alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Oslo Vineyard

Oslo Vineyard (Oslo Vineyard kristne fellesskap) er en selvstendig frikirkelig menighet tilknyttet den internasjonale Vineyardbevegelsen.  Bevegelsens navn er inspirert av bibelske bilder, dels fra profeten Jesajas omtale av Herrens vingård (Jesaja 27,2-3), og dels fra en lignelse i Johannes-evangeliet der Jesus omtaler seg som vintreet og hans etterfølgere som grenene. Oslo Vineyard ble grunnlagt i 1992 av Kjell Aasmundrud.  I 1993 ble menigheten i Oslo formelt en del av den verdensomspennende Vineyardbevegelsen.

Menigheten besto fra starten av en mindre gruppe på 20-30 personer,  men vokste raskt utover på 1990-tallet, og teller i dag ca. 300 medlemmer. Oslo Vineyard ble fra 2003 til 2018 ledet av hovedpastor Ole Petter Erlandsen.

Historie

Forhistorie 
I 1982 forsøkte en amerikansk Vineyard-pastor, Steve Sjøgren, i samarbeid med norske kontakter å etablere en Vineyard-menighet i Oslo, uten at prosjektet ble realisert. Norge hadde imidlertid i perioden 1982-1992 besøk av flere amerikanske Vineyard-pastorer fra USA som deltok på tverrkirkelige fornyelseskonferanser, og på noen av OASE-bevegelsens sommerstevner. Den amerikanske forkynneren John Wimber, som ledet Vineyard-bevegelsen fra midten av 1980-tallet og fram til sin død i 1997, besøkte aldri Norge. Men hans forkynnelse var kjent gjennom utgivelsen av flere av Wimbers bøker i norsk oversettelse fra og med 1985.

Kontakt med alternative religiøse grupper 
Omkring 1997/98 fikk menighetens daværende pastor, Kjell Aasmundrud, kontakt med mennesker innenfor alternative miljøer, særlig tilknyttet en gruppe som kalte seg Lysbærerne. Denne kontakten viste seg å splitte menigheten, og endte med at Aasmundrud høsten 1998 gikk av som pastorer. Forut for dette hadde nordiske og internasjonale Vineyard-ledere, i første rekke Hans Sundberg som daværende leder av Vineyard Norden, forsøkt å utøve tilsyn og veiledning i konflikten, uten at dette førte fram. Saken fikk et mediemessig etterspill gjennom en serie artikler i avisen Vårt Land våren 1999. Dette i tillegg til noen år på flyttefot rundt i Oslo førte til tilbakegang i antall medlemmer. Etter en periode med endring i ledelse, struktur og profil fikk menigheten den struktur og medlemsmasse den har i dag.

Litteratur 
 Bill Jackson, 1999, The Quest for the Radical Middle – A history of the Vineyad, Vineyard International Publishing, ISBN 0620243198

Referanser

Eksterne lenker 
 Vineyard-bevegelsens trosgrunnlag og kjerneverdier
 Vineyard Nordens presentasjon av Vineyard-bevegelsen
 Oslo Vineyards hjemmeside 

Religiøse organisasjoner
Trosmenigheter
Sjonken

Sjonken (eller Sjunken) (278 moh) er en innfallsport til og populært utgangspunkt for turer i Romeriksåsene.

Sjonken ligger i et snørikt område i Nannestad kommune og er dermed spesielt populært utgangspunkt for skiturer tidlig høst og sen vinter.
Fra Sjonken går det grusveier (bom) mot Bjertnessjøen og Råsjøen.

Eksterne lenker 
 Skiforeningen om Sjonken

Romeriksåsene
Nannestads geografi
Vrålstad

Vrålstad (av norrønt Róalðsstadir) er en gård i bygda Tørdal i Drangedal kommune i Telemark. Gårdsnavnet stammer fra mannsnavnet Róaldr, som senere ble til Vraal. Gårdsnavnet har blitt skrevet Roalztadum i 1341, Roalstodum i 1378, Rualsstada i 1393, Roalstadum i 1494, Roelstadhe i 1515, Roalstath i 1536, Wrolstadt i 1574, Rouellstad i 1585, Wrolstadt i 1593 og senere Wraalstad .

