alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Onychocerus

Se Systematisk inndeling

Onychocerus er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, gråbrunt-spraglete trebukker. Kroppen er påfallende kort og bred. Antennene er omtrent så lange som kroppen.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, fra Honduras i nord til det sørlige Brasil i sør.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  
 Stammen Anisocerini J. Thomson, 1860
 Slekten Onychocerus  Lepeletier & Audinet-Serville, 1830
 Onychocerus aculeicornis (Kirby, 1818)
 Onychocerus albitarsis Pascoe, 1859
 Onychocerus ampliatus Bates, 1875
 Onychocerus concentricus Bates, 1862
 Onychocerus crassus (Voet, 1778)
 Onychocerus giesberti Júlio & Monné, 2001
 Onychocerus hovorei Júlio & Monné, 2001
 Onychocerus versutus (Lane, 1966)

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog over artene, med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 
 Bildegalleri 
 Bilde av Onychocerus aculeiformis

Lamiinae
Biller formelt beskrevet i 1830
Ptericoptus

Se Systematisk inndeling

Ptericoptus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Stort sett middelsstore, avlange, matt grå- eller brunaktige trebukker. Antennene er forholdsvis korte og kraftige, rundt halve kroppslengden.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  
 Stammen Apomecynini J. Thomson, 1860
 Slekten Ptericoptus Lacordaire, 1830
 Ptericoptus acuminatus (Fabricius, 1801)
 Ptericoptus avanyae Martins & Galileo, 2010
 Ptericoptus borealis Breuning, 1939
 Ptericoptus caudalis Bates, 1880
 Ptericoptus clavicornis (Fabricius, 1801)
 Ptericoptus columbianus Breuning, 1950
 Ptericoptus corumbaensis Galileo & Martins, 2003
 Ptericoptus dorsalis Audinet-Serville, 1835
 Ptericoptus fuscus Bates, 1885
 Ptericoptus griseolus Bates, 1880
 Ptericoptus intermedius Breuning, 1939
 Ptericoptus meridionalis Breuning, 1939
 Ptericoptus panamensis Bates, 1880
 Ptericoptus similis Breuning, 1939
 Ptericoptus sinuatus Breuning, 1939

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog over amerikanske slekter

Eksterne lenker 
 Bildegalleri 
 

Lamiinae
Biller formelt beskrevet i 1830
Phenomena (musikkprosjekt)

Phenomena er et musikkprosjekt som opprinnelig ble skapt av musikkprodusenten Tom Galley og redaktøren Wilfried F. Rimensberger (grunnlegger av bladet Metal Hammer), der også Galleys bror Mel Galley deltok. De ga ut tre plater i årene 1984, 1987 og 1993 der sangene er knyttet sammen av en bakgrunnshistorie. Tom Galley fortsatte prosjektet uten Rimensberger og ga ut ytterligere tre album.

Phenomena (1984) 
Debutplaten er produsert av Tom Galley og kom ut på Bronze Records i 1984. Det er det eneste albumet med samme besetning av musikere gjennom alle sangene. Rammefortellingen er gjengitt i omslaget.

Musikere
Vokal: Glenn Hughes
Gitar: Mel Galley
Bass: Neil Murray
Trommer: Cozy Powell
Keyboard: Don Airey, Richard Bailey

Phenomena II: Dream Runner (1987) 
Prosjektets største kommersielle suksess var oppfølgeren Phenomena II: Dream Runner som kom ut på Ariola i Europa. Plata var produsert av Tom Galley. Galley og Rimensberger fikk en slager med singelen «Did It All For Love» som nådde 19.-plass i Sverige. Det var også i Sverige albumet gjorde det best, med 5.-plass som beste plassering og sju uker på salgslistene.

Musikere
Vokal: Ray Gillen, Glenn Hughes, John Wetton, Max Bacon
Gitar: Kyoji Yamomoto, Mel Galley, Scott Gorham, John Thomas
Bass: Neil Murray, John Wetton
Trommer: Michael Sturgis, Toshihiro Miimi
Keyboard: Leif Johansen, Richard Bailey

Phenomena III: Inner Vision (1993) 
Den tredje plata kom ut på Dino Music i Skandinavia. Keyboardisten Leif Johansen har bidratt til produksjonen, men Galley har fortsatt hovedansvaret.

