alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Arnardo

Arne Otto Lorang Andersen, mest kjent under kunstnernavnet Arnardo eller Arne Arnardo, (født 19. oktober 1912 i Sarpsborg, død 4. mai 1995 i Oslo) var en norsk tryllekunstner, artist og sirkusdirektør for sitt eget sirkus, Cirkus Arnardo. 

Arnardo begynte som trapesartist og annet, men ble landskjent da han i 1949 opprettet Norges femtende omreisende sirkus, Cirkus Arnardo. Der opptrådte han som sirkusdirektør, tryllekunstner, hypnotisør med mer. Arnardo døde under en forestilling på Tøyen i Oslo i 1995. Den ble kun avbrutt av at melodien «The Show Must Go On» ble spilt, før forestillingen, etter Arnardos eget ønske, fortsatte. Arnardo ble hedret med blant annet Kongens fortjenstmedalje i gull. Cirkus Arnardo reiser, per 2018, fremdeles Norge rundt i sommerhalvåret under ledelse av sønnen Arild O. Arnardo og barnebarnet Are Arnardo. 

Arnardo utga selvbiografien Sirkusliv i 1962. I 1954 spilte han sirkusdirektør i den norske spillefilmen Cirkus Fandango.  I 1966 ønsket han å føre en av sine elefanter som vitne i en erstatningssak mot en tidligere ansatt, men elefanten Jumbo på 2900 kilo slapp ikke inn i Oslo tinghus.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Cirkus Arnardos hjemmesider
  Søkbar digitalkopi av Finn Jor og Jørn-Kr. Jørgensen: I livets manesje – et møte med Arnardo og hans cirkus – i går, i dag og i morgen (utgitt av Grøndahl Dreyer 1998)

Sirkusdirektører
Sirkusartister
Buktalere
Norske forfattere av erindringsbøker
Kongens fortjenstmedalje i gull
Personer fra Sarpsborg kommune
Faresymboler

Faresymbolene er en internasjonal standard som brukes for å formidle særskilte fysiske/kjemiske farer og effekter på helse og miljø knyttet til kjemikalier. Symbolene er piktogrammer og ideogrammer som anses å være tilnærmet universelt forståelige, lette å oppfatte og lette å huske. I Norge skal kjemiske produkter som inneholder farlige kjemikalier over en viss mengde, ha faremerking på norsk.

Advarselssetninger 
Farlige kjemikalier skal også merkes med spesielle advarselssetninger i tillegg til faresymbolene. Det finnes to typer slike advarselssetninger: såkalte risikosetninger eller faresetninger som beskriver farene ved kjemikaliet, og såkalte sikkerhetssetninger som beskriver hvordan det kjemiske produktet skal håndteres på en forsvarlig måte.

Parallelle symboler 
Fram mot 2015 innføres et nytt globalt system for merking av farlige kjemikalier i EU/EØS. I denne perioden vil to ulike sett med faresymboler brukes parallelt.

Nye faresymboler fra 2012 
I 2010 kom nye faresymboler (piktogrammer) i henhold til EUs forordning om klassifisering, merking og emballering av stoffer og stoffblandinger (CLP). I Norge ble dette regelverket innført i 2012. Den nye forordningen bygger på et globalt, harmonisert FN-system for klassifisering og merking av kjemikalier (GHS).

Disse symbolene skal brukes sammen med varselordene «fare» eller «advarsel» for å gradere faren knyttet til de ulike symbolene.

Faresymboler som gjelder fram til juni 2015 
Faresymbolene er angitt i Forskrift om klassifisering, merking mv. av farlige kjemikalier ("klass/merk-forskriften"). De europeiske faresymbolene for kjemikalier er definert i tillegg II til Direktiv 67/548/EEC (EUs stoffdirektiv).

De er oppdelt i 3 grupper:

Referanser

Eksterne lenker
Miljødirektoratet: Kjemikalier

Symboler
Hematitt

Hematitt (av greske αιματoεις (haimatoeis), som betyr blodig) er et mineral av typen jernoksid med formel Fe2O3, som er kjent som det viktigste råstoff for fremstillingen av jern. Hematitt ble ofte kalt naturlig jernmalm da dets store jerngehalt (rundt 65%) kunne brukes uforedlet.  Det kalles også jernglans eller jernglimmer.

