alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Waldemar Legień

Waldemar Legień (født 28. august 1963 i Bytom i Polen) er en av verdens mest meritterte judoutøvere. Norgesaktuell med treningssamling i regi av Norges Judoforbund våren 2006.

Legień er bosatt i Frankrike og til daglig har han sitt virke som trener i en av de beste franske klubbene «Racing Club de Paris».

OL-medaljer 
  1988  Seoul -  Gull i  judo, lett mellomvekt (78 kg) menn  Polen
  1992  Barcelona -  Gull i  judo, mellomvekt (86 kg) menn  Polen

Øvrige internasjonale medaljer 
 1991 Austrian Open (86 kg) – Leonding, Østerrike – GULL
 1990 Goodwill Games (86 kg) – Seattle, USA – GULL
 1990 EM (86 kg) – Frankfurt am Main, Tyskland – GULL
 1990 Dutch Open (86 kg) – Nieuwegein, Nederland – GULL
 1989 VM (78 kg) – Beograd, Jugoslavia – bronse
 1988 Austrian Open (78 kg) – Leonding, Østerrike – bronse
 1987 Korean Open (78 kg) – Seoul, Sør-Korea – sølv
 1987 VM (78 kg) – Essen, Tyskland – bronse
 1986 Kano Cup (78 kg) – Tokyo, Japan – bronse
 1986 EM (78 kg) – Beograd, Jugoslavia – bronse
 1986 German Open (78 kg) – Russelsheim, Tyskland – bronse
 1985 EM (78 kg) – Hamar, Norge – sølv
 1984 Austrian Open (78 kg) – Leonding, Østerrike – GULL
 1982 Jr. EM (71 kg) – Tirgoviste, Romania – bronse
 1981 Jr. EM (71 kg) – San Marino, Italia – GULL

Eksterne lenker 
 

Polske judoka
Olympiske mestere for Polen
Medaljevinnere under Sommer-OL 1988
Deltakere for Polen under Sommer-OL 1988
Judoka under Sommer-OL 1988
Medaljevinnere under Sommer-OL 1992
Deltakere for Polen under Sommer-OL 1992
Judoka under Sommer-OL 1992
Personer fra Bytom
Fødsler i 1963
Olympiske medaljevinnere i judo
Søre Øyane

Søre Øyane er et tettsted og en samling øyer i Bjørnafjorden kommune mot Bjørnafjorden i Vestland. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar . Søre Øyane består hovedsakelig av øyene Lepsøy, Sundøy, Bruarøy og Røtinga.

På Lepsøy ligger Lepsøy Gartneri og privatskolen Kongshaug Musikkgymnas.

På Sundøy ligger kunstgalleriet Vedholmen Galleri og barneskolen, Søre Øyane Barneskule. Ungdomselever går på den nærmeste ungdomsskolen som ligger på Nore Neset.

På Bruarøy er det bedhus og lokalbutikken Vedholmen Landhandel med marina og drivstoff. Butikken ligger skjermet til fra Bjørnafjorden og er populært stoppested for båtturister om sommeren.

På Røtinga ligger et hvitfiskmottak, Inka AS, som tar imot fisk fra sjarkfiskere og mindre fiskebåter. Barnehagen, Søre Øyane Grendalag Naturbarnehage, ligg også på Røtinga.

Røtinga er planlagt som nordlig landføring for bru over Bjørnafjorden i prosjektet Ferjefri E39 med tunnel under de andre øyene.

Referanser

Eksterne lenker 
 Os Kommune 
 Søre Øyane Skule
 Søre Øyane Grendalag Naturbarnehage

Bosetninger i Bjørnafjorden
Tettsteder i Vestland
Bjørnafjorden

Bjørnafjorden er en fjord i Vestland som ligger sør for Bergen mellom kommunene Bjørnafjorden, Tysnes og Austevoll . Den er en del av hovedfartsåren for skipstrafikk på kysten. På det dypeste er fjorden rundt 600 meter dyp. 

Fjorden har flere fjordarmer. Disse er Fusafjorden som igjen deler seg til Samnangerfjorden, Ådlandsfjorden og Eikelandsfjorden. 