Vrålstad ligger på vestsiden av Bjorvann, ved Fv38, ca. 15 km. nord for kommunesenteret Prestestranda og ca. 5 km. sør for bygdesenteret Bø.

Kjente personer med tilknytning til Vrålstad 
Hallvard Gråtopp

Det sies at Hallvard Gråtopp («Herren Halvor»), som ledet et bondeopprør i Vestfold og Oslo i 1438 stammer fra denne gården. Dette bestrides dog av flere historikere, som mener at den lokale Herren Halvor og bondeopprøreren Gråtopp ikke er samme person.

Ved gården ble det av kommunen i 1938, 500 år etter opprøret, reist en bauta til minne om Gråtopp.

Andrew John Volstead

I 1850 utvandret den da 22 år gamle Jon Einertson Vraalstad, sønn av Einert Torbjørnson Vraalstad og Kari Persdotter Tveit i Tørdal, til Granite Falls, Minnesota. Her giftet han seg med Dorthe Mathea Lilloe, datter av Andreas og Elline Lilloe fra Oslo og fikk sønnen Andrew John Volstead (1860–1947). Andrew ble kongressmann i USA, og ble mest kjent for ettertiden for sin sterke medvirkning til det som skulle bli kalt The Volstead Act, forbudsloven som gjorde alt salg og bruk av alkohol ulovlig i USA i perioden 1920–1933.

Lynn Anderson

Den amerikanske countryartisten Lynn Anderson (1947–2015) hadde familierøtter fra bl.a. Vrålstad. Ved hjelp av Tore Strømøy (Tore på sporet) besøkte hun i 2012 gården, hvor hun fikk treffe en mengde av sine fjerne slektninger fra Drangedal .

I anledning besøket opptrådte hun også på den årlige tilstelningen Drangedalsdagene sammen med bl.a. Arne Benoni.

Referanser

Kilder 

Sannes, Olav: Drangedal med Tørdal, ei bygdesoga (1924) (faksimile 1974, ISBN 82-990370-1-8).

Gårder i Vestfold og Telemark
Bosetninger i Drangedal
Kongedømmet Navarra

Kongedømmet Navarra (spansk: Reino de Navarra; baskisk: Nafarroako Erresuma, fransk: Royaume de Navarre; latin: Regnum Navarrae), opprinnelig kongedømmet Pamplona, var et europeisk, baskiskbasert kongedømme som lå på begge sider av fjellkjeden Pyreneene langs Atlanterhavet mellom dagens Spania og Frankrike.

Kongedømmet Navarra ble opprettet da den lokale baskiske høvdingen Íñigo Arista (baskisk: Eneko) ble utropt til konge i Pamplona (etter tradisjonen i 824), og førte et opprør mot det regionale frankiske styret.

Den sørlige delen av kongedømmet ble erobret av kongedømmet Castilla i 1512, permanent i 1524, og kom på denne måten inn i det samlede kongedømmet kongedømmet Spania. Den nordlige delen av kongedømmet fortsatte å være selvstendig, men ble en del av Frankrike gjennom en personalunion i 1589, da kong Henrik III av Navarra arvet den franske tronen som Henrik IV av Frankrike og i 1620 ble kongedømmet slått sammen med kongedømmet Frankrike. Monarkene av denne forente staten tok tittelen «konge av Frankrike og Navarra» fram til dets fall i 1792, og på nytt under Bourbon-restaurasjonen fra 1814 og fram til 1830 (med et kort avbrudd i 1815).

Referanser

Eksterne lenker 
 Medieval history of Navarra

Navarra
N
N
Stater og territorier etablert i 824
Stater og territorier opphørt i 1620
Marie av Anjou

Marie av Anjou (født 14. oktober 1404 i Angers, død 29. november 1463) var dronning av Frankrike gjennom sitt ekteskap med Karl VII av Frankrike.

Hun var datter av Ludvig II av Anjou, konge av Napoli og Yolanda av Aragonia. Hun ble gift med sin fetter  Karl av Frankrike i Bourges. Ektefellen fikk støtte under hundreårskrigen av hennes familie, særskilt av moren.

Marie ble enke i 1461 og døde i klostret Abbaye de Chateliers-en-Poitou to år senere.