Hematitt dannes ofte i nærheten av stillestående vann eller geysirer, men kan også komme fra vulkansk aktivitet. Gråfarget hematitt som knuses. gir et rødlig pulver. 
Fargen kan være rødlig, derav tilnavnet blodsten eller rødjernsten, og anvendes ofte som pigment.  Det har vært brukt til farging (rød oker) av malerier og tekstiler.  I eldre tider kunne greske soldater bruke blodstener som amulett for å stoppe blødning.  Forskning har senere påvist mineralets evne i pulverisert form til å bidra til koagulering.

Navnet Speculitt ble på romersk tid brukt på sølvskinnende polert hematitt, som da ville være et speilbilde av sjelen.  Ved å ha sett seg selv i en sammenheng, ville man lettere kunne orientere seg og finne «sin plass på jorden».

Den røde fargen på Mars skyldes store forekomster av finkornet hematitt (først oppdaget i Terra Meridiani), og er en viktig basis i teorier om at planeten kan ha hatt det livsnødvendige vannet.

Utvinning av hematitt har foregått bl.a. i Kiruna, Sydvaranger, Oppdal, Ulefoss og Dunderlandsdalen.

Ved sliping av sorte hematitt-krystaller frembringes «svart diamant».  
Avrundet sliping gir populære rimeligere smykker.

Jernmineraler
Oksidmineraler
Nancy Pelosi

Nancy Patricia Pelosi (født D'Alesandro; 26. mars 1940 i Baltimore i Maryland i USA) er en amerikansk politiker for Det demokratiske parti. Hun har vært medlem av Representantenes hus siden 1987. I perioden 2023–2025 representerer hun Californias ellevte distrikt, som omfatter det meste av San Francisco. Hun har også representert femte, åttende og tolvte distrikt.

Før valget i 2006 var Pelosi leder for demokratenes gruppe i Representantenes hus, og hun ble valgt til USAs første kvinnelige speaker i Representantenes hus 4. januar 2007. Ved mellomvalget i 2010 mistet Demokratene sitt flertall, og Pelosi ble igjen minoritetsleder for Demokratene. Den 3. januar 2019 ble hun på nytt valgt til Representanthusets speaker, og hun ble gjenvalgt i 2021. Ved valget i november 2022 mistet demokratene sitt flertall i Representantenes hus, og hennes speakerperiode utløper derfor 3. januar 2023. Hun ba også om avløsning som leder av demokratenes gruppe, og Hakeem Jeffries ble valgt til hennes etterfølger fra 3. januar 2023.

Pelosi kunngjorde 24. september 2019 at Representantenes hus kom til å innlede en formell riksrettssak mot den sittende presidenten, Donald Trump, for påståtte brudd på embedseden og forsøk på å forlede en fremmed nasjon for å sverte en politisk motstander, presidentkandidat Joe Biden. Trump ble senere frifunnet i riksrettssaken.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Kongressrepresentanter fra California
Personer fra Baltimore
Fimbulwinter

Fimbulwinter var et norsk black metal-band. Bandet ble startet i 1990 av Morten «Necronos» Lunde og Per Morten «Orbweaver» Bergseth. Shagrath som senere ble vokalist i Dimmu Borgir og Skoll ble med i bandet i 1991 ca..Skoll er i dag mest kjent som bassisten i Arcturus. 

Navnet «Fimbulwinter» har sitt opphav fra norrøn mytologi der begrepet Fimbulvinter er de tre år lange vinterne før ragnarok.

Medlemmer

Siste kjente oppstilling
 Hugh Steven James «Skoll» Mingay – Bass
 Stian «Shagrath» Thoresen – Sologitar
 Morten «Necronos» Lunde – Vokal og rytmegitar

Tidligere medlemmer
 Per Morten «Orbweaver» Bergseth – trommer

Utgivelser

Kilder

Norske black metal-band
Band etablert i 1992
1. divisjon fotball for menn 1982

1. divisjon 1982 startet 25. april og sluttet 10. oktober.

Det ble spilt 22 runder. De to nederste lagene rykket ned, mens laget som endte på 10.-plass spilte kvalifisering mot de to lagene som kom på andreplass i hver sin avdeling i 2. divisjon. Det ble gitt to poeng for seier og ett poeng for uavgjort.

