alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Terents

Publius Terentius Afer (født 185 f.Kr. død 159 f.Kr.), også kjent som Terents, var en romersk komedieforfatter. Tilnavnet Afer, «afrikaneren», forteller om hans opprinnelse, kanskje fra Kartago eller det romerske området i Libya. Terentius Lucanus, en romersk senator, førte Terentius til Roma som slave, utdannet ham og senere, imponert over hans evner, friga ham. Terentius døde i ung alder, antagelig i Hellas, eller på reisen tilbake til Roma. Han rakk bare å skrive seks komedier, samtlige utgitt i årene 166-160 f.Kr., men de er alle bevart for ettertiden.

Terentius er ved siden av Plautus den viktigste romerske komediedikteren. Han er mindre djerv, og kjennetegnet for hans komedier er et velpleiet språk og en raffinert komikk. Han framstilte det borgerlige hverdagslivet med dets ekteskapelige stridigheter, kjærlighetseventyr og uvørne sønner. Forbildet var, som hos Plautus, de greske nykomedier, særlig Menander.

Et berømt sitat hos Terentius er: «Homo sum, humani nihil a me alienum puto», eller «Jeg er et menneske, intet menneskelig er meg fremmed.» Dette kom i hans stykke Heauton Timorumenos.

Verker 
 Adelphoe eller Brødrene (160 f.Kr.). 
 Andria eller Piken fra Andros (166 f.Kr.). 
 Eunuchus eller Eunukken (161 f.Kr.). 
 Heauton Timorumenos eller Selvplageren (163 f.Kr.). 
 Hecyra eller Svigermoren (160 f.Kr.). 
 Phormio (161 f.Kr.).

Referanser

Eksterne lenker 
 Seks stykker av Terentius hos Latin Library (latin)
 Andria hos Perseus Digital Library (engelsk)
 Hecyra hos Perseus Digital Library (engelsk)
 Heautontimorumenos hos Perseus Digital Library (engelsk)
 The Eunuch hos Perseus Digital Library (engelsk)
 Phormio hos Perseus Digital Library (engelsk)
 The Brothers  hos Perseus Digital Library (engelsk)

Romerske forfattere
Latinspråklige forfattere
Nicolas Flamel

Nicolas Flamel (født 1330 i Pontoise, død 1418) i Paris) var en fransk alkymist som levde på 1300- og 1400-tallet. Huset han bodde i, står i Paris den dag i dag, 51 rue de Montmorency (3. arrondissement), og ble bygd i 1407.

Flamel sies å ha vært den mest talentfulle europeiske alkymist gjennom tidene. Det er sagt at han nådde begge de to magiske målene i alkymi, som var hovedmålet i hans fag: han klarte å lage de vises stein, og både han og hans kone Perenelle oppnådde udødelighet. 

Flamel er antatt å ha fått en mystisk bok av en fremmed, skrevet av en person fra oldtiden kalt Abraham Jøden. Boken var full av kabbaliske ord på gresk og hebraisk. Flamel gjorde det til sitt livsverk å forstå teksten og disse tapte hemmeligheter. Han dro til universiteter i Andalucía for å rådspørre jødiske og muslimske autoriteter. I Spania møtte han en mystisk mester som lærte han å forstå manuskriptet. Det gikk rykter om at «Mesteren» var en adept, eller en vismann, som hadde studert den samme lære som de tre vise menn i bibelen. Adeptens navn var Mester Canches, og han studerte medisin og var på vei til Paris. Men på veien ble han syk og døde. Flamel gravla Mester Canches i Orléans, og lærte å oversette boken. Dette lærte Flamel de grunnleggende hemmelighetene om hvordan å utføre Magnum Opus og formularen for forandring av et grunnmetall til gull, og til å fremsille et livseliksir. 

Etter hjemkomsten fra Spania kunne Flamel bli rik. Kunnskapen han tilegnet seg på veien, gjorde han til en mester i alkymi. Flamel ble en donator som utstyrte sykehus og kirker med utbytte av sitt alkymiske arbeid. Han fikk kompliserte alkymiske symboler skrevet på en gravsten, som sto i De hellige uskyldiges kirke i Paris, men den står nå i Musèe de Cluny. Hans grav derimot, er tom. Noen mener den ble tømt av folk som søkte alkymistens hemmeligheter, mens andre mener han oppnådde sitt mål om udødelighet.