Barn:
Ludvig XI av Frankrike (1422–1483)
Catherine (1428–1446; gift med Karl I av Burgund 
Yolanda (1434–1478)
Jeanne (1439–1482)
Madeleine (1443–1495)
Charles (1446–1472)

Referanser

Franske dronninger
Personer fra Angers
Ungarn under Sommer-OL 2008

Ungarn under Sommer-OL 2008. 171 sportsutøvere fra Ungarn deltok i tjue sporter under Sommer-OL 2008 i Beijing. De kom på tjuendeplass med tre gull-, seks sølv- og to bronsemedaljer. Padleren Zoltán Kammerer var landets flaggbærer under åpningsseremonien.

Medaljer

Medaljevinnerne
 
 Krisztián Pars kom på fjerdeplass i sleggekastkonkurransen, men de som kom på andre og tredjeplass, Vadim Devjatovskij og Ivan Tsikhan begge fra Hviterussland ble fratastt sine plasseringer på grunn av doping.

Nasjoner under Sommer-OL 2008
Ungarn under de olympiske leker
Sport i Ungarn i 2008
Den høye representant for Bosnia-Hercegovina

Den høye representant for Bosnia-Hercegovina, også kalt Høyrepresentanten for Bosnia-Hercegovina, er det internasjonale samfunns utsending til Bosnia-Hercegovina. Embetet ble opprettet i 1995 og var en del av iverksettelsen av Daytonavtalen, som gjorde slutt på Bosnia-krigen. Representanten har ansvar for å overvåke iverksettelsen av avtalen. Tilknyttet den internasjonale representanten er Kontoret for den høye representant for Bosnia-Hercegovina (Office of the High Representative in Bosnia and Herzegovina, forkortet OHR) beliggende i Sarajevo. 

Den høye representant for Bosnia-Hercegovina representerer landene som deltok i arbeidet med framforhandlingen av avtalen gjennom Fredsimplementeringsrådet (Peace Implementation Council, PIC). Fra 2002 til 2011 fungerte Den høye representant også som Den europeiske unions spesialrepresentant i Bosnia-Hercegovina.

Stillingen som Den høye representant besettes ved vedtak i FNs sikkerhetsråd etter nominasjon fra styret i Fredsimplementeringsrådet. Den høye representant omtales noen ganger som «FNs utsending til Bosnia». Også «FNs Høyrepresentant» forekommer.

Oversikt over innehavere av embetet
 Carl Bildt, 14. desember 1995–18. juni 1997
 Carlos Westendorp, 18. juni 1997–18. august 1999
 Wolfgang Petritsch, 18. august 1999–27. mai 2002
 Paddy Ashdown, 27. mai 2002–31. januar 2006
 Christian Schwarz-Schilling, 31. januar 2006–2. juli 2007
 Miroslav Lajčák 2. juli 2007–26. mars 2009
 Valentin Inzko, 26. mars 2009–1. august 2021
 Christian Schmidt, 1. august 2021-

Referanser

Eksterne lenker
 
 European Union Special Representative in Bosnia and Herzegovina

Bosnia-Hercegovina
FN
Den europeiske union
Wolfgang Böhmer

Wolfgang Böhmer (født 27. januar 1936 i Dürrhennersdorf) er en tysk politiker fra CDU, som fra 2002 til 2011 var ministerpresident i Sachsen-Anhalt. Fra 1. november 2002 til 31. oktober 2003 var han i tillegg president i Forbundsrådet.

Böhmer ble i 1959 dr. med. på universitetet i Leipzig og arbeidet deretter på gynekologisk klinikk. Fra 1974 til 1991 var han sjefslege ved Krankenhaus Paul-Gerhardt-Stift i Wittenberg.

I DDR engasjerte Böhmer seg i evangeliske kirketretser og ble i 1990 medlem av Christlich-Demokratische Union Deutschlands (DDR). Fra 1990 til 2004 var han leder av CDU i Sachsen-Anhalt.

CDU-politikere
Fødsler i 1936
Liste over kardinaler utnevnt av Alexander VI

Liste over kardinaler utnevnt av Alexander VI er en liste over de 43 kardinalene pave Alexander VI utnevnte under elleve konsistorium i perioden fra 31. august 1492  til 31. mai 1503.

