alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Bonne nuit ma chérie

«Bonne nuit ma chérie» var Vest-Tysklands bidrag i Eurovision Song Contest 1960. Melodien var skrevet av Franz Josef Breuer og teksten var skrevet av Kurt Schwabach. Den ble fremført på tysk (bortsett fra den franske tittelen) av Wyn Hoop.

Sangen ble fremført det ellevte bidraget om kvelden 29. mars 1960 (etter Nederlands Rudi Carrell med «Wat een geluk» og før Italias Renato Rascel med «Romantica»).

Da avstemningen var ferdig hadde sangen fått elleve poeng, noe som gav den en delt fjerdeplass (med Nora Brockstedts «Voi Voi») blant 13 deltakere.

Den er i realiteten en vuggesang, hvor jeg-personen lover sin elsker at «min kjærlighet vil ledsage deg overalt» og «jeg vil aldri glemme deg», mens han går for å sove.

Norsk versjon 
C.C. Bøyesen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er også «Bonne nuit ma chérie».

Innspillinger 
Siss Hartmann og Rolf Lunde, Carsten Kloumans orkester. Innspilt 4. mai 1960. Utgitt på singlen Odeon D 7374.
Egil Ellingsen, Ragnar Danielsens orkester. Innspilt 7. juni 1960. Utgitt på singlen RCA NA 1130a.

Referanser 
Eurovision Song Contest 1960

 
 
 
 

Tyske sanger
Bidrag til Eurovision Song Contest 1960
Benjamin Bent

Benjamin C. Bent (født 31. august 1847 i Barnsley, England, død 30. desember 1898 i New York, USA) var en kornettist som bl.a. spilte sammen med kornettlegenden Matthew Arbuckle i det berømte «Patrick Gilmore Band» i perioden 1875-1891. Bent kom senere til spille solokornett i Frederick N. Innes' Band. 

I 1884 la han opp som kornettist og dannet Bent Brothers Military Band sammen med sine tre brødre; Arthur, Fred, og Tom – alle fremragende kornettister.

Referanser 

Musikere fra USA
Kornettister
Alice Miller

Alice Miller (født 12. januar 1923 i Piotrków Trybunalski i Polen, død 14. april 2010 i Saint-Rémy-de-Provence i Frankrike) var en sveitsisk psykoanalytiker og forfatter, mest kjent for sine bøker om ulike former for barnemishandling.

Biografi 
Miller forlot Polen i 1946 og bosatte seg i Sveits. I 1953 tok hun doktorgraden i filosofi, psykologi og sosiologi ved universitetet i Basel. I løpet av de neste 20 årene praktiserte hun som psykoanalytiker. Fra midten av 70-tallet utviklet hun egne teorier om barnepsykologi, og i 1979 sluttet hun å praktisere psykoanalyse. Hun gikk i stedet over til å skrive bøker og holde forelesninger. I 1986 ble hun tildelt en litterær pris oppkalt etter Janusz Korczak. Sin siste bok (Bilder meines Lebens) utga hun i 2006. Miller var mor til to barn.

Millers teorier 
Miller følger Freud og den psykoanalytiske tradisjonen ved å fremheve barndommens betydning for resten av et menneskes liv. Men hun var kritisk til både Freud og Jung.

Ifølge Miller finnes det ofte en sammenheng mellom psykiske og fysiske lidelser i voksen alder og ydmykelser i barndommen. Hun beskriver hvordan voksne mennesker dekker egne behov ved å pine og plage barn, det være seg i form av fysisk avstraffelse, seksuelt misbruk, omskjæring eller andre krenkelser. Hun erstatter begrepet «oppdragelse» med «ledsagelse» for å understreke at barn og foreldre er likeverdige personer. Ledsageren plikter å respektere barnets rettigheter, tolerere dets følelser og ta lærdom av dets atferd, slik at barnet ikke hemmes i sin utfoldelse. Hun hevder at dette prinsippet står i skarp kontrast til tradisjonell barneoppdragelse, der foreldrene spiller rollen som herskere, ikke tjenere. Foreldrene posisjonerer seg som herskere ved å berøve barnet dets egen vilje og tvinge det til lydighet. Hos barn som selv ydmykes, oppstår det en trang til å ydmyke andre. Fordi barn som utsettes for fysisk avstraffelse, ikke har mulighet til å forsvare seg, undertrykkes hatet og raseriet mot foreldrene. I voksen alder vil barnet rette sitt hat mot syndebukker, ofte mot egne barn, seg selv (i form av rusavhengighet osv.) eller andre voksne (i form av krig, kriminalitet osv.). Uteblir muligheten til å gjøre opp med personene som hatet opprinnelig var rettet mot, kan hatet bli umettelig.

