alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Bøverdal kirke

Bøverdalen kirke også kalt Galde kirke er en åttekantet kirke fra 1864 i Lom kommune, Innlandet fylke. Kirken står på gården Galde der det trolig var kirke i middelalderen. Galdesand er sentrum i Bøverdalen og stedet ligger om lag 550 meter over havet. Kirken er bygget etter tegninger av kirkedepartementets kirkekonsulent Jacob Wilhelm Nordan, med Erik Pedersen Rusten som byggmester. Tårnet er senere forandret. Den ble innviet 17. november 1864 noen måneder etter Nordberg kirke i hoveddalføret. De samme håndverkerne var engasjert i Bøverdalen som i Nordberg kirke. Jehans Odde fra Vågå utførte treskjærerarbeidet på prekestolene. Jehans Odde hadde arbeidet i Trondheim og Kristiania og hadde der lært seg nye teknikker blant annet som kunstdreier og gravør. Bygget ble restaurert i 1952.

Byggverket er i tømmer, har galleri og 150 plasser (260 ifølge Helland). Kirken har glassmalerier laget av Frøydis Haavardsholm i 1952. Pipeorgelet er fra 1960 og kirkeklokkene fra 1864.

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 
 
 Lom kommune om kirken
 

Kirker i Lom
Kirker i Nord-Gudbrandsdal prosti
Kulturminner i Lom
Oktogonale kirker i Norge
Norske kirker fra 1864
Garmo kirke

Garmo kirke er en langkirke fra 1879 i Lom kommune, Innlandet fylke.

Byggverket er i tømmer og har 200 plasser.

Kilder

Eksterne lenker 
 
 Lom kommune om kirken
 

Kirker i Lom
Kirker i Nord-Gudbrandsdal prosti
Kulturminner i Lom
Norske kirker fra 1879
Jacob Wilhelm Nordan
Langkirker i Hamar bispedømme
Kill Buljo

Kill Buljo er en norsk film fra 2007. Filmen er en komisk parodi på det amerikanske actioneventyret Kill Bill, og handlingen er lagt til Finnmark. Regi er ved Tommy Wirkola og manus Stig Frode Henriksen og Tommy Wirkola. Henriksen spiller også hovedrollen i filmen som rollefiguren Jompa Tormann. Filmen hadde premiere i mars 2007.

Filmen fikk opprinnelig 15 års aldersgrense av Medietilsynet, men den ble endret til 11 år etter klager fra filmselskapet. Under Kanonprisen 2007 vant filmen publikumsprisen folkets Kanonpris. Filmen ble sett av 87 000 på kino i Norge og det ble solgt over 95 000 DVD-er av filmen. Filmmusikken ble blant annet laget av Alta-bandet Cyaneed. 

Oppfølgerfilmen Kill Buljo 2 kom ut i 2013.

Handling 
Jompa Tormann skal motvillig gifte seg. I denne forbindelse er brudens familie er samlet for å drikke kaffe ved Kautokeino samfunnshus, som er tradisjon når et familie-medlem snart skal gifte seg. Men en gruppe samiske leiemordere, bestående av Tampa Buljo, Crazy Beibifeit, Dr. Kjell Driver og Bud Light angriper lokalene. De trekker våpen, og åpner ild mot alle som beveger seg. Ingen skal forlate bygningen i live, men Jompa overlever mirakuløst og faller i dyp koma.

Politi-inspektør Sid Wisløff som hater samer og kvinner, får i oppgave å etterforske saken - sammen med sin assistent Unni Formen. Wisløff er sikker på at Jompa Tormann drepte alle gjestene sine, og deretter skal ha skutt seg selv i hodet fire ganger for å se uskyldig ut. Noen uker senere våkner Jompa, og ønsker hevn mot de ansvarlige. Han får en Katana smidd av den legendariske sverd-smeden Fugioshi Shinaga. Han forsøker å spore opp alle medlemmene av «The Deadly Sapmi Assassination Squad» og gjør opp med dem én etter én. Men Sid Wisløff og Unni Formen, godt hjulpet av den samiske sti-finneren Peggy Mathilassi, er stadig i hælene på Jompa for å sette ham bak lås og slå.

