alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Hennes

Hennes (nordsamisk: Henánášši) er en av bygdene på Hinnøya i Hadsel kommune, Vesterålen, Nordland. Fellesbetegnelsen for disse bygdene som består av Kaljord, Hennes, Kvitnes, Kvantoelv og Fiskfjord er Innlandet, eller Hadsel Innland. Det bor ca. 600 mennesker i området. Tidligere var jordbruk og sjøfart hovednæringer.

På Hennes er det god småbåthavn innenfor moloanlegg, og overnattingsmuligheter. Ny campingplass ble startet i 2009. Fra Hennes er det mulig å bestige fjellet Møysalen (1262 moh), og sommeren 2008 åpnet Møysalen Nasjonalparksenter ved småbåthavna. Letteste adkomst til Møysalen nasjonalpark er fra Hennes og Kaljord. Det er fiskemuligheter i Kaljordelva og Kaljordvannet samt sjøen omkring.

I bygda finnes også sykehjem. der er skole som går til 7 trinn

Eksterne lenker 

 Åpner dørene til Møysalen Nasjonalparksenter – Bladet Vesterålen
 turliv.no - informasjon og bilder fra båthavna på Hennes

Bosetninger i Hadsel
Norddal (bygd)

Norddal eller Dalsbygda er ei bygd i Norddal kommune i Møre og Romsdal. Den har om lag 150 innbyggere og nærmeste nabobygd er Eidsdal. Dalbunnen er relativt flat med tydelige terrasser.

Ved fjorden ligger Norddal kirke (Dale kirke) fra 1782. Her hviler ti av de 40 omkomne i Tafjordulykka som ble funnet. Dale kirke var inntil 1861 hovedkirke med prestegård for et prestegjeld som i tillegg til Norddal kommune også omfattet Sunnylven og Geiranger. Dale er den sentrale gården i bygda. Dale var navnet på skireidet for Indre Sunnmøre. På Dale ble det i perioder holdt ting for det området som nå er Norddal og Stranda kommuner.
 Et stede heter Tinghaugen. Det har vært flere gravhauger nederst i dalen. Ifølge Hans Strøm var det stor ring av steiner rundt en gressvoll.

En sidedal fra bygda leder opp til Herdalssetra, som er et reisemål og den siste seter i drift i kommunen. Dagens Herdalsseter hadde fast bosetning fra 1600 eller tidligere. I Herdalen er det en innsjø. Overnattingsmuligheter finnes på Relling Camping og Petrines Gjestgiveri. Herdalen ligger innenfor Geiranger-Herdalen landskapsvernområde Som også inngår i Vestnorsk fjordlandskap på UNESCOs verdensarvliste.

Bygda fikk veiforbindelse til Eidsdal i 1958. Veiforbindelse til Tafjord over Herdalen har vært vurdert, på 1980-tallet ble det arbeidet for bro over fjorden til Fjøra/Valldal. Bygda fikk strøm fra Tafjord på 1920-tallet. Jordbærdyrking ble introdusert i Norddal (og Valldal) omkring 1900. Det har vært noen mindre trevare og byggevarebedrifter på stedet. Fra 1930 til 1979 ble det brutt olivin som blant annet ble levert til Bremanger smelteverk. På det meste brøt 25-30 mann 600 tonn olivin i døgnet. Olivinmassen ble lastet rett på båt.

Man har funnet 10 000 år gamle gjenstander, blant annet pilspisser og buestillinger, i Norddal. Disse har blitt funnet i Herdalen i nærheten av Herdalssætra.

Referanser 

Bosetninger i Fjord
Tidligere fergesteder i Møre og Romsdal
Norddal
Liste over britiske flagg

Listen over britiske flagg omfatter nåværende og historiske flagg brukt i Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland og landets kronkolonier.