31. august 1492 
 Juan Borja

20. september 1493 
 Jean de la Grolaye de Villiers O.S.B.
 Giovanni Antonio Sangiorgio
 Bernardino López de Carvajal
 Cesare Borgia
 Giuliano Cesarini d.y.
 Domenico Grimani
 Alessandro Farnese, senere pave Paul III.
 Bernardino de Lunate
 Raymund Pérault O.S.A.
 John Morton
 Fryderyk Jagelliończyk
 Ippolito d’Este

Mai 1494 
 in pectore Luigi d'Aragona

16. januar 1495 
 Guillaume Briçonnet

21. januar 1495 
 Philippe de Luxembourg

19. februar 1496 
 Juan López
 Bartolomé Martí
 Juan de Castro
 Juan de Borja-Llançol de Romaní
 Kardinal in pectore offentliggjort: Luigi d'Aragona

17. september 1498 
 Georges d'Amboise

20. mars 1500 
 Diego Hurtado de Mendoza y Quiñones
 Amanieu d'Albret
 Pedro Luis de Borja Llançol de Romaní O.S.Io.Hieros.

28. september 1500 
 Jaime Serra
 Pietro Isvalies
 Francisco de Borja
 Juan de Vera
 Ludovico Prodocator
 Antonio Trivulzio d.e. CRSA
 Giovanni Battista Ferraro
 Tamás Bakócz
 Marco Cornaro
 in pectore Giovanni Stefano Ferrero

28. juni 1502 
 Kardinal in pectore offentliggjort: Giovanni Stefano Ferrero

31. mai 1503 
 Juan Castellar y de Borja
 Francisco de Remolins
 Francesco Soderini
 Melchior von Meckau
 Niccolò Fieschi
 Francisco Desprats
 Adriano di Castello
 Jaime de Casanova
 Francisco Lloris y de Borja

Kilder 
 Salvador Miranda: The Cardinals of the Holy Roman Church

Alexander 06
Hop oppveksttun

Hop oppveksttun (tidligere Hop skole) er en kommunal ungdomsskole i Fana bydel i Bergen, som ligger vest for Nesttunveien mellom Hop og Nesttun. Skolen er dimensjonert for 500 elever på 8. – 10. trinn, og får sine elever fra barneskolene Sædalen skole, Paradis, Kringlebotn, Midtun og Riple.

Oppveksttunet inkluderer en spesialavdeling for elever med særskilte opplæringsbehov, en barnehage med ca. 80 barn, og en innføringsklasse for elever med fremmedspråklig bakgrunn som kommer ny til i Norge.

Historie 
Skolen ble bygget i 1959, og var en fortsettelsesskole inntil ungdomsskolen ble innført i Bergen i 1970.

I 2012 fikk skolen en idrettshall som disponeres av Hop Basketballklubb.

Referanser

Eksterne lenker 
 Bergen byleksikon på nett, om Hop ungdomsskole

Ungdomsskoler i Bergen
Fana
Oddersjaa Ski- og Skøyteklubb

Oddersjaa SSK (Oddersjaa Ski- og Skøyteklubb) er Norges nest eldste skiklubb, stiftet i Kristiansand i 1875. Eldst er Trysilgutten (1861), mens   Christiania Skiklub ble stiftet 1877, men Oddersjaa er visstnok den eneste skiklubben som har vært i uavbrutt virksomhet så lenge som til idag. Dermed er Oddersjaa verdens eldste skiklubb som har vært i kontinuerlig drift helt siden stiftelsen. Opprinnelig var dette en ski- og skøyteklubb. Klubben hentet sitt navn fra utsiktspunktet Oddersjå (229 moh.), øst for Otra.

I dag er det tre aktive grupper: langrenn, hopp og orientering.  

Av de mer kjente utøverne som har representert klubben, kan nevnes langrennsløperne Solveig Pedersen og Geir Ludvig Aasen Ouren og Kristin Drangsholt i Orientering. Solveig Pedersen var med på stafettlaget i Vinter-OL i 1992 da Norge tok sølv.

