alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Pedralbesklosteret

Pedralbesklosteret (katalansk: Reial monestir de Santa Maria de Pedralbes) er en samling monumenter i gotisk stil i den katalanske byen Barcelona. I 1993 ble et område av klosteret donert til byen, og ble en del av samlinga til museet Thyssen-Bornemisza. Det ble nylig overført til MNAC.

Klosteret ble grunnlagt i 1326 av Jaume II og kona hans Elisenda de Moncada. Det ble åpna med en gudstjeneste 3. mai 1327.

Eksterne lenker
 Klosterets historie
 Beskrivelse av samlinga til museet

Byggverk i Barcelona
Katolske klostre
Klostre i Spania
Arkitektur på 1300-tallet
Etableringer i 1326
1 Stp Klosr

1 Stp Klosr er den nest siste sangen i Reanimation fra Linkin Park. Sangen ble remixset av Humble Brothers og Mike Shinoda. Man hører såvidt Chester Bennington i sangen. 

Linkin Park-sanger
Sanger fra 2002
Peter Moffatt

Peter Moffatt (født 15. april 1922 i Newington i Kent i England, død 21. oktober 2007 i London i England) var en regissør.

Moffatt gikk på Bootham School i York og han vervet seg i Royal Air Force under andre verdenskrig. Han ble skutt ned og tilbrakte tre og et halvt år i den tyske fangeleiren Stalag Luft III. I denne perioden hjalp han til med å oppføre over 100 produksjoner for fangene.

Han begynte som skuespiller etter krigen i Colchester. Der møtte han og giftet seg med Joan Kemp-Welch i 1959. Hun begynte å jobbe i TV i 1950-årene og hjalp ham i gang med å jobbe som regissør. I 1960-årene regisserte han blant annet episoder av de populære TV-seriene Crane  og No Hiding Place.

I 1970- og 1980-årene regisserte han blant annet flere episoder av All Creatures Great and Small og de fem Doctor Who-historiene State of Decay, The Visitation, Mawdryn Undead, The Five Doctors, The Twin Dilemma og The Two Doctors. Han pensjonerte seg i slutten av 1980-årene.

Moffatt ble intervjuet i dokumentarene A New Body at Last og Directing Who: Peter Moffatt i forbindelse med sitt arbeid på Doctor Who for DVD-utgivelsene av noen av disse historiene.

Referanser

Eksterne lenker 
 Nekrolog i The Times
 

Britiske regissører
Personer fra distriktet Swale
Itaballia

se systematisk inndeling

Itaballia er en slekt av sommerfugler i gruppen hvitvinger.  De lever i Sør-Amerika.

Utseende 
Middelsstore (vingespenn ca. 35-50 millimeter), spinkle, hvite sommerfugler. Vingene kan være ensfarget hvite bortsett fra vingespissene som er svarte, eller de kan ha svarte eller brunoransje ytterkanter. Undersiden har gjerne noe mer mørke tegninger.

Levevis 
Larvene lever på planter i kapersfamilien (Capparidaceae).
Denne slekten finnes særlig på litt forstyrrede lokaliteter slik som rydninger, hager, veikanter og jordbruksområder.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika og den nordlige delen av Sør-Amerika.

Systematisk inndeling 

Slektskapsforholdene mellom hvitvingenes delgrupper og slekter kan være avklart i ulik grad.  Derfor kan endringer skje.

 sommerfugler (Lepidoptera) 
 gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea)
 familie hvitvinger (Pieridae) 
 delgruppe Pierinae
 delgruppe / stamme Pierini
 slekt Itaballia Kaye, 1904
 Itaballia demophile (Linnaeus, 1758) 
 Itaballia marana (Doubleday, 1844) 
 Itaballia pandosia (Hewitson, 1853)

Kilder 
 Itaballia på Tree of life
 Butterflies of America – Itaballia demophile 
 Butterflies of Amazonia – Itaballia demophile

Eksterne lenker 
 
 Itaballia – www.nic.funet.fi/ – Lepidoptera database
  www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/  Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.

Hvitvinger
Sommerfugler formelt beskrevet i 1904
Dyr formelt beskrevet av William James Kaye
No Roads Left

«No Roads Left» er den trettende sangen fra albumet Minutes to Midnight av Linkin Park. Mike Shinoda synger sangen alene uten Chester Bennington. Sangen har fått bra kritikk av fans.

Linkin Park-sanger
Sanger fra 2007
Ganyra

se systematisk inndeling

Ganyra er en slekt av sommerfugler i gruppen hvitvinger.