Rolleliste 
 Jompa Tormann: Stig Frode Henriksen
 Pappa Buljo: Frank Arne Olsen 
 Tampa Buljo: Martin Hykkerud
 Sid Wisløff: Tommy Wirkola
 Unni Formen: Natasha Angel Dahle
 Peggy Mathilassi: Linda Øverlie Nilsen
 Crazy Beibifeit: Ørjan Gamst
 Kjell Driver: John Even Pedersen
 Bud Light: Christian Reiertsen
 Lara Kofta: Merete Nordahl
 Mr. Handjagi: Ørjan Gamst
 Kato: Jørn Tore Nilsen
 Blow Job: Heidi Monsen
 Troll Tove: Eirik Junge Eliassen
 Sid Wisløffs far: Kristian Figenschow
 Mona Smurfen: Aina Timbiani

Anmeldelser 
 Anmeldelse i Verdens Gang 
 Anmeldelse i Bergens Tidende 
 Anmeldelse  i Nettavisen 
 Anmeldelse i Stavanger Aftenblad 
 Anmeldelse i Adresseavisen

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Dagbladet – Kill Buljo til utlandet
 

Norske filmkomedier
Filmer fra 2007
Norske filmer fra 2000-årene
Nordsamiskspråklige filmer
Norskspråklige filmer
Vinnere av Kanonprisens publikumspris
Bø stasjon

Bø stasjon ligger i Bø sentrum 163,44 km fra Oslo. Stasjonen ligger 69,6 moh. Den ble åpnet i 1924 da Sørlandsbanen ble tatt i bruk frem til Bø. Den ble fjernstyrt 1969. Den var den siste betjente jernbanestasjonen i Telemark, men ble ubemannet fra 1. januar 2008. Stasjonen er utstyrt med tømmerterminal.

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Ragnvald Utne og er i utgangspunktet av samme type som ved Gvarv og Lunde stasjoner.

Litteratur

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Sørlandsbanen
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Tømmerterminaler i Norge
Jernbanebyggverk i Midt-Telemark
Jernbanestasjoner åpnet i 1924
1924 i Norge
Gudmund Hoel
Grua kirke

Grua kirke er en langkirke fra 1924 i Lunner kommune i Viken fylke.

Byggverket er i tømmer og har 210 plasser.

Litteratur

Eksterne lenker 
 Lunner kirkelige fellesråd
 
 

Kirker i Lunner
Kirker i Hadeland og Land prosti
Kulturminner i Lunner
Norske kirker fra 1924
Alfred Christian Dahl
Langkirker i Hamar bispedømme
Lunde stasjon

Lunde stasjon ligger i sentrum av Lunde i Nome kommune i Telemark. Stasjonen ligger 177,48 km fra Oslo og 77,1 moh. Den ble åpnet i 1925, da Sørlandsbanen ble tatt i bruk frem til Lunde. Stasjonen ble fjernstyrt i 1978 og ubemannet i 1996. Stasjonen omfatter også en tømmerterminal.

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Ragnvald Utne og  oppført i 1920. Den er i utgangspunktet av samme type som ved Gvarv og Bø stasjoner. Godshuset er signert Hoel og R. Werenskiold. Et velferdshus og en vedbu ble tegnet av Arvid Sundby.

Litteratur

Referanser

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Sørlandsbanen
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Tømmerterminaler i Norge
Samferdsel i Nome
Jernbanestasjoner åpnet i 1925
1925 i Norge
Byggverk i Nome
Oppdalen kapell

Oppdalen kapell er en langkirke fra 1914 i Lunner kommune i Viken fylke.

Byggverket er i tømmer og har 130 plasser.

Eksterne lenker 
 
 
 Lunner kirkelige fellesråd

Kirker i Lunner
Kirker i Hadeland og Land prosti
Kulturminner i Lunner
Religiøse byggverk fra 1914
1914 i Norge
Langkirker i Hamar bispedømme
Drangedal stasjon

Drangedal stasjon på Sørlandsbanen ligger i Prestestranda, som er kommunesenter i Drangedal kommune i Telemark. Stasjonen ligger 204,96 km fra Oslo og 75,7 moh. 

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad. De samme arkitektene har tegnet godshuset, som i 1968 fikk tilbygget relérom.

Stasjonen ble ubemannet i 1999. Alle fjerntog inkludert nattog stopper i Drangedal.

