alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Gaupne

Gaupne (tidligere Gaupnefjord) er et tettsted og administrasjonssenteret i Luster kommune i Sogn og Fjordane. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar  og ligger innerst i Gaupnefjorden, en sidearm av Lustrafjorden.
Gjennom bygda går fylkesvei 55, som starter i Vadheim i Ytre Sogn og strekker seg hele veien til Lom i Gudbrandsdalen. Gaupne er en bygd i kraftig vekst og er det største tettstedet i kommunen. Gaupne kvar tidligere administrasjonssenter i Jostedal kommune.

Stedet
Gaupne ligger i nærheten av blant annet Jostedalsbreen, Sognefjellet/Jotunheimen og Urnes stavkirke og blir dermed mye brukt som utgangspunkt for turister. Stedet er omgitt av fjell og fjorder.

Gaupne har også idrettshall og kjøpesenteret Pyramiden. På høsten 2012 fikk Gaupne også et badeanlegg, Lustrabadet, som raskt har blitt veldig populært både i og utenfor kommunen. Bygda sitt idrettslag er Idrettslaget Bjørn og har både langrennsmiljø og fotballmiljø. Fotballaget spiller i 5. divisjon. Hver sommer arrangeres flere fester i Parken, en stevnearena med to scener. Flere kjente norske band og artister, blant annet Hellbillies, Erik og Kriss, Wig Wam, Cir.cuz, Sirkus Eliassen, Plumbo, DDE og Staut, har spilt her i tillegg til noen utenlandske, som Vikingarna og Smokie.

På lokal dialekt uttales Gaupne «Gåp'n», og en person fra Gaupne er en «gåpning». Fra Gaupne til Sogndal er det ca. 25 minutter med bil langs fylkesvei 55.

Industri
Ved industriområdet Gaupnegrandane, som ligger ligger ved Jostedøla sitt utløp har en del større bedrifter tilhold. Blant de større er dette AveryDennison NTP, Luster Mekaniske Industri, Statkraft og Digital Etikett AS. AveryDennison NTP AS ( tidl. NTP Gandrudbakken AS) er landets ledende leverandør av etiketter og merkesystemer for tekstil og konfeksjon. I tillegg innenfor grafisk industri produserer Digital Etikett AS etablert etiketter til næringsmiddelindustrien. Statkraft Region Midt-Norge(derav tidl. Breheimverkene) har regionadministrasjon for Statkrafts virksomhet fylkene i Vestland, Møre og Romsdal, og Trøndelag.

Luster Mekaniske Industri (LMI) ble etablert i 1981 og har spesialisert seg på prefabrikasjon av rørsystemer både til offshore og landbaserte anlegg. I samband med LMI sitt anlegg i Gaupne hadde også Subsea 7 Luster fabrikasjonsbase. Rørlengder på 600 meter ble sveiset til lengre lengder for bruk som olje og gassledninger. Dette anlegget ble lagt ned i 2010, da Subsea 7 sin nye base på Vigra stod ferdig og overtok oppgavene til spolebasen i Gaupne. I 2013 ble Luster flyklubb etablert, og det er anlagt enkel flystripe med grus på den 600 meter lange strekken spolebasen tidligere brukte.

Kjente personer fra Gaupne 
Sarah Fiskaa Haugen, Telemarkskjører

Lustrabadet
Gaupne fikk i 2012 Norges mest moderne badeland, Lustrabadet. I løpet av ett år hadde badet 59.000 besøkende.

Referanser

Eksterne lenker 
 Luster kommunes nettsider
 Lustrabadet sine nettsider

Tettsteder i Vestland
Bosetninger i Luster
Engler & demoner

For filmatiseringen av boken, se Engler & demoner (film).

Engler & demoner (engelsk: Angels & Demons) er en mysterie-roman fra 2000 som er skrevet av den amerikanske forfatteren Dan Brown. Den er den første boken hvor Robert Langdon dukker opp for å løse spektakulære kulturelle gåter. I Norge ble denne romanen gitt ut etter oppfølgeren Da Vinci-koden, som Langdon også opptrer i.