Utseende 
Store (vingespenn 70–95 millimeter), hvite sommerfugler. Spissen av forvingen er svart.
Artene har tørketids- og regntidsformer som kan se nokså ulike ut. Noen former har en del mørke flekker.

Levevis 
Larvene lever på planter i kapersfamilien (Capparidaceae).

Utbredelse 
Slekten er utbredt fra det sørlige Texas i nord til Brasil (Espírito Santo) i sør.

Systematisk inndeling 
Slektskapsforholdene mellom hvitvingenes delgrupper og slekter kan være avklart i ulik grad.  Derfor kan endringer skje. Disse artene ble tidligere regnet til slekten Ascia.

 sommerfugler (Lepidoptera) 
 gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea)
 familie hvitvinger (Pieridae) 
 delgruppe Pierinae
 delgruppe / stamme Pierini
 slekt Ganyra Billberg, 1820
 Ganyra howarthi (Dixey, 1915) 
 Ganyra josephina (Godart, 1819) 
 Ganyra phaloe (Godart, 1819)

Kilder 
 Ganyra på Tree of life
 Butterflies of America – Ganyra howarthi 
 Butterflies and Moths of North America – Ganyra josephina

Eksterne lenker 
 
 Ganyra – www.nic.funet.fi/ – Lepidoptera database
  www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/  Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.

Hvitvinger
Sommerfugler formelt beskrevet i 1820
Dyr formelt beskrevet av Gustaf Johan Billberg
Fylkesvei 7620

Fylkesvei 7620 går mellom Eltoftkrysset og Tangstadelva i Vestvågøy. Veien er 2,6 km lang.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 844.

Kommuner og knutepunkter

 Eltoftkrysset
 Tangstadelva

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Nordland
Veier i Vestvågøy
Fylkesvei 7722

Fylkesvei 7722 går mellom Eltoft og Tangvåg i Vestvågøy kommune. Veien er 1,9 km lang.

Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 830.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 993.

Kommuner og knutepunkter

 Eltoft
Endepunkt Tangvåg

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Nordland
Veier i Vestvågøy
Fylkesvei 7616

Fylkesvei 7616 er en kort forbindelsesvei mellom europavei 10 og Leknes lufthavn. Veien er 460 meter lang.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 842.

Kommuner og knutepunkter

 Leknes
Endepunkt

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Nordland
Veier i Vestvågøy
Fylkesvei 7618

Fylkesvei 7618 går mellom Storeid og Gravdal i Vestvågøy kommune. Veien er 7,8 km lang.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 843.

Kommuner og knutepunkter

Rishaugen

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Nordland
Veier i Vestvågøy
Fylkesvei 7734

Fylkesvei 7734 går mellom Sennesvika og Ure i Vestvågøy kommune. Veien er 2,8 km lang.

Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 839.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 999.

Kommuner og knutepunkter

 Sennesvika
Endepunkt Ure

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Nordland
Veier i Vestvågøy
Fylkesvei 7614

Fylkesvei 7614 går mellom Storfjorden og Stamsund i Vestvågøy kommune. Veien er 7,7 km lang.

Strekningen mellom Storfjorden og Steine var opprinnelig en privatbygd vei som ble utbygd og gitt fylkesveistatus på 1950-tallet. Veien mellom Steine og Stamsund ble åpnet i 1958.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 840.

Kommuner og knutepunkter

Steine

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fylkesveier i Nordland
Veier i Vestvågøy
Nordvågen

Nordvågen er et tettsted på Magerøya i Finnmark med  innbyggere per 1. januar . Bygda ligger 71 grader nord, der også Nordkapp og Honningsvåg ligger. Nordvågen er Nordkapps største fiskevær. Hovednæringen er fiske og fiskeindustri, men mange som bor her, arbeider også i Honningsvåg, som ligger 3–4 km lengre vest. Det er vegforbindelsen mellom Honningsvåg og Nordvågen,vegen går langs Vestersida som er svært rasutsatt. Denne vegstrekningen er blitt rassikret i flere omganger siste gjennom byggingen av Nordvågentunnelen.

Reinen har sitt sommerbeite her, om sommeren er det også samer med mange reinsdyr her.

Nordvågen ligger ca. 3,7 mil fra Nordkapp. Øya her har fastlandsforbindelse med tunnel under sjøen, det er lett å reise til nabostedene Hammerfest og Alta herfra.

