alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Thubten Gyatso

Thubten Gyatso (født februar 1876 i Takpo i Ü-Tsang, død 17. desember 1933 i Lhasa) var den 13. Dalai Lama, og var en sentral religiøs og politisk leder i Tibet fra 1895 til sin død. Han ble anerkjent som inkarnasjonen av Dalai Lama i treårsalderen, og tiltrådte lederrollen i 1895. Han gjennomførte flere reformer, både politisk og religiøst, og skal ha vært opptatt av moderne teknologi. Strid med Kina om Tibets uavhengighet var et sentralt spørsmål i hans regjeringstid.

Han er kjent blant tibetanere som «den store trettende».

Liv og virke
Han ble født i Takpo i det sørøstre Tibet i 1876 og ble anerkjent som den trettende Dalai Lama tre år senere. 

Han tok over regjeringsansvaret i 1895 og dominerte deretter politikken i Tibet. Da Francis Younghusbands britiske ekspedisjon invaderte Tibet i 1904, flyktet han til Urga i Ytre Mongolia, noe som foranlediget den keiserlige Qingregjeringen til å avsette ham som Dalai Lama. 

Han ble imidlertid gjeninnsatt og kunne tilbake til Lhasa i 1909. Men han ble nødt til å flykte til Britisk India neste år, da Qing-regjeringen forsøkte å inkorporere Tibet i det egentlige Kina med hjelp av militære styrker.

Leder for et selvstendig Tibet 
Da Qing-dynastiet falt i Xinhairevolusjonen i 1911 kunne Dalai Lama atter vende tilbake til Tibet, der han forviste gjenblevne kinesiske styrker. To år etter erklærte Tibet seg å være en selvstendig stat. Deretter var han Tibets ubestridte hersker frem til sin død. 

I 1914 inngikk han Simlakonvensjonen med Storbritannia og Kina.

Thubten Gyatso gjennomførte en rekke reformer i sin regjeringstid. Blant annet gjeninnførte han en strengere disiplin i klosterlivet og øket antallet lekmenn i klostrene, i den hensikt å redusere munkenes makt. Thubten Gyatso innførte også et nasjonalt skattesystem og etablerte også en tibetansk politistyrke. Hans forsøk på å skattlegge Panchen Lamas eiendommer for å finansiere reformpolitikken første til at Panchen lama flyktet til Indre Mongolia i 1923. Dessuten ble det innført lover som skulle motvirke korrupsjon blant statlige tjenestemenn. 

På grunn av sine kontakter med utlendinger ble Dalai lama også interessert av nye oppfinnelser, og han introduserte elektrisitet og den første telefonen og den første bilen i Tibet.

Kort før sin død i 1933 advarte han i et «politisk testament» tibetanerne om at Tibet skulle kunna falle under kommunistisk styre slik som Mongoliet hadde i 1924, noe som skulle kunne føre til at buddhismen ble avskaffet i Tibet.

Litteratur 
 
 
 Melvyn C. Goldstein, Rimpoche Gelek: A history of modern Tibet, 1913-1951: the demise of the Lamaist state, 1989, Univ. of California Press, Berkeley, ISBN 0-520-06140-3

Referanser

Se også 
 Tenzin Gyatso, den 14. Dalai Lama

Dalai Lama
Tibetanske buddhistmunker
Personer fra Lhasa
Fødsler i 1876
Dødsfall i 1933
Fjøsanger hovedgård

Fjøsanger hovedgård, Store Fjøsanger eller Langegården er en tidligere lystgård som ligger i Straumevegen 17 A i Fana bydel i Bergen.

Historie
Det har vært gårdsdrift på Fjøsanger siden folkevandringstiden. I middelalderen tilhørte gården Apostelkirken i Bergen. I 1606 ble gården bygslet til rådmann og fogd Strange Jørgensen, som fikk den på livstid som futegård av kongen. Hans svigersønn, Mauritz Bosted bodde der til sin død i 1640, og hans enke til 1649. Generaltollforvalter Herman Johanson Garmann bygslet den fra 1650 og ble eier i 1656.