To ferjesamband krysser fjorden: E39 Halhjem–Sandvikvåg og Våge–Halhjem. Statens vegvesen planlegger ny bru over Bjørnafjorden, brua blir en del av framtidig E39 og vil gi fastlandssamband mellom Stord, Tysnes og Os.

Kommunene som har kystlinje mot Bjørnafjorden har en samlet befolkning på 33 142. Inkludert med fjordarmen Samnangerfjorden er befolkningen 35 650.

Referanser 

Fjorder i Midthordland
Fjorder i Austevoll
Fjorder i Bjørnafjorden
Fjorder i Tysnes
Statue

Statue fra fransk, statue (latin, statua), er en frittstående skulpturell avbildning av en skikkelse, ofte menneske eller dyr. 

Statuer var vanlige gjennom hele antikken, idag er de vanlige innslag i parker og andre offentlige miljøer. Vanligvis oppføres statuer for å hedre minnet av en historisk hendelse, en betydningsfull person eller som representasjon av en gruppe personer. 

En liten statue kalles statuett. En skulpturell avbildning av et hode kalles byste.

Se også 
 Skulptur
 Relieff
 Byste
 Gresk skulptur
 Monument

Eksterne lenker 
 

Skulptur
Kunstverk
Elias Aslaksen

Elias Aslaksen (født 19. april 1888 i Christiania, død 10. mai 1976 i Hønefoss) var predikant og verdensleder for Brunstad Christian Church, også kjent som Smiths venner fra 1943 frem til sin død i 1976.

Historie 
Elias Aslaksen ble født og vokste opp i en relativt velstående middelklassefamilie i Christiania i 1888.

Han kom i kontakt med Johan O. Smith i 1908 mens han tjenestegjorde som krigsskolekadett i Marinen. Aslaksen gikk i 1910 ut som Sjøkrigsskolens desidert beste elev i hele skolens historie, og er den beste kadett som er utdannet gjennom alle tider, fra 1652 til 2006. Medelev Tryggve Gran beskrev Aslaksen som en «allsidig begavelse» som utmerket seg blant alle de andre elevene. Han søkte imidlerid avskjed fra marinen og sluttet før karrieren egentlig startet, noe som fremsto som helt uforståelig for både Marinens folk, familie og venner.

Han ønsket å reise til Kina som misjonær, men etter postkorrespondanse med Smith, avsluttet han bibelskolen i England etter ett år og flyttet hjem til Norge. I perioden 1914–1918 ble han utkommandert til nøytralitetsvakt, og seilte for marinen, vesentlig på Østlandet. Familien bodde i denne perioden i Fredrikstad. Han var en meget aktiv misjonær under landlov. Han var ofte innom andres møter og fikk tale der. Mange mennesker fikk ny forståelse og håp i sitt kristenliv under hans undervisning. I den første tiden kom det derfor mange fra andre trossamfunn til Brunstad Christian Church.

Elias Aslaksen var også misjonær for Brunstad Christian Church i utlandet. Han behersket tysk, engelsk og fransk. Han underviste også i disse fagene i skolen.

Aslaksen var gift med Judith Wiik, datter av skipskaptein Otto Wiik, og yngre søster av polfareren Gustav Juel Wiik og industrigründeren Oscar Benjamin Wiik.

Referanser

Litteratur 
 En Herrens kriger, Kjell Arne Bratli

Eksterne lenker 
 
  Biografi om Elias Aslaksen  på www.brunstad.org

Norske pastorer og predikanter i Brunstad Christian Church
Norske oppbyggelsesforfattere
Norske salmediktere
Personer fra Oslo
Bill Nighy

William Francis Nighy (født 12. desember 1949) er en britisk skuespiller. Han er kjent for sine roller i Still Crazy og Love Actually.