Handling  
Robert Langdon, en professor og ekspert på kunst, symboler og religion, blir hentet fra hjembyen Boston til atomkjerneforskningsanlegget CERN i Genève av toppsjefen Maximillian Kohler for å bistå ved etterforskningen av et mord. Fysikeren og presten Leonardo Vetra er drept på bestialsk vis, og har fått brent inn i brystkassen et ambigram med teksten «Illuminati». Det viser seg at Vetra har jobbet hemmelig med fremstilling av antimaterie, det ultimate «sprengstoff» som er over 100 ganger kraftigere enn en hydrogenbombe, og har produsert en farlig stor mengde av dette, «en hel dråpe». 
 
Antimaterien blir stjålet og en representant fra det arkaiske nettverket av vitenskapsmenn kalt «Illuminati» truer i en telefonsamtale med å bruke stoffet til å legge Vatikanstaten i ruiner som hevn for flere hundre år gamle overgrep fra den katolske kirke mot vitenskapen. Samtidig foregår det et konklave for valg av ny pave, og de fire mest aktuelle kandidatene er blitt bortført av Illuminati. Det haster med å finne antimaterien ettersom den er sikret i en beholder som bare har strømforsyning for et døgn. Når tiden er ute vil den annihilere i en voldsom eksplosjon. 
 
Langdon drar sammen med den dreptes datter og assistent Vittoria Vetra til Roma og får av kammerherre Carlo Ventresca, den avdøde pavens nærmeste, slippe til i Vatikanets arkiv på leting etter en veiviser langs illuminasjonsveien, som Langdon mener vil føre dem til de bortkomne kardinalene. Veiviseren, som er et dikt og en rebus, ble brukt i gammel tid av en gruppe vitenskapsmenn som ville drive sine virksomhet fri fra Vatikanets overvåkning. En desperat kamp mot tiden starter, og ferden går fra kirke til kirke gjennom Roma i forsøket på å redde kardinalene.

I Norge 
I Norge ble romanen første gang utgitt i 2004 på Bazars Forlag i Peter A. Lorentzens oversettelse. Romanen er også utgitt som illustrert praktutgave på samme forlag i 2005. Førsteutgivelsen skjemmes av mange ortografiske feil.

Om Engler og demoner

Faktafeil 
Sveitsergardens uniform blir av Brown påstått å være formgitt av Michelangelo, noe som er en folkelig myte.

Likheter med andre bøker 
Oppbyggingen av «Engler og demoner» har mange likheter med den mer kjente «Da Vinci-koden». «Engler og demoner» er den første romanen om Robert Langdon, og «Da Vinci-koden» kan sies å være en kopi av Browns formel.

Se også 
 Roma
 Vatikanstaten

Eksterne lenker 
 CERNs egen side om en del av teoriene som blir fremstilt i boken

Romaner fra USA
Spenningsromaner
Dan Brown
Bøker fra 2000
Økteren

Økteren er en innsjø i Skien kommune i Telemark. Den er en del av Falkumelvas nedbørfelt i Skiensvassdraget og har utløp til Økterelva, som munner ut i Fjellvatnet.

Referanser 

Innsjøer i Skien
Reservoarer i Vestfold og Telemark
Skiensvassdraget
Kildrummy Castle

Kildrummy Castle er en slottsruin i nærheten av Kildrummy i nordøstlige Skottland. Det ligger i Aberdeenshire, ikke langt fra Aberdeen. Festningen er fra begynnelsen av 1200-tallet og antas å ha blitt reist av Donald, jarlen av Mar, en nevø av Robert Bruce.

Historie 
Det har blitt beleiret et antall ganger opp gjennom historien, først i forsvar av familien til Robert Bruce i 1306 og deretter beleiret på nytt i 1335 av David, lorden av Atholl. Ved denne anledningen holdt lady Christian (Christina) Bruce unna angriperne inntil hennes ektemann sir Andrew Moray kom til unnsetning.