Musikere
Vokal: Keith Murrell
Gitar: Brian May, Mel Galley, Scott Gorham
Trommer: Michael Strugis
Keyboard: Leif Johansen

Psychofantasy (2006), Blind Faith (2010) og Awakening (2012) 
Phenomenas senere utgivelser ble markedsført som «Tom Galley's Phenomena» på plateselskapet Escape Music. Galley har droppet bakgrunnshistoriene som knytter sangene sammen, men fortsatt med å invitere en lang rekke vokalister til å fremføre dem. Prosjektet fikk ikke like mye oppmerksomhet som tidligere, men oppnådde likevel listeplassering i Sverige med Psychofantasy i 2006. Broren Mel Galley er på de to siste ikke med lenger, siden han døde av kreft i 2008.

Albumdiskografi 
Phenomena (1984)
Phenomena II: Dream Runner (1987)
Phenomena III: Inner Vision (1993)
Psychofantasy (2006)
Blind Faith (2010)
Awakening (2012)

Referanser 

Britiske rockegrupper
Eustathes

Se Systematisk inndeling

Eustathes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Små, blanke, brunrøde trebukker. Kroppen er forholdsvis kort og bred, teglrød bortsett fra at antennene og spissen av dekkvingene kan være svarte.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia (Filippinene, Sulawesi og Molukkene).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  
 Stammen Astathini J. Thomson, 1864
 Slekten Eustathes Newman, 1842
 Eustathes celebensis Chemin, 2011
 Eustathes flava Newman, 1842
 Eustathes mindanaonis Vives, 2009
 Eustathes semiusta Pascoe, 1867

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog over artene, med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 
 Salagubang - Philippine Beetles - Astathini. Med bildegalleri over en del arter  

Lamiinae
Biller formelt beskrevet i 1842
José Carrillo de Albornoz

José Carillo de Albornoz var en spansk adelsmann og militærleder, som erobret De to sisilier, Oran og Mazalquivir. Han var medlem av Carrillo-familien, en spansk adelsfamilie og var siciliansk stattholdar i 1734–1737.
Carillo tok  Filip av Anjous side i den spanske arvefølgekrigen og kjempet som mariscal de campo i slaget ved Villaviciosa (1710) i kavaleriet under greven av Aguilar.

Han deltok også i det spanske felttoget på Sardinia og Sicilia under Kvadrupelalliansekrigen mellom 1718 og 1720.

I 1731 ledet han et tokt som okkuperte Hertugdømmet Parma for den lovlige arvingen, Don Carlos, den frapemtidige kong Karl III av Spania.

I 1732 ledet  Blas de la Lezo den spanske marinen, og De Albornoz ledet den spanske arméen som erobret Oran og Mazalquivir fra tyrkerne (som hadde tatt begge byene i 1708).

I 1733 kommanderte han den spanske arméen som kjempet og slo  østerrikerne i Italia under den polske arvefølgekrigen. Den største seieren hans var slaget ved Bitonto den 25. mai 1734.

Han var den første siciliansk stattholdar etter den spanske gjenerobringen av øya  fra 1734 til 1737 og krigsminister fra 1737 til 1741.

I 1741 ble han utpekt som leder  for 50 000 mann i Italia under Den østerrikske arvefølgekrigen. Men mot slutten av 1742 ble han erstattet av greven av Gages for mangel på initiativ.

Referanser

Kilder 

 
 
 

Dødsfall i 1747
Fødsler i 1671
Emil Stang Lund

Emil Stang Lund (født 27. mars 1963 i Boston) er en norsk filmregissør.

Virke  
Han har arbeidet med film siden 1982 og debuterte som kortfilmregissør i 1986. Kortfilmen Den nye kapellanen (1988), etter en novelle av Hans E. Kinck, vant Amandapris og ble senere kinolansert i trespann med to andre Kinck-filmer under tittelen Flaggermusvinger i 1992. Lund har også regissert  spillefilmen Jomfruene i Riga (1996), en komedie med utgangspunkt i norsk-baltiske relasjoner.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Boston
Norske filmregissører
Signe Marie Fidje Store

Signe Marie Fidje Store (født 23. august 1995) er en norsk bryter fra Tana.

Hun ble historisk da hun 7. mai 2016 kvalifiserte seg til sommer-OL i Rio 2016, og ble med dét første norske kvinnelige bryter noensinne til å kvalifisere seg til et OL.