Tabell

Toppscorere
 11 mål:
  Tor Arne Granerud, Ham-Kam
  Trygve Johannessen, Viking
 10 mål:
  Lasse Opseth, Sogndal
  Svein Mathisen, Start
 9 mål:
  Juhani Himanka, Lillestrøm
  Bernt Mæland, Bryne
  Sverre Brandhaug, Rosenborg
 8 mål:
  Pål Jacobsen, Vålerengen
  Jan Berg, Molde
  Geir Henæs, Moss
 7 mål:
  Per Terje Markussen, Mjøndalen
  Vidar Hansen, Fredrikstad

Kvalifisering
  – Eik 2–3
 Steinkjer –  1–3
 Eik – Steinkjer 2–1

Se også
Kvalifisering til Eliteserien i fotball

Kilder
rsssf.no

1. divisjon fotball for menn (1963-1990)
Fotball i Norge i 1982
Kristian Flittie Onstad

Kristian Flittie Onstad (født 9. mai 1984) er en norsk fotballspiller. Fra 2006 til 2009 spilte han for Esbjerg forenede Boldklubber, men var utlånt til Brann i 2009-sesongen. Etter at låneperioden i Brann var over ble Onstad fristilt fra kontrakten med Esbjerg. I januar 2010 signerte han for Stabæk, men den 1. august 2010 ble han fristilt fra kontrakten med Stabæk og signerte kontrakt med Raufoss Fotball ut sesongen 2010. Desember 2013 signerte han en ettårskontrakt med Moss Fotballklubb

Han kom opprinnelig fra Gjelleråsen IF i Nittedal, før han gikk videre til Lyns junioravdeling. Hans posisjon på banen er midtstopper, og omtalt som en spiller med stor arbeidskapasitet. Onstad har spilt en rekke kamper for det norske U21-landslaget og debuterte i tippeligaen for Lyn mot Stabæk den 19. august 2001.

Onstad er også kjent som en habil futsalspiller, og spilte sesongen 2008/2009 i Telekiosken Futsal Liga for Harstad Futsal.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere i Danmark
Fotballspillere for Lyn Fotball
Fotballspillere for Esbjerg fB
Fotballspillere for SK Brann
Fotballspillere for Stabæk Fotball
Fotballspillere for Raufoss IL
Fotballspillere for Ullensaker/Kisa IL
Juniornorgesmestere i fotball
Fødsler i 1984
Meritokrati

Meritokrati er en styreform hvor intelligens, kompetanse og ytelse gir grunnlaget til maktfordeling og sosial status. Kan i praksis minne om andre styreformer som demokrati, men makt og autoritet tildeles etter evner og ferdigheter, og ikke etter popularitet som i et demokrati.

«Meritokrati» er satt sammen av merito (fra latin meritus, «fortjent») og krati (fra gresk kratein, «styre»).

Begrepet «meritokrati» ble lansert av Michael Youngs bok The Rise of the Meritocracy i 1958. Boken var en satire og beskrev hvordan glupe arbeiderbarn fikk gå på universitet, og slik komme seg opp og fram i samfunnet. På sikt skaper dette enda verre klasseskiller, mente Young, siden det i det gamle regimet fantes glupe arbeidere og samtidig dumme mennesker i de høyere sosiale lag. I det gamle regimet ville det derfor være krefter i de lavere klasser som kunne makte å kjempe for sin klasse. Dersom den herskende klassen bare består av de skarpe og velutdannede, ville denne klassen bli enda mer arrogant enn før, siden de da ville tro at de fortjente privilegiene sine. De lavere klasser vil da føle seg enda mer miserable av den samme grunn. I framtidssatiren spår Young at underklassen gjør oppgjør og slår ned meritokratiet i 2033.

Eksempler på bruk av begrepet
Nettleksikonet Wikipedia ble i en Dagbladet-artikkel fra 2008 omtalt som et meritokrati.

Se også 
 Demokrati
 Oligarki

Referanser

Politikk
Styreformer
Tara Reid

Tara Reid (født 8. november 1975) er en amerikansk skuespillerinne som har medvirket i filmer som American Pie (1999), American Pie 2 (2001), National Lampoon's Van Wilder (2002) og Dr. T og kvinnene (2000). I 2005 hadde hun hovedrollen i filmen Alone in the Dark, som var en filmtilpasning av videospillet med med samme navn.