Nicolas Flamel i populærkultur 
 Nicolas Flamel nevnes i boken «Harry Potter og de vises stein», som en venn av Humlesnurr og den eneste som har lyktes i å lage de vises stein
 Nicolas Flamel nevnes i boken «Da Vinci-koden» av Dan Brown, som en del av "Sion-ordenen".
 Nicolas Flamel nevnes i filmen «As Above, So Below» som den som laget de vises stein og legenden om hans tomme grav.
 Blog "Los secretos del inmortal Nicolas Flamel"

Referanser

Personer fra Pontoise
Alkymister
Dødsfall på 1400-tallet
Farmen

Farmen er en norsk realityserie som har gått på TV 2 siden 2001. Konseptet går ut på at 12–14 mennesker skal bo på en gård uten moderne hjelpemidler, slik det var for 100 år siden. Her skal de overleve ved å samarbeide så godt som mulig. I hver uke må to utvalgte deltakere kjempe en duell der den tapende part må forlate farmen. Programmet ble ledet av Gaute Grøtta Grav fra 2004 til 2019. Han var forøvrig seriens første vinner.

Det har blitt sendt en kjendisversjon av programmet under navnet Farmen kjendis siden 2017.

Programmet produseres av Strix Television.

Serien har vunnet Gullruten tre ganger: femte sesong vant klassen beste reality (konkurranse) under Gullruten 2013, Andreas Nørstrud ble kåret til årets deltaker samme år mens serien ble kåret til beste grønne produksjon under Gullruten 2022. I tillegg har Farmen kjendis vunnet to Gullrute-priser.

Farmen har vært en av de mest sette program på TV 2 med 2014-sesongen på topp.

Regler
Hver uke har tre av deltakerne roller som storbonde, førstekjempe og andrekjempe. Storbonden blir valgt av deltakeren som ble slått ut sist uke. Førstekjempen blir valgt av storbonden, og førstekjempen velger andrekjempe. Andrekjempen velger så en gren, før første- og andrekjempen møtes i en tvekamp, der taperen må forlate gården (farmen).

Hver uke har deltakerne et ukes-oppdrag de skal løse. Hvis de greier det vil storbonden få en finalekniv, og deltakerne vil få en sum penger de kan handle mat for.

I tvekampen andrekjempen velge mellom seks grener. Grener som har vært tilgjengelige i de forskjellige sesongene er: bryting, kunnskap, staurbæring, øksekast, slegge, saging, tautrekking, vardebygging, tenning av bål, bæring av vann, tømmerstokkrulling, melkespannholding og melkespannkasting.

Generell oversikt

Farmen

Farmen kjendis

Internasjonale utgaver

Priser og nominasjoner

Fotnoter

Sesonger

Se også 
 Liste over norske Reality-TV-serier

Referanser

Eksterne lenker 
  Farmen sine offisielle nettsider (TV 2, 2015)

 
Gullruten for beste TV-program
TV-program med Gullrute-vinnere
Norske TV-serier fra 2000-årene
Norske TV-serier fra 2010-årene
Norske reality-TV-serier
TV-produksjoner på norsk TV 2
Norske TV-serier fra 2020-årene
Tomasz Sikora

Tomasz Sikora (født 21. desember 1973 i Wodzisław Śląski) er en tidligere polsk skiskytter. Han begynte med skiskyting da han var 15 år gammel. Han representerte klubben Dynamit Chorzów.

Sikora ble verdensmester på 20 km i Antholz i VM i skiskyting 1995. I tillegg tok han sølv på 20 km i VM i skiskyting 2004 i Oberhof og sølv på fellesstarten i OL i Torino i 2006. Hans beste verdenscupsesong var 2008/09, da han ble nummer to sammenlagt og tok seks pallplasseringer.

Han la opp etter 2011/12-sesongen.

Internasjonale resultater
All results are sourced from the International Biathlon Union.

Olympiske leker
1 medalje (1 sølv)

*Jaktstart ble lagt til som øvelse i 2002, mens fellesstart ble lagt til i 2006.

Verdensmesterskap
3 medaljer (1 gull, 1 sølv, 1 bronse)

*Under OL-sesongene blir bare VM-konkurranser bare avholdt for øvelser som ikke er på det olympiske programmet.
**Lag-øvelsen ble fjernet som øvelse i 1998, og jakt ble lagt til i 1997 med fellesstart ble lagt til i 1999 og mixed stafett i 2005.