Hun har senere dedikert store deler av livet sitt til den kristne tro og har i flere tilfeller delt sin tro i media og sosiale medier. Blant annet TikTok.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Norske brytere
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2016
Brytere under Sommer-OL 2016
Arnold von Bruck

Arnold von Bruck (født etter 1490, død 6. februar 1554 i Linz) var prest, kapellmester og komponist, som hovedsakelig hadde sitt virke innenfor Habsburgmonarkiets grenser. Han var blant samtidens mest ansette komponister i det tyske språkområdet, og er kjent blant annet for sine lieder. Arnold von Bruck skrev flerstemmig profan og kirkelig kormusikk.

Liv og virke 
Arnolds fødested er usikkert og kan være både Bruck an der Leitha i Oberösterreich, Bruck an der Mur i Steiermark eller Bruck an der Ammer. Imidlertid fremstår Bruck im Aargau, Sveits eller Brügge som de mest sannsynlige steder for hans fødsel. Hans fødselsår oppgis av ulike kilder til 1490 og 1500.

Arnold von Bruck ble 1510 ansatt i Wiener Hofmusikkapelle, og arbeidet som kapellmester samme sted fra 1527 til 1545, under Ferdinand I. Han fikk stilling som prest i Ljubljana, og arbeidet senere i Linz, hvor han også trakk seg tilbake som pensjonist.

Arnold var katolikk, men skrev likevel melodier til en rekke av Luthers oversettelser av latinske koraler til tysk, blant annet koralen Mitten wir im Leben sind. Han tyske koraler og latinske motetter er skrevet etter nederlandske så vel som tyske forbilder. Arnold von Bruck er kjent for sine Lieder (Gesellschaftslieder). Ved siden av Ludwig Senfl var han en av de mest fremtredende musikere i sin samtid.

Referanser 

Kirkemusikkomponister
Renessansekomponister
Østerrikske katolske prester
Petter Skogsletten

Petter Skogsletten (født 10. mars 1993 i Oslo) er en norsk fotballtrener fra Stovner i Oslo.

Skogsletten måtte legge opp som fotballspiller grunnet hjertesykdom, og jobber per 2021 for den danske fotballklubben FC Nordsjælland. Petter Skogsletten har en fortid i Fotballklubben Bodø/Glimt, før han ble hentet inn til dansk fotball.

I 2017 ble Skogsletten tatt ut til studiet High Performance Football Coaching ved Universitetet i Lisboa, som er et verdensomspennende trenerstudium etablert av José Mourinho. Da Skogsletten var elev ved dette studiet, var Mourinho en av lærerne. Tidligere har Skogsletten også vært trener for flere klubber i Norge og England.

Petter Skogsletten har også vært hovedtrener i 4. divisjon for Rommen Sportsklubb, og assistenttrener i 1. divisjon kvinner for Grei Kvinner Elite sammen med Eirik Tord Jensen.

Referanser 

Norske fotballtrenere
Norske pedagoger
Personer fra Oslo
København-traktaten i 1709

København-traktaten ble underskrevet i København den 22. oktober 1709 under den store nordiske krigen og fornyet alliansen mellom Det russiske imperiet og Danmark-Norge. Karl XII av Sverige hadde opprinnelig ødelagt den tidligere alliansen i inngått i Travendal (1700) da Russland signerte Vasilij Lukitsj Dolgorukij avtalen i København.

Kilder

Eksterne lenker 
 Fotokopi av avtalen i IEG Mainz

Store nordiske krig
Russiske traktater
Dresden-traktaten i 1709

Dresden-traktaten ble underskrevet 28. juni 1709 under den store nordiske krigen. Den gjenopprettet alliansen mellom Fredrik IV av Danmark-Norge og August den sterke mot Det svenske imperiet.

Kilder

Eksterne lenker 
 Fotokopi av avtalen på IEG Mainz

Store nordiske krig
Diastocera

Se Systematisk inndeling

Diastocera er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende 
En ganske stor, mattsvart trebukk. Dekkvingenes midtre del er teglrød.

Utbredelse 
Arten er utbredt i Sentral- og Vest-Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  
 Stammen Ceroplesini J. Thomson, 1860
 Slekten Diastocera Dejean, 1835
 Diastocera trifasciata (Fabricius, 1775)

Kilder 
 Liste over slektene

Eksterne lenker 
 Bilder av arten 
 

Lamiinae
Biller formelt beskrevet i 1835
Richard Lestock

Richard Lestock (født 22. februar 1679, død 17. desember 1746) var en offiser i Royal Navy og ble til slutt admiral. Han kjempet i mange slag og var en kontroversiell person som er best husket for nederlaget i slaget ved Toulon, og han ble derfor stilt for krigsrett.