Litteratur

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Sørlandsbanen
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Samferdsel i Drangedal
Jernbanestasjoner åpnet i 1927
1927 i Norge
Gudmund Hoel
Bjarne Friis Baastad
Neslandsvatn stasjon

Neslandsvatn stasjon ligger på Neslandsvatn, som er et tettsted i Drangedal kommune. Stasjonen ligger 220,76 km fra Oslo og 72,6 moh. Den ble åpnet 2. desember 1927 da Sørlandsbanen ble tatt i bruk frem til Kragerø.

Sørlandsbanen ble ført videre fra Neslandsvatn til Nelaug på 1930-tallet, og strekningen til Kragerø ble en sidebane. Kragerøbanen, Neslandsvatn–Kragerø, ble nedlagt i 1989, og passasjerer til Kragerø må nå reise med buss på strekningen, som er 27 km.

Neslandsvatn stasjon er fjernstyrt og ubemannet.

Litteratur

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Sørlandsbanen
Jernbanestasjoner på Kragerøbanen
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Samferdsel i Drangedal
Jernbanestasjoner åpnet i 1927
1927 i Norge
Gudmund Hoel
Nikolaj Jezjov

Nikolai Jezjov (født , død 4. februar 1940) var en sovjetisk hemmelig politimann og politiker under Josef Stalins kommunistiske regime. Han var leder av Sovjetunionens hemmelige politi NKVD under de mest intense utrenskningene i 1936-38. 

Jezjov ble skjøvet ut av sin nestkommanderende, Lavrenti Berija og avsatt i 1938. Jezjov var da alkoholisert. Han ble arrestert i 1939 og skutt i februar 1940.

Referanser

Litteratur 
 Jörg Baberowski: Verbrannte Erde. Stalins Herrschaft der Gewalt; Beck München 2012; ISBN 978-3-406-63254-9
 J. Arch Getty, Oleg V. Naumov: Yezhov. The Rise of Stalin’s „Iron Fist“; Yale University Press, 2008; ISBN 0-300-09205-9
 Aleksander Mikhailovitsj Orlov: The Secret History of Stalin’s Crimes; Random House, 1953
 Oleg Vitaljevitsj Chlevnjuk: The History of the Gulag; Yale University Press New Haven & London, 2004; ISBN 0-300-09284-9
 Б. Б. Брюхонов, Е.Н. Шошков (B. B. Brjuchonow, E. N. Schoschkow): Оправданию не подлежит: Ежов и ежовщина, 1936–1938 гг (Freispruch ist nicht möglich: Jeschow und die Jeschowtschina 1936 bis 1938); ООО „Петровский фонд“ Sankt Petersburg 1998; ISBN 5-7559-0022-1
 Marc Jansen, Nikitia Petrov: Stalin’s Loyal Executioner: People’s Commissar Nikolai Ezhov; Hoover Institution Press, 2002; ISBN 0-8179-2902-9, Online-Ausgabe
 Антон Антонов-Овсеенко: Бе́рия; Фирма Издательство ACT, Moskau, 1999; ISBN 5-237-03178-1
 Алексей Полянский: ЕЖОВ – История „железного“ сталинского наркома; Moskau, 2001; ISBN 5-7838-0825-3
 Roi Alexandrovitsj Medvedev: Let History Judge; Columbia University Press, 1989; ISBN 0-231-06351-2
 Viktor Suvorov: Inside Soviet Military Intelligence; Macmillan Pub. Co., 1984; ISBN 0-02-615510-9
 Simon Sebag Montefiore: Stalin – The Court of the Red Tsar; Alfred A. Knopf, a Division of Random House, New York, 2004; ISBN 1-4000-4230-5
 Donald Rayfield: Stalin and his Hangmen. The Tyrant and those who killed for him; Random House, 2004; ISBN 0-375-50632-2
 Dimitri Volkogonov: Stalin. Triumph und Tragödie. Ein politisches Porträt. Aus dem Russischen von Vesna Jovanoska, Econ Verlag Düsseldorf, 1989, 3. Auflage 1996; ISBN 3-430-19847-X
 Gerd Koenen: Utopie der Säuberung. Was war der Kommunismus, Alexander Fest Verlag, Berlin 1998; ISBN 3-8286-0058-1
 Alan Bullock: Hitler und Stalin. Parallele Leben, Taschenbuchausgabe März 1998 Wilhelm Goldmann Verlag, München; ISBN 3-442-12757-2
 Н. В. Петров, К. В. Скоркин (N. V. Petrov, K.V. Skorkin): Кто руководил НКВД, 1934–1941 – Справочник (Wer hatte die Regie im NKWD, 1934 bis 1941 – Verzeichnis); Swenja-Verlag 1999; ISBN 5-7870-0032-3 online

Russere
Personer fra Sankt Petersburg
Kommunister
Sunniva Gylver

Sunniva Gylver (født 1967) er en norsk luthersk prest i den norske kirke. Hun har også ledet noen livssynsprogrammer på TV og utgitt flere bøker.