Klubben disponerer flere treningsanlegg. Hoppgruppa bruker en K16 plastbakke og en K36 hoppbakke (bakkerekord: 38,5 meter) på Klappane, ca. en km nord for Kristiansand sentrum. Skibakken hevdes å være verdens eldste. Langrennsgruppa bruker rulleskiløype på Øvre kongsgård i Kristiansand. Et nytt klubbhus på Øvre Kongsgård ble ferdigstilt i 2013, vegg-i-vegg med Donnhuset. Klubben har tidligere hatt klubbhytte på heia mellom Songdalen og Torridal i Kristiansand som het Kuliahytta. Det opprinnelige navnet var Bergstølhytta. Hytta er nå solgt. Kuliahytta var målpunktet for terrengløpet "Førstemann til Kulia", som Oddersjaa er fast arrangør av. I 2010 ble det seier til den sveitsiske orienteringsløperen Baptiste Rollier fra Kristiansand Orienteringsklubb. Han har også vunnet det tradisjonsrike terrengløpet på Birkeland, Svalandsgubben.

Se også 
 Tinnheiabakken (Skihopp- historie)

Eksterne lenker 
 
 
 Oddersjaa's historie

Skiklubber i Norge
Tidligere skøyteklubber i Norge
Idrettslag i Kristiansand
Idrettslag etablert i 1875
Artikler i skøytesportprosjektet
Orienteringsklubber i Norge
Fotografiens Hus

Fotografiens Hus er et felles tilholdssted for Norges Fotografforbund (NFF), Norske Reklamefotografer (NRF) og Institusjonsfotografenes Forening (IFF), beliggende i Rådhusgata 20 i Oslo.

Åpningen av Fotografiens Hus ble markert 28. februar 1999. Tidligere fotograf, politiker og forfatter Jo Benkow sto for den formelle innvielsen. 

Huset rommer blant annet lokaler for NFFs sekretariat, styre- og møterom og bibliotek. Fotografiens Hus har også eget fotogalleri og egne nettsider.

Eksterne lenker
 Fotografiens Hus' hjemmesider

Organisasjoner for fotografi
Organisasjoner i Oslo
Kvadraturen (Oslo)
Institusjonsfotografenes Forening

Institusjonsfotografenes forening (IFF) er en norsk fotograforganisasjon som arbeider for å fremme bruken av fotografi til dokumentasjon, illustrasjon og formidling. IFFs mål er å samle de som yrkesmessig arbeider med fotografi innen ulike institusjoner, og sikre gode faglige og sosiale miljøer i og rundt yrkesgruppen.

IFF ble stiftet i 1972. Organisasjonen har i dag over 100 medlemmer og er en landsdekkende organisasjon. De fleste medlemmene er ansatt ved museer, sykehus, forskningsinstitusjoner, arkiv, politi, universiteter, industri, forsvaret og tekniske etater. IFF er en av stiftende fotograforganisasjoner i fellesskapet Foto-Norge. IFFs leder er Arve Kjersheim (2018-)

Foreningen har tilhold i Fotografiens Hus i Oslo.

Eksterne lenker

 IFFs nettsider 
Foto-Norge 

Organisasjoner for fotografi
Norske yrkesorganisasjoner
Hugo Bergmann

Samuel (Schmuel) Hugo Bergman(n), også Samuel Bergman (hebraisk: שמואל הוגו ברגמן; født 25. desember 1883 i Praha, død 18. juni 1975 i Jerusalem) var en tysk og israelsk jødisk filosof. Han emigrerte til Palestina i 1920, og grunnla sammen med Martin Buber en bevegelse som arbeidet for et «tonasjonalt» område hvor jøder og arabere levde under likeverdige forhold.

Bergmann oversatte en rekke av Rudolf Steiners bøker om tregrening til hebraisk. I 1928 begynte han å undervise ved Det hebraiske universitetet i Jerusalem, og i 1935 ble han professor og rektor ved universitetet. Som rektor ved Det hebraiske universitetet søkte han å realisere Steiners politiske ideer i mandatområdet Palestina, ettersom han anså en overvinnelse av nasjonalstatsprinsippet som eneste mulige løsning på «det arabiske spørsmål».

Hugo Bergmann fikk Israelprisen to ganger, i 1954 for sine bidrag til humaniora og i 1974 for sine bidrag til den israelske staten og samfunnet.