Tidlig liv 
Reid ble født i Wyckoff i New Jersey, og er av irsk, engelsk, ungarsk, fransk og italiensk opphav. Hun begynte sin karriere i en alder av seks i 1982 da hun opptrådte i det kortlivete amerikanske spørreprogrammet Child's Play. Som barn hadde hun også roller i flere reklamefilmer, blant annet for McDonald's. Hun vokste opp i New York City, og gikk på Professional Children's School sammen med andre kjendiser som Ben Taylor, Jerry O'Connell, Sarah Michelle Gellar og Macaulay Culkin.

Kjendistilværelse 
Selv om Reids gjennombrudd var i filmen American Pie i 1999, kjente fans av filmen Den store Lebowski henne allerede som Bunny Lebowski.

Filmografi 
 Tilbake til Salem's Lot (1987)
 Den store Lebowski (1998)
 Ei rocka jente (1998)
 I Woke Up Early the Day I Died (1998)
 Urban Legend (1998)
 Et farlig spill (1999)
 Around the Fire (1999)
 American Pie (1999)
 Body Shots (1999)
 Dr. T og kvinnene (2000)
 Just Visiting (2001)
 Josie and the Pussycats (2001)
 American Pie 2 (2001)
 Van The Man (2002)
 Devil's Pond (2003)
 Sjefens datter (2003)
 Sex, Love and Lies (2004)
 Alone in the Dark (2005)
 Silent Partner (2005)
 The Crow: Wicked Prayer (2005)
 Incubus (2006) 
 Land of Canaan (2006)
 If I Had Known I Was a Genius (2007)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Innspillingen av Taradise på Googlepages

Skuespillere fra USA
Personer fra Wyckoff
Alfred Maurstad

Alfred Maurstad (født 26. juli 1896 på gården Maurstad i Stad (dengang Davik), død 5. september 1967) var en norsk skuespiller, spillemann, teatersjef og regissør som i ettertid er mest kjent fra rollen som Gjest i filmen Gjest Baardsen.

Fra ungdommen spilte Alfred Maurstad til dans i Nordfjord, og gjorde flere store konsertinnspillinger av norske slåtter med hardingfele. Han spilte tradisjonsmusikk fra Nordfjord, Telemark og Voss. Han var en virtuos på hardingfele og bidro til å gjøre denne populær i Nordfjord der vanlig fele dominerte. Han vant Landskappleiken i 1923.

Maurstad var en av de første hardingfelespelemennene som spilte i radio i 1920-årene, og ble, i likhet med Sigbjørn Bernhoft Osa, med i Hardingfeletrioen som Eivind Groven opprettet i 1932. Trioen spilte slåtter og folketoner for tre hardingfeler i Grovens arrangement. Hardingfeletrioen opptrådte jevnlig i folkemusikkprogram i radio i 1930-årene. Maurstad ble ikke minst kjent som spelemann gjennom sin framføring av «Fanitullen», en slått som Johan Halvorsen skal ha lært av spelemannen Olav Moe fra Aurdal (Valdres). Slåtten inngår i Halvorsens orkestersuite Fossegrimen, skrevet til et skuespill av Sigurd Eldegard. Maurstad framførte slåtten både som rent solonummer og sammen med orkester.  

Maurstad tok underoffisersskolen i Bergen. Han debuterte på Det norske teatret i 1920, og arbeidet på Nationaltheatret fra 1931. Han var sjef for Trøndelag Teater fra 1945 til 1950. Han spilte hovedrollene i flere suksessfilmer som Fant, Tørres Snørtevold og Gjest Baardsen.

I feriene bodde Alfred Maurstad på småbruket på Maurstad. Det ble siden overtatt av skuespillersønnen Toralv Maurstad, som han fikk i ekteskapet med Tordis Maurstad. Alfred Maurstad er også, fra sitt annet ekteskap med Gro Scott-Ruud, far til skuespiller Mari Maurstad.

Alfred Maurstad var kommandør av St. Olavs Orden. I 1977 ble Maurstad-monumentet (av Arnold Haukeland) avduket i Maurstad-parken på Nordfjordeid.