Biografi 
Gylver er født i Danmark av dansk-norske foreldre, og oppvokst i Norge. Hun ble utdannet teolog ved Menighetsfakultetet og har i tillegg mellomfag i sosiologi.  

Hun startet yrkeskarrieren som ungdomsprest i Røa og Voksen (1996–1997) og var deretter studentprest ved Høgskolen i Oslo (1997–2003). Hun ble ansatt som menighetsprest i Oslo Domprosti i 2003. 

Hun har vært stipendiat ved MF vitenskapelig høyskole siden 2013 og har vært ansatt som universitetslektor samme sted.  

I 1996 ledet hun livssynsprogrammet Nåde den som tror på TV 2. Hun fikk programlederoppdraget på bakgrunn av at hun ble intervjuet i første sesong av programmet. Da gjorde hun så sterkt inntrykk på medprogramleder Espen Sletner at han tilbød henne jobb da programleder Per Anders Nordengen fikk andre oppgaver. Hun ledet ytterligere to livssynsserier, ett på TV 2 og ett på NRK. 

Gylver har utgitt bøkene Åpen himmel (2000) og Søndager med Sunniva (2009), og er medforfatter på De store ordene (2006), Kunsten å bruke følelser (2007) og Tro på tvers (2019). Hun var redaktør for bladet Luthersk Kirketidende fra 2005 til 2014 og vært spaltist i Aftenposten, Vårt Land og ukebladet Familien.

Privatliv 
Sunniva Gylver ble gift i 1988 med kunstner Lars Kristian Gylver (f. 1966, d. 2021).

TV 
(programleder)
 Nåde den som tror (TV 2) (1996)
 Deilig er jorden (TV 2) (1997)
 Kassa blanka (NRK) (1999)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

 
 
 

Personer fra Oslo
Norske lutherske prester
Norske sakprosaforfattere
Norske programledere
Vinnere av Petter Dass-prisen
Ulnes kirke

Ulnes kirke er en langkirke fra 1250 i Nord-Aurdal kommune, Innlandet fylke. Opprinnelig datering baserer seg på stilhistorisk datering på murverket. Deler av takkonstruksjonen i kirken er dendrokronologisk datert til 1265-1266 av NIKU. Slidredomen, en annen middelalderkirke i området, er også tidfestet ved hjelp av samme metode til 1268 mens det ar antatt at murarbeidet er fra slutten av 1100-tallet. har Også i denne kirken ble det brukt materialer i takkonstruksjonen.

Murarbeidet er fra overgangen mellom romansk og gotisk stil.

Byggverket er i stein, har 220 plasser og har innslag av både romansk og gotisk arkitektur.

Referanser

Eksterne lenker 
 Sigrid Christie, Ola Storsletten og Anne Marta Hoff. Ulnes kirke i Norges Kirker utgitt av NIKU og KA
 
 

Kirker i Nord-Aurdal
Kirker i Valdres prosti
Kulturminner i Nord-Aurdal
Norske middelalderkirker i stein
Religiøse byggverk fra 1200-tallet
Langkirker i Hamar bispedømme
Rosemalte kirker
1200-tallet i Norge
Davenport

Davenport er en by i Iowa i USA. Den ligger ved bredden av Mississippi, på en av de få lengre strekningene der elva renner fra øst mot vest. Posisjonen er 41°33′ N, 90°35′ V. Folketallet var i 2000 98 359.