Liv og virke
Lestock fulgte i sin fars fotspor og gikk inn i marinen. I 1701 ble han tredjeløytnant på «Cambridge» og steg raskt i gradene. Som kommandør på HMS «Vulture» deltok han i frigjøringen av Barcelona og erobringen av Alicante. I 1707 støttet han Sir George Byng i nederlaget ved Toulon, men erobret Menorca året etter. I 1709 ble han angrepet av to fiendtlige fregatter utenfor Lisboa og ble tvunget til å overgi skipet. Hjemme i England ble han stilt for krigsrett for å ha tapt skipet, men ble frikjent den 31. august 1709. 

De neste årene seilte han i britiske flåter i Vestindia og i Østersjøen, hvor han fikk kommando over en skvadron på syv skip. I Skagerrak utmerket han seg ved å ta svenske kapere og Byng gjorde ham til andrekaptein på flaggskipet sitt under slaget ved Kapp Passaro i 1718. De neste ti årene steg han ikke i gradene, men ble etter hvert kaptein over eget skip. I 1739 seilte han med Sir Chaloner Ogle til Vestindia, hvor han av viseadmiral Edward Vernon ble utpekt til kommandør og tredjekommanderande av flåten. Lestock deltok i slaget ved Cartagena de Indias, hvor han fikk i oppdrag å angripe Fort San Luis den 23. mars 1741. Slaget endte med nederlag og Lestock returnerte til England, hvor han tok kommando over en skvadron som seilte til Middelhavet for å støtte Nicholas Haddock. I 1742 ble han utnevnt til kontreadmiral og da Haddock måtte reise hjem på grunn av sykdom, ble Lestock øverstkommanderende for en kort periode. 

I 1744 deltok Lestock i slaget ved Toulon under den østerrikske arvefølgekrigen. Slaget ble et nederlag for britene og Lestock ble beskyld for ikke å ha fulgt eller forstått den opprinnelige angrepsplanen, men ble igjen frikjent hjemme i England, og bare to dager senere, den 3. juni 1746, ble han utnevnt til admiral og fikk kommandoen over en stor skvadron.

Han døde 13. desember 1746 av en magesykdom.

Referanser

Kilder 
 Oxford Dictionary of National Biography
 Artikkel om slaget ved Toulon

Britiske admiraler
Dødsfall i 1746
Fødsler i 1679
Slaget ved Toulon i 1744

Slaget ved Toulon eller slaget ved Kapp Sicié fant sted 22. og 23. februar 1744 i Middelhavet utenfor kysten av Toulon i Frankrike. En spansk konvoi slo den britiske Middelhavsflåten. Den franske flåten kom til støtte for Spania mot slutten av slaget da den britiske flåten trakk seg tilbake.

Slaget 
Den 22. februar gikk 30 britiske skip under Thomas Mathews til angrep på den spanske baktroppen. Den franske og spanske flåten hadde til sammen 27 skip, men de franske skipene deltok ikke i selve slaget. Mathews hadde fulgt etter den franske flåten i perioden opp til slaget i tilfelle en av sidene erklærte krig mot en annen som en del av den østerrikske arvefølgekrigen. De tolv spanske skipene ble kommandert av Don juan José Navarro. Kl. 17 trakk begge sidene seg bort fra hverandre. Angrepet fortsatte dagen etter, men britene led kraftig, og da franskmennene kom til, ble britene tvunget til å trekke seg tilbake. Den 24. februar seilte Mathews mot Italia.

Mathews' nestkommanderende, viseadmiral Richard Lestock ba senere kong Georg II av Storbritannia om å stille mange av de britiske offiserene som hadde deltatt i slaget for krigsretten, inkludert Mathews. Mathews og flere andre offiserer ble sagt opp av Royal Navy som følge av dette .