Miller fremhever at ingen barn er voldelige fra fødselen av. Vold handler ikke om gener. Hjernen til et barn som vokser opp i kjærlige omgivelser, vil utvikle seg forskjellig fra hjernen til et barn som møtes med ondskap. Fenomenet vold eksisterer ene og alene fordi mishandlede barn i voksen alder praktiserer den lærdom som hjernen fikk innprentet i barneårene.

Bøker oversatt til norsk 
 Barneskjebner (1980, 1987)
 I begynnelsen var oppdragelsen (1986)
 Du skal ikke merke (1988)
 Den ubrukte nøkkelen (1991)
 Den forbudte viten (1992)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  The Natural Child Project: Alice Miller Library
  Project NoSpank: Alice Miller Index

Polske psykologer
Barnepsykologi
Personer fra Piotrków fylke
Wuwei (filosofi)

Wuwei (tradisjonell kinesisk: 無為, forenklet kinesisk: 无为, pinyin: Wú Wéi; «ikke-handling») er et uttrykk i daoistisk filosofi. Ifølge daoismen er det dao 道 «veien» som gjelder; og «veien» fungerer best desto mindre man forsøker å styre tilværelsen. Dermed blir ikke-handling det mest rasjonelle handlingsalternativet. Begrepet står i kontrast fremforalt til den etikk som fremmes av konfucianismen.

Wuwei behandles flere ganger i det daoistiske nøkkelverk Daodejing, særlig i kapitlene 3, 5, 30, 43, 47, 63 og 67, men også i Zhuangzhi og tildels i det egentlig konfucianske verket Yijing.

Litteratur
 Theo Fischer: Wu Wei. Die Lebenskunst des Tao. Rowohlt-Taschenbuch-Verlag, Reinbek bei Hamburg 2005, ISBN 3-499-61980-6 (Rororo 61980 Sachbuch).

Eksterne lenker
 Taoism – The Wu-Wei Principle by Ted Kardash.  Jade Dragon Online, June 1998.
 Wei-wu-wei: Nondual action by David Loy. Philosophy East and West, Vol. 35, No. 1 (January 1985) pp. 73–87.
 Wu-Wei in Europe. A Study of Eurasian Economic Thought by Christian Gerlach. London School of Economics 2005.
 Wú wéi translations and usages in Buddhism. Digital Dictionary of Buddhism (login as username=guest, password=<blank>)

Taoismen
Kinesisk filosofi

zh:道教
Bø jazzklubb

Bø jazzklubb er en norsk jazzklubb i Bø i Telemark som ble stiftet i 1988. Klubben er tilsluttet Norsk jazzforum og StudentRådStyret ved Høgskolen i Telemark.

I 1996 ble klubben kåret til «Årets jazzklubb».

Referanser

Eksterne lenker
Hjemmeside for Bø jazzklubb

Jazzklubber i Norge
Etableringer i 1988
Kultur i Vestfold og Telemark
Preus museum

Preus museum er det nasjonale museet for fotografi i Norge. Museet ligger i Horten i Vestfold. Det ble åpnet av Leif Preus som Preus Fotomuseum i 1976. Den norske staten kjøpte samlingene i 1995 og flyttet museet til Karljohansvern i 2001. Styret oppnevnes av kulturdepartementet.