Nasjonalflagg

Handels- og militærflagg

Kongelige flagg

Dronning Elisabeth II

Prinsen av Wales' flagg

Andre medlemmer av kongefamilien

Andre

Militære flagg

Myndigheter

Kirkelige

Diplomatiske flagg

Kanaløyene

Man

Oversjøiske territorier

Grevskaper

Yorkshires tredinger

Regioner

Andre

Historiske flagg

Nasjonalflagg og handelsflagg

Kongeflagg

Andre

Eksterne lenker

 The Flag Institute
 World Flag Database
 Royal.gov.uk- The Union Flag
 UK Department of Culture- Ceremonial and Flag Flying

Britiske
Flagg
Peis

En peis er et murt, åpent ildsted med røykfang, vanligvis oppført i stein eller tegl og plassert innendørs.

Peisen avløste åren som ildsted i stuene på Østlandet og i Trøndelag i 1600- og 1700-årene. I en årestue var åren et åpent bål midt på gulvet, og et hull i taket, ljoren, slapp røyken ut og lyset inn. Peisestuene fikk skorstein til over tak, og på grunn av steinen i selve peisen ble mye av varmen magasinert. I peisestuene lå peisen oftest i et hjørne, og den tjente både til matlagning, som varmekilde og som lyskilde. Da stuer fikk peis i stedet for åre ble ljoren i taket stengt for å hindre uønsket varmetap. Det medførte at denne lyskilden forsvant, og stuene måtte få lys fra vinduer i veggene. 

Peisen ble i løpet av 1800-årene avløst av jernovnen til oppvarming, og av komfyren til matlagning.

Omkring 1900 ble det moderne å anskaffe peis for hyggens skyld, først i byfolks hytter på landet, senere også i stuer i bymiljø. Moderne peiser kan plasseres både i et hjørne eller som båspeis' på en flat vegg. Ofte legges ildstedet og pipekonstruksjonen inne i og bak veggen (eller utenfor huset hvis det er en yttervegg). En vanlig type peis har en innsats av støpejern og er omgitt av luftekanaler som trekker kald luft inn gjennom ventiler nede ved gulvet og slipper oppvarmet luft ut øverst.

I senere tid er det også laget utepeiser, som kun er til hyggebrenning på terrasser og lignende.

Se også
 Ildsted
 Ovn

Ildsteder
Fest

Fest, gjestebud eller gilde er ord som brukes om feiringer og glade sammenkomster av forskjellige typer, men i særdeleshet om bryllup.

Ordene kan brukes om lystige lag og private sammenkomster, offentlige arrangementer, markeringer og glade tilstelninger av andre typer. Bruken omfatter derfor alt fra bursdagsfester, bryllupsfester og hjemmealenefester til festmiddager, juletrefester, høstfest, karnevalsfest, festdager, festivaler og festspill. Religiøse minnehøytider og kirkelige fester, for eksempel jul- og påskefeiringene, inngår også i ordbruken.

Fellesnevneren er at det som skjer ikke er hverdagslige begivenheter. I de fleste tilfeller er det en sjelden, men gjentakende anledning med preg av glede og kanskje litt høytidelighet i begynnelsen. Det hører ofte forberedelser til, ofte med en festkomité i arbeide.

Historie 

Ordet fest er etymologisk i slekt med ferie. Begge ordene kommer av latin fas (= hellig, ukrenkelig), som gav navn til festdagene, som den romerske kalenderen rommet minst 180 av i året. Romernes tradisjoner for gjestebud ble trolig også spredt til resten av Europa og Skandinavia. I romertiden begynte folk i Norge å spise brød, en skikk som kom fra Romerriket. Flere typer gjenstander ment til bruk under fester ble også importert fra romerne, blant annet begre av glass og bronse.

Før i tiden kunne det være mange tradisjoner omkring festlighetene. I gamledager kunne større festligheter vare i flere dager, eksempelvis bryllup. I slike sammenhenger ble den første dagen, den dagen gjestebudet kom, gjerne kalt gjestebudsdagen. I Hol i Hallingdal var det tradisjon med å servere gjestene småmat til middag på denne dagen.

I norrøn tid var fester ofte nervepirrende, og folk var konstant på vakt for hva som kan skje. Gjestebud i middelalderen skiller seg fra moderne fester på ett avgjørende punkt: De var ikke private sammenkomster, men en viktig politisk arena i en tid der det ikke var noe klart skille mellom privat og offentlig. Skaldene hadde ansvaret for underholdningen. Fester i middelalderen blir ofte beskrevet både i skaldekvad og i norrøne sagaer.