Alpinanlegg Nordvågen har Norges nordligste alpinanlegg, med heisens avgangspunkt på ganske nøyaktig 71 gr nord, traseen går ned det som tidligere var "Lilledalen".

Referanser

Eksterne lenker 

Fiskevær i Troms og Finnmark
Bosetninger i Nordkapp
Tettsteder i Troms og Finnmark
Lee Kyou-hyuk

Lee Kyou-hyuk (født 16. mars 1978 i Seoul) er en sørkoreansk tidligere skøyteløper. Han har spesialisert seg på sprintdistansene 500 og  meter, og ble sprintverdensmester på Hamar i 2007, og har en bronsemedalje fra  meter fra VM i Salt Lake City i 2007. Han forsvarte VM-tittelen sin i 2008 og tok sølv på 500 meter under VM enkeltdistanser i Nagano.

Lee kunne blitt den første utøveren på 16 år til å vinne tre sprint-VM på rad, men falt på den siste distansen i VM 2009. Han tok et nytt sølv på 500 meter i VM enkeltdistanser samme år.

I 2010 vant Lee sprint-VM for tredje gang, og har også vunnet tre av åtte verdenscupløp på 500 meter. Vinter-OL i Vancouver ble imidlertid en personlig skuffelse, selv om det koreanske laget gjorde det sterkt; Lee ble bare nr. 15 på 500 meter og nr. 9 på  meter.

Lee har også innehatt verdensrekorden på  meter og  meter, og juniorverdensrekorden på 500 meter.

Personlige rekorder

Se også 
 Liste over flaggbærere for Sør-Korea under OL

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Lee Kyou-Hyuk på www.ISU.html.infostradasports.com
 Lee Kyou-hyuk på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
 
Bilder
  Bilder av Lee Kyou-Hyuk på DesgPhoto.com/SpeedSkatingPhotos.info

Sørkoreanske skøyteløpere
Verdensmestere i hurtigløp på skøyter – Sprint
Verdensmestere i hurtigløp på skøyter – Enkeltdistanse
Deltakere for Sør-Korea under Vinter-OL 1994
Skøyteløpere under Vinter-OL 1994
Deltakere for Sør-Korea under Vinter-OL 1998
Skøyteløpere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Sør-Korea under Vinter-OL 2002
Skøyteløpere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Sør-Korea under Vinter-OL 2006
Skøyteløpere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Sør-Korea under Vinter-OL 2010
Skøyteløpere under Vinter-OL 2010
Deltakere for Sør-Korea under Vinter-OL 2014
Skøyteløpere under Vinter-OL 2014
Deltakere for Sør-Korea i enkeltdistanse-VM på skøyter
Tidligere verdensrekordholdere i hurtigløp på skøyter
Personer fra Seoul
Artikler i skøytesportprosjektet
Fødsler i 1978
Terra Securities

Terra Securities ASA var et norsk meglerhus som drev med aksjehandel og aksjeanalyse, samt valuta-, finans- og obligasjonsmegling og såkalt corporate finance. I 2006 hadde meglerhuset en markedsandel på 1,92 % på Oslo Børs, og var med det rangert som nr. 21 av 49 meglerhus. Meglerhuset var i flere år på topp i Dagens Næringslivs spalte for aksjeanbefalinger, sist i 2006.

Mottoet til Terra Securities var «finanshuset for folk flest».

Eierstruktur
De 78 sparebankene som eier Terra-Gruppen eide gjennom Terra Markets 66,73 % av selskapet. Resten var eid av fire toppledere, blant andre konsernsjef Ola Sundt Ravnestad i Terra-Gruppen og administrerende direktør i Terra Markets Odd Arne Pedersen.

Terra-skandalen
I november 2007 dukket den såkalte Terra-skandalen opp. Det viste seg at selskapet hadde fått blant annet de fire kraftkommunene Rana, Hemnes, Hattfjelldal og Narvik i Nordland til å investere 451 millioner kroner i kompliserte fondsprodukter med høy risiko via Citibank i USA. Da finanskrisen i USA utviklet seg utover høsten fikk kommunene krav om å betale inn garantibeløp fordi den opprinnelige investeringen hadde falt til under 55 prosent av opprinnelig verdi.