Nighy er født og oppvokst i Caterham, Surrey i England der faren drev et bilverksted og moren var sykepleier. På skolen utmerket han seg i engelsk og engelsk litteratur, og var en stor beundrer av Ernest Hemingway. Han ønsket å bli journalist, men hadde ikke gode nok karakterer til utdanningen. Han fikk derimot jobb som bud i Field Magazine. Etter dette dro han til Paris for å skrive sin store roman, men kom ikke lenger enn til tittelen. Da han gikk tom for penger, ble han sendt hjem til England av den britiske ambassaden. Da han kom hjem, foreslo en venninne at han kunne prøve seg som skuespiller. Han begynte dermed på Guildford School of Acting, og har etter dette arbeidet som skuespiller innen teater, radio, fjernsyn og film.

Filmkarrieren begynte i 1976, men det er først med roller i Still Crazy i 1998 og Love Actually i 2002 at han har fått et større publikum

Han bor sammen med Diana Quick, som han fikk datteren Mary sammen med i 1984. De har vært sammen lenge, men Diana vil ikke gifte seg selv om Bill har fridd. Han kaller seg imidlertid gift, siden han synes det sparer han for en masse bortforklaringer. Datteren går i sin fars fotspor, og har allerede hatt sine første roller etter skuespillerutdannelsen.

Filmografi (utvalg) 
 2016 – Dad's Army … Sersjant Wilson
 2012 – The Best Exotic Marigold Hotel
 2012 – Jack the Giant Killer … Fallon
 2012 – Wrath of the Titans … Hephaestus
 2011 – Arthurs julegaverace … Grandpasanta (stemme)
 2011 – Page Eight … Johnny Worricker
 2011 – Rango … Rattlesnake Jake
 2010 – Harry Potter og Dødstalismanene - Del 1 … Rufus Grimt
 2010 – Wild Target … Victor Maynard
 2009 – Astro Boy … Dr. Elefun / Robotsky (stemme)
 2009 – G-gjengen … Leonard Saber
 2009 – The Boat That Rocked … Quentin
 2009 – Underworld: Rise of the Lycans … Viktor
 2008 – Valkyrie … General Friedrich Olbricht
 2007 – Pirates of the Caribbean: At World's End … Davy Jones
 2007 – Hot Fuzz ... Met Chief Inspector
 2006 – Notes on a Scandal … Richard Hart
 2006 – Nedenom og hjem igjen … Whitey (stemme)
 2006 – Stormbreaker … Alan Blunt
 2006 – Pirates of the Caribbean: Dead Man's Chest … Davy Jones
 2006 – Underworld: Evolution … Viktor
 2005 – The Constant Gardener … Sir Bernard Pellegrin
 2005 – Haikerens guide til galaksen … Slartibartfast
 2004 – Enduring Love … Robin
 2004 – Shaun of the Dead … Philip
 2003 – Underworld … Viktor
 2003 – Love Actually … Billy Mack
 1999 – Guest House Paradiso … Mr. Johnson

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Engelske skuespillere
Personer fra distriktet Tandridge
Skuespillere i Harry Potter-filmer
En amerikansk varulv i London

En amerikansk varulv i London er en britisk-amerikansk skrekkomedie fra 1981 skrevet og regissert av John Landis. Spesialeffektene i filmen var så imponerende og var en av grunnene til at det ble opprettet en egen Oscar-kategori for dette.

Landis fikk ideen til filmen mens han jobbet i Jugoslavia som produksjonsassisten for Kellys helter som 19-åring. Han var vitne til en sigøynerbegravelse der de la hvitløk på kisten til den døde, for å hindre han i å stå opp igjen. Etter suksessen med filmene Deltagjengen og The Blues Brothers, gikk Universal Studios med på filmplanene. De ville opprinnelig ha Dan Aykroyd og John Belushi i hovedrollene, men Landis nektet og fikk bruke de skuespillerne han ville.
Scenene der hovedpersonen forvandles til en varulv var revolusjoneredne for tiden, og regnes fortsatt som et av de beste spesialeffektene på film. Dette skaffet sminkør Rick Baker den første Oscarstatuetten for visuelle effekter.

Filmen regnes som en klassiker innen skrekksjangeren. Den fikk en oppfølger i 1997, En amerikansk varulv i Paris.

