Russlands anneksjon av Krim i 2014

Russlands anneksjon av Krim i 2014, også kjent som  Krimkrisen 2014, og Krim-konflikten i 2014, fant sted etter at Russland invaderte halvøya Krim mot slutten av februar 2014. I februar og mars 2014 invaderte og deretter annekterte Russland Krimhalvøya fra Ukraina. Anneksjonen fant sted i etterkant av Majdan-oppstanden, den såkalte «verdighetsrevolusjonen», og er del av den bredere russisk-ukrainske krigen.

Anneksjonen var foranlediget av at Viktor Janukovitsj ble vedtatt avsatt av det ukrainske parlamentet 22. februar 2014 som følge av påstått voldelig myndighetsutøvelse overfor ukrainske borgere som deltok i demonstrasjoner. Flere mennesker hadde mistet livet i Ukrainas hovedstad Kyiv. 

27. februar erobret russiske tropper sentrale områder på Krim. I etterkant ble en russiskvennlig regional myndighet, som avholdt en folkeavstemning om uavhengighet, innsatt. Selv om Russland opprinnelig hevdet at de ikke var innblandet i hendelsene, erkjente Russlands president Vladimir Putin senere at russiske soldater var satt inn. Russland annekterte formelt Krim 18. mars 2014 og har siden blitt administrert som del av Russland.

Bakgrunn

Krims tidlige historie
Krim kom under russisk styre under Katarina den store, da fyrst Grigorij Potemkin erobret området under den russisk-tyrkiske krig i 1768–1774 Området ble da en del av Det russiske keiserrike gjennom Küçük Kaynarca-traktaten og det siste tatarske khanatet, Krim-khanatet, ble knust. Fra 1783 av fant det sted en systematisk innvandring av russere, ukrainere og tyskere på Krim med den hensikt å svekke krimtatarenes stilling i området.

Sovjetunionen
Sovjetunionens ledelse, med Nikita Khrusjtsjov i spissen, vedtok i 1954 å overføre Krim oblast fra den russiske sovjetrepublikk til den ukrainske sovjetrepublikk. Hovedstaden Simferopol ligger i det berglendte innlandet, mens Sevastopol har en stor flåtebase og Jalta var et av Sovjetunionens mest populære feriesteder ved Svartehavet. Etniske russere utgjorde flertallet på Krim, og ved oppløsningen av Sovjetunionen krevde de selvstyre eller forening med Russland. Tatarene på Krim støttet Ukraina i striden om Krims status. Overføringen til den ukrainske delrepublikken hadde på den tiden få praktiske konsekvenser for befolkningen og ble stort sett oppfattet som en symbolsk gest. Khrusjtsjov argumenterte med at transportavstanden var mye kortere til Kyiv enn til Moskva. Etter oppløsningen av Sovjetunionen forble Krim en del av Ukraina, og fikk da en særegen status som autonom republikk. Russland og Ukraina anerkjente gjensidig hverandres grenser i 1990-årene, blant annet gjennom vennskapsavtalen av 1997; dette innbefattet Krim. I Russland pågikk en kampanje, blant annet i parlamentet, for å oppheve overføringen fra 1954.

Etter Sovjetunionen
Fra 1995 til 2014 ble Krim styrt politisk av en representasjon som var blitt oppnevnt direkte fra Kyiv. Den 27. februar 2014 ble det etablert en utbryterregjering i Krimrepublikken, i protest mot motstanderens maktovertakelse på nasjonalt nivå.