Jon Mariager
I 1760 ble gården skjøtet over til to dattersønner av Garmann, Jens og Jon Mariager. Jens overdro sin del av eiendommen til Jon i 1766. Han interesserte seg i driften av gården og fikk bygget nytt herskapshus. Jon Mariager bygget også en vei fra Solheimsviken til Fjøsanger. Trolig på grunn av økonomiske problemer måtte Jon Mariager selge gården til sin svoger, kjøpmann Danckert Danckertsen Krohn i 1774.

Danckert Krohns lystgård
Danckert Krohn var svært glad i lystgården og tilbrakte mye tid her, både sommer og vinter. Trær ble plantet og hage ble etablert. I 1785 bygget han nytt hovedhus eller ombygget det eksisterende.

Paul Meyer Smits lystgård i empire
Fjøsanger ble i 1810 solgt på auksjon til kjøpmann Paul Meyer Smit. Hovedbygningen ble ombygd i 1810, trolig påbygget med en etasje og stilmessig ombygget til empire. Paul Meyer Smit brukte stedet flittig fram til han døde i 1842.

Hovedbygningen måler 15 × 9,8 m. Et prospekt av Johan F. L. Dreier fra 1812 viser bygningen mer barokkpreget med mansardtak og kobbhus. Bygningen har idag valmtak.

Langegården
I 1844 kjøpte skipsfører Johan Kristofer Lange eiendommen. I 1870 ble eiendommen overtatt av hans sønn, Johan Caspar Lange. Han var barnløs og testamenterte hele sin formue til en stiftelse og et fond han opprettet i 1919. Johan Lange's og søskendes Legat fikk utmarken for å skape et vakkert uteområde, mens stiftelsen Johan Langes Minde fikk resten av eiendommen og denne skulle drifte et hjem for aktverdige eldre personer fra Bergen og omegn. I 1958 ble det reist et aldershjem like sør for hovedhuset. Hovedhuset fungerte som bolig fram til 1975. I dag er det kunstgalleri 1. etasje, mens 2. etasje blir leid ut som møte- og selskapslokale. Gårdbruket blir fremdeles driftet som en besøksgård med undervisning og ulike arrangement.

Litteratur
 Trumpy, Bjørn: Bergenske lyststeder, Bergen 1977, s. 14-15.
 Schnitler C.W.: Norske Haver Bd I., s. 200. 
 Hjellestad, Hermod: Fana Bd II. Bergen 1933. s. 185-193. 
 Rogstad, Inger H.: Gammel hageskulptur i Bergen.

Eksterne lenker
 Langegården
 Galleriet
 Bergen byleksikon på nett, om Fjøsanger
 

Fredete byggverk i Vestland
Lyststeder i Bergen
Kulturminner i Bergen
Bergens historie
Katarina Sunesdatter

Katarina Sunesdatter (født omkring 1215, siste gang nevnt i live 1251, død før februar 1253) var dronning av Sverige, gift med Erik Eriksson den lespete og halte.

Biografi 
Katarina var datter av Sune Folkesson og Helena Sverkersdatter (datter av kong Sverker den yngre). I 1244 giftet hun seg med kong Erik, men de fikk ingen barn. 

Som de fleste samtidige, rike kvinner, interesserte Katarina seg også sterkt for kristendommen og hun donerte mange penger til klostre og kirker. Da kong Erik døde i 1250, dro den unge enke seg tilbake til cistercienserordenens nonnekloster Gudhjem i Västergötland. Hertil testamenterte hun hele sin formue i penger, mark og løsøre. Hun eide byen Söderköping og deler av Nyköping, og hun hadde gods i Västergötland, Småland, Sörmland og på Sjælland. 

To år etter sin mann, døde hun i klosteret. Hun fikk en gravkiste, en tumba, av finkornet sandsten, inspireret av franske kongelige graver. På lokket ligger en bekronet skulptur som forestiller dronningen ventende på den ytterste dagen. Kisten finnes i dag på Historiska museet i Stockholm, og i Gudhems ruiners vestparti kan man se en støpt kopi fra 1964. Det finnes også en kopi i klostermuseet sammen med dronningens testamente med alle segl.