Filmografi

Teater

Som skuespiller (utvalg)

Diskografi
 Innspelingar frå 1927 til 1962, dobbelalbum (2 cd) (Aksent, 2018)

Priser (utvalg) 
 1955 – Aamot-statuetten

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske teatersjefer
Norske skuespillere
St. Olavs Orden
Personer fra Vågsøy kommune
Fødsler i 1896
Dødsfall i 1967
Medlemmer av Norsk Kvinnesaksforening
Norske fiolinister
Norske folkemusikere
Maurstad (slekt)
Frihetspartiet mot EF-unionen

Frihetspartiet mot EF-unionen var et norsk populistisk småparti som stilte til valg ved stortingsvalget i 1993. Partiet var en av forløperne til Kystpartiet.

Da partiet oppstod krevde man 5000 underskrifter for å registrere et nytt parti. Derimot var det ingen krav for å endre partinavn. Småpartier kunne derfor omgå kravet ved å formelt ta over andre partier som lå brakk, og endre navnet. I 1992 kunne derfor en gruppering rundt Harald B. Haram, en mangeårig fylkespolitiker i Møre og Romsdal for Sunnmørslista, ta over det gamle småpartiet Frie Folkevalgte. Året etter ble partiets navn endret til Frihetspartiet mot EF-unionen. Partiet stilte det året til valg i seks fylker: Aust-Agder, Buskerud, Hedmark, Møre og Romsdal, Oppland og Oslo. Tilsammen fikk det 774 stemmer, eller 0,03 %. Året etter skiftet partiet navn til Frihetspartiet.

I forbindelse med stortingsvalget i 1997 var partiet en av grupperingene som inngikk i Steinar Bastesens parti Tverrpolitisk Folkevalgte, som fikk Bastesen innvalgt på Stortinget. Men da Bastesen og hans støttespillere stiftet Kystpartiet var den gamle kretsen fra Frihetspartiet stort sett ute av bildet, og partiet skiftet navn igjen, til Tverrpolitisk Kyst- og Distriktsparti. Partiet stilte til valg under det navnet i 2001.

Tidligere politiske partier i Norge
Politiske partier etablert i 1993
Tsirang

Tsirang (eventuelt Chirang) er en av de 20 dzongkhag (fylkene) i Bhutan. Distriktets hovedstad er Damphu.

Fylket er forholdsvis fruktbart, 800 km² stort og ligger etter bhutansk målestokk middels høyt, mellom 400 og 2000 moh. Fylket har dårlig dekning med henhold til elektrisitet, men gode forhold for hagebruk, åkerbruk og husdyrbruk. Gode veiforhold og nærhet til markeder blant annet i hovedstaden Thimpu gjør at landbruket har et godt utviklingspotensiale.

Gewog
Tsirang består av 12 underdistrikt, eller gewog:
Beteni Gewog
Chanautey Gewog
Dunglegang Gewog
Gairigaun Gewog
Goseling Gewog
Kikhorthang Gewog
Mendrelgang Gewog
Patale Gewog
Phutenchhu Gewog
Semjong Gewog
Tshokhana Gewog
Tsirang Dangra Gewog

Eksterne lenker
 Tsirang Dzongkhag
 Bhutal Portal

Bhutans distrikter
Sundance filmfestival

Sundance filmfestival er en filmfestival i USA med fokus på uavhengig film, dvs. film produsert av andre enn de store studioene. Den er den største av sitt slag i USA, og den blir avholdt årlig i byene Park City, Salt Lake City og Odgen i Utah, samt på Sundance Ski Resort. Festivalen består av flere konkurransekategorier innen dramatiseringer og dokumentarer. I tillegg blir det vist filmer utenfor programmet.

Historie 
Festivalen startet i 1973 som Utah / US Film Festival, i et forsøk på å lokke filmskapere til staten Utah. Hovedfokuset for festivalen var å presentere en rekke retrospektive filmer, samt paneldebatter med filmskapere. En del av festivalen var også dedikert filmer lagd utenfor studiosystemet, såkalte uavhengige filmer.

Opp gjennom årene var flere forhold med på å øke oppmerksomheten på festivalen. Det første var at skuespilleren Robert Redford, som selv bodde i Utah, ble involvert ved å bli festivalens første formann. Senere ble festivalen flyttet fra september til januar, etter råd fra regissør Sydney Pollack, siden man da kunne utnytte skisenteret på stedet i å tiltrekke seg oppmerksomhet fra Hollywood.

