Marsvin

Marsvin kan ha flere betydninger

 Cavia porcellus
 Cavia aperea
 Cavia tschudii
 Cavia guianae
 Cavia anolaimae
 Cavia nana
 Cavia fulgida
 Cavia magna
 Cavia intermedia

Marsvin er en gnager av familien Caviidae. Marsvinene har en ganske flat nese, en kraftig behåret kropp og en svært kort (nesten usynlig) hale. De er utelukkende planteetere, og er ikke i stand til å ta til seg næring fra kjøtt eller melkeprodukter. Det finnes ni forskjellige arter av marsvin, hjemmehørende i forskjellige regioner i Sør-Amerika. Det tamme marsvinet, Cavia porcellus, stammer fra Andes-regionen (Peru, Bolivia, Ecuador) hvor det har vært domestisert i over 4000 år, hovedsakelig som en kilde til kjøtt, men i nyere tid også som kjæledyr og til forskning. Ville marsvin har kort, grå eller brun pels mens tamme marsvin har en rekke forskjellige farger og hårlengder. 

Tross navnet er de ikke beslektet med griser. Deres figur og klynkende griseaktige lyder er sannsynligvis årsaken til assosiasjonen med svin. Marsvin ble tidlig tatt brukt som en kilde til ferskt kjøtt ombord i skip som krysset Atlanterhavet, og ble slik tatt med til Europa. Derav det norske navnet marsvin, fra tysk Meerschweinchen, «små hav-griser».

Levealder og formering 
Vanlig levealder i fangenskap er fra 4 til 8 år, mens ville marsvin er byttedyr og kan derfor ha betydelig kortere levealder. Marsvinet kompenserer for dette med hurtig formering. Hunnmarsvin kan være fruktbare fra de er 3 uker gamle, og har løpetid med svært stor sjanse for befruktning umiddelbart etter at de har født. Et hunnmarsvin går drektig i omkring 68–72 dager, og får fra 1–8 unger – som oftest tre eller fire. Både ungedødelighet og barselsdødelighet er høy hos marsvin. Eiere av marsvin som kjæledyr frarådes derfor å la sine kjæledyr bli drektige, og heller overlate marsvinavl til profesjonelle oppdrettere.

Samfunn og adferd 

Marsvin er sosiale flokkdyr, og vantrives alene. Ville marsvin bor i kolonier på inntil 20 individer – som regel dominert av ett enkelt hannmarsvin med et harem av hunndyr. Individuelle marsvin etablerer territorium, og både hannkjønn og hunnkjønn kan knuffe med flokkmedlemmer av eget kjønn om dominans. Dominante hannkjønn vil utstøte andre hannkjønn fra flokken, mens dominante hunnkjønn krever førsterett til privilegier som mat og hvileplasser. Hannmarsvin slåss ikke der det er etablert en rangorden, men kan komme til å slåss med ukjente hanner, særlig når et fruktbart hunnmarsvin er til stede. 

Ville marsvin kan tilbakelegge store avstander i løpet av en dag og har utmerket hukommelse for rutene til steder hvor mat kan finnes. De leter etter mat i flokk, og når en gruppe marsvin spiser, vil som regel én av dem stå vakt etter rovdyr. Ville marsvin er mest aktive i skumringen (når det er vanskeligst å se for rovdyr), mens tamme marsvin sprer perioder med aktivitet og avslapning tilfeldig rundt på hele døgnet etter som når de får være i fred. 

Marsvin kommuniserer ved hjelp av lyder og kroppsspråk. Spesielt lydspråket er svært avansert sammenlignet med andre gnagere, og er ikke fullstendig kartlagt eller forstått av vitenskapen. Tamme marsvin bruker enkelte lyder utelukkende til å kommunisere med mennesker, snarere enn med andre marsvin.

Lydspråk 

Marsvin lager mange karakteristiske lyder for å uttrykke humøret sitt. Man kan tolke marsvinet sitt ved å lytte på lydene det lager. Bruk av lydspråk avhenger også av marsvinets personlighet. 