I 1361 var det en strid mellom kong David II av Skottland og kongens fetter Thomas, jarl av Mar. Kongen beleiret festningen og erobret den. Han utpekte deretter Walter Moigne som bestyrer inntil videre. Thomas dør i 1377 uten arving som den siste jarl av Mar fra den gamle keltisk gren. Hans eneste søster, Margaret, gift med William, 1. jarl av Douglas, blir grevinne av Mar og Garioch i hennes egen rett og blir etterfulgt av datteren Isabel, grevinne av Mar og Garioch, som giftet seg med Sir Malcolm Drummond, en bror av Annabella, Robert III av Skottlands dronning.

I 1402 blir Malcolm angrepet i sitt eget slott av en gjeng bøller, leid av Alexander Stewart, helten fra Harlow, som overmannet og mishandlet ham inntil han døde. Isabel oppholdt seg i Kildrummy Castle som enke, barnløs og ubeskyttet. Sommeren 1404 erobret Alexander Stewart festningen og tvang enken til å gifte seg med ham, og overtar dermed alle hennes titler og landeiendommer. Stewarts forbindelse til den kongelige familie beskyttet ham fra dette overgrepet.

I 1435 ble festningen overtatt av Jakob I av Skottland og ble kongelig eiendom inntil det ble gitt til lord Elphhinstone i 1507. Festningen gikk videre fra Elphinstone til Erskine før det ble forlatt i 1716 som en følge av fiaskoen med jakobittopprøret.

Beskrivelse 
Kildrummy Castle var skjoldformet med seks uavhengige tårn. Utstrakte jordverker beskyttet slottet, inkludert en tørr vollgrav og en dyp sluk. Det meste av slottets fundament er fortsatt synlig sammen med det mest av første etasje. Arkeologiske utgravninger i 1925 avslørte dekorative steinfliser og spor etter krigføring.

I dag eies ruinene av foreningen Historiske Skottland. Et hotell som bærer slottets navn, Kildrummy Castle Hotel, er blitt bygd på slottets område med utsikt over ruinene.

Eksterne lenker 
 
 Bilder av slottsruinen 
 En rekonstruksjon av festningen
 Earldom and Earls of Mar, chapter II (omhandler Kildrummy Castle
 Kildrummy Castle - Undiscovered Scotland: The Ultimate Online Guide

Borger i Skottland
Vernede byggverk i Aberdeenshire
Arkitektur i 1250-årene
Ruiner i Skottland
Beauforts skala

Beauforts skala er en skala og måleenhet som brukes for å måle og uttrykke vindstyrke. Den ble utviklet og oppkalt etter den engelske admiralen Francis Beaufort tidlig på 1800-tallet. Ideen var å definere vindstyrken ut fra nødvendig seilføring på fullriggede orlogsfartøy (man of war) som var den vanligste skipstypen i den britiske marinen på den tiden.

Inndeling av skalaen 
Skalaen fikk 13 nivåer. I dag refereres det til nivåtallene som eksempelvis «Bf 9». Men den opprinnelige skalaen hadde kvalitative beskrivelser av effekten vinden hadde på seilføringen fra «Akkurat nok til styrefart» til «Det som ingen seil kan tåle».

Nivåene 0-4 omfatter vindstyrker der fartøyet kan forventes å ha alle seil satt, 5-9 omfatter seilsettingen som kreves for å beholde manøvreringsevnen i en stridssituasjon og 10-12 omfatter seilføring for å overleve. Senere tiders meteorologer (International Meteorological Committee, 1946) har lagt til trinn 13-17 for å omfatte også de vindstyrker som kan oppstå i tropiske orkaner, tornadoer (skypumper) m.m., men de er normalt ikke tatt med når skalaen presenteres i en populærsammenheng.