Navnet har byen etter den første europeeren som slo seg ned fast her, handelsmannen «oberst» George Davenport. Dette var i 1805. Inntil da var området bebodd av sauk- og fox-stammene. Det var jamnlig stridigheter mellom disse og den økende kolonibefolkninga, men i 1832 inngikk sauk-høvdingen Keokuk og general Winfield Scott en fredsavtale som avslutta Svarte Hauk-krigen (Black Hawk War), oppkalt etter en annen av stammens høvdinger. Avtalen gav USA 24 000 km² nytt land. Davenport fikk bystatus i 1839.

Byen ligger midt i USAs tornadobelte, men har likevel bare blitt ramma av én alvorlig tornado, i 1854. Dette sies å skyldes en velsignelse som hviler over området fra før koloniseringa.

Den første jernbanebrua over Mississippi blei bygd mellom Davenport og byen Rock Island i Illinois i 1856. Jernbanen blei sett på som en stor trussel mot dampskipstrafikken, og bare uker etter at brua stod ferdig, kjørte en dampbåt inn i den. Båteierne gikk også til rettssak mot jernbaneselskapet, som for øvrig benytta seinere president Abraham Lincoln som advokat.

Davenport er den største byen langs Mississippi som ikke er beskytta av permanente diker eller andre flomhindringer, noe som gjør at byen raskt kommer i nyhetsbildet i en flomsituasjon. Myndighetene har imidlertid fastsatt at nybygg skal sikres enkeltvis mot hundreårsflom.

I Davenport ligger Palmer College of Chiropractic, som regnes som kiropraktikkens fødested. Skolen blei oppretta i 1897 av Daniel David Palmer.

I byen arrangeres flere kjente festivaler, bl.a Mississippi Valley Blues Festival og Bix Beiderbecke Memorial Jazz Festival, oppkalt etter kornettisten Bix Beiderbecke, som var født her.

Davenport var den første byen i USA som ansatte en kvinnelig rektor. Det var da Phebe Sudlow i 1872 ble leder for Davenport High School. To år seinere blei hun den første kvinnelige kommunale skolesjefen.

Skuespilleren Lara Flynn Boyle er født i Davenport, mens Cary Grant døde der, etter at han i 1986 fikk slag under ei forestilling.

Eksterne lenker 
 

Byer i Scott County i Iowa
Byer ved Mississippi
Byer i Iowa
Mira Furlan

Mira Furlan (født 7. september 1955 i Zagreb i Jugoslavia, død 20. januar 2021) var en jugoslaviskfødt kroatisk skuespiller som arbeidet i USA. Hun forlot Jugoslavia i forbindelse med borgerkrigene på 1990-tallet. Furlan er kjent for sin rolle som ambassadør Delenn i sciencefiction­serien Babylon 5 (1994–1998) og i rollen som Danielle Rousseau i tv-serien Lost.

Bakgrunn

Tidlig liv og familie 
Furlan ble født til en familie som har mange universitetsprofessorer i Zagreb, som på den tiden var en del av Jugoslavia, nå hovedstad i Kroatia. Furlans farfar var slovensk, og hennes farmor var kroatisk. Hennes morfar var jødisk.

Furlan var gift med serbiske Goran Gajić og sammen fikk de en sønn, Marko Lav Gajic (født 15. desember 1998). Hun og Goran flyktet til New York i 1991 etter å ha mottatt opptil hundre dødstrusler om dagen på grunn av en uttalelse om borgerkrigen i Jugoslavia hvor hun sa at kunst ikke skal fremme politiske ideer. Gajić regisserte henne i en episode av Babylon 5 og andre stykker.

Skuespillerkarriere

Jugoslavia 
Furlans filmkarriere inkluderte roller i over 25 filmer. Hun var med i Emir Kusturicas Cannes-vinnende og Oscar-nominerte film When Father Was Away On Business. I tillegg til flere filmer, opptrådte Furlan jevnlig på jugoslavisk fjernsyn, i hovedroller i flere serier og tv-filmer. Hun fikk alle de høyeste prisene i sitt tidligere land, både for arbeide på scene og film, inklusive to Golden Arenas i kategorien for beste skuespillerinne.

Babylon 5 
I 1994 startet sciencefiction­serien Babylon 5. Furlan spilte rollen som Delenn, Minbaris ambassadør til romstasjonen Babylon 5. Serien gikk i fem sesonger, var en kjempesuksess og Furlan var med i alle sesongene. Hun spilte også i flere av spinoff-filmene basert på Babylon 5, den siste i 2007.