Litteratur 
 Miriam Sambursky: Zionist und Philosoph. Das Habilitierungsproblem des jungen Hugo Bergmann. Bulletin des Leo Baeck Instituts 58
 Miriam Sambursky (Hrsg.): Schmuel Hugo Bergmann: Tagebücher und Briefe. Band 1: 1901-1948.
 Dietmar Wiechmann: Der Traum vom Frieden: das bi-nationale Konzept des Brith-Schalom zur Lösung des jüdisch-arabischen Konfliktes in der Zeit von 1925-1933, 1998, ISBN 3-87920-416-0

Referanser

Eksterne lenker 
 Bergman hos 

Østerrikske filosofer
Jødiske filosofer
Antroposofer
Personer fra Praha
Fødsler i 1883
Dødsfall i 1975
Frans Masereel

Frans Masereel (født 30. juli 1889 i Blankenberge i Belgia, død 3. januar 1972 i Avignon i Frankrike) var en belgisk (flamsk) grafiker og maler. 

Frans Masereel regnes som en av 1900-tallets fremste tresnittkunstnere. Han er særlig kjent for flere serier med uttrykksfulle tresnitt i en stil sterkt påvirket av tysk ekspresjonisme. Trykkene ble utgitt som ordløse grafiske romaner eller tegneserier bestående av enkeltbilder med blant annet antimilitaristiske og humanistiske motiver av krigens redsler under første verdenskrig og enkeltmenneskets fremmedgjorthet i storbyen.

Masereel bodde i flere land, men fra 1921 i hovedsak i Frankrike (etter andre verdenskrig i Avignon og Nice), der han blant annet malte mennesker og natur fra kystområdene. 

I 1953 var Frans Masereel med på å grunnlegge XYLON, den internasjonale foreningen for tresnittkunstnere, og ble selv foreningens første president.

Kunstverk (utvalg) 
 1918: La Passion d'un homme, tresnitt
 1919: Die Mutter
 1919: Le soleil 
 1920: Idée
 1920: Histoire sans paroles, tresnitt
 1925: Byen, 100 tresnitt
 1964: Das Gesicht Hamburgs
 1947: Femme à Table, guasj
 1945: Le guetteur du maquis, oljemaleri
 1955: Ere aan Verhaeren, tresnitt
 1956: Mijn Land, 100 tresnitt
 1989: Holzschnitte gegen den Krieg

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Presentasjon på tysk

Belgiske grafikere
Personer fra Vest-Flandern
Stine Bredal Oftedal

Stine Bredal Oftedal (født 25. september 1991) er en norsk håndballspiller for Győr og kaptein for det norske landslaget. Hun spilte på det norske laget som gikk til topps i junior-VM i 2010. Hun debuterte på A-landslaget mot Island 26. november 2010 og spilte på laget som tok gull i EM 2010, i VM 2011, EM 2014, VM 2015, EM 2016, EM 2020, VM 2021 og EM 2022.

Oftedal ble kåret til verdens beste kvinnelige håndballspiller for 2019.

Karriere 
Hun har spilt håndball siden hun var syv år, og startet karrieren i Nit-Hak Håndballklubb. Hun er midtback og spilte i Stabæk som nummer 10, selv om hennes klubbtilhørighet fremdeles lå hos Helset Idrettsforening.

Hun er kjent for å være fotrapp, intelligent og ha stor eksplosivitet, mange av de samme egenskapene som tidligere landslagskaptein Gro Hammerseng. Hennes store forbilde på håndballbanen er Bojana Popovic, og hun har satt seg som mål å etablere seg på et internasjonalt nivå.

Hun ble etter junior-VM i juli 2010 tatt ut som midtre bakspiller på All Star-laget, sammen med blant annet landslagskollega Sanna Solberg.

Hun spilte på Norges lag som tok gull i EM 2020, VM 2011, EM 2014, VM 2015, EM 2020, EM 2016, VM 2021 og EM 2022. Hun ble tatt ut på «all star-team» som beste midtback både i EM 2020 og EM 2022.

Privatliv 
Hun har studert ved Handelshøyskolen BI i Oslo.

