alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Pilosaphaenops

Pilosaphaenops  er en slekt av blinde billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.

Utseende 
Middelsstore, spinkle, brune løpebiller uten øyne, men med lange bein og antenner.

Levevis 
Artene lever i huler.

Utbredelse 
Artene lever i huler i det sørlige Kina.

Systematisk inndeling 
Slketen blir ofte plassert som en underslekt av Sinaphaenops.

 ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 underfamilie skyggeløpere Trechinae Bonelli, 1810
 stammen Trechini Bonelli, 1810 
 delgruppe Trechina Bonelli, 1810  
 slekten Pilosaphaenops Deuve & Tian, 2008
 Pilosaphaenops mengzhenae Huang, Tian & Faille, 2020
 Pilosaphaenops pilosulus Deuve & Tian, 2008
 Pilosaphaenops qianzhii Huang, Tian & Faille, 2020
 Pilosaphaenops weiguofui Huang, Tian & Faille, 2020
 Pilosaphaenops whitteni (Tian, 2010)

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

skyggeløpere
Biller formelt beskrevet i 2008

Kinas insekter
Trollvikelva kraftverk

Trollvikelva kraftverk er et vannkraftverk i Kåfjord kommune i Troms og Finnmark.

Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 445 meter i Trollvikelva.

Installert effekt er 6,4 MW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 15 GWh.

Trollvikelva Kraft AS eies av Clemens Kraft.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase
 Clemens Kraft

Småkraftverk i Troms og Finnmark
Byggverk i Kåfjord
Clemens Kraft
Kraftverk etablert i 2020
Argentinatachoides

Argentinatachoides er slekt av små løpebiller, gjerne rødbrune på farge.

Utseende 
En liten (ca. 2 millimeter), avlang, brunrød løpebille. Oversiden er sparsomt kledt med fine, korte hår og har også en del stive, oppstående børstehår. Hodet er bredt sekskantet med middelsstore fasettøyne, pannen med et par skrå furer. Antennene er litt lengre enn hode + pronotum. Pronotum er hjerteformet med en skarp midtfure, dekkvingene jevnbrede med svake punktstriper.

Levevis 
Arten er funnet ved bredden av saltholdige bekker knyttet til saltsjøer mellom 1200-1800 meter over havet.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Argentina (Mendoza og La Rioja).

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga 
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien skyggeløpere, Trechinae Bonelli, 1810
 Stammen Bembidiini Stephens, 1827  
 Gruppen Tachyina Motschulsky, 1862
 Slekten Argentinatachoides Sallenave, Erwin & Roig-Juñent, 2008
 Argentinatachoides balli Sallenave, Erwin & Roig-Juñent, 2008

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skyggeløpere
Biller formelt beskrevet i 2008
Argentinas insekter
Asioreicheia

Asioreicheia er en slekt av løpebiller.

Utseende 
Små (ca. 3 millimeter), avlange, brune løpebiller. Hodet er rundet med små fasettøyne. Pronotumm er rundet, omtrenrt så langt som bredt, det er en markert "stilk" mellom pronotum og dekkvingene, som er rundede. Beina er korte og ganske kraftige.

Levevis 
Artene lever i huler. Siden de fortsett ar fasettøyne og ikke er svært bleke er de ikke av de mest ekstremt tilpassede til dette miljøet.

Utbredelse 
Slekten er kjent fra Kina og Vietnam.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga 
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien Graveløpere, Scaritinae Bonelli, 1810
 Stammen Clivinini Rafinesque, 1815
 Understammen Reicheina Jeannel, 1957
 Slekten Asioreicheia Bulirsch & Magrini, 2014
 Asioreicheia chinensis (Bulirsch, Magrini & Jia, 2013)
 Asioreicheia fedorenkoi Bulirsch & Magrini, 2014
 Asioreicheia guenardi Balkenohl & Aston, 2015
 Asioreicheia margolata (Balkenohl, 2005)
 Asioreicheia vietnamica Bulirsch & Magrini, 2014

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Graveløpere
Biller formelt beskrevet i 2014
Kinas insekter
Vietnams insekter
Kuschelinus

Kuschelinus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Pterostichinae i familiegruppen løpebiller.

Utbredelse 
Arten er bekrevet fra øya San Ambrosio (Desventuradasøyene) utenfor Chile.