«Euromajdan» (ukrainsk: Jevromajdan, «Europaplassen») var en bølge av demonstrasjoner og sivil uro som begynte natt til 
21. november 2013 med offentlige protester i Majdan Nezalezjnosti i Kyiv. Protesten var opprinnelig studentledet og skjedde på bakgrunn av Viktor Janukovitsjs og hans regjerings beslutning om å utsette signeringen av en tilknytningsavtale med Den europeiske union og i stedet velge tettere bånd til Russland og Den eurasiske økonomiske union. Janukovitsjs beslutning kom trolig etter press fra Russland og demonstrantene ble forsøkt delegitimert av russiske myndigheter og medier (omkring 30 % av ukrainerne følger russiske medier). EU-landene og USA forsøkt å påvirke begivenhetene blant annet ved å innføre sanksjoner mot personer i den daværende ukrainske toppledelsen. Russland hadde fått et gradvis dårligere forhold til vesten særlig etter Kosovokrigen i 1999 og utvidelsen av NATO østover. En del vestlige politikere støttet demonstrantene. Lederne i Moskva oppfattet dette som et forsøk på kontroll over Ukraina.

Forberedelser
Viktor Janukovitsj forlot presidentpalasset i Kyiv den 22. februar 2014. Janukovitsjs fall var bakgrunn for at Vladimir Putin, Russlands president bestemte seg for å annektere Krim. Pervyj kanal fremstilte Janukovitsjs fall som at det hadde bragt Ukraina nær politisk sammenbrudd og at befolkningen på Krim måtte reddes å innlemme halvøya i Russland. Putin fremsto dermed som en redningsmann.

Før Viktor Janukovitsjs avgang i forbindelse med Euromajdan innledet den russiske regjeringen kontakt med prorussiske politikere på Krim. Putin annonserte 26. februar 2014 militærøvelser ved grensen til Ukraina og et par dager senere dukket flere tusen maskerte russiske soldater (uten militære insignier) opp på Krim. Spesialstyrker tok 27. februar kontroll over regjeringsbyggene, og etterhvert flyplassene, kringkasting og militære anlegg. De russiske styrkene møtte ikke motstand. Føderasjonsrådet, overhuset i Russlands parlament, ga i et ekstraordinært møte 1. mars Putin fullmakt til å sende militære styrker til Ukraina for å normalisere og den sosiale og politiske situasjonen. Innbyggerne på Krim stemte ved folkeavstemningen 16. mars for løsrivelse og overgang til Russland. Putin anerkjente 17. mars Krims suverenitet og signerte senere samme dag et dekret som forberedte innlemmelse i Russland (dekretet ble ratifisert av Føderasjonsrådet 21. mars). 

Fra russisk perspektivet handler det om gjenforening av Krim med Russland, at Krim hadde vært del av Russland i flere hundre år og korreksjon av tabben det var å oveføre Krim til Ukraina i 1954. Fra ukrainsk perspektiv handler det om mangel på respekt for Ukrainas suverenitet og at Russland ikke holdt avtalen fra Budapest i 1994 der Ukraina ga fra seg atomvåpen mot respekt for landets territorielle integritet.

Den dominerende russiske fjernsynskanalen Pervyi kanal fremstilte utviklingen i Ukraina fra 22. februar til 21. mars 2014 slik at Ukraina befant seg i politisk kaos og at befolkningen på Krim kunne reddes bare ved at president Putin grep inn.<ref name="Flemming">

Tidslinje

Februar 
27. februar okkuperte et antall maskerte menn en rekke viktige bygninger i Krim, inkludert parlamentsbygningen og flyplassene i Simferopol og Sevastopol. De ødela nesten alt telekommunikasjonsutstyr og internettforbindelser mellom Krim og resten av Ukraina.

Mens parlamentsbygningen var under beleiring, avviste parlamentet de lokale myndighetene og erstattet den lokale ministerråden, også kjent som Krims statsminister, Anatolyi Mohyljov med Sergej Aksjonov. De russiske troppene som er stasjonert på Krim under en bilateral avtale ble forsterket, og to skip av den russiske svartehavsflåten krenket ukrainske farvann.