De vanligste lydene er:

 Ujevn hyling: Marsvinet føler seg ensom eller rastløs. 
 Jevn hyling: Marsvinet er sultent eller vil ha mat. Marsvin er glade i mat, og denne lyden kommer ofte når du åpner kjøleskapet, rasler i poser etc.
 Raske og høyfrekvente pip: Marsvinet føler seg stresset eller føler frykt eller smerte.
 Gnissing med tennene: Marsvinet er irritert eller sint. Best å holde fingrene unna til det har roet seg. Kan varsle en forestående slåsskamp mellom to marsvin. 
 Lang brumming: Marsvinet trives og koser seg med tilværelsen.
 Mellomlang brumming: Marsvinet truer et annet marsvin eller prøver å opprette dominans. 
 Kort brumming: Marsvinet føler frykt eller hører en ukjent lyd. («Hva var det??»). Ute i naturen brukes dette signalet for å varsle om mulige rovpattedyr.
 Rolige klukkelyder: Marsvinet trives. Disse lydene hører man ofte om man har to eller flere marsvin som bor sammen, da de kommuniserer slik.
 Diverse andre lyder: Marsvin lager ofte rolige pip. Dette indikerer tilfredshet. Det høres ut som de snakker med seg selv.
 Kvitring/synging: Denne lyden er svært forskjellig fra alle andre lyder marsvinet kan lage og kan lett overhøres, fordi en tror den kommer fra en insisterende fugl utenfor. Hvorfor marsvinet synger på denne kvitrende måten er ikke kjent. Det er heller ikke alle marsvin som synger.

Kroppsspråk 
Marsvin har også kroppsspråk de ofte bruker til å uttrykke humøret sitt. Det kan på grunn av kroppsspråket bli problematisk å blande marsvin med andre dyr i buret, da kroppsspråkene kan misforstås mellom dyrene. 

De vanligste oppførslene er:

 To marsvin berører hverandres neser: De lukter og hilser på hverandre. Akkurat som vi mennesker håndhilser
 Strekke halsen opp i været: Marsvinet observerer omgivelsene og er på vakt
 Dyret hopper rundt omkring («popcorn-hopp»): Overlykkelig eller leken
 Gaper opp og viser tenner: Truende adferd mot andre marsvin. Dominans
 Strekker seg: Tilfredshet, avslappet eller trøtt
 Gnager på omgivelsene: Føler seg som hjemme
 Stå på to ben: Rastløshet
 Prøver å strekke snuten høyere opp enn kameraten: Viser hvem som er sjefen
 Slikker den andre på snuten, øret eller andre kroppsdeler: Viser hengivenhet. Eller den andre har fått velsmakende søl på seg (!)

Marsvin som kjæledyr 

Marsvin egner seg fortreffelig som kjæledyr. Det er et vakkert og søtt dyr med et vennlig (om enn sjenert) vesen og artige manerer. I motsetning til mus og hetterotter er marsvin ikke assosiert med skadedyr, og i motsetning til hamstere og ørkenrotter er marsvin lette å temme og i stand til å forme bånd med sine eiere. 

Som typiske byttedyr er marsvin svært forsiktige av natur, og en av de store gledene ved marsvinhold er nettopp å oppleve tillit fra dette lille, sjenerte vesenet. Marsvin er relativt renslige, og avføringen deres er tilnærmet luktfri. De kan til en viss grad dotrenes, og de kan læres opp til å gjenkjenne sitt eget navn, men er generelt vanskeligere å trene enn for eksempel tamrotter eller katter. De er ikke i stand til å forstå straff, og kan kun trenes gjennom tålmodighet og belønninger. 

Marsvin krever adskillig med plass. Marsvinforeninger anbefaler ofte at marsvinburet er minst 0.75 kvadratmeter stort for et enkelt marsvin, og helst over 1 kvadratmeter. Det er sjelden så store bur selges i dyreforretninger, og mange marsvinbur er derfor hjemmesnekrede. Små bur kan lede til vantrivsel, dårlig helse, og til slåsskamper av ren kjedsomhet. Det er derfor vel verd å bruke litt tid og energi på å skaffe dyrene et bur som er romslig nok. I tillegg bør marsvin daglig slippes ut av buret for å kunne boltre seg på et enda større område. 