Historikk, samlinger og virksomhet
Museet ble opprettet i 1995, da Staten kjøpte samlingene til det private Preus Fotomuseum, som ble grunnlagt av Leif Preus. Preus museum flyttet i mai 2001 inn i Magasin A på Karljohansvern i Horten, en times kjøring fra Oslo. Marinemuseet ligger i etasjene under Preus museum. Bygget, som tidligere var proviantlager for Den norske marinen, er fra 1860-tallet og ble tilpasset museumsformål i 2001 av arkitekt Sverre Fehn. Det er i dag Nasjonale Festningsverk som eier selve bygningen.

Museets samlinger består av norsk og internasjonalt fotografi, fotoalbum og diverse andre former for bilder, kameraer og andre tekniske gjenstander som belyser fotografiets utvikling. Preus museum huser også et fagbibliotek og har en fotokonservator som arbeider med behandling og bevaring av fotografisk materiale.

Referanser

Eksterne lenker 
 Preus museum
 Flickr: Preus museums photostream

Museer i Vestfold og Telemark
Fotografihistorie
Kultur i Horten
Museer etablert i 1995
Sverre Fehn
Fotografi i Norge
Walter Samuel

Walter Adrián Samuel (født Walter Adrián Luján den 23. mars 1978 i Firmat i Provincia de Santa Fe) er en argentinsk tidligere fotballspiller. 

Han vant Serie A og mesterligaen med Inter og argentinsk eliteserie og Copa Libertadores med Boca Juniors. Han spilte også for AS Roma, Real Madrid og FC Basel i en profesjonell karriere som varte fra 1996 til 2016.

Samuel begynte å spille profesjonelt i 1996 i Argentina for Newell's Old Boys, og året etter flyttet han til Boca Juniors, hvor han spilte fram til 2000. Han var med på Boca Juniors' lag som vant Copa Libertadores den sesongen, og flyttet deretter til Roma for en overgangssum på  italienske lire (ca € ). Han ble kjent som en av de beste forsvarerne i den italienske ligaen og tiltrakk seg interesse fra spanske Real Madrid.

Real betalte €  for en overgang i 2004. Samuel klarte ikke å bli fast spiller på Real den sesongen, og i august 2005 returnerte han til den italienske ligaen med en overgang til Inter på en fireårskontrakt for en overganggssum rapportert til € .

Samuel fikk kallenavnet «Muren» mens han spilte for Roma i Italia, på grunn av hans defensive ferdigheter. I Milano-derbyet den 23. desember 2007 skadet han seg mens han markerte den brasilianske landslagsspilleren Kaká, og et par uker senere gjennomgikk han en operasjon i kneet. Han var ventet å være ute til slutten av 2007–08-sesongen. Han kunne først begynne å trene igjen i oktober av 2008–09-sesongen, og kom tilbake til førstelagstroppen under Mourinhos ledelse. 

I 2009-10 vant Samuel og Inter mesterligaen etter å ha slått Bayern München i finalen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Argentinske fotballspillere
Vinnere av Mesterligaen i fotball for menn
Spillere i Fotball-VM 2002
Spillere i Fotball-VM 2010
Fotballspillere for Newell's Old Boys
Fotballspillere for Boca Juniors
Fotballspillere for AS Roma
Fotballspillere for Real Madrid CF
Fotballspillere for FC Internazionale Milano
Fotballspillere for FC Basel
Personer fra provinsen Cordoba
Fødsler i 1978
Finanskrise

En finanskrise eller begrepet «finanskrisen» blir brukt om en økonomisk nedgangstid som skjer plutselig og i senere tid også med globale konsekvenser (se Finanskrisen fra 2008).

Begrepet finanskrise ble aktuelt høsten 2008, uttrykket beskriver en krise av finansiell art. Fra begynnelsen av 2008 til og med 17. desember 2008, var finanskrise registrert brukt hele 10 732 ganger ifølge Språkrådet.

Ordet finanskrise er en «motivert» sammensetning fordi det kan utledes helhetlig betydning av betydningen av de to sammensetningsleddene finans og krise.

