alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Geir Hoff

Geir Hoff (født 14. februar 1965 i Bergen) er en norsk tidligere ishockeyspiller. 

Etter sin aktive karriere har Hoff jobbet som ekspertkommentator for TV2, samt vært ansatt som trener for Wang Toppidrettsgymnas. Han var også trener for guttelaget til Hasle/Løren, hvor blant annet sønnene Ludvig og Magnus spilte.

Biografi 
Geir Hoff vokste opp med ishockey i Groruddalen og Hasle/Løren. Han var en allsidig spiller, men ble i løpet av karrieren mest brukt som «løper»/«forward». Han studerte idrettsfag ved Linderud videregående skole (nå Bjerke videregående skole) fra 1981 til 1984. Hoff fikk studiestipend (scholarship) for å spille hockey for Michigan State University, og i 1986 vant Hoff det amerikanske studentmesterskapet med Michigan State «Spartans». Han fikk utdannelse og nyttig spillerfaring i USA. Hoff signerte med Furuset Ishockey da han kom hjem til Norge. Etter sesongen 1990–1991 fikk han Gullpucken for sitt spill, og laget (Furuset) kom til finalen i NM. I 1994–1995 spilte Hoff for Spektrum Flyers. Hoff var kaptein for Vålerenga Ishockey i sesongen 1997–1998, og la opp i 1999.

Landslaget 
Geir Hoff er notert med 75 offisielle landskamper for Norge. Han er tre ganger olympisk deltaker: Calgary 1988, Albertville 1992 og Lillehammer 1994.

Kuriosa 
Espen Knutsen svarte på VG «Tett på nett» at Norges beste løpere gjennom tidene var Trond Magnussen og Geir Hoff

Klubber 
Hoff har spilt for følgende klubber: Hasle/Løren, Michigan State University, Furuset Ishockey IF, Västra Frölunda HC, Lillehammer IK,Spektrum Flyers og Vålerenga Hockey

Se også 
 Liste over kjente elever ved Bjerke videregående skole

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske ishockeyspillere
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1988
Ishockeyspillere under Vinter-OL 1988
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1992
Ishockeyspillere under Vinter-OL 1992
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1994
Ishockeyspillere under Vinter-OL 1994
Ishockeyspillere for Furuset
Ishockeyspillere for Spektrum Flyers
Ishockeyspillere for Lillehammer IK
Ishockeyspillere for Vålerenga
Personer fra Oslo
Programledere for TV 2
Ekspertkommentatorer (sport)
Fødsler i 1965
Dødball (ballspill)

Dødball (også kalt brentball) er et ballspill som har en del likheter med slåball. Hovedforskjellen er at det er mange frifelt i dødball, mens det ofte bare er to frifelt i slåball: ett ved slagsonen og ett på andre siden av banen.

Historie 
Dødball er først nevnt i aviser helt tilbake i 1935, hvor det ble skrevet at det ble «spilt i skolegårder av både gutter og jenter».

Ballspillet

Bane 
Banen er rektangulær. Et område langs den ene kortsiden er gitt til «innelaget», resten av banen tilhører «utelaget». Utover denne banehalvdelen spres det med jevne mellomrom i en halvsirkel noen ringer (av tau, rockeringer, tegnet opp eller lignende) som underveis i spillet er fristeder for innelaget.

Spillets gang 
Lagene deles i to, et «utelag» og et «innelag», og det er vanligvis ca. like mange på hvert lag. En fra utelaget skal stå på døboksen (i dø), resten av utelaget skal stå ute.

Innelaget starter med ballen, og en fra dette laget skal slå ballen (en tennisball) med et balltre. Når personen har slått ballen, skal vedkommende løpe rundt banen, fra høyre til venstre. De som spiller på utelaget, skal prøve å fange ballen og kaste den til personen som står i «dødboksen». Personen i dødboksen spretter ballen i bakken og roper «Dø!». Dersom personen som løper ikke er kommet rundt på den ene runden og heller ikke står i noen av sirklene som ligger utover og er fristed for ham/henne, er vedkommende «død». Han/hun kan frigis dersom en av lagkameratene klarer å løpe hele banen rundt på sitt eget slag.