Skip i slaget

Frankrike og Spania 
Tallet bak båtens navn angir antall kanoner
I front 
«Boree» 64
«Tolosa» 60
«Tigre» 50
«Eole» 64
«Alcion» 56
«Duc d'Orleans» 68
«Espoir» 74 (flaggskipet til de Gavaret
I midten 
«Trident» 64
«Heureux» 60
«Aquilon» 44
«Sólide» 64
«Diamant» 50
«Firme» 70
«Terrible» 74 (flaggskip)
«Sancti Spiritus» 68
«Serieux» 64
Bak 
«Oriente» 60
«América» 60
«Neptuno» 60
«Poder» 60 - Ødelagt og fangete, men gjenerobra og boret i senk dagen etter
«Constante» 70
«Realer Felipe» 114 (flaggskipet til Juan José Navarro)
«Hércules» 64
«Brillante» 60
«Halcón» 60
«San Fernando» 64
«Soberbio» 60
«Santa Isabel» 80
3 fregatter
2 brannskip
1 slagskip som ble benyttet som sykehusskipå

Eksterne lenker

"Toulon" 1911 Encyclopædia Britannica
La campaña de don Juan José Navarro en el Mediterráneo y la batalla de Sicié (1742–1744) 

Sjøslag med deltagelse av Frankrike
Konflikter i 1744
Slag under den østerrikske arvefølgekrigen
Sjøslag med deltagelse av Spania
Var
Accipitrimorphae

haukefugler
 kondorer

Accipitrimorphae er en gruppe med store til kjempestore predatoriske fugler i kladen Afroaves. Det vitenskaplige gruppenavnet betyr rett og slett fugler som evolusjonært ligner haukefugler. 

Gruppa inkluderer to ordener av fugler: Cathartiformes (kondorer), som er endemisk for den nye verden, og Accipitriformes (haukefugler), som er endemisk for den gamle verden og ei langt mer tallrik gruppe, som inkluderer rovfugler som på norsk beskrives som bazaer, glenter, gribber, hauker, våker og ørner.

Biologi 
Hannene blir størst blant kondorene, mens hunnene blir størst blant haukefuglene, selv om noen arter viser liten eller tilnærmet ingen kjønnsdimorfisme. Blant kondorene finner man også den største av alle nålevende rovfugler i verden; andeskondoren (Vultur gryphus), der hanner kan veie opp mot cirka  og ha et vingespenn på hele . Blant haukefuglene er munkegribben (Aegypius monachus) den fysisk største arten, med en vekt opp mot cirka  og et vingespenn på hele  hos hunner.

Artene har kosmopolitisk utbredelse, men finnes ikke i Antarktis, og er terrestrisk anlagt i et svært mange ulike typer habitat, som spenner fra ørken, steppe og savanne til tropisk regnskog, boreal barskog og snaufjell. Noen er nøkkelarter og toppkonsumenter i sin økologiske nisje, mens andre er mesopredatorer som står noe lenger ned i næringskjeden, eller til og med åtseletere.

Inndeling 

 Accipitrimorphae
 Cathartiformes, kondorer
 Cathartidae, kondorfamilien, 7 arter
 Accipitriformes, haukefugler
 Sagittariidae, sekretærfugl, 1 art
 klade
 Pandionidae, fiskeørn, 1 art
 Accipitridae, haukefamilien, 252 arter

Fylogeni

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fugler
Mrtvý mezi živými

Mrtvý mezi živými er en tsjekkosklovakisk filmthriller fra 1947, regissert av Bořivoj Zeman. Manuset ble skrevet av Elmar Klos og Zeman. Det var basert på den norske forfatteren Sigurd Christiansens roman To levende og en død fra 1931. I hovedrollene ser vi Karel Höger, Eduard Dubský, Vjaceslav Irmanov og Zdenka Procházková.

Handling 
Etter et væpnet ran på hans kontor lider en postansatt av samvittighetskvaler.

Rolleliste (i utvalg) 
Karel Höger - Jirí Valta, postassistent 
Eduard Dubský - Robert Munk, postassistent 
Vjaceslav Irmanov -  Cyril Popov, musiker (som Václav Irmanov) 
Zdenka Procházková - Helena Fejfarová, gartner 
Lída Matousková - Marta Klecková 
Jana Hrdličková - Jana Klecková, datter 
Radim Nikodém - Ivo Fejfar, sønn 
Vladimír Řepa - Inspektør 
František Klika - Sjef

Referanser

Litteratur 
 Soila, Tytti, Söderbergh-Widding, Astrid og Iverson, Gunnar: Nordic National Cinemas, Routledge, 1998.