Systematisk inndeling 

 ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 underfamilie Pterostichinae Bonelli, 1810
 slekten Kuschelinus Straneo, 1963 
 Kuschelinus insularis Straneo, 1963

Eksterne lenker 
 

Pterostichinae
Biller formelt beskrevet i 1963
Chiles insekter
Omophagus

Omophagus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Lebiinae i familiegruppen løpebiller.

Utbredelse 
Arten lever i India (Uttar Pradesh).

Systematisk inndeling 
Systematikken følger Carabidae of the World Artene har ofte blitt ført til slekten Dromius.

 ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 underfamilie Lebiinae Bonelli, 1810
 stammen Lebiini Bonelli, 1810 
 delgruppe Dromiusina Bonelli, 1810 
 slekten Omophagus Andrewes, 1937
 Omophagus artus Andrewes, 1937

Referanser

Eksterne lenker 
 

Lebiinae
Biller formelt beskrevet i 1937
Indias insekter
Ekspanderende mørtel

Ekspanderende mørtel er en spesiell type sement som utvider seg etter utblanding og mens den størkner, og brukes til diverse rivningsarbeider eller for sprekke steiner ved å helle blandingen i et borehull (ofte laget med trykkluftbor, eventuelt borhammer eller slagboremaskin). Ekspanderende mørtel er også kjent under diverse merkenavn som Trollkraft, Pital Splitt, Sino-Crack, Splitstar, Berg-Splitt, Fjellsprekk, med flere.

Sammenlignet med vanlige sprengstoff er ekspanderende mørtel relativt saktevirkende (fra et par timer opptil et par døgn), men kan være et alternativ i situasjoner hvor sprengstoff er upraktisk, eksempelvis tett inntil bebyggelse.

Historie 
Stensprekking gjennom hydrering av brent kalk har blitt brukt minst siden starten av 1900-tallet, da det ble brukt i antrasittgruver i Pennsylvania (trolig uten noen avansert produktkontroll av kalken).

Komposisjon 
Disse produktene inneholder stoff som eser med stor kraft i kontakt med vann. Typisk inneholder de kalsiumoksid («brent kalk»), ofte i kombinasjon med mindre mengder (opptil 5 eller kanskje 10%) portlandsement. For å få et bra produkt er det sannsynligvis viktig med fordelingen av kornstørrelser og samt bruk av andre modifiserende stoffer med hensyn på at prosessen forsinker (eller mindre sannsynlig akselerer) hydreringen av kalken.

Det er viktig at blandingen lagres tørt inntil den skal brukes. Produktene har ofte en utløpsdato. Noen produsenter har forskjellige blandinger etter hvilken temperatur de skal brukes i.

Sikkerhet 
Ekspanderende mørtel anses som mye tryggere enn eksplosiver, og reklameres med å være trygt når det brukes rett. Det er imidlertid viktig å følge bruksanvisningen for å unngå dampeksplosjon i løpet av de par første timene. Produktene er ofte svakt etsende.

Se også 
 Fjellkile, er en annen metode for å dele stein uten eksplosiver. Man borrer hull i stein/fjell og plasserer fjellkiler i hullene. En fjellkile består av 2 blekk og 1 kile, når man slår på kilen oppstår det et stort press i mellom kilen og blekken som får steinen eller fjellet til å sprekke. Dette er en eldgammel teknikk for å dele stein.

Referanser

Eksterne lenker 
Norsk videodemonstrasjon av ekspanderende mørtel (Trollkraft)
Bruksanvisning Pital Splitt - Med borehullsmønster

Byggeteknikk
Kjemiteknikk
Dykksag

En dykksag, noen ganger kalt senkesag, er en type håndholdt sirkelsag som skiller seg fra vanlige sirkelsager ved at man kan med god trygghet kan starte å sage inne på et emne, i motsetning til en vanlig håndsirkelsag som bør starte på en ende. Dykksagen oppnår dette ved at bladet er fjærbelastet og trekkes opp når det ikke er i bruk, samt at det er festet i en styreskinne. Dykksager har ofte dybdestopp hvor kuttdybden kan stilles inn i små inkrement, mens sirkelsager ofte har mer grov og primitiv dydbestopp. Med andre over kan kuttdybden settes til å være bare litt dypere enn materialet som skal kuttes. Denne egenskapen gjør det også mulig å gjøre grunne kutt i arbeidsstykket dersom det er ønskelig. Det er også vanlig med støvsugertilkobling på dykksager, og de fås ofte med svært fintannet sagblad og motorstyring for jevnt turtall.