Bakgrunn 
På 1800-tallet fantes det en rekke vindskalaer rundt om i verden og det er et slumpetreff at nettopp Beauforts har overlevd og blitt en universell standard – en slump der den gjengse historieskrivningen, to oppfinnelser og en værkatastrofe spiller viktige roller. Beauforts skala ble antatt som en standard av Royal Navy i 1838, Samuel Morse oppfant telegrafen i 1837, T.R. Robinson oppfant skål-anemometeret for vindmåling i 1846 og i slaget ved Sevastopol i 1854 slo en overraskende vinterstorm store deler av de franske og engelske flåtene til pinneved. Mot denne bakgrunnen oppstod det et behov for å kunne varsle plutselige omslag i været, og løsningen ble oppdaget da fremsynte personer i admiralitetet koplet sammen de nye eksakte vindmålingene og muligheten for ved hjelp av Beauforts sifrer å kunne telegrafere prognoser til flåteenhetene.

På 1900-tallet kom skalaen til å bli tolket på ulike måter i samband med at man forsøkte å oversette skalaens nivåer til en felles standard med angivelser av vindhastighet og meteorologiske benevninger – et komplisert skritt, dels med tanke på ulike enhetssystem og dels ettersom orlogsfartøys seilsetting ikke lengre var allmenn kunnskap. Gradvis vokste en felles standard frem, og ved midten av 1900-tallet hadde de nye vindstyrkebetegnelsene slått ut Beauforts sifre i de fleste sammenhenger utenom i skipsloggbøkene.

Skalaen 

Styrkebetegnelsene og hastighetsintervallene refererer seg til vindens middelverdi. Ved instrumentmålinger nyttes gjennomsnittet for 10 minutter, forvent derfor sterkere vind i kastene.

Ved bedømming av styrken og eventuelle skader som følge av orkaner i Nord-Amerika anvendes Saffir–Simpson-skalaen.

Bølgehøyde i meter

Eksterne lenker 
 Beauforts skala , fra nettsidene til yr.no

Vind
Hastighet
Skalaer
Carl David Anderson

Carl David Anderson (født 3. september 1905 i New York, død 11. januar 1991 i San Marino, California) var en amerikansk eksperimentell fysiker. Han var født i New York City, foreldrene var svenske immigranter. Han studerte fysikk ved California Institute of Technology hvor han tok en doktorgrad i 1930. 

Under ledelse av Robert A. Millikan begynte han å studere kosmisk stråling. Mens han gjorde forsøk med tåkekammer, oppdaget han uventede spor av subatomære partikler. Fra fotografier av partikkelbanene forutsa han at dette var skapt av partikler med samme masse som elektroner, men med motsatt elektrisk ladning. Oppdagelsen understøttet Paul Diracs teoretiske beregninger om at det fantes et positron. Anderson oppnådde også et direkte bevis for at positronet eksisterte ved å sende gammastråler skapt av thoriumkarbid (ThC'') inn i andre materialer, noe som førte til at det ble dannet positron-elektron par. Oppdagelsen av positronet førte til at Anderson fikk Nobelprisen i fysikk i 1936 sammen med Victor Hess.

Samme år, i 1936, var Anderson med på å oppdage den subatomære partikkelen muon (i begynnelsen også kalt 'mu-meson') som er 207 ganger tyngre enn elektronet.

Artikler 
  C.D. Anderson, "The Positive Electron", Phys. Rev. 43, 491 (1933)

Referanser

Eksterne lenker 

  Nobelprisvinnere, Carl David Anderson

Fysikere fra USA
Nobelprisvinnere fra USA
Nobelprisvinnere (fysikk)
Medlemmer av American Academy of Arts and Sciences
Personer fra USA av svensk opphav
Personer fra New York City
Fødsler i 1905
Dødsfall i 1991
Bardufoss

Bardufoss (nordsamisk: Beardogorži, kvensk: Partafossi) er et tettsted med poststed (9325 Bardufoss) og handelssentrum i Målselv kommune, som består av de tre bydelene Andslimoen, Andselv og Heggelia. Bardufoss har et samlet innbyggertall på 2 658 (26. oktober 2021, SSB). Her ligger Bardufoss lufthavn, som betjener Midt-Tromsregionen. Europavei 6 går gjennom Bardufoss. 