I 1985 ble driften av festivalen tatt over av Sundance Institute, en nullprofittorganisasjon som jobbet for å hjelpe uerfarne filmmakere, og i 1991 skiftet festivalen navn til det nåværende Sundance. Instituttet støtter filmskapere ved hjelp av paneldebatter og mulighet for å jobbe i workshops. 

Imidlertid ble ikke festivalen sett på som en viktig festival før etter 1989. 1989 var året da Steven Soderbergh hadde premiere på sin Sex, løgner og videotape. Filmen ble veldig populær da den ble vist på festivalen, og distribusjonsrettighetene ble kjøpt av Miramax Films. Filmen, som hadde et budsjett på $1,2 millioner, endte med å spille inn nesten $25 millioner etter at Miramax presenterte den nasjonalt. Studioene begynte dermed å få øynene opp for festivalen som en måte å skaffe seg billige suksesser på, og interessen for festivalen økte. Ut over 90-tallet økte antall visninger, og publikumstallet steg. På denne tiden fikk regissørene Kevin Smith (Clerks.), Robert Rodriguez (El Mariachi), Quentin Tarantino (De hensynsløse) og Jim Jarmusch (Dead Man) sine gjennombrudd på festivalen.

I løpet av de siste ti årene har imidlertid festivalen blitt offer for mange kommersielle fremstøt, ved at selskaper setter opp stands og lager happenings under festivalen. Festivalledelsen har oppfordret selskapene til heller å sponse dem, slik at de støtter formålet med festivalen. Festivalen har også blitt et «se og bli sett»-evenement, til forargelse fra de som er der for filmene, og tiltrekker seg årlig kjendiser som Ashton Kutcher, Demi Moore og Britney Spears.

Festivalen har fått sitt navn etter «The Sundance Kid», Robert Redfords rollefigur i filmen Butch Cassidy and the Sundance Kid.

Eksterne lenker 
 
 The Sundance Institute
 Sundance – A Festival Virgin's Guide – ressurser og informasjon for publikum

Filmfestivaler
Film i USA
Repeterende arrangementer etablert i 1973
1973 i USA
Salt Lake City
Januar
Gabriel-Florent de Choiseul-Beaupré

Gabriel-Florent de Choiseul-Beaupré (født juni 1685, død 7. juli 1767) var biskop av Saint-Papoul og Mende i Frankrike.

Han ble født i Dinant i Belgia. Den 16. mai 1716 ble han utnevnt til biskop av Saint-Papoul, bare 31 år gammel. Han ble bispeviet først to år senere, den 17. juli 1718. 

17. oktober 1723 ble han biskop av Mende, og tok bispedømmet i besittelse 11. september 1724. I hans period som biskop herjet Beistet i Gévaudan i hans område. Choiseul-Beaupré, som var en tilhenger av jansenismen, forfattet i 1764 et hyrdebrev om Beistet, sterkt preget av jansenistisk tenkning: Beistet var sendt av Gud på grunn av lokalbefolkningens synder, det hadde aldri kommet hvis den hadde levd rettferdig. Han minnet om historier fra Det gamle testamente der Gud sendte plager og villdyr, og spurte foreldre som hadde mistet barn til Beistet om de ikke fortjente det som en straff. Beistet ville bli drept når Guds nåde vendte tilbake.

Choiseul-Beaupré døde 7. juli 1767.

Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
 Erkebiskop Filippo Archinto (1500-1558)
 Pave Pius IV (1499-1565) *bispeviet 1546
 Kardinal Giovanni Antonio Serbelloni (1519-1591) *1557
 Kardinal Carlo Borromeo (1538-1584) *1563
 Kardinal Gabriele Paleotti (1522-1597)
 Kardinal Ludovico de Torres (II) (1552-1609) *1588
 Kardinal Guido Bentivoglio d'Aragona (1579-1644 *1607
 Erkebiskop Claude de Rebé (1587-1659) *1622
 Erkebiskop Pierre de Marca (1594-1662) *1648
 Erkebiskop Jean de Montpezat de Carbon (1605-1685) *1658
 Biskop François Bouthillier de Chavigny (1642-1731) *1679
 Biskop Gabriel-Florent de Choiseul-Beaupré (1685-1767) *1718
Linjen Archinto (ekstinkt)

Referanser 

Belgiske katolske biskoper
Franske katolske biskoper
Personer fra Dinant