Referanser

Litteratur
 Lindqvist, Herman: Historien om alla Sveriges drottningar. Från myt och helgon til drottning i tiden, Norstedts, 2006

Eksterne lenker 
 Katarina Sunesdotter på gudhem.se
 Gudhem på wadbring.com

Abbedisser
Dødsfall på 1200-tallet
Svenske dronninger
Shaivisme

Shaivisme (sanskrit: शैव पंथ; Śaiva paṁtha) er den eldste av de fire hovedretningene innenfor hinduismen; de andre tre er vaishnavisme, shaktisme og smartisme. Shaivismens tilhengere kalles shaivaer og også saivaer eller saivitter, og regner Shiva for å være den øverste guddommen, og de tror at Shiva er alt og i alt; skaperen, opprettholderen, ødeleggeren, opplyseren og skjuleren av alt som er. Shaivisme har hovedsakelig spredt seg rundt i India og i Nepal og Sri Lanka, men har også blitt praktisert i deler av Sørøst-Asia, spesielt Malaysia, Singapore og Indonesia. Viktige shaivistiske retninger inkluderer pashupatashaivisme, kashmirshaivisme, shaiva siddhanta, sidda siddhanta, lingayatisme og shiva advaita. Disse kan deles inn i puraniske og ikke-puraniske retninger. Antall shaivaer er ukjent, men har blitt estimert til 220 millioner.

Se også
Shvetasvatara upanishad

Hinduisme
UNIKOM

United Nations Iraq-Kuwait Observation Mission, UNIKOM, var en militær observasjonsstyrke opprettet av FNs sikkerhetsråd i april 1991 for å overvåke den demilitariserte sonen på grensen mellom Irak og Kuwait og hindre nye fiendtligheter. Operasjonen ble iverksatt etter at Irak ble tvunget til å oppgi okkupasjonen av Kuwait. Mandatet ble gitt i Sikkerhetsrådets resolusjon 689. UNIKOM var i aktivitet til 6. oktober 2003.

UNIKOM hadde på det meste en styrke på , herunder 254 militærobservatører. Hovedkvarteret lå i Umm Qasr i Irak. Norge var blant landene som bidro med personell til UNIKOM og Vigar Aabrek fungerte som leder for observatørstyrken fra august til desember 1993.

Referanser

Eksterne lenker
 UNIKOM, United Nations, Department of Peacekeeping Operations 

FN-sanksjonerte militære operasjoner og styrker
Gulfkrigen
Yūki Itō

Yūki Itō (født 10. mai 1994) er en japansk skihopper. Itō var med på Japans lag som ble verdensmestere i Mikslag, normalbakke i Ski-VM 2013 i Val di Fiemme.

Hun debuterte i kontinentalcupen med 17. plass i Zaō 5. mars 2007.

Itō ble nummer 3 i junior-VM i Otepää i 2011. I VM på ski 2011 i Holmenkollen kom hun på 15. plass i normalbakke. Daniela Iraschko vant dette rennet, foran Elena Runggaldier og Coline Mattel.

Hun vant sin første seier i verdenscupen da hun vant i Sapporo 14. januar 2017. 

I Ski-VM 2017 tok hun bronse i mixed lagkonkurranse med det japanske laget som for øvrig bestod av Sara Takanashi, Taku Takeuchi og Daiki Itō. Hun vant Holmenkollrennet 12. mars 2017.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 13 i normalbakkerennet.

Kontinentalcupseiere vinter 2004–2011 (tilsvarende verdenscup)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Japanske skihoppere
Deltakere under Ski-VM 2009
Deltakere under Ski-VM 2011
Deltakere under Ski-VM 2013
Verdensmestere i skihopping
Deltakere for Japan under Vinter-OL 2014
Skihoppere under Vinter-OL 2014
Deltakere under Ski-VM 2015
Deltakere under Ski-VM 2017
Deltakere for Japan under Vinter-OL 2018
Skihoppere under Vinter-OL 2018
Fødsler i 1994
Deltakere under Ski-VM 2019
Juniorverdensmestere i skihopping
Deltakere under Ski-VM 2021
Deltakere for Japan under Vinter-OL 2022
Skihoppere under Vinter-OL 2022
Smartisme

Smartisme eller Smarta Sampradaya – smartatradisjonen, er en av de fire hovedretningene innenfor hinduismen; de andre tre er shaivisme, vaishnavisme og shaktisme. Smartisme er en liberal og ikkesekteristiske retning innenfor den vediske hinduismen som regner alle de store hindugudene for å være former av den ene Brahman, og står dermed i kontrast med for eksempel vaishnavismen. Begrepet "smarta" refererer til tilhengerne til Vedaene og Śāstra. I dag kaller bare en seksjon av sørindiske brahminer seg smartaer. 