Mars

1.–10. mars 
1. mars ba den nyinnsatte lederen Sergej Aksjonov om hjelp fra president Vladimir Putin, Moskva svarte at de ikke ville følge et slikt ønske. Samme dag fikk Vladimir Putin godkjennelse av den russiske nasjonalforsamlingen til å bruke landets militære styrker i Ukraina. Putin viser til at livet til russiske statsborgere som tjenestegjør i russiske styrker på Ukraina, er truet. Samtidig vedtok Føderasjonsrådet å be Vladimir Putin om å kalle hjem den russiske ambassadøren til Washington.

Sjefen for den ukrainske marine, Denis Beresowski, meddelte 2. mars at han gikk over til de russiske styrkene på Krim.

Russlands president Vladimir Putin uttalte 4. mars at maktbruk i Ukraina kun var siste utvei. Ifølge Putin var de uniformerte og bevæpnete mennene på Krim ikke russiske tropper, men lokale, prorussiske selvforsvarsgrupper. Flere uavhengige journalister rapporterte imidlertid at det dreide seg om russiske spesialstyrker.

USAs utenriksminister John Kerry besøkte 4. mars Uavhengighetsplassen i Kyiv og lovet den midlertidige regjering en milliard dollar i kredittgarantier. President Obama overtalte G7-landene samme dag til å stanse forberedelsene til G8-møtet planlagt i Sotsji i juni 2014. Det ble avgjort at presidentens delegasjon til de Paralympiske vinterlekene i Sotsji ikke skulle reise.

Tyrkiske myndigheter ga 5. mars amerikanske krigsskip tillatelse til å gå gjennom Bosporosstredet med kurs for Svartehavet.

OSSE sendte 5. mars militære observatører til Ukraina. Observatørene kom fra Canada, Tsjekkia, Danmark, Estland, Finland, Frankrike, Tyskland, Ungarn, Irland, Latvia, Litauen, Norge, Polen, Slovakia, Sverige, Tyrkia, Storbritannia og USA. EU stilte 5. mars elleve milliarder euro i finansiell bistand til rådighet for Ukraina.

Russlands utenriksminister Sergej Lavrov var i Madrid for møter møtte samme dag, med Spanias konge Juan Carlos, statsminister Mariano Rajoy og utenriksminister José Manuel García-Margallo, samt EUs utenrikspolitiske leder Catherine Ashton. Utenriksminister Lavrov møtte senere samme dag i Paris USAs utenriksminister John Kerry.

FNs utsending til Krim Robert Serry, forlot Simferopol 5. mars og reiste til Kyiv, etter å ha blitt truet av væpnede, uidentifiserte personer.

Tysklands nærings- og energiminister og visekansler Sigmar Gabriel møtte Russlands president Vladimir Putin og statsminister Dmitrij Medvedev 6. mars.

USAs utenriksdepartement offentliggjorde samme dag en artikkel om ti angivelig uriktige påstander om Ukraina fra Russlands president. Det ble også kjent at det amerikanske krigsskipet USS «Truxtun» (DDG-103) gikk med kurs for Svartehavet for å holde øvelser med den rumenske og bulgarske flåte.

Representanter fra OSSE ble 6. mars avvist ved grensen til Krim.

Julia Timosjenko og Vitalij Klitsjko deltok 6. mars i Europeisk Folkepartis møte i Dublin. Klitsjko ønsker EU-medlemskap for Ukraina og samtaler med NATO.

Krims parlament vedtok 6. mars å innkalle til folkeavstemning 16. mars om sammenslåing med Russland.

USS «Truxtun» (DDG-103) passerte 7. mars Bosporusstredet med kurs for Svartehavet. Representanter for OSSE ble samme dag nektet adgang til Krim av væpnete styrker for andre gang på to dager.

I en telefonsamtale 7. mars oppfordret president Barack Obama den russiske president Putin om trekke de russiske styrkene tilbake fra Krim. President Putin ga uttrykk for at hendelsene i Ukraina ikke burde få betydning for forholdet mellom USA og Russland.