Dersom det bare er en person igjen «inne» (alle andre på laget er ute på banen), har siste person tre slag (ni forsøk). Dersom vedkommende ikke lykkes og ingen kommer inn i løpet av de tre slagene, bytter inne- og utelaget plass.

Ute- og innelaget bytter også plass dersom en fra utelaget fakker ballen med en hånd (enhåndspol eller lyre), eller to ganger med to hender (tohåndspol).

Poengfordeling 
Hvis en person greier å løpe rundt hele banen på første forsøk får laget et poeng. Lagene bytter når et av lagene har tre poeng. Det laget med flest poeng til slutt, vinner.

Referanser 

Ballsport
Leker
Keren Ann

Keren Ann Zeidel, alias Keren Ann (født 10. mars 1974 i Cesarea i Israel) er en nederlandsk folksanger. Hun synger på fransk og engelsk.

På sitt debutalbum La Biographie de Luka Philipsen har hun samarbeidet med Benjamin Biolay. De skrev begge to for Henri Salvador, Chambre avec vue, i 2001. I 2005 sang hun på Olympia med Ane Brun

Diskografi 
La Biographie de Luka Philipsen (2000)
La disparition (2002)
Not going anywhere (2003)
Nolita (2004)
Keren Ann (2007)
101 (2011)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 

Nederlandske musikere
Personer fra Haifa-distriktet
Ildvognene

Ildvognene, eller engelsk: Chariots of Fire, er en britisk film fra 1981 som ble skrevet av Colin Welland og regissert av Hugh Hudson. Filmen er basert på en sann historie om britiske friidrettsutøvere under deres forberedelse og deltakelse i Sommer-OL 1924 i Paris. Filmen ble nominert til syv Oscar-priser og vant fire, blant annet som beste film og beste originalmusikk.

Tittelen er tatt fra linjen «Bring me my Chariot of fire» i den engelske salmen «Jerusalem», også kalt «And Did Those Feet in Ancient Time», skrevet av William Blake. En kirkeforsamling synger «Jerusalem» ved filmens avslutning, og en framføring er på albumet fra filmen, framført av Ambrosian Singers delvis lagt over av en komposisjon av Vangelis. En uvanlig vri er at den blir sunget med fire stemmer, som om det var en virkelig hymne, til tross for at Parry skrev den som en union sang. Filmens arbeidstittel var «Running» fram til manusforfatteren Colin Welland så TV-programmet Songs of Praise om kristne salmer, hvor «Jerusalem» ble presentert og Welland besluttet å endre filmtittelen.

Handling 
I 1919 studerer Harold Abrahams ved University of Cambridge, hvor han opplever antisemittisme. Men han liker å delta i klubben Gilbert og Sullivan. Han blir også forelsket i Sybil, en ledende sopran ved Gilbert og Sullivan. Eric Liddell ble født i Kina med foreldre fra Skottland som arbeider som misjonærer. Hans søster Jennie avviser Liddells planer om å begynne med løping. Når de først løper mot hverandre, klarer Liddell å slå Abrahams. Abrahams tar tapet dårlig. Men Sam Mussabini, en profesjonell trener som han hadde kontaktet tidligere, tilbyr å hjelpe til med å forbedre løpe-teknikken.

Men når Liddell ved et uhell går glipp av en gudstjeneste på grunn av løpingen, blir han kjeftet ut av søsteren Jennie, som beskylder ham for ikke lenger å bry seg om Gud. Både Abrahams og Liddell, etter mange års trening, skal representere Storbritannia under Sommer-OL 1924 som skal avholdes i Paris. Abrahams tidligere venner fra Cambridge, Lord Andrew Lindsay, Aubrey Montague og Henry Stallard skal også delta. Men en konkurranse skal avholdes på en søndag, og Liddell nekter å løpe fordi hans religion hindrer ham i å løpe på søndager.

Om filmen

Rollebesetning

Referanser

Eksterne lenker 
 

Britiske dramafilmer
Historiske filmer
Filmer om sport
Filmer fra 1981
Engelskspråklige filmer
Christian Hagen

Christian Hagen (født 1978) kjent under artistnavnet «Elvorn», er en norsk gitarist mest kjent for sitt arbeid med Susperia. Andre band Hagen har spilt i er Vanaheim og Ringnevond.