Konkurs
Den 28. november 2007 ble det gitt et forhåndsvarsel fra Kredittilsynet om at selskapet ville miste sine konsesjoner som følge av skandalen, og Terra-Gruppen varslet derfor at de skulle begjære oppbud i meglerhuset. Bjørn Skogstad Aamo, direktør i Kredittilsynet, forklarte at dette skjedde som en reaksjon på flere grove brudd på kravene til riktig og god informasjon. Samme dag trakk konsernsjef i Terra og styreformann i Terra Securities Ola Sundt Ravnestad seg fra sin stilling, i et forsøk på å hjelpe situasjonen. Han fikk med seg en avtalt etterlønn på 5,5 millioner kroner over 18 måneder.

Byfogd Lars Borge-Andersen i Oslo avsa på ettermiddagen 28. november en kjennelse om at Terra Securities skal behandles som konkursbo. Under konkursåpningen var Terra Securities representert ved advokat Morten Kinander fra advokatfirmaet Wiersholm, Mellbye & Bech, hvor det ble opplyst at selskapets aktiva er på 219 millioner kroner og samlet gjeld er på 601 millioner kroner. Advokat Jon Erling Skjørshammer ble oppnevnt som bostyrer og første skiftesamling ble avholdt 20. desember. All virksomhet ble innstilt og alle ansatte mistet jobben.

Referanser

Eksterne lenker 
 
Terra-Gruppens årsrapport for 2006
Konkursbostyrets innberetning til Oslo byfogdembete

Eika Gruppen
Selskaper etablert i 1997
Selskaper opphørt i 2007
Johan Ludvig Heiberg

Johan Ludvig Heiberg (født 14. desember 1791, død 25. august 1860) var en dramatiker og innflytelsesrik kritiker fra Danmark. Han var sjef for Det kongelige Teater i København 1849–1856. Heiberg skrev Elverhøj i 1828. I 1831 giftet han seg med skuespilleren Johanne Luise Pätges.

Liv og virke 
Johan Ludvig var eneste barn av ekteparet Peter Andreas Heiberg og Thomasine Christine født Buntzen. Han ble født i København «hin navnkundige Dag», sier han i sitt latinske Vita i anledning doktordisputasen, «paa hvilken den berømte Mand, hvis Navn staar øverst blandt alle de glimrende Navne, vort Fædreland kan glæde sig ved, Tycho Brahe, Danmarks og Verdens Lys, fødtes».

Se også 
 Hegel – Howitzfeiden – Determinisme – Den danske gullalder
 Subjekt (filosofi) – Romantikken – Heinrich Steffens – Organismetanken

Referanser

Litteratur 
 Schrøder, Vibeke (2001) Tankens våben : Johan Ludvig Heiberg. København: Gyldendal. 501 sider. DK5=99.4 Heiberg, Johan Ludvig. ISBN 87-00-46348-5
Om forfatteren, kritikeren, filosoffen, litteraten og teaterdirektøren Johan Ludvig Heibergs (1791–1860) liv, herunder om ægteskabet med Johanne Luise Heiberg og om hans vaudeviller, komedier og digte.
 Fenger, Henning (1992). Familjen Heiberg : Peter Andreas Heiberg, Fru Gyllembourg, Johan Ludvig Heiberg og fru Heiberg. Udgivet af Heiberg-Selskabet. København: Museum Tusculanum. DK5=99.4 Heiberg, Johan Ludvig. ISBN 87-7289-173-4

Vedrørende Heibergs bidrag innenfor filosofien 
 Koch, Carl Henrik (2004). Den danske idealisme : 1800–1880. Bind 5 i serien "Den danske filosofis historie". Gyldendal. 595 sider. DK5=10.96. ISBN 87-00-76302-0

Eksterne lenker

Kalliope 
 Dikt, biografi og bibliografi i Kalliope
 En mer oversiktlig biografi ved Sven Sørensen.

ADL 
 Arkiv for Dansk Litteratur. Johan Ludvig Heiberg – Forfatterportræt
 Artikkelen bygger på P. Hansen og Kristian Kromans Biografi i 1. utgave av Dansk biografisk leksikon, som også omfatter Norge for tidsrommet 1537–1814, utgitt av C. F. Bricka, 19 bd, Gyldendal, 1887–1905

Danske litteraturhistorikere og litteraturkritikere
Danske dramatikere
Danske forfattere
Danske filosofer
Den danske gullalder
Alumni fra Københavns Universitet
Personer fra København
Thomas Byttering

Byttering (også Bytering, Bytteryng, eller Biteryng; sannsynlig fornavn: Thomas) var en engelsk komponist i den bevegelige perioden fra middelalder- til renessanse-stil. Fem av hans komposisjoner har overlevd, alle en del av the Old Hall Manuscript.