Handling 

To amerikanske studenter, David Kessler og Jack Goodman, er på ferie i England. På en slette i Yorkshire blir de angrepet av et stort dyr som dreper Jack og skader David. David blir sendt bevisstløs til et sykehus i London, og når han våkner husker han ingenting. Men han ligger der, blir han oppsøkt av den døde Jack, som forteller at de ble angrepet av en varulv og at David kommer til å bli forvandlet til en ved neste fullmåne og at han dermed må begå selvmord før dette skjer. 

Når David blir skrevet ut, flytter han inn hos sykepleieren Alex Price, som han har fått et godt øye til under oppholdet. Han er i leiligheten hennes når fullmånen stiger og han blir en varulv. Han ender på et slaktetokt rundt i London, før han våkner naken i London Zoo uten å huske noe. Natten etter vender Jack tilbake sammen med Davids døde ofre for å be han begå selvmord en gang til

Men David vil fortsatt ikke dø, og en måned senere blir det en ny drapsrunde. Men han blir trengt opp i et hjørne av politiet, der også Alex kommer for å fortelle han at hun elsker han. Når David så går mot Alex, blir han skutt og når han dør blir han gradevis til et menneske igjen.

Roller 
 David Naughton .... David Kessler
 Griffin Dunne .... Jack Goodman
 Jenny Agutter .... Alex Price

Eksterne lenker 
 

Britiske skrekkfilmer
Skrekkfilmer fra USA
Filmer fra 1981
Skrekkfilmkomedier
Engelskspråklige filmer
Maskens sønn

Maskens sønn (originalt: Son of the Mask) er en amerikansk komedie fra 2005, og oppfølgeren til komediefilmen Masken fra 1994. Filmen er regissert av Lawrende Guterman, og er ansett som en fiasko på grunn av sitt budsjett på $84 millioner og sine billettinntekter på $17 millioner.

Handling 

Tim Avery (Jamie Kennedy), en fremadstormende tegneserietegner, føler seg uvillig til å bli far da han må ta vare på en baby med utrolige egenskaper. Babyen har merkelige krefter som han bruker til å torturere sin far. Babyen ble unnfanget mens hans far hadde på seg Lokes maske, en mytologisk maske som transformerer den som har den på seg til et manisk alter-ego som kan endre form. En baby med gudeliknende krefter kan virke ille, men det er også familiens hund, Otis, som forsøker å bruke masken for å få Tims oppmerksomhet. De virkelig dårlige nyhetene er derimot at Loke (Alan Cumming) ønsker masken sin tilbake, under kommando fra sin far, Odin.

Filmen er på bunnen en tegnefilm i kjent Per Ulv og Bippe Stankelbein-stil, med korte scener der Loke forsøker å finne barnet født av masken, siden han vet at om han finner barnet, finner han også masken. Til slutt finner Loke babyen, og en slåsskamp oppstår. Dette resulterer i at Odin tar Lokes krefter.

Loke kaller på Odin, og overbeviser ham om å gi tilbake kreftene for en time, slik at han kan hente tilbake masken. Han truer Avery til å møte opp med masken, hvis ikke vil han aldri se sin sønn igjen. Til slutt ender det hele i en kamp mellom Loke og Avery, til Loke innser at de er jevnt gode til å slåss, og lar babyen bestemme hvem som skal få masken. Babyen bestemmer seg for Avery. Odin kommer ned til jorden for å kjefte mer på Loke, noe som fører til at Avery bare gir masken til Loke, før Loke og Odin igjen drar opp til gudeverdenen i godt humør.

Rolleliste 
 Jamie Kennedy — «Tim Avery»
 Alan Cumming — «Loke»
 Ryan Falconer og Liam Falconer — «Alvey Avery»
 Traylor Howard — «Tonya Avery»
 Bob Hoskins — «Odin»
 Ben Stein — «Dr. Arthur Neuman»
 Peter Flett — «Mr. Kemperbee»
 Jane Ross — «Betty»

Stemmer 
 Richard Steven Horvitz — Hunden «Otis»

Annet 
 Filmen er på IMDb sin liste over de dårligste 100 filmene gjennom tidene.