Diskografi

Susperia
Predominance (2001)
Vindication (2002)
Unlimited (2004)
Devil May Care (2005)
Cut from Stone (2007)

Vanaheim
En historie
Helter og kongers fall

Susperia
Norske gitarister
Norske black metal-musikere
Norske thrash metal-musikere
Norske viking metal-musikere
Fødsler i 1978
Teater NOR

Teater NOR er et lite produksjonssenter i Stamsund i Lofoten som arbeider med visuell scenekunst. Gruppen ble opprettet av Thorbjørn Gabrielsen i 1990 under navnet Lofoten Teater. I 1997 byttet de navn til Teater NOR.

Gruppen består i dag av leder og instruktør Thorbjørn Gabrielsen, produsent Oddny Wiggen, skuespillerne Sissel Helgesen og Øystein Sanne, og lys og lyddesigner Øystein Helle.

For tiden er de aktuelle med forestillingen Lost on Purpose som er et møte mellom filosofi og teater – tekst og rom.

Teater NOR eier sitt eget teaterbygg, og disponerer flere store fabrikklokaler til spesiselle prosjekter og gjestespill.

Fra 1998 har de hvert år invitert til Stamsund Internasjonale Teaterfestival i overgangen mai/juni.

Eksterne lenker
 
 Lost on Purpose
 Stamsund Internasjonale Teaterfestival

Teatre i Norge
Kultur i Vestvågøy
Etableringer i 1990
Sannhetens time – Historien om Veronica Guerin

Sannhetens time – Historien om Veronica Guerin er en irsk biografisk dramafilm fra 2003, regissert av Joel Schumacher. Filmen er basert på den sanne historien om den irske journalisten Veronica Guerin, som ble myrdet av irske narkolangere..

Handling 
Veronica Guerin, en reporter for Sunday Independent, blir oppmerksom på hvordan narkotikatrafikken i Dublin går utover arbeiderklassen, spesielt barna, og hun lover å avsløre de ansvarlige bakmennene. Hennes undersøkelser fører henne blant annet til John Traynor, en bemerkelsesverdig kilde til informasjon om den kriminelle underverdenen. Traynor er villig til å hjelpe henne til en viss grad, men villeder henne for å beskytte seg mot narkobaronen John Gilligan. For å styre henne bort fra Gilligan, antyder Traynor at Gerry Hutch, en kriminell kjent som "The Monk" har ansvaret for innførsel av narkotika. Guerin etterforsker Hutch, men oppdager at han ikke er involvert.

Når Guerin nærmer seg sannheten, blir hun og familien mål. En kule avfyrt gjennom et vindu i hjemmet hennes som advarsel stopper ikke henne. Hun blir deretter skutt i beinet, og hennes unge sønn Cathal blir truet. Hennes ektemann Graham, moren Bernie og broren Jimmy bønnfaller Veronica om å slutte, men hun blir mer bestemt på å avsløre de kriminelle gjengene. Den 26. juni 1996 møter Guerin i en rettssak for å svare for parkeringsbøter og fartsbøter som hun tidligere hadde ignorert. Hun får en bot, og reiser deretter hjem. Men to menn på motorsykkel stopper ved siden av henne. Sjåføren ødelegger vinduet på bilen hennes, og skyter henne seks ganger.

Rolleliste
Cate Blanchett – Veronica Guerin
Gerard McSorley – John Gilligan
Ciarán Hinds – John Traynor
Brenda Fricker – Bernie Guerin
Don Wycherley – Chris Mulligan
Alan Devine – Gerry «The Monk» Hutch
Colin Farrell – Tatovert gutt
Danielle Fox-Clarke – Rusavhengig jente

Referanser

Eksterne lenker 

Filmer fra 2003
Irske dramafilmer
Engelskspråklige filmer
Biografiske filmer
Dramafilmer fra USA
Biografiske filmer fra USA
Filmer basert på virkelige hendelser
Harlekinmarihøne