Etter Babylon 5 
I tiden etter Babylon 5 var den mest kjente rollen «Danielle Rousseau» i tv-serien Lost.

Priser og nominasjoner 
Golden Arena (Pula Film Festival of Yugoslavian Films)
 1986 – Vinner – Best Actress – Lepota poroka
 1982 – Vinner – Best Supporting Actress – Kiklop

Universe Reader's Choice Award (Sci-Fi Universe Magazine, USA)
 1999 – Vinner – Best Supporting Actress in a Genre TV Series – Babylon 5

Utvalgt filmografi 
Listen under er ikke komplett

 2004–2008 – Lost, (tv-serie 14 episoder)
 1994–1998 – Babylon 5, (tv-serie 96 episoder)
 1998 – Babylon 5: Thirdspace, film
 1998 – Babylon 5: In the Beginning, film
 1997 – Spider-Man, (tv-serie 4 episoder)
 1993 – Babylon 5: The Gathering, film

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Skuespillere fra USA
Personer fra USA født i Kroatia
Kroatiske skuespillere
Skuespillere i Lost
Skuespillere i Babylon 5
Personer fra Zagreb
Darenth

Darenth er en stor landsby og et verdslig sogn i distriktet Dartford i grevskapet Kent i England. Den ligger omkring fem km sørøst fra byen Dartford, ved elven Darent. Ved folketellingen i 2011 hadde landsbyen og sognet en befolkning på 4 851 innbyggere.

Darenth ligger 53 meter over havet, Terrenget rundt landsbyen er flatt og slutter nordover. Det høyeste punktet er 92 meter over havet og ligger rundt 1 km øst for Darenth. Sognekirken er viet til Margaret av Antiokia. Kirken har normannisk opprinnelse og er antatt å være den tredje eldste i Kent, og den sjette eldste i Storbritannia. Den er en vernet bygning i klasse I.

Referanser

Eksterne lenker 

St Margaret’s church

Landsbyer i Kent
I Mummidalen

I Mummidalen (finsk: Muumilaakson tarinoita, japansk: 楽しいムーミン一家, Tanoshii Mūmin Ikka, norsk: Hyggelig Mummifamilie, bedre kjent som Mummitrollet) er en japansk-finsk-nederlandsk tegnefilmserie basert på barnebøkene og tegneseriene om Mummitrollet av Tove Jansson.

Serien ble produsert i 1990-91 av TV Tokyo, Telescreen Japan Inc., finske YLE og nederlandske Telecable Benelux B.V. Den bestod av 104 episoder (102 i Norge; «Piratene» og «Stemmen fra inni treet» ble aldri gitt ut i Norge), som varte ca. 23 minutter hver. I Norge ble serien første gang sendt på NRKs Barne-TV  februar 1993 og siden i gjentatte repriser.

Tove Jansson fortalte i ettertid at hun var fornøyd med både samarbeidet og sluttresultatet, og spesielt med måten japanerne var villige til å gjøre endringer i både manus og animasjoner når det var noe hun eller Lars Jansson ikke var fornøyd med. Ettersom dette førte til at hele episoder måtte animeres på nytt, endte Jansson med å akseptere enkelte detaljer hun egentlig var i tvil om, som for eksempel det spesielle utseendet til Vinterdamen.

Norske stemmer

Episoder 
Fullstendig liste over TV-seriens episodetitler.

Sesong 1

Sesong 2

Sesong 3

Sesong 4 
Den originale serien hadde 3 sesonger på 78 episoder. En annen "I Mummidalen"-serie fra tidsperioden 1991-1992 som ble vist på NRK siden 1. september 2002. Serien er animert i litt mer billig japansk stil enn de originale sesongene. Denne serien hadde bare 26 episoder. Den japanske tittelen er "Tanoshii Mūmin Ikka: Bōken Nikki" som betyr "Delightful Moomin Family: Adventure Diary" på engelsk. En stor forskjell er at denne sesongen er uten forteller.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Moomin at ClassicKidsTV.co.uk

Mummitrollet
Animeserier
Japanske animerte barneserier
Animerte barneserier
Japanske animerte fantasyserier
Finske TV-serier
Japanske TV-serier fra 1990-årene
TV-serier fra 1990-årene
Animerte fantasyserier
Nederlandske TV-serier
Balke kirke

Balke kirke er en langkirke fra ca. 1170 i Østre Toten kommune, Innlandet fylke.