Eksempler 
 Finanskrisen i 1857
 Finanskrisen fra 2008
Subprime-krisen
Finanskrisen på Færøyene 1989–1995
Finanskrisen i 1857, økonomisk nedgangstid i USA i 1857
Børskrakket i 1929, økonomisk nedgang med internasjonale konsekvenser

Se også 
 Bankkrise
 Børskrakk

Referanser

Eksterne lenker
 Finanskriser før og nå - artikkel fra forskning.no 2.11.08

  
Finansiell terminologi
Steve Halsetrønning

Steve Halsetrønning (født 21. april 1958) er en norsk naturfotograf, bosatt i Fannrem.

Halsetrønning har vært medforfatter av bøker, samt illustrert i flere. Deltatt i fotoutstillinger, og har også produsert bildeprogram for NRK. Halsetrønning er medlem av foreningen Norske Naturfotografer, og tilknyttet bildebyrået NTB Scanpix.

Bibliografi 
 I kronhjortens rike (sammen med Finn Hoff og Per Snekvik), Landbruksforlaget (2000) ISBN 82-529-2494-8
 Barnas dyrebok. Ville dyr i Norge (sammen med Svein Wik), Trøndersk forlag (2003) ISBN 9788292305065
 Dyr og sportegn (sammen med Svein Wik), Landbruksforlaget (2003 – 2. utgave 2010)  ISBN 9788252927856
 Orkla – fra fjell til fjord (sammen med Finn Hoff og Per Snekvik), Jakt og Natur DA (2007) ISBN 978-82-997643-0-8
 Refleksjoner over livets sårbarhet (sammen med Svein Olav Nordlien) (2013) ISBN 978-82-999342-0-6
 Refleksjoner over livets livsvev      (sammen med Svein Olav Nordlien) (2015) ISBN 978-82-999342-1-3

Norske fotografer
Fødsler i 1958
SN Power

SN Power er et internasjonalt kraftselskap som tidligere var eid av Norfund (Statens Investeringsfond for næringsvirksomhet i utviklingsland). Selskapet har til formål å utvikle, bygge, erverve, eie og drifte fornybare energianlegg i Asia, Afrika og Latin-Amerika. Det har vannkraftverk i Uganda, Zambia, Laos, Filippinene og Panama.

SN Power har sitt hovedkontor i Oslo.

Det ble ervervet av det norske energiselsakpet Scatec i januar 2021.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske kraftselskaper
Statkraft
Selskaper etablert i 2002
Tegneserieåret 1949

Tegneserieåret 1949 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til tegneserier i 1949.

Hendelser
1. mars – Første nummer av Anders And & Co. (Donald Duck & Co) kommer ut i Danmark.
I Sverige ble tegneseriebladene Stålmannen og Min Melodi grunnlagt.
Mort Walkers Billy debuterer i USAs dagsaviser i serien Spider.

Prisvinner
Reuben Award Cartoonist of the year: Alex Raymond, Rip Kirby

Utgivelser
Første utgaven av Girls' Love Stories med datoen august-september, publisert av DC Comics.

Fødsler
11. februar – Jan Stenmark, svensk tegneserietegner og illustratør
21. november – Terje Nordberg, norsk tegneserieskaper, barnebokforfatter og redaktør

Dødsfall
 6. mars - Storm P., dansk tegner og skuespiller (født 1882)
 7. desember – Bo Vilson, svensk kunstner og tegneserieskaper (født 1910)
Bendiksenprisen

Arne Bendiksens talentpris, best kjent under navnet Bendiksenprisen, er en norsk musikkpris som gis av Kulturdepartementet og administreres og deles ut av artistorganisasjonen GramArt. Prisen ble opprettet i 2009 i anledning GramArts 20-årsjubileum og ble delt ut første gang 20. mai 2010.

Ifølge GramArts hjemmesider, skal prisen bidra til talentutvikling innen norsk populærmusikk og «være et bidrag til en artist som allerede har kommet et stykke på vei i sin karriere, som enten har minst en kommersiell utgivelse eller har konsertvirksomhet av et visst omfang å vise til.» Vinneren mottar et beløp på 100 000 kroner. Prisen er kalt opp etter Arne Bendiksen. Første og andre pris ble delt ut av kulturminister Anniken Huitfeldt.