Harlekinmarihøne er en av marihønene. Den er opprinnelig ikke en norsk art, men har etablert seg på Østlandet. Den er innført til Europa og Nord-Amerika for biologisk kontroll av skadedyr, i første rekke bladlus. I tillegg til å spise bladlus spiser harlekinmarihøna andre insekter og deres egg, sommerfugler, blomsterfluer, biller. Den kan fortrenge innfødte arter av marihøner. Man frykter at utbredelse av harlekinmarihøna slik kan forringe artsmangfoldet. Påvirkningen kan også bli indirekte ved at noen av artene den spiser ville ha bidratt til pollinering.

Utbredelse 
Harlekinmarihøne har en naturlige utbredelse øst i Asia, men har blitt innført i Nord-Amerika, hvor den ikke regnes for å forstyrre den lokale faunaen. Den sprer seg også i Europa. Arten ble påvist i Norge i 2006, men den er uønsket i Norge da den utkonkurrerer andre arter. Siden den ble observert som tilfeldig blindpassasjer på importplanter i 2006, har en nå påvist at den har slått seg ned på Sagene i Oslo. Harlekinmarihøna har et stort sprednings- samt etableringspotensiale. Den kan om relativt kort tid bli en vanlig art i norsk fauna. I Fremmedartslista 2018 er den vurdert til å ha svært høy risiko på grunn av stort invasjonspotensial og høy økologisk effekt.

Utseende 
Harlekinmarihøne er svært variabel av utseende, den har vanligvis mange prikker, gjerne mellom nitten og 21. Fargen er ofte oransje, rød eller gulaktig. Den kanskje mest kjente arten i Norge er syvprikket marihøne, med sine røde dekkvinger, med syv mørke prikker.  Harlekinmarihøna har vanligvis et M- eller W-formet merke på halsskjoldet.

Levevis 
Harlekinmarihøne er kjent for å være en glupsk bladlusjeger. Den kan også være et skadeinsekt ved at den angriper frukt og ved at den trekker innendørs om vinteren. De går i vinterdvale i de kaldere delene av året, men våkner opp når temperaturen er over 10°C. Det klimatiske forholdene i Norge tillater at harlekinmarihøna kan leve der.

I likhet med mange andre marihøner, bruker harlekinmarihøna kjemikaliet isopropylmethoxypyrazin som forsvar, men denne arten har stoffet i sterkere konsentrasjoner enn de fleste andre marihøner.

Harlekinmarihøna utskiller et luktstoff som kan forårsake ødeleggelser av vinavlinger og skape allergiske reaksjoner.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Direktoratet for naturforvaltning: Fryktet marihøne vil ha gode kår i Norge
 Forskning.no: Farlig skadedyr kan få mildere hverdag
 Stavanger Aftenblad: Monstermarihøner inntar Oslo
 Harlekinmarihøna i Norge

Marihøner
Høyrisikoarter på fremmedartslista
Biller formelt beskrevet i 1773
Dyr formelt beskrevet av Peter Simon Pallas
Tarmgass

Tarmgass (flatus) er hovedsakelig sammensatt av gassene N2 (nitrogengass), CO2 (karbondioksid), NH3 (ammoniakk) og H2 (hydrogengass); og 30-40 % av friske personer skiller også ut metangass (CH4). Når gassen slippes ut av endetarmen refereres det vanligvis til som en fis, promp eller fjert.  Det medisinske og teknisk korrekte begrepet er flatulens.

Sammensetning 
Nitrogengass stammer fra nedsvelget luft, de andre produseres av anaerobe bakterier (bakterier som bare vokser i et oksygenfritt miljø) i tykktarmen. Alle disse gassene er luktfrie og gir kun problemer i den grad det er ubehagelig eller vekker oppmerksomhet å passere store mengder gass per anuum. I tillegg finnes det meget små mengder av forskjellige gasser som gir ubehagelig lukt, disse er vanligvis svovelforbindelser, som hydrogensulfid og metylsulfidgasser (eksempelvis allyl-metylsulfid som dannes av allicin), og indol. I tillegg finnes skatol, men denne gassen lukter ikke ille. Rent indol som blir tynnet ut, lukter faktisk så godt at det kan brukes som parfyme. Dessverre er «blomsterduften» fra indol ikke særlig framtredende ved flatulens.