President Obama og Tysklands kansler Angela Merkel avholdt 8. mars en telefonsamtale i forbindelse med krisen. De var enige om å kreve tilbaketrekning av russiske tropper på Krim. De var også enige om at representantene for OSSE måtte få adgang til Krim, og at Russland måtte inngå i en internasjonal kontaktgruppe hvor landet kunne føre en direkte dialog med Ukraina.

Søndag 9. mars ble 20 mennesker som  bevoktet en markering av 200-årsdagen til poeten og nasjonalhelten Taras Sjevtsjenko i Sevastopol angrepet av hundre Russland-sympatisører med køller. Samme dag ble det formidlet observasjoner av kolonner med opptil 50–60 militære kjøretøy med russiske soldater. Ytterligere en grensepost ble overtatt av russiske styrker kl 06.00 lokal tid, slik at de på dette tidspunktet kontrollerte 11 grenseoverganger, samtidig som internasjonale observatører holdes ute med makt.

USA utplasserte 10. mars AWACS-fly i Polen og Romania for å følge utviklingen i Ukraina. Tolv F-16 jagerfly ble også varslet utplassert i Polen og 300 amerikanske soldater skulle delta i øvelser i landet. Seks F-15 jagerfly var allerede blitt utplassert i nabolandet Litauen.

Verdensbanken lovet samme dag tre milliarder dollar i finansiell støtte til Ukraina. Tidligere hadde både EU og Det internasjonale pengefondet lovet støtte til ukrainerne.

11.–20. mars 
Parlamentet på Krim erklærte 11. mars uavhengighet fra Ukraina, allerede før den tillyste folkeavstemningen 16. mars. Uavhengighetserklæringen gjaldt republikken Krim og byen Sevastopol. Krimregjeringen kunngjorde videre at den ville beslaglegge den ukrainske flåten på halvøya.

Ukrainas midlertidige president Oleksandr Turtsjynov meddelte 12. mars at landet ikke ville bruke militærmakt for å hindre at Krim løsrev seg. Isteden ville Ukraina sikre sin østgrense mot Russland. Senatet i USA ga samme dag uttrykk for at Russland måtte ekskluderes fra G8 og oppfordret FIFA om å revurdere sin beslutning om å legge fotball-VM 2018 til Russland.

G7-landene oppfordret i en felles erklæring Russland om å bidra til endring av den aktuelle situasjon i Ukraina som ifølge landene var i strid med Ukrainas lovgivning og internasjonal lov. Det ble særlig vist til at Russland måtte stanse all bistand til å avholde folkeavstemning om Krims selvstendighet som nasjon. En slik folkeavstemning ville være i strid med Ukrainas grunnlov. G7-landene understrekte at folkeavstemningen ikke ville ha noen juridisk virkning. Tilstedeværelsen av russiske tropper i landet under avstemningen ville også berøve den for enhver moralsk betydning. En russisk annektering av Krim ville bli møtt med mottiltak fra G7-landene, kollektivt og individuelt. Russland ble oppfordret til å trekke sine soldater på Krim tilbake til forlegningene. Inntil videre ville G7-landene stanse alle forberedelser til G8-møtet i Sotsji i juni 2014.

OECD meddelte 13. mars at den ville stanse sine forhandlinger med Russland med sikte på en innlemmelse i organisasjonen. Isteden ville organisasjonen styrke sine forbindelser med Ukraina.

Russland og USAs utenriksminstre holdt 14. mars et seks timer langt møte i London, uten deretter å meddele at man var kommet frem til noen løsning på krisen.

Krims lokale parlament inviterte 15. mars OSSE til å sende observatører til den kommende folkeavstemningen. OSSE avslo invitasjon med begrunnelsen at folkeavstemningen var i strid med Ukrainas statsforfatning.

To personer ble drept da ukrainske nasjonalister 15. mars åpnet ild mot en gruppe demonstranter som forsøkte å trenge seg inn i nasjonalistenes hovedkvarter i Kharkiv. Ukraina anklaget Russland for å stå bak urolighetene.