Meritter verdenscupen 
 Verdenscupen
 Sammenlagt: 2.-plass (2008/09-sesongen)
 Enkeltrenn: Fem seire, åtte andreplasser, åtte tredjeplasser

Referanser

Eksterne lenker 
 

Polske skiskyttere
Verdensmestere i skiskyting
Deltakere for Polen under Vinter-OL 1994
Skiskyttere under Vinter-OL 1994
Deltakere for Polen under Vinter-OL 1998
Skiskyttere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Polen under Vinter-OL 2002
Skiskyttere under Vinter-OL 2002
Medaljevinnere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Polen under Vinter-OL 2006
Skiskyttere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Polen under Vinter-OL 2010
Skiskyttere under Vinter-OL 2010
Personer fra Wodzisław fylke
Deltakere under VM i skiskyting 1995
Deltakere under VM i skiskyting 1996
Deltakere under VM i skiskyting 1997
Deltakere under VM i skiskyting 1998
Deltakere under VM i skiskyting 1999
Deltakere under VM i skiskyting 2000
Deltakere under VM i skiskyting 2001
Deltakere under VM i skiskyting 2002
Deltakere under VM i skiskyting 2003
Deltakere under VM i skiskyting 2004
Deltakere under VM i skiskyting 2005
Deltakere under VM i skiskyting 2006
Deltakere under VM i skiskyting 2007
Deltakere under VM i skiskyting 2008
Deltakere under VM i skiskyting 2009
Deltakere under VM i skiskyting 2012
Per Jansen

Per Johan Jansen (født 14. desember 1941, død 8. august 2022) var en norsk skuespiller.

Han gikk ut fra Teaterhøgskolen i 1965 og spilte siden ved en rekke teatre, blant annet Det norske teatret, Oslo Nye Teater, Hålogaland Teater, Nationaltheatret og Den Nationale Scene. Har var dessuten aktiv i både Riksteatret og Fjernsynsteatret. 

Jansen filmdebuterte i Klimaks i 1965. Deretter medvirket han i blant annet Balladen om mestertyven Ole Høiland (1970), Kjærleikens ferjereiser (1979), Hud (1986), Drømmeslottet (1986), En håndfull tid (1990), Høyere enn himmelen (1993), Den som frykter ulven (2004), En folkefiende (2005) og Varg Veum – Bitre blomster (2007). 

Jansen var også kjent fra flere TV-serier. Han hadde roller i blant annet Brødrene Dal og spektralsteinene, Vertshuset den gyldne hale og Fortuna. Han spilte dessuten en av de mest sentrale rollene i slektskrøniken Vestavind på NRK.

Filmografi (utvalg) 
 
 
 
 
 
 
 1989 – Sigurd Drakedreper
 1988 – Sweetwater
 
 
 1985 – Adjø solidaritet

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske skuespillere
Skuespillere ved Nationaltheatret
Skuespillere ved Hålogaland Teater
Folk og røvere i Kardemomme by (film)

Folk og røvere i Kardemomme by er en norsk-svensk barnefilm fra 1988. Filmen er basert på Thorbjørn Egners barnebok med samme navn og var regissert av Bente Erichsen. Rollen som de tre røverne Kasper, Jesper og Jonathan spilles av Sverre Anker Ousdal, Øivind Blunck og Jon Eikemo.

Handling
Handlingen utspiller seg i den lille byen Kardemomme, som styres med mild hånd av den snille politimester Bastian. Utenfor byen bor de tre røverne Kasper, Jesper og Jonatan sammen med løven sin som alltid er sulten. I byen bor også den strenge tante Sofie, Tobias i tårnet som ofte tar feil av været.