Se også
 Bakkanal
 Bankett
 Blot
 Festival
 Galla
 Høytid

Referanser

Eksterne lenker 
 Gjestebud, artikkel hos Store norske leksikon
 Gjestebudet, artikkel hos Norgeshistorie.no 

Ord og uttrykk
Aspelund

Aspelund er ei bygd og tidligere poststed (9320) i Senja kommune i Troms og Finnmark. Bygda ligger på fastlandet, ca. åtte km øst for Finnsnes. Det tidligere poststedet innbefattet blant annet grendene Fagernes, Finnfjordeidet og Blomli rundt Finnfjordvatnet, samt bebyggelsen frem til sørenden av Rossfjordvatnet. Samlet folketall ligger på rundt 600 innbyggere. Den tungt trafikkerte hovedveien mellom Finnsnes og Målselv, fylkesvei 855, går gjennom Aspelund. Fra Finnfjordeidet går fylkesvei 856 mot Rossfjord. Grunnet sin sentrale beliggenhet kan man se på Aspelund som en del av Finnsnes by, men stedet inngår ikke i tettstedbebyggelsen.

Fagernes skole, som ble lagt ned etter skoleåret 2011–2012, lå på Aspelund.

Grunnkrets
Området som tilhørte Aspelund poststed er identisk med Fagernes grunnkrets.

Bygder og grender i Troms og Finnmark
Bosetninger i Senja kommune
Orgie

Orgie (av gresk orgía, «arbeid» eller «tjeneste», kanskje med tanke på religiøse handlinger) er navnet på en total utskeielse enten det gjelder mat, drikke, sex, vold eller en hvilken som helst blanding av disse. Ordet assosieres i dag mest med seksuelle utskeielser som gjerne er koplet med rusmidler.

Mest kjent er keiser Neros fester med overdådig med mat og drikke i en grad der man måtte ut for å kaste opp for å holde ut, som ofte endte i gruppesex og slagsmål. Lignende ting har forekommet til alle tider.

Fester til ære for vingudene har stadig hatt en tendens til å ende i sanseløs rus. Baccanalia var til ære for Baccus i romerriket.

Enkelte steder i spansktalende land var fenomenet så vel innarbeidet at barn som ble født 9 måneder senere bare ble døpt Fiesta, så var «far ukjent» eller rettere uhusket usagt.

Uttrykket blir også brukt i en overført betydning om at en overflod har blitt tilveiebrakt i en sammenheng, for eksempel «en orgie av musikk» eller «en orgie av gode dikt».

Greske ord og uttrykk
Mjølfjell stasjon

Mjølfjell stasjon ligger på Bergensbanen i Raundalen øst for Voss og har navn etter Mjølfjellet (1470 moh) sørøst for stasjonen. Bortsett fra lokaltog stoppet frem til 9. desember 2012 ett fjerntog til Bergen lørdag ved behov, og ett fjerntog til Oslo søndag, ved behov. 

Stasjonen er tilknyttet veinettet gjennom fylkesvei 307.

Litteratur

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Bergensbanen
Jernbanestasjoner i Vestland
Jernbanestasjoner i Voss
Jernbanestasjoner åpnet i 1908 i Norge
Halvtone

Halvtone er et intervall som er det minste på mange musikkinstrumenter, for eksempel piano og gitar. Begrepet halvtoner brukes også om valører i bilder.

Halvtoner i musikk

Frekvensforhold 
Frekvensene for to toner med én oktavs intervall har forholdstallet 2, for eksempel ved at en enstrøken A har en frekvens på 440 Hz, mens en oktav høyere A har 880. Ettersom alle halvtoner ved likestemming har samme frekvensforholdstall, og antall halvtonetrinn i en oktav er 12, er frekvensforholdstallet mellom to likestemte halvtoner .