Hinduisme
Pålægschokolade

Pålægschokolade er den særlige danske variant av sjokoladepålegg, bestående av tynne skiver sjokolade (eller vekao) som spises på rugbrød eller på franskbrød.

Pålegget fremstilles både av lys og mørk sjokolade, hvorav den lyse varianten er mest utbredt. De senere år er det også blitt introdusert økologiske varianter. Produsenter av pålægschokolade er fabrikkene Toms, Galle & Jessen og Carletti.

Eksterne lenker 
 Test: Den sunde mørke pålægschokolade hos ekstrabladet.dk

Dansk mat
Sjokolade
Skeiv Uke i Finnmark

Skeiv Uke i Finnmark er samlingsnavnet for Finnmarks største tilbakevendende LHBT-arrangement, med tilbud til alle fylkets 19 kommuner. Tiltaket er finansiert av private sponsorer, Bufdir, vertskommunen, Skeiv Ungdom Finnmark og LLH Finnmark. Hovedansvarlig og initiativtaker er Gunhild S. Johansen. 

2008 Vertskommune Hammerfest (Synlighetsdag og ungdomsarrangmenter)
2009 Vertskommune Hammerfest
2010 Vertskommune Alta

LHBT i Norge
Kultur i Troms og Finnmark
Gerald Walter Robert Templer

Gerald Walter Robert Templer (født 11. september 1898 i Colchester i Essex, England, død 25. oktober 1979) var en britisk militær kommandant. 

Han er mest kjent for sine nederlag mot geriljaopprørerne i Malaya mellom 1952 og 1954. Ved utbruddet av andre verdenskrig var han en oberstløytnant i Military Intelligence, som var en del av British Expeditionary Force. Etter å ha evakuert fra Frankrike kommanderte han en brigade under ledelse av Bernard Montgomery.

I 1942 tok han over kommandoen av 47nde infanteridivisjon som general. For en kortere periode kommanderte han den 6. Armoured Division før han ble alvorlig skadet av en landmine i midten av 1944. Han tilbrakte resten av krigen på med etterretnings-plikter for den militære etterretningstjenesten Special Operations Executive (SOE). Han var Konstabel av Tower fra 1965 til 1970.

Referanser 

Britiske offiserer
Personer fra Colchester
Feltmarskalker
Mælan skole

Mælan skole ved Sørfjorden i Indre Fosen kommune er en barne- og ungdomsskole som kretser til Råkvåg, Sørfjorden, Selnes, Rødsjøen og Nordseter. Skolen har ca 130 skoleplasser og 17 ansatte og har egen SFO base.

Gammelskolen ble bygget i 1874 ved gamle bankterminalen for gamle Stjørna kommune og virket helt til 1954 som ble senere revet. Nyskolen sto ferdig i 1954 og har senere blitt påbygd ved flere anledninger. Den inneholder et nybygd skolekjøkken, en gymsal og et basseng på 12 m x 6.5 m bygd i 1979. I 1983 kom nybygget og stod helt ferdig i 1985 og huser et folkebibliotek for lokalbefolkningen.

Aktiviteter
Skolen blir brukt til forskjellige aktiviteter for både skolekorpset og andre interesseorganisasjoner på fritiden. Blant annet har det lokale historielaget Stjørna Heimbygdslag sin base her.

Eksterne lenker
 Mælan skole
 Stjørna Heimbygdslag

Utdanning i Indre Fosen
Barne- og ungdomsskoler i Trøndelag
Semantisk interoperabilitet

Semantisk interoperabilitet er muligheten for et datasystem å utveksle data med et annet system uten å være avhengig av at personer må tolke dataenes betydning ("semantikk"). Uformelt og upresis forklares begrepet semantisk interoperabilitet med at "datamaskiner kan snakke sammen". Med semantisk interoperabilitet menes utveksling av mening mellom IKT-systemer ved at både maskiner og brukere har en klart definert begrepsforståelse. Ifølge en klassifikasjon brukt av EU opereres det med tre lag for interoperabilitet: Semantisk, teknisk og organisatorisk.