16. mars avholdt de lokale myndighetene en folkeavstemning om Krimhalvøyas statlige tilhørighet. Befolkningen fikk valget mellom to alternativer som var angitt på russisk, ukrainsk og krimtatarisk. De stemmeberettigete kunne markere sitt valg med et kryss på stemmeseddelen som ble lagt i valgurner. Alternativene var

 Er du for en gjenforening mellom Krim og Russland som en del av Den russiske føderasjon?
 Er du for en gjeninnføring av Republikken Krims forfatning fra 1992 og for en status for Krim som del av Ukraina?

I motsetning til den aktuelle ukrainske forfatning sto det i grunnloven fra 1992 ikke at Krim er en uatskillelig del av Ukraina og at Ukrainas forfatning har forrang fremfor Krims egen forfatning. Etter 1992-grunnloven var Krim et selvstendig folkerettslig subjekt som hadde overført noe av sin overhøyhet til Ukraina. En videreføring av Krims stilling under den aktuelle ukrainske grunnlov var intet alternativ.

Det offisielle sluttresultatet av folkeavstemningen viste 17. mars et stemmeflertall på 96,6 % for en tilslutning av republikken Krim til Den russiske føderasjon. Det oppsto internasjonal kritikk om lovmessigheten til folkeavstemningen. Regionalforsamlingen på Krim  erklærte seg løsrevet fra Ukraina og kunngjorde at man vil søke om å bli innlemmet som en del av Russland, nasjonaliserte samtidig all statlig ukrainsk eiendom på halvøyen, og løste opp alle ukrainske militærenheter i området. Russlands president Vladimir Putin anerkjente Krim som en suveren, uavhengig stat .

Russlands president Putin signerte 18. mars avtalen om at Krim-halvøya skal annekteres som russisk territorium i Moskva. Putin holdt i den forbindelse en tale i Kreml med mange historiske referanser.

Norge fordømte Russlands annektering av Krim, og utenriksminister Børge Brende uttalte at «Norge fordømmer Russlands folkerettsstridige annektering av den ukrainske autonome republikken Krim. Russlands bruk av militærmakt for å endre landegrenser er uakseptabel».
Den ukrainske militære flybasen Novofedorovka på Krim ble stormet av ukjente styrker, noe som førte til at en ukrainsk offiser ble skadet og en soldat døde. Ukrainas statsminister Arsenij Jatsenjuk uttalte etter episoden at «Konflikten på Krim har gått fra et politisk til et militært stadium».

Russiske soldater bordet og tok 20. mars kontroll over ukrainske krigsskip, korvettene «Ternopol», «Lutsk», «Pridniprovya» og «Khmelnitsky», i havnebyen Sevastopol.

President Barack Obama kunngjorde 20. mars nye sanksjoner mot Russland som var rettet mot enkeltpersoner knyttet til Russlands handlinger på Krim, samt en russisk bank som skal ha vært innblandet i anneksjonen av Krim. Obama truet også russerne med mer alvorlige økonomiske sanksjoner mot sektorer av den russiske økonomien, som finans, energisektoren, gruvedrift, forsvarsindustrien og maskinindustrien.

21.–31. mars 
21. mars ble det kjent at kredittselskapene Visa og MasterCard innstilte alle sine tjenester for den russiske banken Bank Rossija.

Ukraina og EU signerte 21. mars avtalen om det østlige partnerskap, som opprinnelig hadde forårsaket opprøret mot den tidligere presidenten.

Det russiske føderasjonsrådet godkjente traktaten som formelt gjorde Krim og Sevastopol til to nye, administrative distrikter i Den russiske føderasjon, og president Putin signerte senere loven.

22. mars angrep russiske styrker flere ukrainske militærleirer på Krim, og overtok dem. En ukrainsk soldat ble såret under stormingen av basen Belbek.

23. mars tok russiske tropper kontroll over marinebasen Feodosia på Krim.