I marsvinets naturlige leveområder er floraen dominert av tørketålende og robuste gressarter. Tilgangen på friskt, grønt gress er derfor begrenset til vekstsesongen; resten av året er gresset stivt, tørt og høylignende, og derfor grovt og lite næringsrikt. For å kunne utnytte dette magre nærinsgrunnlaget har marsvinet utviklet kraftige tenner med en konstant vekst, og de er nærmest programmert til å spise store deler av døgnet.

At kostholdet til marsvin i så stor grad er basert på fersk frukt og grønnsaker gjør at disse dyrene ikke er spesielt billige å holde som kjæledyr sammenliknet med andre små gnagere.

Marsvin som forskningsdyr  
Marsvin ble i begynnelsen av det 20. århundre ofte brukt i medisinsk forskning, noe som har gitt opphav til at det engelske uttrykket «guinea pig» kan bli brukt om et hvilket som helst offer for eksperimentell forskning – omtrent som det norske uttrykket «forsøkskanin». 

I dag er det vanligere å utføre denne typen forskning på rotter og mus, siden disse formerer seg raskere og har bedre kartlagte gener, men marsvinet har fortsatt enkelte vitenskapelige bruksområder blant fordi de – til forskjell fra rotter, men i likhet med mennesker – ikke selv produserer C-vitamin.

Marsvin som matdyr  
I Andes-regionen, dagens Peru, Bolivia og Ecuador, holdes marsvin («cuy») hovedsakelig som matdyr. Det er vanlig for familier i fjellområdene å mate en marsvinflokk med grønnsaker og matrester, for å slakte og spise dyrene ved spesielle høytider. Individuelle marsvin gis ikke navn, og denne formen for marsvinhold kan kanskje best sammenlignes med hønsehold. 

Marsvinkjøtt regnes som en delikatesse, og skal minne om smaken av hare eller vaktel. Marsvinet har en tynn og porøs benbygning. Dermed kan det lille dyret by på overraskende mye kjøtt. Marsvinkjøtt har mye protein, men lite fett, og regnes som sunnere enn mer vanlige kjøttyper. I nyere tid har peruanske forskere avlet frem et «supermarsvin» som blir inntil 2kg tungt. 

Innvandrere fra Andes-regionen har tatt med seg mattradisjonene til sine nye hjemland, og marsvinkjøtt selges dermed også i enkelte byer i Europa og Nord-Amerika.

Marsvinraser (tammarsvin) 
Det er mange ulike marsvinraser, men kun rundt 20 stykker som er vanlige å ha som kjæledyr. Kjæledyrsrasene har stort sett samme kroppsfasong og adferd, mens pelsen varierer i stor grad. Når man skal ha marsvin som kjæledyr er det derfor først og fremst mengden med pelsstell som er ulike avhengig av rasen. Unntaket er raser som Baldwin og Skinny som i stor grad mangler pels. Man må ta ekstra hensyn til disse rasene i forhold til fôr, innredning av bur, og temperatur i rommet. Det finnes også raser som er avlet frem for å ha større kroppsmasse, men disse er ikke å se i kjæledyrsindustrien. 