Enkleste metode å oppnå interoperabilitet er ved at forskjellige datasystemer bruker felles kategori- og id-system. Siste tiår har det vært gjort mye forskning på å utvikle standarder for å oppnå dette, særlig Resource Description Framework (RDF) og OWL. I Norge har emnekartstandarden vært markedsført som en løsning for å oppnå semantisk interoperabilitet.

Se også 
Tjenesteorientert arkitektur

Informatikk
Informasjonssystemer
Paks

Paks er en by i fylket Tolna i det sentrale Ungarn. Den ligger på vestbredden av Donau, rundt 100 kilometer sør for Budapest og 30 kilometer nord for fylkeshovedstaden Szekszárd. Byen hadde  innbyggere i 2009. 

Like sør for byen ligger Paks kjernekraftverk, som produserer rundt 40% av landets elektrisitet. Det ble satt i drift i 1983. Byen er tilknyttet det ungarske motorvei-nettverket gjennom veien M6 til Budapest, som åpnet i mars 2010. 

I forrige århundre ble flere herskapelige gårder og hus bygget i byens gamle sentrum, så som de rundt byens hovedtorg Szent István tér. På veggen til den barokke Szeniczey-gården er det innfelt en plakett til minne om Ferenc Deák, kalt «Ungarns vise mann». Byens museum ligger i den tidligere Cseh-Vigyázó-gården. Ved gangveien langs bredden av Donau ligger en hundre år gammel kastanje-allé.

Den romersk-katolske «Hellige ånd»-kirken, som ble av den ungarske arkitekten Imre Makovecz, er et fremragende eksempel på det 20. århundres arkitektur. De kalvinistiske og lutherske kirkene ble bygget i henholdsvis 1775 og 1884. Den romersk-katolske basilika-lignende «Jesu hjerte»-kirken ble innviet i 1901. 

Byens fotballklubb er Paksi SE (til vanlig kalt «Paks» eller «PSE»), som i 2006 for første gang rykket opp til den ungarske toppdivisjonen Nemzeti Bajnokság.

Vennskapsbyer 
   Reichertshofen, Bayern, Tyskland
   Lauda-Königshofen, Baden-Württemberg, Tyskland
   Gubin, Polen
   Galánta, Slovakia
   Târgu Secuiesc (Kézdivásárhely), Romania
   Vysjkovo, Ukraina
   Lovisa, Finland

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Ungarn
Ørje Idrettslag

Ørje Idrettslag (Ørje IL) er et fleridrettslag fra Marker kommune. Klubben ble stiftet i februar 1917, og har fotball, håndball og langrenn som sine hovedaktiviteter.

Langrennsløperen Ola Vigen Hattestad representerer Ørje IL og er foreningens mest kjente utøver. Hopperen og kombinertløperen Sverre Lislegaard representerte Ørje på 1920- og 1930-tallet.

Ørjefotballen hadde sin storhetstid på 1970-tallet. Laget spilte da flere sesonger i 2. divisjon. Senere har laget hovedsakelig spilt i 5. og 6. divisjon i Østfold Fotballkrets. Fotballaget spiller sine kamper på Marker kunstgress.

Tabell

Ørje IL Fotball menn senior 

 1 Nicklas Skjolden
 2 Elias Liland Bye
 5 Thor Jakob Sætra
 4 Aksel Thorvaldsen
 6 Peter Tobias Ødegaard Jensen
 7 Mathias Adrian Olsen
 8 Eirik Gunneng Henningsmoen
 9 Christopher Alexander Roaldsøy
 10 Terje Rakstad Hellan
 11 Oliver Skogstad
 12 Stian Foyn Sandli
 13 Abdikadir Beileh Hassan
 15 Jonathan Dehli
 16 Magnus Ruud
 17 Hans Arne Kværner
 18 Christian Stavsetra-Solvåg
 19 Andreas Tidell Torgersen
 26 Andreas Rørvik
 30 Håkon Krogstad
 32 Kristoffer Husebråten
 33 Øystein Rogstad

Idrettslag i Østfold
Idrettslag etablert i 1917
Sport i Marker
Tennisklubber i Norge
Skiklubber i Norge
Grenland Brass

Grenland Brass (GB) er et norsk brassband, i tredjedivisjon, fra Telemark. Korpset er tilknyttet Norges Musikkorps Forbund, og hører inn under region sør. 