En mulig indentifisering av Byttering kan være en Thomas Byteryng. Byteryng var en kanonisert prest i Hastle-slottet mellom 1405 og 1408, og var kirkeleder ett eller annet sted i London i 1414. Det er ingen informasjon om komponisten i The Old Hall Manuscript annet enn at hans etternavn er vedlagt flere deler. Disse delene er mer fremtredende enn mange av verkene i manuskriptet ved deres relativt avanserte stil-trekk.

Bytterings musikk inkluderer tre messe-fragmenter, to Glorias og en trossang. Kirkemusikk basert på trestemmig bryllupsmusikk. En Katerine solennia/Virginalis contio/Sponsus amat sponsum, hans mest kjente verk, var mest sannsynlig skrevet for bryllupet til Kong Henry V og Catherine of Valois, den 2. juni, 1420.

Den firstemmige Gloria, nummer 18 i det gamle Old Hall Manuscript, er et av de mest komplekse kanonmusikkstykkene fra det tidlige 1500-tallet, og representerer de mest ekstreme stilforskjellene som var mellom engelsk og kontinental utøvelse. Kanonmusikk blant de kontinentale er ekstremt sjeldent, men det er syv av dem i The Old Hall Manuscript, og Byttering er den eneste med et standard-arrangement i samme dur for alle fire stemmene.

Kilder
 Richard H. Hoppin, Middelalder-musikk.  New York, W.W. Norton & Co., 1978.  ISBN 0-393-09090-6
 Margaret Bent: "Byttering", Grove Music Online ed. L. Macy (Tilgang 17. september, 2005), (Adgand ved abonnering) 

Engelske komponister
Nobelium

Nobelium er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff med kjemisk symbol No og atomnummer 102.

Historie 
Oppdagelsen av grunnstoff 102 ble først kunngjort av en internasjonal forskergruppe ved Nobelinstituttet i Stockholm, Sverige i 1957. De hevdet å ha fremstilt en isotop ved å bombardere 244Cm (curium) med 13C (karbon)-kjerner ved hjelp av en syklotron. Denne isotopen hadde en halveringstid på 10 minutter, og henfalt ved utsendelse av en 8,5 MeV alfapartikkel. Forskerne mente radioaktiviteten stammet fra enten 251102 eller 253102, og foreslo navnet «nobelium» etter den kjente svenske vitenskapsmannen Alfred Nobel. Dette navnet ble godkjent av IUPAC.

I 1958 forsøkte en forskergruppe bestående av Albert Ghiorso, Glenn T. Seaborg, Torbjørn Sikkeland og John R. Walton ved Berkeley-universitetet i California, USA å gjenta (og dermed bekrefte) oppdagelsen gjort i Sverige året før. De var ikke i stand til å kopiere det svenske eksperimentet, men oppdaget i stedet en annen isotop av grunnstoff nummer 102. I den nye linjære partikkelakseleratoren HILAC (Heavy Ion Linear ACcelerator) bombarderte de curium (95% 244Cm og 4,5% 246Cm) med karbon-ioner (12C), og resultatet var 252No som har en halveringstid på 3 sekunder:
 

En tredje forskergruppe ved Joint Institute for Nuclear Research (JINR) i Dubna, Russland forsøkte også å kopiere den svenske oppdagelsen uten å lykkes. De kunne imidlertid bekrefte Berkeley-gruppens funn.

Forskergruppen fra Dubna ble til slutt offisielt godkjent som oppdagere av grunnstoff nummer 102. IUPACs CNIC (Commission on Nomenclature in Inorganic Chemistry) valgte i 1997 å beholde navnet nobelium.

Egenskaper 
Nobelium er et transurant metall som tilhører aktinoidene. Den korte halveringstiden samt at curium (som er nødvendig i fremstilling) også må fremstilles kunstig, gjør at lite forskning er gjort på nobelium. Nobeliums kjemiske og fysiske egenskaper er derfor for en stor del ukjente.

Isotoper 
Nobelium har ingen stabile isotoper. Hittil er 17 isotoper er kjent, og de mest stabile av disse er 259No med halveringstid 58 minutter, 255No med halveringstid 3,1 minutter, og 253No med halveringstid 1,7 minutter. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 minutt, og de fleste kortere enn 3 sekunder. Flere av nobelium-isotopene kan nedbrytes ved spontan kjernespalting (fisjon).

CAS-nummer: 10028-14-5

Forekomst 
Nobelium forekommer ikke naturlig, men blir fremstilt på laboratorier.