Eksterne lenker 
 

Tsjekkoslovakiske filmer
Filmer fra 1947
Petronio Franceschini

Petronio Franceschini (1651–1680) var en italiensk cellist og barokk-komponist.

Liv og virke 
Petronio Franceschini var sønn av Giacomo Franceschini og Giulia Maffei. Broren, Marcantonio Franceschini, var en kjent maler.

Franceschini studerte først med Lorenzo Perti i hjembyen Bologna, deretter i Roma med Giuseppe Corsi da Celano.

Han vendte tilbake til Bologna og ble Accademia Filarmonicas første medlem. I 1673 ble han akademiets leder. Fra 1675 til 1680 var han cellist i kapellet ved San Petronio. Deretter oppholdt han seg i Venezia, der han hadde fått i oppdrag å skrive operaen Dioniso ovvero La virtù trionfante del vitio, men døde kort tid etter at første akt var ferdig. Operaen ble fullført av Gian Domenico Partenio. Franceschinis venner bekostet oppføringen av et av Giovanni Legrenzis rekviem i Santi Giovanni e Paolo 25. januar 1681.

Franceschini opparbeidet seg hurtig et stort ry på scenemusikkfeltet. Han skrev fire operaer, to oratorier, kirkemusikk, fire kantater og 2 canzonetter, flere triosonater og en sonate for to trompeter, strykere og orgel. Enkelte verk oppføres fremdeles, eksempelvis oratoriet La vittima generosa med libretto av B.G. Balbi, uroppført 6. mars 1679 i Bologna og en sonate for to fioliner og generalbass.

I sin Sonata a 7 var Franceschini en av første som frigjør celloen fra rollen som continuo-instrument. Også i scenemusikken introduserte han innovative ideer.

Franceschini var en dyktig musikkpedagog. Hans mest kjente elever er Giacomo Antonio Perti og Domenico Gabrielli.

Verk 
 Oronte de Menfi, 1676
 Arsinoe, 1676
 Prologo ed Intermedi dell’Arsinoe, 1677
 Apollo in Tessaglia, 1679
 flere kirkemusikalske verk, som messer, motetter, offertorier, salmer, hymner, litanier og annet

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 
 Petronio Franceschini, naxos.com
 
 

Barokkomponister
Kirkemusikkomponister
Italienske komponister
Giuseppe Corsi da Celano

Giuseppe Corsi Vangelisti (1631/1632 – 1691) var en italiensk kirkemusikk-komponist.

Liv og virke 
I sine unge år gikk Giuseppe Corsi på en jesuittskole i Roma og fikk komposisjonsundervisning av Giacomo Carissimi og andre.

Corsi virket som kapellmester i flere byer, som Gallese, Città di Castello, Napoli, Roma, Loreto, Ancona og Parma. Etter at han ble presteviet, var han mellom 1659 og 1661 kapellmester i Santa Maria Maggiore, deretter  fram til 1665 ved San Giovanni in Laterano og andre kirker.

Inkvisisjonen anklaget Giuseppe Corsi for «deflorering». Han ble torturert og på ordre av pave Innocens XIs dømt til to års fengsel i borgen Rocca Albornoz i Narni.

Den 20. juni 1681 ble Corsi kapellmester ved hertugen av Parmas hoff. Han forlot posten i 1688 fordi han ikke fikk lønnsøkning. På oppdrag av prins Ferdinando de' Medici skrev han i 1691 en motett i Giovanni Pierluigi da Palestrinas stil.

Til Corsis elever hører blant andre Giacomo Antonio Perti og  Petronio Franceschini.

Ingen av Corsis vokalverk er bevart. En verkfortegnelse over komposisjonene hans omfatter 83 verk. Fortegnelsen, som prefikses med TriC, er utarbeidet av Giovanni Tribuzio.

Kilder

Litteratur 
 Galliano Ciliberti, Giovanni Tribuzio: «E nostra guida sia la Stravaganza». Giuseppe Corsi da Celano musicista del Seicento, Bari, Florestano Edizioni, 2014, s. 290f.
 Davide Gualtieri: Giuseppe Corsi detto ´Il Celani´. La Stravaganza. Cantata per soprano e basso continuo. LIM, Lucca 2012, ISBN 9788870966916.

Referanser

Eksterne lenker 

Italienske komponister
Kirkemusikkomponister
Barokkomponister