Korpset ble stiftet i 1989, og holder til i industribyen Porsgrunn. Mest kjent er korpset for den årlige festivalen, Grenland International Brass Festival, som blir arrangert i Skien hver vår.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske brassband
Kultur i Vestfold og Telemark
Zdeněk Štybar

Zdenek Štybar (født 11. desember 1985 i Planá u Mariánských Lázní) er en tsjekkisk syklist. Han startet sin karriere i sykkelcross, og har blant annet blitt verdensmester tre ganger.

Siden mars 2011 har han satset på landeveissykling og syklet for Quick Step.

Meritter Landeveissykling 

2006
6. etappe, Volta Ciclista Internacional a Lleida
3. etappe, Tour des Pyrénées
2012
3. etappe, Polen rundt
2.-plass sammenlagt og 4. etappe, Firedagers i Dunkerque
2013
Sammenlagt, 3. og 7. etappe, Eneco Tour
7. etappe, Vuelta a España
2014
 Tsjekkisk mester på landevei
2. etappe, Eneco Tour
Binche-Chimay-Binche 
2015
Strade Bianche
6. etappe, Tour de France
2016
2. etappe, Tirreno–Adriatico
2017
 Tsjekkisk mester på landevei
2019
5. etappe, Volta ao Algarve
Omloop Het Nieuwsblad
E3 BinckBank Classic

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Tsjekkiske syklister
Deltakere for Tsjekkia under Sommer-OL 2016
Syklister under Sommer-OL 2016
Deltakere for Tsjekkia under Sommer-OL 2020
Syklister under Sommer-OL 2020
Etappevinnere i Tour de France
Verdensmestere i sykling
Personer fra Okres Tachov
Fødsler i 1985
Bok & samfunn

Bok & samfunn er et uavhengig litteratur- og bokbransjetidsskrift, etablert i 7. juli 1879 i Kristiania under navnet Norsk Boghandlertidende. De første årgangene bar preg av å være samlinger av annonser, kunngjøringer og ymse opplistinger, men etter hvert som tiårene gikk tok tidsskriftet en mer journalistisk form. Senere ble det et navneskifte til Norsk Bokhandlertidende, og fra 1976 til Bok og samfunn. Navneendringen kom etter initiativ fra bokhandler Ingar Tanum, og skulle signalisere at feltet også skulle presenteres for et bredere publikum.

Gjennom alle disse årene har bladet vært et sentralt omdreiningspunkt og bindeledd i bokbransjen, mellom forlag, bokhandlere, bibliotek og bransjens organisasjoner – og er et forum for bokbransje- og litteraturnyheter, debattstoff og kommentarer.

Bladet ble tidligere utgitt av Den norske Bokhandlerforening, men ble i august 2014 overtatt av litteratur- og litteratur- og bokbransjenettstedet BOK365 og har til dels overlappende redaksjon med dette. Bok og samfunn er i dag redaksjonelt uavhengig, medlem av Norsk Tidsskriftforening, og drives etter Redaktørplakaten. Papirutgaven utkommer med seks nummer årlig.

Redaktører 
 Helge Dehlin 1976 - 1985 
 Berit Røhne 1985 – 2008
 Per Olav Solberg 2008 – 2011
 Dag H. Nestegard 2011 – 2014
 Cora Skylstad (konst 2014)
 Vebjørn Rogne 2014 -

Referanser

Norske tidsskrifter
Publikasjoner etablert i 1879
1879 i Norge
FC Nantes

Football Club de Nantes er en fransk fotballklubb basert i Nantes i regionen Pays de la Loire. Klubben ble grunnlagt i 1943, og lagets draktfarger er gult med lysegrønne vertikale striper på skjorten, mens bortedraktene er svarte med en gul vannrett stripe på skjorten. FC Nantes spiller for øyeblikket i landets høyeste avdeling Ligue 1, og spiller sine hjemmekamper på Stade de la Beaujoire.