Tarmgass hos mennesker 
En viss gassproduksjon er normalt, og friske mennesker har flatulens (gassavgang gjennom endetarmsåpningen) gjennomsnittlig 15 ganger i døgnet, med et samlet volum på mellom 400 og 1800 ml. Mengden flatus varierer imidlertid enormt og avhenger helt av hvor mye metabolsk substrat i form av uabsorberte karbohydrater som når fram til bakteriene i tykktarmen, og av mengden luft som svelges. Ved moderate psykiske belastninger er det vanlig å svelge mye luft, aerofagi. Et kosthold som inneholder mye ikke-spaltbare (og dermed ikke-absorberbare) oligosakkarider (cellulose), som for eksempel bønner, kan gi en gassutskillelse på flere liter i døgnet.

Tarmgass hos dyr 

Dyr står for den langt største andelen tarmgass i verden, spesielt storfe og sau. Blant disse er produksjonen så stor at den skaper et miljømessig problem, som i hovedsak skyldes at flatulens inneholder metangass (CH4), som er en langt mer effektiv drivhusgass enn CO2. Å finne fram til en måte å redusere flatulens hos husdyr har derfor fått stor oppmerksomhet blant forskere. 

Australske forskere har utviklet en vaksine mot enkelte av tarmbakteriene som skaper tarmgassen. Vaksinen har vært under utvikling i ti år, og forsøk på en million sauer og storfe var planlagt å starte innen 2005. Håpet er at vaksinen vil redusere metanutslippene fra dyr med 20 prosent, noe som får stor betydning for Australia og New Zealand, der henholdsvis 14 % og 50 % av utslippene av drivhusgass stammer fra husdyr.

Se også 
 Fordøyelsessystemet
 Fordøyelse

Referanser

Eksterne lenker
 Facts on Farts

Fordøyelsessystemet
Odd Lingjærde

Odd Lingjærde (født 18. mai 1929) er en norsk overlege og professor i psykiatri ved Åsgård sykehus og Universitetet i Tromsø. Senere ved Gaustad sykehus og Universitetet i Oslo. Hans bok Psykofarmaka er mye brukt som oppslagsverk ved landets ulike psykiatriske sykehus.

Bibliografi 
 Nerver og nervepiller 1974
 Vinterdepresjoner 1996
 Psykofarmaka. Medikamentell behandling av psykiske lidelser. Første utgave utgitt i 1966, femte utgave er utgitt av Høyskoleforlaget i 2006.
 Psykofarmaka, Depresjon og angst, hvor mye hjelper medisiner? Høyskoleforlaget 2004.
 Når man gruer seg til vinteren 2004

Referanser 

Norske psykiatere
Norske medisinprofessorer
Norske sakprosaforfattere
Autodesk Inventor

Autodesk Inventor er et 3D parametrisk historiebasert DAK-program (Dataassistert konstruksjon) for mekanisk konstruksjon laget av den USA-baserte programvareprodusenten Autodesk.  Det konkurrerer med andre DAK-systemer som SolidWorks, Pro/ENGINEER, og Solid Edge. Det ble introdusert i 1999, flere år etter de andre 3D DAK-systemene. Inventor er designet for å fungere på Windows-baserte PC-er for å modellere, lage tekniske tegninger og teste store og komplekse mekaniske konstruksjoner.

Utgivelsesdatoer og navn
De første utgavene av Autodesk Inventor ble utviklet med kodenavn tatt fra bil-modeller. Fra og med Inventor 11 har alle versjonene kodenavn hentet fra berømte oppfinnere og vitenskapsfolk.
Her er en liste av alle Inventorversjonene med utgivelsesdato og kodenavn:

Inventor 1 "Mustang" 20. september 1999.
Inventor 2 "Thunderbird" 1. mars 2000.
Inventor 3 "Camaro" 1. august 2000.
Inventor 4 "Corvette" 1. desember 2000.
Inventor 5 "Durango" 17. september 2001.
Inventor 5.3 "Prowler" 30. januar 2002.
Inventor 6 "Viper" 15. oktober 2002.
Inventor 7 "Wrangler" 18. april 2003.
Inventor 8 "Cherokee" 15. oktober 2003.
Inventor 9 "Crossfire" 15. juli 2004.
Inventor 10 "Freestyle" 6. april 2005.
Inventor 11 "Faraday" 6. april 2006.
Inventor 2008 "Goddard" 11. april 2007.
Inventor 2009 "Tesla" 16. april 2008.
Inventor 2010 "Hopper" 25. mars 2009.