Priser og nominasjoner

Den 26. Razzie-utdelingen 
 Vunnet: Verste oppfølger eller gjenskapelse
 Nominert: Verste film
 Nominert: Verste manus
 Nominert: Verste skuespiller (Jamie Kennedy)
 Nominert: Verste mannlige birolle (Alan Cumming)
 Nominert: Verste mannlige birolle (Bob Hoskins)
 Nominert: Verste regissør (Lawrence Guterman)
 Nominert: Verste par på skjermen (Jamie Kennedy og hvem som helst som måtte dele skjermen med ham)

Eksterne lenker 
 
 

Filmer fra 2005 
Filmkomedier fra USA
Eventyrfilmer fra USA
Razzie-vinnere
Engelskspråklige filmer
Filmer basert på tegneserier
Einangsteinen

Einangsteinen er en runestein som er  risset med den eldre futharken. Steinen står på en gravhaug øverst i Gardbergfeltet i Vestre Slidre i Innlandet fylke. Den er antatt å være fra 300-tallet, og er Nordens eldste runestein som står på sitt opprinnelige sted. Steinen har fått navn etter den nærliggende gården Einang. Einangsteinen og Barmensteinen fra Selje i Nordfjord er de eldste, norske runesteinene fra folkevandringstiden som fortsatt står der de ble reist. Den er registrert av Riksantikvaren med ID nr. 129134-3.

Steinen er en skive av grov skifer, omtrent halvannen meter høy og en meter bred, men er satt såpass dypt at den tilsynelatende er lavere. Tykkelsen varierer mellom 13 og .

Garbergfeltet er et usedvanlig stort gravfelt fra jernalderen, hvor det også er funnet mange kulturminner fra senere tidsaldre. Gravene i feltet dateres stort sett til andre halvdel av 4. århundre. Et sverd med romersk stempel er datert til tidlig 300-tall, og et bronsesmykke er datert til vikingtiden.

Teksten på steinen ble lest slik av Erik Moltke (med mellomrom satt inn):
ðagastiR runo faihido

Starten av innskriften mangler, og Moe foreslår at de manglende tegnene kan være ek gu.

Som kan tolkes:
[Jeg, Gud]gjest malte runeinnskriften, eller
[Jeg, Gud]gjest skrev runeinnskriften

Det er det svake, urnordiske verbet *faihian, her brukt i preteritum 1. person entall, faihido, som gir betydningen malte eller skrev.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Om Einangsteinen
 

Runesteiner i Norge
Kulturminner i Vestre Slidre
Runeinnskrifter
The Pet Goat

«The Pet Goat» (feilaktig også kjent som «My Pet Goat») er en amerikansk barnehistorie fra boken Reading Mastery II: Storybook 1 av Siegfried Engelmann og Elaine C. Bruner (ISBN 0-02-686355-3). Boken er en del av de 31 bøkene i Reading Mastery-serien publisert av forlaget SRA Macmillan for engelskundervisning ved den amerikanske barneskolen.

Historien ble offentlig kjent på grunn av at USAs president George W. Bush, som en del av en fotosesjon, leste i den til skolebarn i Florida da han ble informert om terrorangrepet 11. september 2001. Spørsmål og teorier rundt Bush' reaksjon til hendelsene 11. september fokuserte blant annet rundt at Bush fortsatte å lese i boken, selv etter at han ble informert om angrepet.

Handling

«The Pet Goat» er historien om en pikes kjælegeit som spiser alt den kommer over. Pikens foreldre ønsker å bli kvitt geita, men hun forsvarer den. Mot slutten av boken blir geita en helt da den stanger en biltyv helt til han gir opp. Et utsnitt fra boken er som følger:

«A girl got a pet goat. She liked to go running with her pet goat. She played with her goat in her house. She played with her goat in her yard. But the goat did some things that made the girl's dad mad. The goat ate things. He ate cans and he ate canes. He ate pans and he ate panes. He even ate capes and caps.»