FC Nantes har siden dens grunnleggelse hvert en av de større franske fotballklubber. Klubben står med åtte seriemesterskap mellom 1965 til 2001, samt tre cupmesterskap fra 1979 til 2000. Klubben nådde blant annet semifinalespill i Mesterligaen 1995/1996, hvor de til slutt ble slått ut av italienske Juventus med 3–4 sammenlagt. De spilte for øvrig også semifinale i Cupvinnercupen i 1980 mot Valencia CF, som vant sammenlagt og siden vant turneringen dette året. Fra 1992 til 2007 var klubben kjent under navnet FC Nantes Atlantique, før den byttet til sitt nåværende navn i forkant av  2007/08-sesongen.

Klubben har også et etablert ungdomsakademi, som har fostret opp store franske fotballspillere som blant andre Marcel Desailly, Didier Deschamps og Christian Karembeu.

Spillerstall 
Oppdatert 21. oktober 2022.

Utlånte spillere

Meritter 
 Ligue 1: (8) 1965, 1966, 1973, 1977, 1980, 1983, 1995, 2001
 Coupe de France: (3) 1979, 1999, 2000
 Trophée Des Champions: (2) 1999, 2001
 Coppa delle Alpi: 1982

Kjente spillere med en fortid i klubben 
Se også :Kategori:Nantes-spillere.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fotballag i Frankrike
Fotballag etablert i 1943
Nantes
1943 i Frankrike
MF «Fosen»

MF «Fosen» er ei ferje bygd i 1989, og gikk i fergesambandet Flakk–Rørvik frem til januar 2011. Fra 6. januar 2011 ble den satt inn i sambandet Hatvik-Venjaneset i Vestland og hadde sin første avgang fra Hatvik 18:25.

I desember 2019 hadde «Fosen» sin siste tur over Fusafjorden før den returnerte til Trondheim igjen der den ble lagt i opplag.

30. april 2020 ble ferga satt inn i C-ruta på sitt opprinnelige fergesamband Flakk-Rørvik mens Lagatun var inne på årlig verkstedopphold, som etter planen var tilbake i normal rute ca. 20. mai.

Historie 
I 1989 ble fergen levert som MF «Fosen» til Fosen Trafikklag og lagt inn i Flakk - Rørvik, men i 2010 tok Fjord1 over Flakk - Rørvik med Fergene MF «Glutra», «Tresfjord» og «Korsfjord».

Samme året som Fjord1 tok over gikk MF «Fosen» midlertidig til Hufthamar-Krokeide. Året etterpå gikk den i sambandet Hatvik - Venjaneset. I 2017 gikk ferga på grunn utenfor Hatvik, men ble reparert i 2018. I 2020 tok Fjord1 over Hatvik-Venjaneset med MF «Årdal», etter det ble den lagt i opplag Trondheim. Sommeren 2020 satt inn på strekningen Tjøtta - Forvik på Helgeland for å avhjelpe køer som følge av "korona-turister" på norgesferie, den er nå i opplag i Trondheim

Tidslinje

1989 - Levert som MF «Fosen» til Fosen Trafikklag, Flaggstat:  Trondheim.
1989 - Satt inn i Flakk – Rørvik.
2010 - Fjord1 tok over Flakk - Rørvik.
2010 - Fosen Trafikklag ble opphørt og alle båtene ble gitt til FosenNamsos Sjø.
2010 - Gikk i en kort periode på Hufthamar – Krokeide.
2011 - Satt inn i sambandet Hatvik – Venjaneset.
2013 - Ombygget.
2017 - Gikk på grunn 200 meter etter avgang fra Hatvik, 25. februar.
2018 - Ble reparert og ombygd igjen.
2018 - Tilbake i rute på Hatvik - Venjaneset.
2019 - siste tur over Fusafjorden (Hatvik - Venjaneset).
2020 - Fjord1 tok over Hatvik - Venjaneset.
2020 - Lagt i opplag utenfor Trondheim.
2020 - Gikk i en kort periode på Flakk - Rørvik.
2020 - Leid ut til Torghatten Trafikkselskap.
2020 - Satt inn i Forvik – Tjøtta.

Referanser

Kilder
 Fosen  – Fjordfähren

Eksterne lenker 
 
 

Norske ferger
FosenNamsos Sjø-skip
Skip bygget i Norge
Skip fra 1989
Artikler i sjøfart-prosjektet