Eksterne lenker
 
 Scandinavisk Inventorforum: Brukerdrevet Diskusjonsforum med nyheter, linker, addins og mer for norske brukere

Proprietær programvare
Programvare kun for Windows
CAD
Annihilator

Annihilator er et canadisk thrash metal-band som ble stiftet i 1984.

Medlemmer

Nåværende medlemmer 
 Dave Padden – Vokal, rytmegitar (2003-)
 Jeff Waters – Leadgitar, rytmegitar, bass (1984-)
 Brian Daemon – Live bass
 Alex Landenburg – Live trommer

Tidligere medlemmer 
Vokalister
 John Bates (1984–1985)
 Randy Rampage (1989, 1999-2000)
 Coburn Pharr (1990–1992)
 Aaron Randall (1992–1994)
 Joe Comeau (2000–2003)
 Dennis Dubeau (1987–1989)

Gitarister
 K.C. Toews
 Dave Scott Davis (1989-1990, 1993-2001)
 Neil Goldberg
 Anthony Greenham (1988–1990)
 Curran Murphy

Bassister
 Wayne Darley
 Dave Scott (1984–1985)
 Sandor de Bretan (2004–2005)
 Cam Dixon
 Lou Budjoso
 Russell «The Woodsman» Bergquist

Trommeslagere
 Paul Malek (1984–1985)
 Richard Death (1985)
 Ray Hartmann
 Mike Mangini (1993, 2004-2005, 2007)
 Randy Black (1993-1996, 2001-2003)
 Dave Machander
 Tony Chappelle (2005)
 Rob Falzano
 Ryan Ahoff

Diskografi

Studioalbum 
 Alice in Hell (1989)
 Never, Neverland (1990)
 Set the World on Fire (1993)
 Bag of Tricks (samlealbum) (1994)
 King of the Kill (1994)
 Refresh the Demon (1996)
 Remains (1997)
 Criteria for a Black Widow (1999)
 Carnival Diablos (2001)
 Waking the Fury (2002)
 The Best of Annihilator (samlealbum) (2004)
 All for You (2004)
 The One (EP) (2004)
 Schizo Deluxe (2005)
 Metal (2007)

Live 
 In Command (1996)
 Double Live Annihilation (2003)

Singler 
 Stonewall (1990)
 Phoenix Rising (1991
 Never, Neverland (1991)
 Set the World on Fire Single (1993)

Demoer & Promo CD-er 
 Welcone To Your Death (1985)
 Phantasmagoria (1986)
 Alison Hell (1988)
 The Fun Palace (promo) (1990)
 I'll Show You My Gun (promo) (1994)

DVD-er 
 Ten Years In Hell (2006)

Eksterne lenker 
 
 
 

Canadiske heavy metal-band
Thrash metal-band
Band etablert i 1984
Adventivknopp

Adventivknopp er en knopp som dannes et annet sted på planten enn der hvor knopper vanligvis dannes, i bladhjørne eller i stengelspiss.

Adventknopper på jordstengler
Om en plante har ledd-delte jordstengler, vil det være en knopp på hvert ledd. Spissen av jordstengelen vokser opp i lyset og danner lysskudd på vanlig måte. 

Men ettersom hvert ledd har en adventivknopp, vil hvert ledd kunne bli opphav til en ny plante. Det skjer om planten deles, for eksempel når man luker i hagen og vil rive opp en plante med roten. Adventivknoppene sørger for at en ny plante spirer fra et ledd som er igjen. Planter med ledd-delte jordstengler er derfor svært vanskelige å bli kvitt. Slikt ugress må fjernes på et tidlig stadium og i mange omganger.