Sammenlignet med tradisjonelle sirkelsager kan dykksager gi økt sikkerhet for operatøren (mindre fare for at sagen tar tak og sparker), samt at de kan gi mindre flising. Mens man må benytte teip for å unngå flising med sirkelsag har dykksager en gummikant på skinnen som ligger tett inntil bladet for å hindre flising.

Dykksag vs. skinnesag 
Dykksager kommer vanligvis med et skinnesystem som lar dem gli på en styreskinne, slik at brukeren presist kan skjære lange kutt. Navnet skinnesag brukes derfor noen ganger om hverandre med dykksag, men dette er upresist ettersom vanlige sirkelsager med festemuligheter for skinnesystem også kan kalles for skinnesag selv om disse mangler dykkfunksjonen.

Historie 
Den tyske verktøyprodusenten Festool introduserte den første skinnesagen i 1962, og patenterte og lanserte den første dykksagen i 1980.

Se også 
 Murnotfres

Referanser 

Sager
Raimondo Inconis

Raimondo Inconis (født 27. mars 1959) er en italiensk fagottist, kontrafagottist og komponist. Han er allment anerkjent som en av samtidens fremste kontrafagottister.

Biografi 
Inconis studerte fagott med Orlando Pittau ved Musikkonservatorium i Cagliari, Italia og med Karl Öhlberger i Wien. Inconis har spilt med orkestre i USA, Østerrike, Tyskland, Frankrike, Belgia, Japan, Kina og skandinaviske land.

Bok og metode 
Inconis har utgitt bok om kontrafagott: The Contrabassoon, History and Technique — ER 3008 / :en:ISMN 979-0-041-83008-7.

Referanser 

Italienske komponister
Fødsler i 1959
Marit Berge

Marit Berge (født 5. september 1904 i Rasvåg i Hidra, død 7. mai 1995 i Bærum) var en norsk lærer, rektor, skoleforsker og kvinnesaksforkjemper.

Hun tok examen artium ved Kongsgård skole i Stavanger i 1924  og hadde et studieopphold i Frankrike 1924–1925. Deretter arbeidet hun som lærervikar ved Stavanger katedralskole 1925–1926 og 1929–1931. I 1935 ble hun midlertidig adjunkt ved Sandvika middelskole i Bærum. Hun ble cand.mag. i 1937 og arbeidet deretter som vikar ved Valler kommunale høyere almenskole. I 1941 ble hun cand.philol. med hovedfag i engelsk, og var lektor ved Valler skole i Bærum fra 1947 til 1958.

Hun ble i 1958 utnevnt til den første kvinnelige rektoren for Norges eldste jentegymnas, Nissens Pikeskole, og var den andre kvinnen som ble rektor for en av de høyere skolene i Oslo; hun gikk av med pensjon i 1972. Hun var en av sin tids mest kjente skolefolk i Norge, og utgav bl.a. boken Norsk skolepolitikk (1960). Hun var 1. nestleder i Norsk Kvinnesaksforening 1956–1958. Hun var medlem av Undervisningsrådet (1953–1959), Lærerutdanningsrådet (1966–1973), sentralstyret i Norsk Lektorlag (1950–1953, 1959–1962) og Bærum skolestyre.

Bibliografi
Berge, Marit: Norsk skolepolitikk: Et innlegg i aktuell debatt, 314 sider, Oslo, 1960

Referanser

Norske lærere
Medlemmer av Norsk Kvinnesaksforening
Preben Jordal

Preben Jordal (født 1972) er en norsk litteraturviter.  Han er redaktør av tidsskriftet Vinduet fra 2015. Han har vært litteraturkritiker i Morgenbladet og Klassekampen og var fra 2001 til 2008 redaksjonsmedlem i Vagant. 

Jordal har oversatt flere bøker. Som oversetter har han særlig arbeidet med amerikanske forfattere som Thomas Pynchon, David Foster Wallace, George Saunders og Lorrie Moore.