Bush' lesing av boken i 2001
Kritikere av president Bush — Spesielt Michael Moore i filmen Fahrenheit 9/11 — har påstått at Bush' fortsatte lesing av boken etter at han ble underrettet om terrorangrepet den 11. september viser at han var ubesluttsom da han måtte avgjøre hva som skulle gjøres med terrorangrepet. Hans tilhengere på den andre siden, mener at han greide å beholde roen selv i kriseøyeblikket, og peker på at ifølge korrespondenten Bill Sammon fra «The Washington Times» var Bush' pressetalsmann Ari Fleischer bak i klasserommet og holdt opp en tavle der han hadde skrevet «IKKE SI NOE ENNÅ.»

Kort tid etter at Moores film ble vist på kino, solgte Amazon.com ut alle eksemplarene den hadde av boken, med en måneds etterbestilling. Noen anonyme spøkefugler skrev satiriske omtaler av boken, for eksempel: «Presidentmateriale, hele veien igjennom [...] Tempoet, ordvalget og layouten på hver side fanget fantasien min så mye at det tok meg omtrent syv minutter å komme til hektene igjen.» (Amazon har siden slettet disse omtalene.)

Lesingen av boken ble parodiert på MADtv, der man blir tatt med inn i Bush' tanker om at kjælegeita angriper Amerika.

Kilder
 Engelmann, Siegfried, and Elaine C. Bruner. Reading Mastery II: Storybook 1. Rainbow ed. Worthington, Ohio: SRA Macmillan/McGraw-Hill, 1995. (ISBN 0-574-10128-4)

Eksterne lenker
 En diskusjon på Google Answers om saken
 Artikkel i The Oregonian
 En video av Bush da han leser The Pet Goat
 En interessant dag: President Bush' bevegelser og gjerninger den 11. september 2001
 Hele teksten av The Pet Goat

Pet Goat, The
Pet Goat, The
Absolutt datering

Absolutt datering eller kronometrisk datering er en samlebetegnelse på metoder for spesifikk tidfesting av materiale. I motsetning til relativ datering, som baseres på stratigrafiske eller typologiske forhold, baseres absolutt datering på de kjemiske eller fysiske egenskapene i selve materialet som skal dateres. Til tross for navnet, vil disse dateringene aldri være fullstendig absolutte. Det vil alltid finnes feilkilder, som for eksempel feiltelling, bakgrunnsstråling og forurensning av prøver. Dateringsresultater er derfor alltid basert på sannsynlighetsanalyse og inkluderer en feilmargin som er basert på statistiske utregninger.

For å finne den absolutte alderen til bergarter benyttes radiometriske metoder. Det er innholdet av radioaktive grunnstoffer som gjør det mulig å bestemme deres alder. Radioaktive grunnstoffer virker som «geologiske klokker». Noen grunnstoffer som uran, har isotoper som er ustabile og sender ut radioaktiv stråling. (isotoper = atomer av samme grunnstoff med ulikt antall nøytroner i kjernen.) I løpet av en viss tid, halveringstiden, har halvparten av atomkjernene i en radioaktiv isotop spaltet seg. Av den grunn kan bergarter dateres. En vanlig teknikk er uran-bly-teknikken. Det finnes også en metode som heter C-14 metoden («karbon-fjorten»-metoden), denne metoden kan ikke brukes lenger tilbake enn ca. 80 000 år, konsentrasjonen av 14C og 12C må ha vært konstant de siste 80 000 årene.

Eksempler på absolutte dateringsmetoder er: 
Karbondatering
Kalium-argondatering
Dendrokronologi
Uranseriedatering
Fisjonspordatering
Termoluminescens
Optisk datering
Elektron-spinn resonansdatering
Varvkronologi
Arkeomagnetisme
Tefrokronologi

Dateringer av funn og strukturer basert på eksisterende kalendre eller historiske kronologier faller også inn under kategorien absolutt datering.

Dateringsmetoder
Arkeologisk metode
Kunsthistorie
Geologi
Louis Renault (jurist)

Louis Renault (født 21. mai 1843, død 8. februar 1918) var en fransk jurist. I 1907 ble han sammen med Ernesto Teodoro Moneta tildelt Nobels fredspris for arbeidet med fredskonferansen i Haag.

Referanser 

Franske jurister
Franske nobelprisvinnere
Nobelprisvinnere (fred)
Personer fra Autun
Fødsler i 1843
Dødsfall i 1918
Lucius Junius Brutus

Lucius Junius Brutus var grunnleggeren av den romerske republikk og etter tradisjonen en av de første konsulene i 509 f.Kr.