G7-landene vedtok samme dag å stenge Russland ute fra G8.

27. mars vedtok FNs hovedforsamling en resolusjon som fordømte folkeavstemningen på Krim. 100 land stemte for resolusjonen, elleve stemte imot og 58 avsto fra å stemme.

April

1.–10. april 
Kongressen i USA vedtok 2. april med stort flertall en hjelpepakke til Ukraina, samt ytterligere sanksjoner mot Russland etter okkupasjonen av Krim.

3. april varslet Russland at en økning i gassprisen til Ukraina med 80 prosent.
Burgerkjeden McDonald's varsler 5. april at de stenge sine gatekjøkken på Krim-halvøya, på grunn av vansker med banktransaksjoner og leveranser av råvarer.

6. april stormet pro-russiske ukrainske demonstranter en offentlig bygning i byen Donetsk.

7. april meldte det ukrainske forsvarsdepartementet at en russisk soldat skal ha drept en ukrainsk marineoffiser på Krimhalvøya.

NATOs avtroppende generalsekretær, Anders Fogh Rasmussen, hevdet 10. april at Russland har store kampklare styrker på grensen til Ukraina. NATO offentliggjorde også flere satellittbilder som angivelig viste de russiske styrkene.. Russland svarte på anklagene fra NATO ved å uttale at «de gjentatte beskyldningene mot oss fra generalsekretær Fogh Rasmussen har overbevist oss om at forsvarsalliansen bruker krisen i Ukraina til å samle sine tropper for en imaginær trussel utenfra mot NATOs medlemmer og dermed styrke etterspørselen etter alliansen i det 21. århundret».

Russiske parlamentarikere ble 10. april fratatt stemmeretten i Europarådet, på grunn av Russlands annektering av Krim-halvøya.

I et åpent brev til flere europeiske ledere advarte Vladimir Putin 10. april om at Russland kunne komme til å stanse leveransene av gass til Ukraina dersom landet ikke betaler regningen fra det russiske energiselskapet Gazprom.

11.–20. april 
Utenriksminister i Russland, Sergej Lavrov, krevde 11. april klare juridiske garantier for at Ukraina fortsatte å være et nøytralt land, og understreket Russlands bekymring for at Ukraina kan bli medlem av NATO. Samme dag uttalte russiske myndigheter også at de ikke vil utlevere den avsatte ukrainske presidentent Viktor Janukovitsj.
12. april tok væpna menn i kamuflasjeuniform kontroll over først en ukrainsk politistasjon i byen Slavjansk i det østlige delen av landet, så hovedkontoret til den ukrainske sikkerhetstjenesten SBU. Militærkledde folk med automatvåpen satte opp kontrollposter langs veiene inn til byene Slavjansk og Donetsk, og begynte å kontrollere kjøretøy før de får passere kontrollpostene. De heiste også russiske flagg. Pro-russiske aktivister tok etter hvert over offentlige bygninger og/eller politistasjoner i ni ulike byer; Donetsk, Mariupol, Khartsysk, Horlivka, Makiivka, Jenakijevo, Druzjkivka, Kramatorsk og Slavjansk. Dagen etter bestemte den ukrainske innenriksministeren at en antiterroroperasjon var underveis i den østlige byen Slavjansk, som en reaksjon på handlingene dagen før. Etter operasjonen var i gang, ble det 13. april meldt om drepte og sårede på begge sider. Senere 13. april ble det kjent at Ukraina planla å sette inn regulære militære styrker i en fullskala antiterroroperasjon mot det den ukrainske presidenten kalte for «russisk krigføring øst i landet».