Halvtoner i bilder
I malerkunsten og fotograferingen er en halvtone en valør eller mellomtone i spekteret mellom de mørkeste og de lyseste partiene, for eksempel gråtonene mellom svart og hvitt. I malerkunsten kan halvtoner oppnås gjennom for eksempel lavering, det vil si uttynning av fargen, eller skravering og rastrering. Halvtoner brukes for eksempel til skyggelegging for å beskrive plastisk form.

Intervall (musikk)
Billedkunst
Liste over byer i Botswana

Dette er en liste over byer i Botswana.

I tabellen er byer i Botswana med mer enn 6 000 innbyggere tatt med. Antallet ved folketellingene i 1991 og 2001 samt et beregnet folketall 1. januar 2005 er oppgitt. Folketallet omfatter byen uten forsteder. Tabellen er sortert etter folketall i 2005.

Eksterne lenker 
 Central Statistics Office Botswana
   (engelsk, tysk, fransk og spansk)
 Befolkningstall fra http://www.citypopulation.de/Botswana.html (engelsk og tysk)

 
Botswana, liste over byer
Forsøksdyrutvalget

Forsøkdyrutvalget (Utvalg for forsøk med dyr) var et offentlig forvaltningsorgan. Utvalget skulle sørge for at nødvendig bruk av forsøksdyr skjedde på en dyrevelferdsmessig forsvarlig måte. Utvalget ble nedlagt 1. juli 2015, og utvalgets oppgaver overført til Mattilsynet. Oppgavene til utvalget var 
 å fatte vedtak i enkeltsaker og saker av prinsipiell natur, 
 å drive rådgivning 
 å foreta inspeksjoner. 

Alle forsøksdyravdelinger og prosjekter skulle være godkjent av Forsøksdyrutvalget.

Organisasjon 
Forsøksdyrutvalget besto av syv faste medlemmer med personlige varamedlemmer. Det ble oppnevnt av Mattilsynet for fire år av gangen. Medlemmene skulle ha kompetanse innen veterinærmedisin, humanmedisin, biologi, praktisk forsøksdyrvirksomhet, genteknologi og jus, fortrinnsvis med domstolsbakgrunn og erfaring fra offentlig forvaltning. Et medlem ble oppnevnt etter innspill fra dyrevernorganisasjonene.

Referanser

Eksterne lenker 
 Forsøksdyrutvalgets hjemmeside

Dyrevern
Viketunnelen

Viketunnelen er en veitunnel i Nesset kommune i Møre og Romsdal. Tunnelen er en del av fylkesvei 191 og går mellom Fløta og Vike på østsiden av Eikesdalsvatnet, og er  meter lang. Opprinnelig var tunnelen  meter lang og åpnet 12. mai 1997. Den ble forlenget ved Fløta etter at et jord- og steinras ødela veien der i august 2003. Den forlengede tunnelen ble offisielt åpnet 26. mai 2005.

Etter forlengelsen i 2005 og fram til regionsreformen av riksveinettet i 2010 var Viketunnelen den nest lengste tunnelen på en fylkesvei i Norge.

Se også 
 Sandoddtunnelen
 Veitunneler i Norge

Eksterne lenker
 Våre veger: Tryggere veg til Eikesdal (16. mai 2005)
 Aura Avis: Endelig er veien sikker (29. mai 2005)
 Romsdals Budstikke: Knut Anders Fostervold tråkker til i tunnelen (11. oktober 2006)
 The World's Longest Tunnel Page

Veitunneler i Møre og Romsdal
Tunneler åpnet i 1997
Tunneler åpnet i 2005
Veier i Molde
1997 i Norge
2005 i Norge
Vegard Voll

Vegard Voll (født 27. januar 1982) er en norsk fotballspiller som spiller for Levanger Fotballklubb.

Han kom til Ranheim fra Hønefoss i 2008, etter å ha spilt der fra 2006 til høsten 2007. 1. desember gikk Voll tilbake til Ranheim etter to år i Levanger. Voll har tidligere spilt for Levanger og Sverre.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Spillerprofil på Levanger FKs hjemmesider
 Spillerstatistikk på altomfotball.no
 Spillerstatistikk på NIFS.no

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Levanger FK
Fotballspillere for Ranheim Fotball
Fotballspillere for Hønefoss BK
Dvergbiller

Clambus
 Calyptomerus

Dvergbiller (Clambidae) er en familie av små, runde biller som lever i ulike slags råtnende plantemateriale, der de spiser muggsopp. De kan kjennes på svært liten størrelse, rundt kroppsform, evne til å rulle seg sammen til en ball, og store, bladaktige utvekster på bakhoftene som hele bakbeina kan skjules under.