Bardufoss har også videregående skole med de fleste praktiske fag som flyfag, byggfag, elektrofag og mye mer, i tillegg til idrettsfag og studieforberedende fag. Skolen ligger på Rustahøgda, mellom Andselv og Heggelia, sammen med ungdomsskolen og Næringshagen i Målselv. Her holder Forsvarets høgskole til med ledelsen av Forsvarets kompetanse- og utdanningssenter og Forsvarets studiesenter med studietilbud på høyskole- og universitetsnivå. Polarbadet og Bardufosshallen ligger like ved.

Mange av dem som bor på Bardufoss er tilknyttet Forsvaret. De to militærleirene Rusta og Heggelia, med fellesbetegnelsen Bardufoss leir, utgjør det militære tyngdepunktet i Troms sammen med Maukstadmoen leir i Øverbygd og Setermoen leir i nabokommunen Bardu. Heggelia leir og Rusta leir ligger ca. 500 m fra hverandre. 

Mellom Rusta og Heggelia leir ligger Istindportalen, som er et velferdsbygg for Forsvaret, med Velferdstjenesten og utstyrsdepot for soldatene, samt kino, idrettshall og kiosk for sivile. Istindportalen huser også fellesbibliotek for Forsvaret og Målselv kommune, samt Kulturskolen i Målselv. 

I Bardufoss sentrum, Andselv, finnes dagligvarebutikker, bar/klubb, apotek og Vinmonopolet. I Sundlia ligger også administrasjonen for Midt-Troms Museum. Nær Bardufoss ligger også skianlegget Myrefjell og Målselvfossen.

På Andslimoen ligger blant annet helsesenter, tannklinikk, Haraldvollen, samisk skole, slakteriet Nortura, en av landets største caravanforhandlere og flere bilforhandlere.

Delområde Bardufossområdet 
Bardufossområdet omfatter 3 av 5 statistiske delområder i kommunen. Området omfatter i hovedsak de tre ovennevnte tettstedene: Andselv, Andslimoen og Heggelia. Området har et areal på 3,35 km².

Delområdet består av følgende seks grunnkretser (innbyggertall 2021):
 Andslimoen (538)
 Andselv (1179)
 Heggelia (941)

Utvikling i folketallet de senere år:

Eksterne lenker 
 

Bosetninger i Målselv
Byer i Troms og Finnmark
Standard Liège

Royal Standard de Liège, populært kalt Standard Liège, er en belgisk fotballklubb som spiller i Jupiler League. Klubben ble stiftet i 1898, og spiller hjemmekampene sine på Stade Maurice Dufrasne i Liège. Byen Liège ligger i provinsen Liège, som er den østligste provinsen i delstaten Vallonia.

Meritter

Spillerstall 
Oppdatert 30. mars 2022.

Utlånte spillere

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fotballag i Belgia
Fotballag etablert i 1898
Liège
1898 i Belgia
Filistere

Filistere (hebraisk: פְלִשְׁתִּים‎, p'lishtim) var et folk som i Midtøstens jernalder bodde ved Middelhavet på sørkysten av Kanaan, og i senere tider har dette området blitt referert til som Filistia og dekket omtrent det samme området som dagens Gazastripen.

Filisternes opprinnelse har blitt debattert av forskerne. Det er ikke nok informasjon om filisternes opprinnelige språk til å relatere det til noe annet språk. Bibelen og relatert tradisjon har differensiert de opprinnelige filisterne i tiden til Abraham som ble kalt for avvittere og senere ble erobret av kaftorene som erstattet dem. Det er teoretisert at de senere filisterne hadde sine opprinnelse fra «havfolkene» som er like mystiske i sitt opphav.

Moderne arkeologi har også antydet en tidlig kulturell forbindelse med mykensk kultur i oldtidens Hellas.

Selv om filisterne adopterte den lokale kanaanittiske kulturen og språket før de etterlot noen skreven tekst (og senere adopterte arameisk språk), har en indoeuropeisk opprinnelse blitt foreslått for de håndfull av kjente filistiske ord som har overlevd som lånord i hebraisk.