Rolleliste 
 Sverre Anker Ousdal - Kasper
 Øivind Blunck - Jesper
 Jon Eikemo - Jonathan
 Brasse Brännström - Overkonstabel Bastian
 Kjersti Døvigen - Tante Sofie
 Lasse Åberg - Trommeslager Hagerup
 Sigve Bøe - Sporvognsfører Syversen 
 Grynet Molvig - Fru Bastian
 Henki Kolstad - Tobias
 Arve Opsahl - Kjøpmann Berg
 Jon Skolmen - Pølsemaker
 Sven-Bertil Taube - Barberer Sørensen
 Kaja Glomm - Kamomilla
 Odd Grythe - Musikklærer Andersen
 Karl Sundby - Baker
 Reidar Sørensen - Silius
 Marius Rypdal - Tommy
 Jacob L. Holmboe - Remo

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske barnefilmer
Filmer fra 1988
Norske filmer fra 1980-årene
Norskspråklige filmer
Filmer basert på verk av Thorbjørn Egner
Norske filmmusikaler
Kihnu flyplass

Kihnu flyplass  er en flyplass på øya Kihnu i Estland. Flyplassen ligger ved landsbyen Sääreküla. Flyplassens ICAO-kode er EEKU. Den har ingen IATA-kode.

Flyplassen har to kryssende, gressdekkede rullebaner på 600 meters lengde og 60 meters bredde. Rullebanene har baneretninger 16 og 34, og 04 og 22. Rullebanene har ikke lys, og det er ikke navigasjonssystemer på flyplassen. Derfor er flyplassen kun sertifisert til bruk i dagslys.

Kihnu flyplass har ruteflygninger hovedsakelig om vinteren og våren, når isforholdene i Pärnu-bukta gjør fergetrafikk til fastlandet umulig. Ruteflygningene opereres av Air Livonia med små Antonov An-28-fly. Små privatfly bruker flyplassen sommerstid.

Kihnu flyplass er eid av AS Pärnu Lennujaam (Pärnu lufthavn).

Flyplassledelsen advarer om at flyplassen ikke er gjerdet inn, så flygere som ønsker å lande utenom flyplassens åpningstid må forsikre seg om at det ikke er mennesker, dyr eller andre hindringer på rullebanene før landing.

Eksterne lenker
 Kihnu flyplass (engelsk)

Flyplasser i Estland
Kihnu
Ulf Pilgaard

Ulf Pilgaard (født 15. november 1940) er en dansk skuespiller. Han startet på teologistudiet, men valgte i stedet å gå til scenen. Hans første rolle var på Alléscenen i 1963, som medlem av «Collagetruppen». Han har to barn, Christian (født 1970 og Mikkel født 1972).

Han har vunnet både Bodilprisen og Robertprisen for beste mannlige hovedrolle i filmen Farligt venskab.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Danske skuespillere
Bodilprisen for beste mannlige hovedrolle 
Robertprisen for årets mannlige hovedrolle	
Personer fra Skive
Mars (gud)

Mars var krigsguden i romersk mytologi, sønn av Juno og Jupiter, gift med sin søster Bellona, og i deler av mytologien var han elskeren til Venus som han fikk sønnen Eros med. Han har gitt navn til planeten Mars og måneden mars. Han tilsvarer i gresk mytologi krigsguden Ares. Hovedtempelet til Mars lå på Kapitolhøyden i Roma og var delt med Jupiter og Quirinus.

Grødegud 
Mars var den fremste av krigsgudene som ble dyrket av de romerske legionærene. Romerne betraktet ham kun etter Jupiter i betydning som var deres hovedgud. Mars' festivaler ble holdt i måneden mars (som ble oppkalt etter ham) og i oktober. Ettersom navnet Mars ikke har noen indoeuropeisk utledning er det mest sannsynlig en latinsk form for etruskernes jordbruksgud Maris, og opprinnelig synes Mars å ha vært en jordbruksgud, knyttet til grøderikdom og fruktbarhet, beskytter av krøtter, markene og landegrensene mellom bøndene. På 100-tallet f.Kr. rådet den konservative Cato den eldre at «For dine krøtter, for at de skal være friske, gjør ofringer til Mars Silvanus, og gjøre dette offeret hver år». Ettersom romerne var hovedsakelig bønder fryktet de pest og sykdom ville ødelegge deres avlinger. Insekter, skadelige smådyr, platesykdommer var fiender som «invaderte» deres land, og Mars ble guden som beskytter dem mot invasjonene.

Beskytter av Roma 

Således ble Mars senere assosiert med kamp etter hvert som Roma og Romerriket begynte å ekspandere, og han ble identifisert med den greske krigsguden Ares.