Meritter 
 Junior-EM 2009: Gull
 Junior-VM 2010: Gull
 EM 2010 – Gull
 VM 2011 – Gull
 EM 2012 – Sølv
 EM 2014 – Gull
 VM 2015  – Gull
 OL 2016 – Bronse
 EM 2016 – Gull
 VM 2017 – Sølv
 EM 2020 – Gull
 OL 2020 (utsatt til 2021) – Bronse
 VM 2021 – Gull
 EM 2022 – Gull

Referanser

Eksterne lenker 
 Stine Bredal Oftedal - Store norske leksikon 
 

Personer fra Nittedal kommune
Norske håndballspillere
Verdensmestere i håndball
Europamestere i håndball
Olympiske bronsemedaljevinnere for Norge
Olympiske medaljevinnere i håndball
Håndballspillere for Győri Audi ETO KC
Håndballspillere for Issy Paris Hand
Håndballspillere for Stabæk Håndball
Spillere i Håndball-EM 2010 for kvinner
Spillere i Håndball-VM 2011 for kvinner
Spillere i Håndball-EM 2012 for kvinner
Spillere i Håndball-VM 2013 for kvinner
Spillere i Håndball-EM 2014 for kvinner
Spillere i Håndball-VM 2015 for kvinner
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2016
Håndballspillere under Sommer-OL 2016
Medaljevinnere under Sommer-OL 2016
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2020
Håndballspillere under Sommer-OL 2020
Medaljevinnere under Sommer-OL 2020
Spillere i Håndball-EM 2016 for kvinner
Spillere i Håndball-VM 2017 for kvinner
Spillere i Håndball-EM 2018 for kvinner
Spillere i Håndball-EM 2020 for kvinner
Spillere i Håndball-VM 2021 for kvinner
Åndenes makt

Åndenes makt er en norsk dokumentarlignende underholdningsserie som ble sendt på TVNorge fra 2005 til 2021. Serien ble ledet av Tom Strømnæss, og omhandler fenomen og overnaturlige hendelser som påstås å være uforklarlige eller overnaturlige, og som de berørte mener de har behov for å få hjelp til å bli kvitt. 

Programmene er delt inn i tre hovedsekvenser hvor man først får en gjenfortelling fra de berørte om hvilke hendelser og fenomener som har oppstått på stedet, hvorpå deretter en påstått klarsynt går igjennom bygningen og gir sin fremstilling av det vedkommende opplever. Etter en «renselse» av bygningen, blir opplysningene som ble gitt av den klarsynte forsøkt sammenlignet med dokumenterbare historiske fakta, hvorpå programlederen i ettertid på nytt besøker lokaliteten for å få bekreftet eller avkreftet om der har vært forandringer etter renselsen.

Åndenes makt ble første gang vist den 2. oktober 2005. Blant de påstått klarsynte som har opptrådt jevnlig i programmet er Gro-Helen Tørum, Lilli Bendriss og svenske Lena Ranehag. I 2016 ble Michael Winger, kjent fra programmet Jakten på den 6. sans, en del av det klarsynte teamet. Fra 2010 til 2013 var programmet det mest sette på TVNorge, med rundt  seere i uka. Seertallene ble halvert i 2014 som følge av at sendedagen ble flyttet fra søndag til onsdag.

Danmark og Sverige 
Programmet er tilsvarende det danske programmet ”Åndernes Magt” som TVNorge kjøpte lisensen til. Et tilsvarende konsept er også Ånderne vender tilbage, har blitt produsert i to sesonger for dansk TV3 med Ibi Støving som programleder, og ble første gang sendt i Danmark den 23. mars 2011. I Sverige har programmet Det okända blitt sendt siden 2004. Programmet har de seneste årene blitt sendt på kanalen Sjuan med Caroline Giertz som programleder.

Kritikk
Både programkonseptet og de medvirkende har vært utsatt for kritikk. Programmet har blitt beskyldt for å spille på overtro og kvakksalveri og at suksessen skyldes at det alltid unnlates å lete etter bevis for at de rapporterte problemene kan ha en naturlig forklaring. De påstått klarsynte har ved ulike anledninger blitt beskyldt for å være svindlere og bløffmakere.

Programleder Tom Strømnæss har ved en rekke anledninger hevdet at det hverken jukses eller manipuleres og at de klarsynte heller ikke har fått kjennskap til noen av opplysningene rundt de ulike stedene på forhånd. Strømnæss har også uttalt at det aldri har vært påstått at programmet er basert på fakta, men at det blir gjort et forsøk på å finne forklaringer på ulike fenomener som folk hevder å ha opplevd.

Referanser

Eksterne lenker 
 TVNorge - Åndenes makt

TV-produksjoner på TVNorge
Norske underholdningsprogrammer på TV
Norske TV-serier fra 2000-årene
Norske TV-serier fra 2010-årene
Norske TV-serier fra 2020-årene