Utseende 
Knøttsmå til små biller (0,7 – 3 mm, de fleste mindre enn 2 mm), rund kroppsform. Hodet er vanligvis stort og bredt, uthulet på undersiden, og kan foldes inn i frembrystet slik at det blir helt skjult. Fasettøynene er små og ovale. Antennene består av åtte til ti ledd, de to ytterste danner en kølle. Brystskjoldet (pronotum) er temmelig stort og bredt. Dekkvingene er avrundede og hvelvede, dekker hele bakkroppen. De har ikke punktstriper. Beina er forholdsvis korte, føttene fine og spinkle. Bakhoftene (metacoxae) har store, bladformede utvekster som resten av bakbeinet kan gjemmes bak. Larvene er sylindriske eller spoleformede.

Levevis 
Både larvene og de voksne billene lever mellom råtnende plantedeler, for eksempel kompost og løvstrø. De spiser hyfer og sporer av muggsopper. De voksne billene flyr godt.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien hår- og dvergbiller, Eucinetoidea
 Familien dvergbiller, Clambidae
 Underfamilien Acalypromerinae  – bare én, tropisk art
 Slekten Acalyptomerus Crowson, 1979
 Underfamilien kuledvergbiller, Calyptomerinae  – to arter
 Slekten Calyptomerus Redtenbacher, 1849
 Calyptomerus dubius (Marsham, 1802)
 Underfamilien dvergbiller (Clambinae)
 Slekten Clambidus Fauvel, 1903
 Slekten Clambus Fischer von Waldheim, 1821
 Clambus pubescens Redtenbacher, 1849
 Clambus punctulum (Beck, 1817)
 Clambus gibbulus (LeConte, 1850)
 Clambus armadillo (Degeer, 1774)
 Clambus nigrellus Reitter, 1914
 Slekten †Eoclambus Kirejtshuk & Azar, 2008 (fossil)
 Slekten Loricaster Mulsant & Rey, 1861
 Slekten Sphaerothorax Endrödy-Younga, 1959

Referanser

Eksterne lenker 
 
Bilde av:
 Clambus
 Calyptomerus
 Acalyptomerus

Biller
Høygaffel

Høygaffel er en stor gaffel til behandling av høy. Må ikke forveksles med silogaffelen som kjennetegnes ved at den har et 1 – 1,5 m. langt skaft med et tverrstilt håndtak. En høygaffel har et langt skaft uten håndtak og tre spisse tinder i den andre enden. Gafler med stor avstand mellom tindene er godt egnet til å lempe store mengde lett gress, som høy. Silogaffelen har også tettere tinder da volumet av gress som skal løftes blir mindre.

Se også 
 Greip

Landbruksredskaper
Indiamuntjak

M. m. annamensis
 M. m. aureus
 M. m. bancanus
 M. m. curvostylis
 M. m. grandicornis
 M. m. malabaricus
 M. m. montanus
 M. m. muntjak
 M. m. nainggolani
 M. m. nigripes
 M. m. peninsulae
 M. m. pleicharicus
 M. m. robinsoni
 M. m. rubidus
 M. m. vaginalis

Indiamuntjak (Muntiacus muntjak), også kalt indisk muntjak, vanlig muntjak og rød muntjak, er et lite hjortedyr som finnes i Sørøst-Asia. Det er den mest utbredte arten av muntjaker.

Beskrivelse 
Indiamuntjak har en rødbrun- eller gråbrun kort og myk pels, som av og til kan ha innslag av mer kremfarget behåring. Den blir ca. 30-60 cm i skulderhøyde og veier gjerne omkring 15-35 kg. 