Etymologi 
Etymologien av ordet inn i norsk er fra senlatin Philistinus, fra sengresk Philistinoi (Phylistiim i Septuaginta, den greske gammeltestamentlige Bibelen), fra hebraisk P'lishtim, (Se «Første Samuelsbok» 17:26, 17:36; «Andre Samuelsbok» 1:20; «Dommernes bok» 14:3), «folket fra P'lesheth» («Philistia»); sammenlign med akkadisk Palastu, egyptisk Palusata; ordet er kanskje folket navn på dem selv.

Bibelske forskere har ment å spore ordet til det semittiske rotordet p-l-sh (hebraisk: פלש‎) som betyr å dele, gå gjennom, å rulle inn, dekke eller invadere, med en mulig betydning i dette navnet som «innvandrer» eller «invaderer».

En annen teori, foreslått av Jacobsohn og støttet av andre, er at navnet er avledet fra det attesterte illyriske beliggenheten Palaeste, og innbyggerne på dette stedet ville ha blitt kalt Palaestīnī i henhold til normal grammatikalsk praksis.

Betegnelse på selvgod person
I en ikke-historisk sammenheng refererer ordet «filister» generelt til en selvgod og intolerant person, en person som er styrt av materialisme og vanligvis forakter intellektuelle eller kunstneriske verdier, uvitende om kunst og kultur og utøver streng moral (i negativ betydning) eller er uvitende i et visst område av kunnskap. Filister er med andre ord synonymt med en småskåren spissborger. Denne betydningen oppsto i tysk studentsjargong og henviste nedlatende til en «ikke-student».

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Corinne Mamane Museum of Philistine Culture

Oldtidsfolk
Folkeslag i Den hebraiske bibel
Gunnar Martinsen

Gunnar Martinsen (født 16. november 1916, død 14. mars 1994) var en norsk sanger, tenor, dirigent og sangpedagog.

Utdannelse 
Gunnar Martinsen studerte hos blant annet K. Aagaard Østvig i Oslo og hos den danske tenorsangeren Aksel Schiøtz i København samt Torrelli i Paris.

Karriere 
Martinsen debuterte i Oslo i 1949, og var lærer ved Musikkonservatoriet i Oslo fra 1957 og på Huseby offentlige Blindeskole fra 1959. Han ble førsteamanuensis ved Norges musikkhøyskole fra 1973, og var i mange år leder for blant annet Drammens mannskor. 

I en årrekke var han solist ved oppføringer av store pasjoner og oratorier i blant annet Oslo domkirke i over 20 år fra 1960-tallet og frem til 1980-tallet hvor han sammen med domorganist Rolf Karlsen og Oslo domkantori og musikere fra Filharmonien var solist i den årvisse Pasjon av Johann Sebastian Bach i Oslo domkirke. Oftest var det Bachs store Matteuspasjonen eller innimellom Bachs andre store pasjon Johannespasjonen som sto på programmet i helligdagene i påsken. Dette er to store verk som varer i over 3 timer og som er lidelsesfortellingen i Bibelens Det nye testamentet fortalt via resitativer (tenor) og arier og korpartier med orkester og instrumentalsolister.

Musikklærer 
Gunnar Martinsen hadde en spesiell evne til å lære bort sin egenutviklede sangteknikk hvor avspenning var et vesentlig ledd i hans teknikk. Noe av det man spesielt la merke til når han sang selv var den meget begrensede åpning i munnen under fremførelsen av sangen og likevel hadde han en særegen og flott lyrisk tenorstemme som egnet seg spesielt godt til kirkemusikk.

Gunnar Martinsen er beskrevet som av «den eldre skole» og meget ærlig i sin bedømning av elever, og var vesentlig strengere mot elever som var kommet inn på høyskolen enn de elever som var privatister. Dette gjorde nok at han fikk noen elever som ikke likte hans ærlige bedømming av sin egen ferdighet og fremgang.