I motsetningen til sin greske motpart ble Mars æret av de fleste, og rivaliserte selv Jupiter som den fremste guden. Han ble titulert som beskytter av byen Roma. Ettersom han ble sett som den legendariske far til Romas grunnlegger Romulus ble det likeledes antatt at alle romere nedstammet fra Mars.

Det er sagt at Mars var sønnen til Juno og en magisk blomst, eller kanskje Jupiter selv. Bellona, den romerske krigsgudinnen, skal ofte ha opptrådt på slagmarken sammen med han, og er i ulike fortellinger kona, søsteren, datteren eller søskenbarnet hans. Nerio er også nevnt som kona hans. I romersk kunst ble Mars hyppig framstilt som en kriger med hjelm.

Symbolet for krigsguden Mars ble i middelalderen merke for grunnstoffet jern, planeten mars og hankjønn. Det er i dag vanlig utbredt som generelt maskuline kjønnssymbol. Piktogrammet kan tolkes som krigsgudens skjold og spyd.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Mars in Roman Religion (engelsk)

Romerske guder
Krigsguder
Gianduiotto

Gianduiotto er en sjokolade som blir produsert i Piemonte i Italia. Sjokoladens form ligner en båt som er snudd opp-ned, og hver sjokoladebit er pakket inn i sølv- eller gullpapir. Sjokoladen er laget av en blanding av sukker, kakao og en deig av hasselnøtter.

Skaperen av Gianduiotto skal ha vært Michele Prochet, som var den første som finmalte hasselnøttene til en deig før de ble blandet med sukker- og kakaoblandingen. Den offisielle «fødselen» til sjokoladen er satt til 1865.

Idéen med å blande hasselnøttbiter i «standardsjokolader» kom under Napoleons styre, da import av kakao fra Sør-Amerika ble ekstremt vanskelig. «Rå» kakao var veldig kostbart, noe som førte til at lokale sjokoladeprodusenter begynte å blande biter av ristede hasselnøtter i sjokoladen for å få den billigere. Hasselnøtter var lett å få tak i, siden de dyrkes lokalt i Piemonte.

Produsenter
Caffarel
Venchi

Sjokolade
Piemonte
Tysse

Tysse er et vanlig stedsnavn på Vestlandet, og kan vise til:

 Tysse (Samnanger) – administrasjonssenter i Samnanger kommune i Hordaland
 Tysso (Osterøy) – også skrevet Tysse, ei bygd i Osterøy kommune i Hordaland

Tysse er også kjent som et etternavn/familienavn, se. f.eks. 
 Kappgjengerne Erik Tysse 
og søsteren
 Kjersti Tysse Plätzer
 Redaktøren Hallvard Tysse i avisen Bygdanytt

Andre betydninger
Tysse (tilhengerprodusent)

Se også 
Tysso
Tyssebotnen

Tyssebotnen, Tysse eller Tysso i Osterøy kommune i Hordaland er et sted nord på Osterøya.

Tysse er et sted med ca. 150 innbyggere (2009) ved Osterfjorden. Stedet har grendehus, bedehus, butikk/post, og mange lokale arbeidsplasser. Området rundt Tysse er egnet til friluftsliv, det har mange turmuligheter i dal- og fjellområder, høyeste topp er Høgafjellet (868 moh).

Næringsliv 

 Tysse Mekaniske Verksted, kjent for Tysse-tilhengeren
 Møllehuset AS
 Hjelle Tøsse Bakeri 
 To kraftstasjoner eid av BKK
 Skisma

Avstander 
Nærmeste by er Bergen, og avstanden dit er:
 sjøveien: 19 nautiske mil.
 via Osterøybrua/Arna: 59 km
 via ferge (Valestrandsfossen – Breistein, 10 min.): 48 km

Nærmeste flyplass er Bergen lufthavn, Flesland, avstanden dit (via Osterøybrua: 63 km

Eksterne lenker 
 Tysse Montessorri – skolen i Tysse

Bosetninger i Osterøy
Folgefonna (andre betydninger)

Folgefonn eller Folgefonna har flere betydninger:

Folgefonna – en isbre i Hordaland, Norge
Folgefonna nasjonalpark – en nasjonalpark i Norge, på og rundt Folgefonna
Folgefonn – et blad utgitt i Kvinnherad 1939–1941

Skip 
DS «Folgefonden» – et dampskip, bygget 1875
MF «Folgefonn» (1938) – Norges første bilferge, bygget 1938
MF «Folgefonn» (1998) – ei bilferge, bygget 1998
MF «Folgefonn» (1998)

MF «Folgefonn», er en bilferge bygget i 1998 for Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (senere Tide Sjø og Norled). Folgefonn ble bygget om til hybriddrift med batteri i 2012-2014 og helt elektrisk i 2017, og gikk i ferjesambandet Jektevik-Nordhuglo-Hodnanes.