Ugress med krypende jordstengler
 Skvallerkål
 Ugrasklokke
 Kveke
 Sneller
 Hestehov

Adventivknopper på blad
Adventivknopper er også grunnlaget for formering med bladstiklinger, noe som er lett å gjøre med flere stueplanter, blant annet begonia, saintpaulia, peperomia, streptocarpus og gloksinia. Om man fjerner midtnerven fra streptocarpus og deler bladet i flere biter med et par bladnerver på hver bit, vil det vokse frem nye planter fra sidenervene.

Eksterne lenker
 Hagegals side om ugress
 Se ordet gemmipär i Ugglan

Plantemorfologi
Walther Olsen

Walther Olsen (født 8. november 1925, død 7. januar 2019) var en norsk politiker (KrF) fra Laksevåg i Bergen.

Han er kjent for sin mangeårlige innsats for idretten, og var blant annet en av forkjemperne for Slåtthaug kunstisbane og lysløypen fra Munkebotn til Eidsvåg.

I 1998 vedtok bystyrepolitikerne i Bergen at en friidrettshall i Bergen skulle kalles opp etter Olsen. Den fikk navnet Waltherhallen, og ble åpnet i 2002. Olsen hadde på egenhånd samlet inn  kroner til utbyggingen.

Priser og heder 
Han ble i 2002 tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv. Han fikk også Bergen idrettsråds hederspris.

Referanser

Eksterne lenker 
 « Verdens eneste waltherolsen» Bergens Tidende 
 «Kjendisfest for Walther» Bergens Tidende 	
 «Hedret dagen etter konens begravelse» Bergensavisen

KrF-politikere i Hordaland
Lokalpolitikere i Bergen
Kongens fortjenstmedalje i sølv
Ishockey-VM 1982 for menn

Verdensmesterskapet i ishockey 1982 var det 48. verdensmesterskapet og det 59. europamesterskapet i ishockey og ble arrangert på fire nivåer. Det egentlige VM (pulje A, eller «A-VM») med deltakelse av tolv land ble avholdt i Helsingfors og Tammerfors i Finland og kampene spilt i perioden 15. til 29. april 1982. VM på lavere nivåer ble arrangert på forskjellige terminer i mars 1982. I alt var det 24 deltakende nasjoner ved mesterskapet.

Ishockey-VM 1982 pulje A 

Ishockey-VM 1982 pulje A  ble arrangert i Helsingfors og Tammerfors i Finland og kampene spilt i perioden 15. til 29. april. Åtte lag deltok, det ble først spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. De fire beste lagene møttes deretter på nytt en gang. Sovjetunionen ble verdensmester for 18. gang og de vant også sitt 21. europamesterskap. I europamesterskapet telte kampene mellom de europeiske lagene i den innledende serien.

Sluttresultatet for Verdensmesterskapet 1989

Sluttresultatet for Europamesterskapet 1989

Ishockey-VM 1982 pulje B 

Ishockey-VM 1982 pulje B ble avholdt i Oslo og Lillehammer i Italia i perioden 18. til 27. mars 1982. Øst-Tyskland vant B-puljen og rykket opp til A-puljen. Nederland og Kina rykket dermed ned til C-puljen for 1983.

Ishockey-VM 1989 pulje C 

Ishockey-VM 1989 pulje C ble avholdt i Jaca i Spania i perioden 19. til 28. mars 1982. Japan og Jugoslavia rykket opp til B-puljen for 1983.

Eksterne lenker
 Det internasjonale ishockeyforbundets (IIHF) offisielle nettsted
 Ishockey-VM 1982 pulje B på Hockey Archives (fransk)

Ishockey-VM
Ishockey-EM 1982
Ishockeyturneringer i Finland
Internasjonale mesterskap i Finland
Internasjonale mesterskap i 1982
Sport i Finland i 1982
Sport i Østerrike i 1982
Sport i Spania i 1982
Sport i Helsingfors
Sport i Tammerfors
Sport i Klagenfurt
Ishockey i 1982
Ishockeyturneringer i Østerrike
Ishockey i Spania