Langhåret
 Sheltie: En sheltie er et langhåret marsvin med glatt pels uten virvler. Pelsen er det aller viktigste rasetypiske preget hos en Sheltie, denne skal være lang, jevn og tett. Sett ovenfra skal pelsen danne en halvsirkel rundt dyret. For å gi det korrekte helhetsinntrykket, er også et vakkert hode og en god kroppsform av høy betydning.
 Coronet:En coronet er et langhåret marsvin, og pelsen er det viktigste rasetypiske preget ved disse. Pelsen skal være lang, jevn og tett og av utmerket kvalitet. Sett ovenfra skal pelsen danne en halvsirkel rundt dyret. For at en coronet skal kunne regnes av å være av god kvalitet, er også det vakre hodet med den karakteriske "kronen" samt kroppsformen av stor betydning.
 Texel: En texel er et langhåret marsvin med krøllete pels uten virvler. Pelsen er det aller viktigst rasetypiske preget hos en texel, denne skal være lang, jevn og tett. Sett ovenfra skal pelsen danne en halvsirkel rundt dyret. For å gi det korrekte helhetsinntrykket, er også et vakert hode og en god kroppsform av høy betydning. 
 Merino: En merino er et langhåret marsvin, og pelsen er det mest rasetypiske preget ved disse. Pelsen skal være lang, jevn, tett og av utmerket kvalitet. Sett ovenfra skal den danne en halvsirkel rundt dyret. For at en merino skal kunne regnes å være av god kvalitet, er også det vakkert hode med den karakteristiske ”kronen” samt kroppsformen av stor betydning. 
 Peruaner:En peruaner er et langhåret marsvin med glatt pels og to virvler på bakparten. Disse to rosettene får pelsen over ryggen til å vokse fremover og danne den karakteristiske luggen som henger ned og dekker ansiktet. En lang, jevn og tett pels av utmerket kvalitet, samt en god kroppsform er avgjørende for å skape det korrekte runde uttrykket sett ovenfra, og er dermed meget viktig for at dyret skal kunne være av god rasetypisk standard.
 Alpaca: En alpaca er et langhåret marsvin med krøllete pels og to virvler på bakparten. Disse to rosettene får pelsen over ryggen til å vokse fremover og danne en karakteristisk lugg som legger seg over hodet, og gjør at pelsen sett ovenfra danner en sirkel rundt dyret. For å danne dette runde uttrykket, er en tett og fyldig lugg og en gos kroppsform kombinert med en jevn, lang og tett pels av utmerket kvalitet avgjørende for at dyret skal kunne være av god rasetypisk kvalitet.
 Lunkarya: Lunkarya er en strihåret langhårsrase, og pelsen er dens aller viktigste rasetypiske preg. Den har to rosetter på bakparten som fører til at pelsen over ryggen vokser fremover og danner den karakteristiske luggen. En tett og fyldig lugg, kombinert med en god kroppsform kombinert med en lang, tett og stri pels er avgjørende for at dyret skal kunne omtales som av god raseteknisk stand. 
Korthåret
 Self: En Self er et ensfarget, korthåret marsvin uten virvler som finnes i flere forskjellige godkjente farger. En Self skal gi et rent estetisk uttrykk båre i kropp og farge. Alt som oppfattes som forstyrrende for helheten, slik som flammete og ujevn farge, avvikende kroppsform eller kantete profil, er å anse som feil og avvik fra standard.
Engelsk crested: Ensfarget crested-rase. 
American crested: Lik engelsk crested, men har forskjellig farge på kropp og cresten(virvelen).
Satin: Pelsen er tynnere og glattere enn hos self/non self/crested. Det gjør at pelsen er mer glansfull og skinner mer. Satin er ikke en rase i seg selv, men en genetisk pelsvariant som kan kombineres med nesten alle andre raser. Det er også visse genetiske sykdommer knyttet opp mot denne varianten. 
Baldwin: Helt uten hår. Baldwin blir født med pels, men mister den i løpet av de første 3-5 ukene.
Strihåret
Skinny: Har pels kun på hode og føtter.
Abessinier(rosettmarsvin): Skal ha åtte rosetter på bakdelen som sitter i et bestemt mønster.
Teddy: Pelsen står rett opp og er stri, men myk. De har en knekk på toppen av hvert hårstrå.
Rex: Likner teddy, men har knekken på hårstråene nederst.
Ridgeback: Et korthåret marsvin med en ås i avvikende pelsretning langs ryggraden.
CH teddy: Langhåret teddy

Referanser

Eksterne lenker 
 

Gnagere
Kjæledyr
Pattedyr formelt beskrevet i 1766
Dyr formelt beskrevet av Peter Simon Pallas
Modellorganismer