde mindre biroller på film.

Mehlum startet skuespillerkarrieren på Mayolteatret i 1921, kom derpå til Tivoli Kabaret samme år og reiste så landet rundt på turneer med Casino Teater. Ved siden av dette var han i en årrekke en støttespiller for Inga Bjørnsons Barneteater. 

Mehlum var ikke skuespiller på heltid. Han var utdannet ved telegrafverket og arbeidet mange år som fullmektig på telegrafen.

Han var sønn av verksmester Kasper (1864-) og Janna Mehlum (1864-). Han hadde to søstre.

Filmografi 
 Fabel (1980) … Portvakt
 Kjære Maren (1976) … Skredder
 Eiszeit (1976) 
 Faneflukt (1975) … Eldre flyktning
 Den siste Fleksnes (1974) … Fadern
 Bør Børson Jr. (1974) .... Bærtil
 Fleksnes (1972) … Fadern (1972–1976) (TV-serie)
 Rødblått paradis (1971)
 Svendsen går videre (1949)
 Sankt Hans fest (1947) … Simon Taskeland
 Englandsfarere (1946) … Femtemann

Referanser

Eksterne lenker
 

Personer fra Oslo
Norske skuespillere
Norske komikere
Béal na mBláth

Béal na mBláth er en liten landsby i Cork i Irland. 

Den er mest kjent som stedet hvor Michael Collins ble drept i et bakholdsangrep den 22. august, under den irske borgerkrig.

Eksterne lenker 
 

Landsbyer i Cork
Mago kraftverk

Mago kraftverk er vannkraftverk i Eidsvoll kommune i Akershus. Det er fire kraftstasjoner som betegnes som Mago A, B, C og D og ligger i Andelva som renner mellom Hurdalsjøen og Vorma. Mago B, som ble satt i drift i 2005, ligger nærmest Hurdalssjøen.

Glommens og Laagens Brukseierforening regulerer vannmengden i elven ved Sagdammen, og Akershus Energi har ytterligere et kraftverk (Bøhnsdalen kraftverk) på elvestrekningen.

Kraftverkene er bygget i perioden 1960 til 2005 og har installert 3 kaplanturbiner og en francisturbin. Maksimal kapasitet er 3,5 MW og midlere årsproduksjon er 23 GWh.

Eier er Hafslund Produksjon AS. Etter restrukturering av Hafslund ASA i 2017 eies Hafslund Produksjon fra 4. august 2017 av E-CO Energi (90 prosent) og Fortum (10 prosent).

Kilder
Hafslund
NVE

Vorma-Lågenvassdraget
Giovanni Antonio Medrano

Giovanni Antonio Medrano (født 1703 på Sciacca, død 1760) var en italiensk arkitekt. Han var en av arkitektene som tegnet det nye San Carlo operahus for Karl III i Napoli i 1737.

Referanser

Eksterne lenker 
 Trecanni: Biografi
 Fernando Marías, Universidad Autónoma de Madrid, Atrio 10/11
 Novarchitectura

Italienske arkitekter
Personer fra provinsen Agrigento
Angelo Carasale

Angelo Carasale (død 1742) var en italiensk arkitekt som var ansvarlig for møbleringen av det nye San Carlo-operahus i Napoli i 1737. 

Tidligere hadde Carasale redesignet San Carlos forløper, den lille San Bartolomeo-teater, slik at den kunne konverteres til en kirke. Han arbeidet også med det indre i mange Napolianske kirker. Tilsynelatende var Carasale fengslet i fortet Sant'Elmo med beskyldninger om å stukket til side midler ment brukt til San Carlo-teateret. Noen kilder sier at han «døde i vanære». 

Italienske arkitekter
Fødselsår ikke oppgitt