Bukkene utvikler gevir som består av en hornstilk som kan måle opp mot 15 cm. Geviret felles årlig og nytt vokser ut. Hannene er ekstremt territoriale og gjerne svært voldsomme i forhold til størrelsen. De vil utfordre andre bukker som kommer inn på territoriet og slåss med både horna og de forstørrede øvre hjørnetennene som våpen. De er også kjent for å kunne forsvare seg godt mot ulike mindre rovdyr, eksempelvis løshunder.

Arten parer seg året rundt. Kalvene blir kjønsmodne i 6-12 måneders alderen og må forlate mora når de er omkring 6 måneder gamle. Hunnen går drektig i omkring 6 måneder. Hun føder 1-2 kalver, som ved fødselen veier omkring 500 gram.

Ernæring 
Arten er nærmest altetende, selv om frukt, bær, urter, skudd og planter utgjør hovedføden. Det er imidlertid også kjent at indiamuntjaken spiser fugleegg og smådyr, herunder også kadaver, om anledningen byr seg.

Annet 
Arten har stått oppført på IUCNs rødliste som  LR/lc (lav risiko, ikke bekymringsfull) siden 1996, men flere underarter er allikevel truet. Jakt og tap av habitat er de vanligste årsakene.

Underarter 
Det er beskrevet minst 15 underarter, men det er usikkert om alle kan kalles egne underarter. Noen kan bli klassifisert som varieteter.

 M. m. annamensis, Indokina
 M. m. aureus, Indiahalvøya
 M. m. bancanus, Billiton- og Bangkaøyene (Indonesia)
 M. m. curvostylis, Thailand
 M. m. grandicornis, Myanmar
 M. m. malabaricus, Sør-India og Sri Lanka 
 M. m. montanus, Sumatra
 M. m. muntjak, Java og Sør-Sumatra
 M. m. nainggolani, Bali og Lombokøya (Indonesia)
 M. m. nigripes, Vietnam og Hainanøya i Sør-Kina
 M. m. peninsulae, Malaysia 
 M. m. pleicharicus, Sør-Borneo 
 M. m. robinsoni, Bintanøya og øygruppen Linga (Indonesia)
 M. m. rubidus, Nord-Borneo
 M. m. vaginalis, Myanmar til Sørvest-Kina

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Muntiacus muntjak (IUCN)

Hjortedyr
Asias pattedyr
Bangladeshs pattedyr
Myanmars pattedyr
Vietnams pattedyr
Kambodsjas pattedyr
Thailands pattedyr
Laos' pattedyr
Indias pattedyr
Malaysias pattedyr
Sri Lankas pattedyr
Bruneis fauna
Borneos pattedyr
Nepals pattedyr
Bhutans pattedyr
Indonesias pattedyr
Dyr formelt beskrevet av Eberhard August Wilhelm von Zimmermann
Pattedyr formelt beskrevet i 1780
Grevskapet Zeeland

Grevskapet Zeeland var en av de sytten nederlandske provinsene. I senere tid er det tidligere grevskapet føyd sammen med Zeeuws-Vlaanderen til den nederlandske provinsen Zeeland. Området har ofte veklset herrer, de sterke naboene – grevskapet Holland, grevskapet Hainaut og grevskapet Flandern – sørget for det. Likevel forble Zeeland en selvstendig stat som ble regjert av grevene av Holland, hertugene av Burgund og de spanske habsburgerne.  

Etter åttiårskrigen ble Zeeland del av De forente Nederlandene. Både før og etter at Nederlandene erklærte seg uavhengig hadde Zeeland og Holland visse felles instanser, et eksempel er Holland og Zeelands høyesterett, som var landets øverste rettsinstans etter at de nordlige provinsene hadde erklært seg uavhengige av keiserens makt og retten Mechelens høyesterett hadde til å dømme. Under Den bataviske republikken ble grevskapet Zeeland et departement og ikke lengre en (teoretisk sett) selvstendig (del)stat.