Referanser

Kilder 
 Hildur og Oddveig Sandstad: «Gunnar Martinsen», nekrolog i Aftenposten 29. mars 1994 

Norske sangere
Norske dirigenter
Norske pedagoger
Fødsler i 1916
Dødsfall i 1994
Arne Sandstø

Arne Sandstø (født 21. oktober 1966) er en norsk fotballtrener og tidligere -spiller fra Bergen. Han har siden januar 2016 har vært hovedtrener for Grimstad-klubben Fotballklubben Jerv.

Som spiller har han spilt for Bergen Nord, Brann, Varegg, Tennis Borussia Berlin, Hertha Berlin, Lillestrøm og Odd Grenland.

Sammen med Gaute Larsen delte han  treneransvaret for eliteserielaget Odd Grenland, en jobb som han overtok i 1999 etter Tom Nordlie. I 2000 ledet han Odd Grenland til norgesmesterskap. 

Arne Sandstø ble løst fra sin kontrakt i Odd 28. september 2007, etter 7 år som trener i klubben. Etter det ble han blant annet koblet til Aalesund, men ble 4. november 2007 klar som ny hovedtrener for . Han forlot  i november 2008. Da hadde han ledet klubben til nytt opprykk. Høsten 2009 var Sandstø hovedtrener for Notodden Fotballklubb. Etter sesongen 2009 ble han klar som trener for Løv-Ham. I slutten av mai 2011 sa han opp jobben i Løv-Ham for å bli trener for Sandefjord Fotball.

I 2016 ble han trener for  i Grimstad. I 2021 ble laget nummer tre i OBOS-ligaen og rykket opp i eliteserien etter å ha vunnet kvalifiseringen til Eliteserien 2022.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske fotballspillere
Norske fotballtrenere
Fotballspillere for SK Brann
Fotballspillere for Lillestrøm SK
Fotballspillere for Hertha BSC Berlin
Fotballspillere for Odds ballklubb
Fotballtrenere for Odds ballklubb
Fotballtrenere for IK Start
Fotballtrenere for Sandefjord Fotball
Personer fra Bergen kommune
Annine Qvale

Annine B. Qvale Gjesvik (født 28. april 1963, død 27. november 2014) var en norsk maler, illustratør og barnebokforfatter. Hun var utdannet ved blant annet Oslo Tegne- og Maleskole 1983–1987, og deltok på flere utstillinger med oljemaleriene sine. Qvale tegnet også til sine egne og andres barnebøker.

Qvale hadde en rekke tillitsverv i billedkunstnerorgansasjoner, deriblant Norske Billedkunstnere og Landsforeningen Norske Malere. I 2012 og 2013 var hun nestleder i Norske barne- og ungdomsbokforfattere.

Bokutgivelser

Barnebøker med egne tekster og illustrasjoner 
 2001: Kastanjefolket
 2002: Vår hos Kastanjefolket
 2004: Formel og Pi, billedbok
 2007: Bokbærerne, billedbok

Illustrasjonsoppdrag 
 2005: Den store boken med eventyr
 2010: Den store Teskjekjerringboka
 2011: Teskjekjerringa som prinsesse Pompadur

Referanser

Eksterne lenker 

 Annine Qvales hjemmesider
 Presentasjon på Gyldendals forfattersider
 Bjørn Ingvaldsen. «Annine Qvale (1963-2014)», nbuforfattere.no, 4.12.14

Norske barnebokforfattere
Norske billedkunstnere
Norske illustratører
Nordagutu

Nordagutu er et tettsted i Sauherad kommune i Telemark. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar . Nordagutu stasjon er en del av Bratsbergbanen, og stasjonen er knutepunkt mellom Vestfoldbanen og Sørlandsbanen. Det gammelnorske navnet var «Norðangata» som betyr «nord for vegen», jamfør Norðragøta på Færøyene.

Referanser 

Tettsteder i Vestfold og Telemark
Bosetninger i Midt-Telemark kommune
Sauherad