Tildelinger

2010: Rapgruppen Karpe Diem. Øvrige nominerte var Susanne Sundfør, Marit Larsen, Shining og Donkeyboy. 
2011: Ida Jenshus. Øvrige nominerte var Lars Vaular, Thom Hell, Kvelertak og Montée.
2012: Stein Torleif Bjella. Øvrige nominerte var Katzenjammer, Jarle Bernhoft, LidoLido og Donkeyboy.
2013: Monica Heldal. Øvrige nominerte var LidoLido, Arve Henriksen, Frida Amundsen og Violet Road.
 2014: Highasakite. Øvrige nominerte var Gabrielle, Oslo Ess, Bendik Brænne og Frida Ånnevik
2015: Spidergawd. Øvrige nominerte var Aurora, Cashmere Cat, Ine Hoem og OnklP & De Fjerne Slektningene.
2016: Bow To Each Other. Øvrige nominerte var Anders Jektvik, Bendik, Ingebjørg Bratland og No. 4.
2017: Honningbarna. Øvrige nominerte var: Frida Ånnevik, Daniel Kvammen, Torgeir Waldemar og Årabrot.
2018: Ola Kvernberg. Øvrige nominerte var: Susanne Sundfør, Ulver, Sassy 009 og Erlend Ropstad.
2019: Ivan Ave. Øvrige nominerte var: Boy Pablo, GURLS, Thea Hjelmeland og Pom Poko.
2020: Emilie Nicolas. Øvrige nominerte var: Valkyrien Allstars, Fieh, Kristian Kristensen og Jakob Ogawa
2021: Bokassa. Øvrige nominerte var: SKAAR, Musti, Bendik Baksaas og Bendik
2022: Fieh. Øvrige nominerte var: Gabrielle, Bendik Giske, Isák og Vuyo.

Referanser

Eksterne lenker 
 Presentasjon av prisen hos GramArt

Norske musikkpriser
Utmerkelser etablert i 2009
Jon Vea

Jon Vea (født 5. desember 1947) er en norsk diplomat og tidligere direktør i Næringslivets Hovedorganisasjon. Han var Norges ambassadør i Angola, Gabon, Republikken Kongo, São Tomé og Príncipe og Ekvatorial-Guinea.

Vea studerte statsvitenskap, historie, tysk og miljø ved Universitetet i Oslo og ble i 1974 cand.philol. 

I 1975 ble han tatt opp i utenrikstjenesten. Vea var stasjonert i India (1977–1980) og i Sverige (1980–1983). Fra 1986 til 1987 arbeidet han i arbeidsgiverorganisasjon Norsk Industri. Etter å ha vendt tilbake til Utenriksdepartementet arbeidet Vea med spørsmål knyttet til norsk medlemskap i EU og med energispørsmål. I årene 1987 til 1990 arbeidet han som informasjonsdirektør i Norges Eksportråd. Deretter arbeidet Vea igjen et par år i utenrikstjenesten, der han til 1992 var industriråd ved Norges delegasjon til EU. Vea har vært styremedlem i Norges Varemesse (1987–1990), Norges Turistråd (1988–1990), Norsk Designråd (1988–1990) og Norges Eksportråd (1999–2004).

I 1992 ble Vea internasjonal direktør i Næringslivets Hovedorganisasjon, en stilling han hadde til 2005. Han ble da prosjektleder for NHO-prosjektet «Norge i verden», som tok for seg næringslivets utfordringer fra globalisering. Vea var fra 2005 også leder for det departementsoppnevnte Omdømmeutvalget, som hadde i oppgave «å utarbeide forslag til en verdibasert posisjon for å profilere Norge i utlandet, drøfte organisering og finansiering av omdømmearbeidet, samt identifisere konkrete tiltak.» 

Vea har senere vært direktør for NHOs Europakontor i Brussel. Han ble i 2008 utnevnt til Norges ambassadør i Angola. Fra 2009 var han også ambassadør i Gabon og Republikken Kongo og fra 2010 i São Tomé og Príncipe og Ekvatorial-Guinea. Fra 2012 er Vea seniorrådgiver i næringslivsseksjonen i Utenriksdepartementet.