Ifølge Livius ble republikken grunnlagt da den siste kongen av Roma, Lucius Tarquinius Superbus, ble jaget fra byen. Kongens sønn, Sextus Tarquinius, skal ha voldtatt en adelskvinne ved navn Lucretia. Hun skal ha bedt sin familie og slektninger om å ta hevn, deretter hadde hun tatt sitt eget liv. Hennes slektninger skal ha startet et opprør som endte med at kongefamilien ble utvist av Roma og sendt i eksil til Etruria.

Lucretias enkemann, Lucius Tarquinius Collatinus og hennes bror, Lucius Junius Brutus, ble valgt til konsuler i den nye republikken. Marcus Junius Brutus, som senere var med på å drepe Julius Cæsar, hevdet å nedstamme fra Lucius Junius Brutus.

Referanser

Eksterne lenker 
 Livius.org: Lucius Junius Brutus

Romerske konsuler
Fødsler i 545 f.Kr.
Dødsfall i 509 f.Kr.
Elihu Root

Elihu Root (født 15. februar 1845 i Clinton i New York, død 7. februar 1937 i New York City) var en amerikansk jurist og politiker. Han var USAs utenriksminister fra 1905 til 1909.

I 1913 ble han tildelt Nobels fredspris for 1912 for sitt arbeid for etableringen av en internasjonal domstol i Haag og for at konflikter mellom stater skulle løses ved bruk av voldgift.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

 Om Elihu Root på nobeliana.com

USAs utenriksministre
USAs krigsministre
Senatorer fra New York
Advokater fra USA
Nobelprisvinnere fra USA
Nobelprisvinnere (fred)
Personer fra Oneida County i New York
Vincent Defrasne

Vincent Defrasne (født 9. mars 1977 i Pontarlier i Frankrike) er en fransk tidligere skiskytter. Defrasne er yrkesmessig knyttet til militæret, slik det er vanlig for skiskyttere i mange europeiske land. Han vant sin første verdenscupseier i Oberhof i januar 2006. Hans største prestasjon var da han vant olympisk gullmedalje på jaktstarten i Torino 2006, der han knivet lenge med tre nordmenn. Ole Einar Bjørndalen måtte melde pass på oppløpet, og Defrasne vant selv om han måtte ned på kne i siste sving da han tråkket på sin egen stav.

Kortfattet merittliste 

 Olympiske leker:
 Salt Lake City 2002: bronse på stafetten
 Torino 2006: gull på jaktstart, bronse på stafetten
 Verdensmesterskap:
 Pokljuka 2001: gull på stafetten
 Oberhof 2004: bronse på stafetten
 Antholz 2007: bronse på 12,5 km jaktstart
 Pyeongchang 2009: gull på mixed stafett
 Verdenscup:
 Sammenlagt: 7.-plass (2004/05)
 Enkeltrenn: En seier,  to andreplasser, en tredjeplass (per 1. mars 2006)

Referanser

Eksterne lenker 
  på fransk
 

Franske skiskyttere
Olympiske mestere for Frankrike
Olympiske bronsemedaljevinnere for Frankrike
Verdensmestere i skiskyting
Medaljevinnere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Frankrike under Vinter-OL 2002
Skiskyttere under Vinter-OL 2002
Medaljevinnere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Frankrike under Vinter-OL 2006
Skiskyttere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Frankrike under Vinter-OL 2010
Skiskyttere under Vinter-OL 2010
Personer fra Pontarlier
Fødsler i 1977
Deltakere under VM i skiskyting 1999
Deltakere under VM i skiskyting 2000
Deltakere under VM i skiskyting 2001
Deltakere under VM i skiskyting 2002
Deltakere under VM i skiskyting 2003
Deltakere under VM i skiskyting 2004
Deltakere under VM i skiskyting 2005
Deltakere under VM i skiskyting 2006
Deltakere under VM i skiskyting 2007
Deltakere under VM i skiskyting 2008
Deltakere under VM i skiskyting 2009