Artikler 
Jesus i Getsemane. Påskeessay i Vårt Land 31. mars 2021 side 24-25

Referanser

Kilder 
Om Preben Jordal hos litterastursymposiet.no

Norske litteraturvitere
Singletown

Singletown er en norsk reality-TV-serie som har gått på Discovery+ siden 2020. Den erstattet Ex on the Beach høsten 2020, ettersom det var restriksjoner for å forlate landet under coronapandemien og høstsesongen ble skrinlagt.

Beskrivelse fra Discovery: Fem kjærestepar setter forholdet på pause, mens de hver for seg utforsker singellivet i Oslo.

Sesong 1 
Sesong 1 hadde premiere 17. september 2020, og tok plass på et hotell i Oslo.

Programledere med mentoransvar for hver sin gruppe; "Barcode" og "Sørenga" var brødrene Daniel og Pierre Louis Olsson.

Deltagere Singletown sesong 1 (2020)

Pr. april 2021 er alle parene som forlot Singletown sammen fortsatt et par, med unntak av Nygaard og Himberg.

Utvalgte "single", som har deltatt i tidligere realitykonsepter 
 John Sammol Kemi (24), Ex on the Beach (sesong 3)
 Mayoo Indiran (29), Paradise Hotel (sesong 8)
 André Ingvoldstad (25), Paradise Hotel (sesong 9)
 Marius Gjøstein (34), Love Island (sesong 1)
 Kine Moa Tøraasen (21), Paradise Hotel (sesong 11)
 Ida Myren (22), Love Island (sesong 2)
 Oda Lindsetmo (22), Love Island (sesong 2)
 Marita Prøsch (25), Ex on the Beach (sesong 2)
 Ulrik Giske (28), Ex on the Beach (sesong 2)
 Lene Antonsen (29), Paradise Hotel (sesong 6)
 Håkon Ademi (27), Ex on the Beach (sesong 3)
 Thomas Brien	(24), Love Island (sesong 2)

Se også 
 Ex on the Beach (Norge)
 Paradise Hotel (Norge)
 Love Island (Norge)

Referanser 

Norske reality-TV-serier
Norske TV-serier fra 2020-årene
Turi Simeti

Turi Simeti (født 5. august 1929 i Alcamo på Sicilia i Italia; død 16. mars 2021 i Milano) var en italiensk maler.

Liv og virke
Turi Simeti var blant de mest kjente representanter for den italienske ZERO-bevegelsen. Da han var 30 år flyttet han til Roma, der han etter et møte med Alberto Burri begynte helt selvlært å male. Han hadde lenge opphold i London, Paris og Basel i denne perioden. 

I 1965 flyttet Simeti til Milano, før han sluttet seg til ZERO-gruppen, der også Enrico Castellani og Agostino Bonalumi var med. Som del av denne yngree generasjon av italienske kunstnere og sammen med andre pionerer fra Europa, Søramerika og Japan var han ved siden av kunstnere som Heinz Mack og Otto Piene med på den legendære utstillingen «ZERO Avantgarde» i Lucio Fontanas atelier i Milano.
 
Turi Simeti ble boende i Milano. Hans verker fant veien til viktige museer og samlinger som Museu de Arte Moderna do Rio de Janeiro i Brasil, Museo d’Arte Moderna di Bolzano, Galleria Civica d’Arte Moderna (Torino) og Wilhelm-Hack-Museum i Ludwigshafen.

Han døde i mars 2021 i en alder av 91 år av covid-19.

Utstillinger  i utvalg 
 Galerie Volker Diehl, Berlin, 2015
 Almine Rech Gallery, Brussel, 2015
 Tornabuoni Art Gallery, Paris, 2014
 Galleria Dep Art, Milano, 2013
 The Mayor Gallery, London, 2012
 Galerie 44, Düsseldorf, 1977, 1985
 Galerie m, Bochum, 1971