I 2009 ble Vea utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.

Referanser 

Norske ambassadører
Personer tilknyttet NHO
Den Kongelige Norske Fortjenstorden
Fødsler i 1947
GramArt

GramArt (forkortelse for Grammofonartistenes Forening) er en interesseorganisasjon for norske musikkartister. Organisasjonen ble stiftet i 1989 med blant andre Arne Bendiksen som initiativtaker og organisasjonens første formann i perioden 1989 til 1997.

Organisasjonen har rundt 3500 medlemmer innen ulike musikksjangre og har som formål å styrke norske artisters politiske, juridiske og økonomiske rettigheter. Daglig leder er Elin Aamodt, mens Harald Sommerstad fra Minor Majority ble valgt til styreleder i 2009. 

GramArt administrerer og deler ut Bendiksenprisen. Prisen er på 100 000 kroner som bevilges årlig av kulturdepartementet. Prisen ble opprettet i 2009 og delt ut første gang i 2010.

I perioden 2004 til 2006 delte GramArt ut hedersprisen Gullmikrofonen. Ifølge statuttene skulle prisen gå til «artister som har betydd spesielt mye for norsk musikkliv, og som har satt standarden innenfor sin sjanger». Vinneren mottok en statuett og et beløp som varierte fra 10 000 til 40 000 kroner. Prisen gikk til Bertine Zetlitz (2004), Madrugada (2005) og Åge Aleksandersen (2006).

Eksterne lenker 
 GramArts nettsted

Norske kulturorganisasjoner
Norsk musikk
Etableringer i 1989
Einbeck

Einbeck er en by med om lag 27 000 innbyggere som ligger i Niedersachsen, Tyskland. Byen er nok mest kjent for å være opphavsbyen til bokkølet.

Vennskapsbyer
  Keene, New Hampshire
  Thiais
  Artern, Thüringen
  Paczków, Polen

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Niedersachsen
Hansabyer
Arkitekturåret 1856

Arkitekturåret 1856 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1856.

Bygninger
Parliament House, Melbourne, Australia blir fullført.
State Library of Victoria, Melbourne, Australia blir fullført.
Esztergom Basilica i Esztergom, Ungarn blir vigslet.

Priser
 Royal Gold Medal – William Tite
 Prix de Rome, arkitektur: Edmond Guillaume, Constant Moyaux

Fødsler

 12. februar – Hendrik Petrus Berlage, nederlandsk arkitekt (død 1934)
 30. juli - Isak Gustaf Clason, svensk arkitekt (død 1930)
 5. august - Axel Berg, dansk arkitekt (død 1929)
 3. september – Louis Sullivan, amerikansk arkitekt (død 1924)
 6. september - Hack Kampmann, dansk arkitekt, kongelig bygningsinspektør og  professor i arkitektur (død 1920)
 30. oktober - Herman Backer, norsk arkitekt (død 1932)
 Eugène Vallin, fransk møbeldesigner og arkitekt (død 1922)

Dødsfall
 14. juli - Michael Gottlieb Bindesbøll, dansk arkitekt (født 1800)
 17. oktober - Luigi Canina, italiensk arkeolog og arkitekt (født 1795)
 David Laing, britisk arkitekt (født 1774)

Referanser
Numedalsvassdraget

Numedalsvassdraget er et vassdrag som består av Numedalslågen med tilløp, der viktigste tilløp er Uvdalselva som renner inn i Numedalslågen ved Rødberg. småvann og innsjøer. Vassdraget starter ved innsjøen Nordmannslågen (1244 moh.) på Hardangervidda i Vestland og renner via Numedal i Viken til utløpet i Skagerrak ved Larvik i Vestfold og Telemark. Vassdraget har et nedbørfelt på 5 554 km².

Se også 
 Numedalslågen

Eksterne lenker 
 http://www.nlbvassdrag.no/

 
Eidfjords geografi
Vestlands geografi
Vikens geografi
Vestfold og Telemarks geografi
John Peder Egenæs

John Peder Egenæs (født 6. oktober 1960) er generalsekretær i menneskerettsorganisasjonen Amnesty International i Norge. Han tok over etter Petter Eide i april 2007.