Historie
1998: Aug.: Levert som «Folgefonn» for HSD, Bergen. Går inn på ferjesambandet Hatvik–Venjaneset
2001: Juni: Rederiet omdøpt, HSD Sjø AS, Bergen
2006: Nov.: Rederiet omdøpt, Tide Sjø ASA.
2010: MF «Folgefonn» begynner i sin nye rute Gjermundshamn–Varaldsøy–Årsnes
2011: MF «Folgefonn» oppgradert automasjonssystem til e-SEAMatic AMS
2012: Jan.: MF «Folgefonn» begynner i sin nye rute Jektevik–Nordhuglo–Hodnanes. Tide Sjø skifter navn til Norled.
2012: Desember: Motor blir bygget om og får batteridrevet fremdrift.
2017: Skipet seiler nå bare på batteri.

Skipet 
MF «Folgefonn» var byggnummer 3 ved Trondheim Verft. Skroget ble bygd ved Cenal Shipyard i Gdańsk, Polen. Ved overlevering var tonnasjen 1 182 bruttoregistertonn og 345 nettoregistertonn. Hovedmaskinene var 4 dieselmotorer, bygd av Mitsubishi Heavy Industries, Ltd. i Japan, som genererte strøm til 2 Aquamaster asimut-motorer. Skipet ble ombygget i 2014 med batteri til hybriddrift.

I 2017 ble skipet ombygget igen til å få elektrisitet fra land via elektromagnetisk induksjon til batteriet. Batteriet er 1 MWh, og lading i Jektevik skjer automatisk med 1,2 MW mens fortøying skjer med vakuum.

Se også 
Folgefonn er brukt som skipsnavn på flere skip i HSD. Andre skip med navn «Folgefonn».
Andre HSD-eide skip
Flere bilder og multimedia av norske ferger på Commons.

Referanser

Kilder
 
 
Tide Sjø AS

Eksterne lenker 
 

Norske ferger
Sjøfart i Vestland
Tide-skip
HSD-skip
Skip bygget i Norge
Skip fra 1998
Artikler i sjøfart-prosjektet
MF «Hardingen sr»

MF «Hardingen sr», tidligere «Erik P» eller «Hardingen», er en bilferge bygget i 1966. Fergen gikk i rutefart for HSD frem til 1991. I 1991 ble fergen solgt til et rederi i Italia og gikk i lokal rutefart på Sardinia frem til 2016. I 2016 ble fergen solgt til det norske rederiet Fjord 2 og i mars 2016 ble «Hardingen» ført tilbake til Norge. Mellom 2016 og 2019 gikk fergen i turistrute i indre Sognefjorden sammen med MF «Skånevik». I 2020 ble den solgt til nye eiere i Kristiansund.

Fergestrekninger
Hardingen har gått på følgende fergestrekninger:
 1966 – 1973 Kinsarvik–Utne–Kvanndal
 1973 – 1977 Halhjem–Sandvikvåg
 1977 – 1988 Halhjem–Våge–Bruntveit
 1988 – 1991 Jektevik–Nordhuglo–Flatråker
 1992 – 2003 Palau (Sardinia) - La Maddalena 
 2003 – ukjent  Calasetta (Sant'Antioco) - Carloforte (Isola di S.Pietro)
 2016 – 2020 Kaupanger–Gudvangen (sommerrute)
 2020 –      Ny eier Vestlandske Trafikk, Ålesund

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 
 
 

Norske ferger
HSD-skip
Skip fra 1966
Skip bygget i Norge
Artikler i sjøfart-prosjektet
MF «Hardingen» (1993)

MF «Hardingen» er en bilferge bygget i 1993. Fergen går i rutefart for Norled i sambandet Lyngseidet-Olderdalen.

Søsterferge til MF «Vikingen», MF «Svanøy» samt MF «Gökçeada I».