Litteratur 
 G. di Genova: Storia dell’Arte Italiana del '900. Generazione anni '20. Edizioni Bora, Bologna 2014, ISBN 978-88-85345-43-0.
 E. Pontiggia, F. W. Heckmanns: Turi Simeti 1961–1991. Trenta anni di lavoro. Edizione Associazione Orestiadi di Gibellina, Gibellina 1991. 
 A. Zanchetta: Turi Simeti: anni sessanta. Dep Art Edizioni, Milano 2013.
 B. Corà: Ab ovo, Turi Simeti. Edizioni Forma, Florenz 2014, ISBN 978-88-96780-69-5.
 F. W. Heckmanns: Turi Simeti – Raumkonzepte. Galerie Jürgen Ahrens, Koblenz 1979, ISBN 9783922615019.
 F. Sardella: As much silence as white requires. Turi Simeti. Opere bianche. Dep Art, Milan 2015. ISBN 978-88-941230-0-5.
 F. Meschede: Aus dem licht siziliens. Turi Simeti. Alcamo. Diehl, Berlin 2015. ISBN 978-3-89479-977-9.

Referanser

Eksterne lenker
 Turi Simeti-arkiv 
 Fra utstillingen i Almine Rechs Galleri i Brussels “Le choix du signe”, 2015 
  Fra utsillingen i Gagosiangalleriet i Geneve, 2015

Italienske malere
Italienske billedhuggere
Personer fra provinsen Trapani
Dødsfall relatert til covid-19 i Italia
Dasiosoma

Dasiosoma  er en slekt av løpebiller.

Utseende 
Middelsstore, avlange og noe flate, hårete, gjerne gulrødlige løpebiller, dekkvingene kan være mørkere. Hodet har store, utstående fasettøyne, antennene er litt lengre enn hode + pronotum. Pronotum er avrundet firkantet, bredere enn langt. Dekkvingene er nesten jevnbrede med kraftige punktrader.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia og Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien Lebiinae  Bonelli, 1810
 Stammen Lebiini  Bonelli, 1810 
 Gruppen Physoderina Chaudoir, 1877
 Slekten Dasiosoma Britton, 1937
 Dasiosoma ariandae Anichtchenko, 2015
 Dasiosoma basilewskyi Shi and Liang, 2013
 Dasiosoma bellum (Habu, 1979) - kan bli plassert i en slekt for seg, Teradaia Habu, 1979
 Dasiosoma hirsutum (Bates, 1873)
 Dasiosoma indicum (Kirschenhofer, 2011)
 Dasiosoma ivorense Basilewsky, 1968
 Dasiosoma maindroni (Tian & Deuve, 2001)
 Dasiosoma quadraticolle Shi and Liang, 2013
 Dasiosoma sudanicum Basilewsky, 1949
 Dasiosoma testaceum Britton, 1937

Eksterne lenker 
 
 

Lebiinae
Biller formelt beskrevet i 1937
Asklepia

Asklepia  er en slekt av løpebiller.

Utseende 
Små (stort sett 2-3,5 millimeter), nokså brede, lysbrunlige løpebiller, dekkvingene med mørkere brune tegninger.

Levevis 
Artene lever nær vann på våte steder i regnskog, gjerne ved bredden av elver, bekker eller dammer.

Utbredelse 
Slekten er vidt utbredt i Sør-Amerika øst for Andesfjellene fra Colombia i nord til det nordlige Argentina i sør.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien Lebiinae  Bonelli, 1810
 Stammen Lachnophorini  LeConte, 1853 
 Slekten Asklepia Liebke, 1938
 Asklepia adisi Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia asuncionensis Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia biolat Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia bracheia Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia campbellorum Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia cuiabaensis Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia demiti Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia duofos Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia ecuadoriana Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia geminata (Bates, 1871)
 Asklepia grammechrysea Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia hilaris (Bates, 1871)
 Asklepia kathleenae Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia laetitia Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia lebioides (Bates, 1871)
 Asklepia macrops Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia marchantaria Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia marituba Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia matomena Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia pakitza Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia paraguayensis Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia pulchripennis (Bates, 1871)
 Asklepia samiriaensis Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia stalametlitos Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia strandi Liebke, 1938
 Asklepia surinamensis Erwin & Zamorano, 2014
 Asklepia vigilante Erwin & Zamorano, 2014

Referanser

Eksterne lenker 
 

Lebiinae
Biller formelt beskrevet i 1938
M548

M548 er en militær beltevogn laget for transport av materiell, f.eks ammunisjon. Den er basert på M113, men er i utgangspunktet ikke pansret. Vogntypen ble produsert av FMC Corporation og har vært i tjeneste siden 1960.