Byggverket er i stein og har 290 plasser. I kirken finnes romansk, normannisk og tidlig gotisk stil. Kirken ble forlenget mot vest med Nykirken i 1714.

Altertavlen kalles gjerne Mariatavlen og er enestående i sitt slag i Norge. Kunstnermiljøet ved Balke kirke har gitt navn til Balkeskolen. Et krusifiks og en rekke helgenfigurer fra kirken er å finne i Oldsaksamlingen i Oslo.

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Balke menighet
 
 «Balke kirke og kirkegard» på lokalhistoriewiki

Kirker i Østre Toten
Kirker i Toten prosti
Kulturminner i Østre Toten
Norske middelalderkirker i stein
Norske kirker fra 1100-tallet
Esben Poulsson
Langkirker i Hamar bispedømme
Kapp kirke

Kapp kirke er en langkirke fra 1939 i Østre Toten kommune, Innlandet fylke.

Byggverket er i tre og har 167 plasser.

Eksterne lenker 
 
 Østre Toten kirkelige fellesråd
 

Kirker i Østre Toten
Kirker i Toten prosti
Kulturminner i Østre Toten
Norske kirker fra 1939
Byggverk tegnet av Henry Bucher
Langkirker i Hamar bispedømme
Kolbu kirke

Kolbu kirke er en korskirke fra 1730 i Østre Toten kommune, Innlandet fylke.

Byggverket er i tømmer og har 400 plasser. Noe inventar fra tidligere kirke. Første kirke stod på Dyste.

Litteratur

Eksterne lenker 
 Kolbu kyrkjelyd
 
 

Kirker i Østre Toten
Kirker i Toten prosti
Kulturminner i Østre Toten
Norske kirker fra 1730
Nordlia kirke

Nordlia kirke er ei langkirke fra 1901 i Østre Toten kommune, Innlandet fylke. Byggverket er i tømmer og har 232 plasser. Det er bygd på tomt fra garden Breili, inntil den gamle kongsvegen til Trondheim. Ved kirka er det også kirkegard og kirkestue. Altertavla er malt av Eivind Nielsen, som tilbrakte somrene i Nordlia.

Kirkebygningen ble for en stor del oppført på dugnad og med private midler fra lokalbefolkningen i Nordlia. Initiativtaker og viktigste bidragsyter var Peter Sigvart Annekstad, gardbruker på Steinsli. Hans viktigste motiv for å få reist ei kirke i Nordlia var den lange vegen til Hoff kirke, 12-13 kilometer. Utløsende årsak var nok at Totenvika fikk sitt eget kirkebygg i 1896, året før nordlingene begynte planlegginga av si kirke.

Til kirka sogner mesteparten av bygdelaget Nordlia, men en del av de større gardene i Bjørnsgård skolekrets har beholdt sitt familiegravsted på Hoff kirkegard. Før Nordlia kirke ble bygd, sogna befolkningen i Nordlia som nevnt til Hoff kirke. I middelalderen var det imidlertid ei kirke på garden Fjell, rundt to kilometer sørvest for det nåværende kirkestedet i Nordlia.

Litteratur 
 Nygård, Trond. 2007. «Kirkebygging og anna samfunnsbygging.» Nettutgave av hovedoppgave i historie, UiO 2001

Eksterne lenker 
 
 Østre Toten kirkelige fellesråd
 

Kirker i Østre Toten
Kirker i Toten prosti
Nordlia
Norske kirker fra 1901
Johan Meyer
Langkirker i Hamar bispedømme
Totenviken kirke

Totenviken kirke er en langkirke fra 1896 i Østre Toten kommune, Innlandet fylke. Byggverket er i stein og har 400 plasser. Nåværende tårn er fra en ombygging i 1922–1923. Ved samme anledning ble kirken utvidet østover med kor og sakristi. Altertavlen som består av to deler, et glassmaleri, som fremstiller «Jesus velsigner de små barna», og et freskomaleri med tittelen «Nattverdens innstiftelse» er utført av Xan Krohn.

Kirkegården ble innviet i 1864, og bårehuset er fra 1965.

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Balke menighet
 

Kirker i Østre Toten
Kirker i Toten prosti
Kulturminner i Østre Toten
Norske kirker fra 1896
Langkirker i Hamar bispedømme