Grevskapets byer 
 Middelburg (1217)
 Sint Maartensdijk (1491)
 Terneuzen (1584)
 Tholen (1366)
 Veere (1355)
 Vlissingen (1315)
 Zierikzee (1248)

Den burgundiske rikskrets
Zeeland
Nederlands historie
Zeeland
Historiske stater og riker i Europa
Tidligere fyrstedømmer
Stater og territorier etablert i 1012
Stater og territorier opphørt i 1795
Valle videregående skole (Setesdal)

For flere skoler med samme navn, se Valle videregående skole
Valle videregående skole (Valle vidaregåande skule) var en videregående skole i Valle i Setesdal i Aust-Agder. I 2006 ble skolen slått sammen med to andre videregånde skoler til Setesdal vidaregåande skule,
og er i dag en avdeling av denne; Avdeling Valle. Avdelingen tilbyr full opplæring i gullsmedfaget med landsdekkende tilbud i Vg2 Design og gullsmedhåndverk, og toårig Vg3 Gullsmedfag som fører til svenneprøve og erstatter tiden som gullsmedlærling. Avdelingen har 8 ansatte og 30 elever, og har bla. eget hybelbygg for elevene sine

Historie 
Den videregående skolens historie i Valle startet i 1972 i kjelleren på Valle skule med husstellinje. I 1976 fikk skolen eget internat. Skolen flyttet inn i egne lokaler og ble en selvstendig videregående skole i 1982. Utdanningstilbud som vev, snekker, kokk og servitør, aktivitørlinje og helse og sosialfag har vært gitt ved skolen. En periode tilbød skolen 3-årig landslinje for musikk, dans og drama med fordypning i folkemusikk. En egen avdeling under Valle videregående skoles administrasjon ble opprettet på Hovden med reiselivsaktiviteter. Avdelingen ble høsten 1990 skilt ut som Hovden skigymnas.

I 1995 startet skolen med utdanning i gullsmedfag, med bakgrunn i den rike sølvsmed-tradisjonen i Setesdalen. Skolen prøvde på begynnelsen av 1990-tallet også å starte en linje for folkemusikk og folkedans, men grunnet for få søkere ble det skrinlagt. I 2006 ble Valle videregående skole slått sammen med Hovden skigymnas og Hornnes videregående skole, til den nye Setesdal videregående skole.

Referanser

Eksterne lenker 
 Avdeling Valle sine hjemmesider
 Setesdal vidaregående skule sin hjemmeside

Videregående skoler i Agder
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1972
Skoler i Valle
Setesdal
Skoler i Evje og Hornnes
James Scott

James Scott (født 1892 i Stevenston) var en skotsk fotballspiller                       som spilte for blant annet Liverpool FC.

Han kom til Liverpool FC fra Ardeer Thistle som 18-åring. Han spilte 10 kamper for klubben før første verdenskrig, og to kamper under krigen. Etter at han forlot Anfield-klubben var han innom Dumbarton FC, Third Lanark og New York Giants.

Referanser

Eksterne lenker 
 Profil på LFChistory.net

Skotske fotballspillere
Fotballspillere for Liverpool FC
Fotballspillere for Dumbarton FC
Personer fra North Ayrshire
Dødsår ikke oppgitt
Leif Røssaak

Leif Røssaak (1950–2002) var en norsk skribent og kommunikasjonsrågiver som var informasjonsleder ved den israelske ambassaden i Norge i 25 år. Han var fast skribent i avisen Dagen i 30 år. Røssaak var flere ganger med i norske debatter hvor Israels politikk var tema og markerte seg som en sterk forsvarer av Israels politikk i Midtøsten.  

Røssaak vokste opp i Ålesund i et hjem med foreldre som var pinsevenner. Etter å ha tatt artium i 1969, reiste han til Israel, hvor han bodde på kibbutz. Da han senere kom tilbake til Norge begynte han å studere fag med relatert til Midtøsten. I 1976 ble han cand.polit. i sammenliknende politikk på hovedoppgaven The Palestine Liberation Organization: Origin, aims and ideology. Han studerte både arabisk og hebraisk. 

I 1982 utgav han boka Israel, PLO og Libanon på Lunde forlag. 

Røssaak døde i 2002, etter lengre tids kamp mot kreft. Han ble 52 år.

Referanser 

Personer fra Ålesund kommune
Norske kommunikasjonsfolk
Israelsk politikk