Norske forhold
Det norske forsvaret kjøpte inn til sammen 136 stk M548 transportvogner, hvorav 21 ble ombygd til bergingsvogner. Disse fikk benevnelsen NM84, og er blitt pensjonert. Senere ble modifiserte M548A1 kalt for NM199 Transportpanservogn.

Flensburger Fahrzeugbau GmbH (FFG) inngikk i 2021 en avtale med Forsvarsmateriell om å levere kampstøttevogner av typene ACSV G5 og M577 til det norske Forsvaret. Til nå er det inngått kontrakt på levering av 44 nye vogner av typen ACSV G5, kombinert med et modifikasjonsprogram av et antall M113/M577 vogner. De fleste skal brukes som transportvogner og erstatter hærens upansrede M548.

Referanser

M113
Haplanister

Haplanister er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.

Utseende 
En liten (3-4 millimeter), avlang, mørk løpebille med litt blyaktig glans. Hodet er bredt med middelsstore fasettøyne, pronotum rundet, dekkvingene jevnbrede.

Levevis

Utbredelse 
Arten er utbredt på New Zealand, der den forekommer på begge de store øyene.

Systematisk inndeling 

 ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 underfamilie markløpere Harpalinae Bonelli, 1810
 stammen Harpalini Bonelli, 1810 
 slekten Haplanister Moore, 1996
 Haplanister crypticus Moore, 1996

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Markløpere
Biller formelt beskrevet i 1996
New Zealands insekter
Selenotichnus

Selenotichnus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.

Utseende 
Små til middelsstore (4-6 millimeter), avlange, blanke, mørke løpebiller, gjerne med gule ytterkanter på pronotum og dekkvinger. Pronotum er rundet, dekkvingene nokså jevnbrede med tydelige punktstriper.

Levevis

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Kina (Yunnan).

Systematisk inndeling 

 ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 underfamilie markløpere Harpalinae Bonelli, 1810
 stammen Harpalini Bonelli, 1810 
 slekten Selenotichnus Kataev, 1999
 Selenotichnus klapkai Kataev & Wrase, 2006
 Selenotichnus olegi Kataev, 1999
 Selenotichnus parvulus Kataev & Wrase, 2006

Referanser

Eksterne lenker 
 

Markløpere
Biller formelt beskrevet i 1999
Kinas insekter
Pylartesius

Pylartesius  er en slekt av løpebiller osm tilhører underfamilien Lebiinae.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen (Argentina).

Systematisk inndeling 
Det finnes trolig flere arter enn den ene hittil beskrevne.

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien Lebiinae  Bonelli, 1810
 Stammen Lebiini  Bonelli, 1810 
 Gruppen Agrina Kirby, 1871
 Slekten Pylartesius Liebke, 1939
 Pylartesius strandi Liebke, 1939

Eksterne lenker 
 

Lebiinae
Biller formelt beskrevet i 1939
Argentinas insekter
Thoasia

Thoasia  er en slekt av løpebiller osm tilhører underfamilien Lebiinae.

Utseende 
Små (4-5 millimeter), litt flate, blanke, gjerne rødbrunlige løpebiller, dekkvingene svarte med metallglans. Hodet er stort og bredt med rundet utstående fasettøyne. Antennene er omtrent så lange som hode + pronotum. Pronotum er femkantet. Dekkvingene er mye bredere enn forkroppen, jevnbrede med fine punkstriper.

Levevis 
Artene lever i trekroner.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen (Fransk Guyana, Surinam, Venezuela, Ecuador og Peru).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien Lebiinae  Bonelli, 1810
 Stammen Lebiini  Bonelli, 1810 
 Gruppen Agrina Kirby, 1871
 Slekten Thoasia Liebke, 1939
 Thoasia rugifrons Liebke, 1939 - Fransk Guyana, Venezuela.
 Thoasia surinamensis Erwin & Aldebron, 2018 - Surinam.
 Thoasia pterosmaragdos Aldebron & Erwin, 2018 - Fransk Guyana.
 Thoasia manu Erwin & Aldebron, 2018 - Ecuador, Perú

Referanser

Eksterne lenker 
 

Lebiinae
Biller formelt beskrevet i 1939
Fransk Guyanas insekter
Surinams insekter
Venezuelas insekter
Ecuadors insekter
Perus insekter