Historie
1993:   Jan.: Levert som «Hardingen» for HSD, Bergen
2001:   Juni: Rederiet omdøpt HSD Sjø AS, Bergen 
2006:   Nov.: Rederiet fusjonert med Gaia Trafikk, nytt rederi fikk navnet Tide Sjø AS, Bergen
2007:   23 Aug.: Sammenstøt med fergekaien i Utne. Tre personer og 15 kjøretøy ble skadet.
2012:   Jan.: Rederiet omdøpes til Norled.

Skipet 
MF «Hardingen» var byggnummer 46 ved Slipen mekaniske verksted i Sandnessjøen. Skroget ble bygd ved Kaarbøs mekaniske verksted i Harstad. Ved overlevering var tonnasjen 2 631 bruttotonn og 844 nettotonn. Hovedmaskinen er en åttesylindret totakts dieselmotor bygd av Wärtsilä-Wichmann AS på Rubbestadneset. Oppgitt ytelse er 3 261 hestekrefter.

Se også 
«Hardingen» er brukt som skipsnavn på flere skip i HSD. Andre skip med navn «Hardingen».
Andre HSD-eide skip
Flere bilder og multimedia av norske ferger på Commons.
Privat video av MF «Hardingen» på strekningen Kvanndal-Utne-Kinsarvik.

Referanser

Kilder 
 
 
Bergens Tidene – 15 kjøretøy skadet i fergesmell. Publisert 23. august 2007 Besøkt 29. april 2009

Eksterne lenker 
 
 

Norske ferger
Norled-ferger
Tide-skip
HSD-skip
Skip fra 1993
Sjøfart i Vestland
Skip bygget i Norge
Artikler i sjøfart-prosjektet
MF «Hordaland»

MF «Hordaland» er en bilferge bygget i 1979 for Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap. Fergen går i rutefart for Norled på strekningen Gjermundshamn-Varaldsøy-Årsnes. Fra 1979 til 1996 gikk den i ruten Halhjem-Sandvikvåg. Fra 1996 til 2000 gikk den i nattruten ved Skjersholmane–Valevåg. Har frem gått i ruten Jektevik-Nordhuglo-Hodnanes (Flatråker), Skjersholmane–Ranavik.

Historikk
1979: Juni: Levert som «Hordaland» for HSD, Bergen
1994: September: Ommålt: 1184 BT, 355 NT
1994: 19. okt.: «Hordaland» braste inn i kaien i Bruarvik. Ingen personer ble skadet, men en bil ombord fikk skader.
2001: Juni: Rederiet omdøpt HSD Sjø AS, Bergen
2011: «Hordaland» erstatter «Rosendal» i sambandet Jektevik-Nordhuglo-Hodnanes.
2012: «Hordaland» erstatter «Kvinnherad» i  sambandet Gjermundshavn-Varaldsøy-Årsnes. 
2012: Rederiet skifter navn til Norled.
2017: 7. desember: «Hordaland» hadde grunnkontakt på sydspissen av Varaldsøy. Dette førte til en lengre flenge på styrbord side og fartøyet tok inn mye vann. Fartøyet fortsatte til fergeleiet ved Varaldsøy og landsatte 13 passasjerer og all billast. «Hordaland» Ble liggende i ferjeleiet i flere dager og blokkerte dette. Deretter ble fartøyet forhalt til nærliggende kai for nødreparasjon. 14. desember ble «Hordaland» overført til tørrdokk ved Halsnøy dokk AS. En antar at fartøyet vil være tilbake i trafikk ca februar 2018. Grunnberøringen antas å skyldes uoppmerksomhet fra vakthavende navigatør.
2020: utleid til Boreal Sjø AS i Sandnessjøen, som reserveferge
 2021: går som reserveferge på Lyngenfjord- og Ullsfjordsambandene i Troms og Finnmark fylkeskommune

Skipet 
Fergen var byggnummer 799 ved Stord Verft i Leirvik. Ved overlevering var tonnasjen 863 bruttoregistertonn og 428 nettoregistertonn. Hovedmaskinen var en tolvsylindret firetakts EV dieselmotor bygd av Normo i Bergen. Oppgitt ytelse er 2 050 hestekrefter (bhk).

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 
 
 

Norske ferger
Sjøfart i Vestland
Norled-ferger
Tide-skip
HSD-skip
Skip fra 1979
Skip bygget ved Trondheim verft
Artikler i sjøfart-prosjektet