Anvendelse 
Nobelium har per dags dato (mai 2008) ingen anvendelse bortsett fra til forskningsformål.

Referanser

Eksterne lenker 
 Lawrence Berkeley National Laboratory – The Search for "Heavy" Elements

Alfred Nobel
Aktinoider
Grunnstoffer
Giovanni Coppa

Giovanni Coppa (født 9. november 1925 i Alba i Italia, død 16. mai 2016 i Roma) er en av Den katolske kirkes kardinaler. Han er emeritert erkebiskop tilknyttet det pavelige diplomati og den romerske kurie. Han var i mange år protokollsjef for Pavestolen. I 1990 ble han nuntius i Tsjekkoslovakia/Tsjekkia (1993–2001).

Han ble presteviet i 1949. Under annet Vatikankonsil arbeidet latineksperten og litteraturvitenskapsmannen Coppa som oversetter.

Hans tittelkirke som kardinal var San Lino.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
 Pave Leo XII (1760-1829) *1794
 Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) *1826
 Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) *1839
 Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) *1861
 Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) *1886
 Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) *1901
 Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) *1919
 Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) *1933
 Pave Johannes Paul II (1920-2005) *1958
 Kardinal Giovanni Coppa (1925-2016) *1980

Referanser

Eksterne lenker 
  Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Personer fra provinsen Cuneo
Italienske kardinaler
Deltakere som rådgivere på Andre Vatikankonsil
Pavelige diplomater
Pavelige nuntier
Ambassadører til Tsjekkoslovakia
Ambassadører til Tsjekkia
Ambassadører til Slovakia
Italienske katolske biskoper
Kinas nasjonale radio

Kinas nasjonale radio (kinesisk: 中央人民广播电台; pinyin: Zhōngyāng Rénmín Guǎngbō Diàntái, engelsk offisielt navn: China National Radio – CNR) er den nasjonale radiokringkaster i Folkerepublikken Kina. Den har sitt hovedkvarter i Beijing.

Historie
Infrastrukturen for senderen begynte med en radiosender fra Moskva som ble satt opp i  Yan'an 延安. Den ble den første radiostasjonen etablert av Det kinesiske kommunistparti.  

I Vest ble den kjent som Yan'an Nye Kina radiostasjon, med to timers sending hver dag.  I Kina ble den kalt Yan'an Xinhua kringkaster, som ble etablert 30. desember 1940.  

Den 25. mars 1949 fikk den navnet Shanbei Xinhua kringkaster etter at den ble flyttet fra  Yan'an. Den begynte å sende fra Peiping under navnet Peiping Xinhua kringkaster. Den 5. desember 1949 fikk den navnet Den sentrale folkekringkaster, to måneder etter proklamasjonen av Folkerepublikken Kina. Den hadde da 15,5 timers sending daglig.  

Mao Zedong understreket den 5. mai 1951 at alle innbyggere skulle lytte til stasjonen.   «Det sentrale presse- og kringkastingsnivå» var pådriver for å få alle skoler, militærforlegninger og foffentlige organisasjoner av alle slag til å installere mottaksuststyr og høyttalere.  I 1960-årene ble 70 millioner høyttalere satt opp slik at sendingene kunne nås av 400 millioner kinesere på landsbygden.  

Radiostasjonen ble hovedkvarter for politisk propaganda under kulturrevolusjonen..  
Stasjonen fikk senere navnet Kinas nasjonale radio'. 
Stasjonen har nå (2007) ni kanaler som har utsendinger på 198 timer daglig via satellitt. 
Kanal 1 中国之声sender for det meste nyheter på mandarin for den hjemlige befolkning.
Kanal 2 经济之声sender økonomisk vitenskapelig og teknologisk orienterte programmer på mandarin over hele landet.
Kanal 3 音乐之声er en ren musikkanal.
Kanal 4 都市之声er en lokalradio for Beijing.
Kanal 5 中华之声og kanal 6 神州之声har sine sendere rettet mot Taiwan.
Kanal 7 华夏普通   (Huaxia Radio) sender for området rundt Perleflodens delta (med Guangzhou, Hongkong og  Macao.
Kanal 8 民族之声retter seg mot de nasjonale minoriteter.
Kanal 9 文艺之声sender underholdning, blant annet komedie og fortellinger som føljetonger.

Stasjonen har 40 korrespondentkontorer over hele landet inklusive Hongkong og Macao, og har sendt korrespondenter til Taiwan.

Fotnoter

Eksterne lenker 
 

Kringkastingsselskaper
Folkerepublikken Kina
Beijing