Egenæs gikk på Oslo katedralskole og tok senere lærerutdanninga ved Oslo lærerhøgskole. Han jobbet noen år som vikarlærer før han arbeidet for Statens senter for barne- og ungdomspsykiatri. Han har arbeidet i Amnesty siden 1990, hvorav flere utenlandsoppdrag. Han var Amnestys informasjonssjef før han i april 2007 ble organisasjonens generalsekretær.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Amnesty.no artikler av John Peder Egenæs

Amnesty International
Generalsekretærer
Oterfjøl

Oterfjøl eller oter er et manuelt fiskeredskap som oftest brukes fra båt. Hvis forholdene langs bredden passer kan oteren også opereres fra land. Fisking med oterfjøl kalles otring og gjøres mest i ferskvann i jakten på ørret og røye.

Historie 

Den eldste publikasjonen som omtaler oteren er fra 1855 og omtaler irske sportsfiskere. Oteren ser ut til å ha kommet med britiske sportsfiskere til Norge fra Storbritannia omkring 1860, og skapte blandede reaksjoner blant velstående sportsfiskere og dem som fisket med matauk i tankene. På de britiske øyer var oterfiske blitt forbudt ved lov etter «Lakseloven» (The Salmon Fishery Act) i 1861. Dette kan ha bidratt til at sportsfiskere introduserte den til Norge, men også her ble bruken av oteren etterhvert regulert.

Utførelse 

Oteren er sammensatt av tre deler. Oterfjøla med en styremekanisme, oterlina med sluker eller kroker på, og et otervinsel til å veive lina inn på for oppbevaring. Den vanligste tradisjonelle oteren består av ei tynn fjøl, omkring 60 til 65 cm lang, 15 til 18 cm bred og mellom 15 og 18 mm tykk. For å få den til å «skjære ut» til siden nå man trekker den i den ene eller den andre retningen er den spisset i endene. En kjøl av metall, for eksempel bly eller jern gir den vekt i bunn og sørger for at fjøla står loddrett i vannet når den manøvreres. Metallkjølen bør være så tung at bare 3 til 5 cm av fjøla flyter over vannflaten. Styremekanismen gjør gjør oteren vendbar. Den består av en metallstang som fiskelina festes i. Den innrettes slik at man ved å gi slakk og stramme opp snøret på nytt kan vende oteren og få den til å skjære motsatt vei i vannet. Slik kan den trekkes utover i vannet fra land. I fiskelina henger det et antall fluer eller sluk med jevne mellomrom. Hver av dem er festet til lina med en fortøm hvis lengde er tilpasset hovedlinas høyde i vannet under fisket. Det er også mulig å la krokene henge fra selve oterfjøla. 

Det finnes mange varianter av disse tre hoveddelene av oteren. Den kan for eksempel være laget i andre materialer enn tre eller ha en dobbelt fjøl, slik at den minner om en kjelke, noe som gjør den enklere å manøvrere. Det er vanlig å utstyre lina med 8 til 10 fluer eller sluker. Styremekanismen kan være hengslet, eller den kan være av en enklere utgave, særlig for fiske i saltvann, siden saltvannet tærer på metallet. Vinselet kan med fordel være utstyrt med en korkplate eller lignende slik at man kan få kontroll over krokene under inndragning av lina.

Bruk i kommersielt fiske 
I kommersielt fiske har lignende innretninger blitt brukt for å kunne styre fiskeredskaper både horisontalt og vertikalt i vannet. Det finnes eksempler på forskjellige design hos fiskere fra Tyskland, Sverige, Japan og Sveits. Et design som utnytter den samme effekten brukes dessuten i tråling på sjøbunnen og har i likhet med oteren fått navnet «otter boards» på engelsk. Den første omtalen av en slik innretning er omkring 20 år nyere av dato sammenlignet med den som ble tatt i bruk i forbindelse med sportsfiske med snøre.

Referanser 

Fiskeredskap