Som et resultat av kampene ble FNs sikkerhetsråd kalt inn til hastemøte om Ukraina-krisen, der de vestlige landene og Russland gjensidig beskyldte hverandre for å forverre situasjonen i Ukraina. USAs FN-ambassadør Samatha Power uttalte i sikkerhetsrådet at USA mener uroen er skrevet og koreografert av Russland og at «Ingen andre enn Russland står bak uroen».
De ukrainske myndighetene ga de prorussiske separatistene frist til klokken 08.00 14. april med å legge ned våpnene og forlate bygningene, ellers ville det bli satt inn ukrainske antiterrorsoldater. 14. april stormet pro-russiske aktivister også en politistasjon i byen Horlivkam.
14. april utvidet EU sanksjonslisten over personer som får innreiseforbud og sperrede kontoer i Europa til å omfatte 33 russere og ukrainere.

15. april brøt det ut regulære kamper mellom pro-russiske demonstranter og ukrainske myndighetsstyrker i Slavjansk. Senere på dagen ble det meldt om at en ukrainsk militærstyrke på bl.a 10 tanks og 10 pansrede kjøretøy dro østover mot Slavjansk, og disste styrkene tok tilbake politihuset i Kramatorsk uten stridigheter. Styrkene gjenerobret også den militære flyplassen i byen. Ubekreftede påstander hevdet at så mange som fire ble drept. USA ga sin støtte til miltæraksjonen, mens Russland fordømte den.  Ukrainske myndigheter hevdet 16. april at det befant seg regulære russiske styrker inne på ukrainsk område. Men det var ukrainske soldater som har byttet side og kjørte sine pansrede kjøretøy med russiske flagg mot byen Slavjansk.

17. april innrømmet den russiske presidenten Putin at det hadde vært regulære russiske styrker på Krim før og under folkeavstemningen, noe som tidligere har vært avvist av russiske myndigheter.

20. april ble fem personer drept i en skuddveksling ved byen Slavjansk øst i Ukraina. Tre av de døde var prorussiske separatister, mens de to andre tilhørte en gruppe som angrep en kontrollpost bemannet av separatister.

21.–30. april 
Et fly fra det ukrainske forsvaret ble beskutt da det fløy et rekognoseringsoppdrag over den prorussisk-kontrollerte byen Slavjansk 22. april. Samme dag ga Ukrainas president ordren om å starte militære operasjoner øst i landet på nytt. 22. april ble det også kjent at flere brutalt torturerte mennesker funnet drept nær Slavjansk, deriblant Volodimir Rybak, som var medlem av president Turtsjynovs politiske parti Fedrelandsforbundet.

24. april satte ukrainske styrker i gang en militær aksjon mot den prorussisk-kontrollerte byen Slavjansk. Det ble meldt om drepte, og Russland reagerte skarpt og anklaget Ukraina for å «begått en alvorlig kriminell handling», og at dette ville få konsekvenser. Samme dag tok også ukrainske styrker over stillinger i Mariupol.

Etterspill

Den annektere Krim har ikke direkte landfast forbindelse til Russland. Etter annekteringen ble Kertsjbroen over Kertsjstredet åpnet for biltrafikk i 2018. I 2019 ble det lagt jernbane over stredet.

Etter annekteringen ble skilt på ukrainsk og krimtatarisk fjernet innen noen uker, og russisk valuta ble innført. Det russisktalende flertallet på halvøya var bekvemme med den nye situasjonen, mens krimtatarene (tyrkisktalende muslimer) har av historiske grunner et vanskelig forhold til Russland. I 1944 ble 180.000 krimtatarer ble forvist til Sentral-Asia og fikk ikke vende tilbake før på 1980-tallet. Det bor omkring 250.000 krimtaterer på Krim (omkring 12 % av befolkningen).

Bakgrunn for krigen i Donbass var at Russland okkuperte Krim raskt og uten væpnet motstand februar-mars 2014. Den russiske ledelsen bestemte seg da for støtte russisk-talende separatister i området. Da ukrainske styrker fikk overtaket sommeren 2014 satte Russland inn egne styrker.

Etter annekteringen fikk Vladimir Putin en forbigående økt oppslutning blant velgerne. I den russiske befolkningen har støtten til annekteringen variert mellom vel 50 % og 75 %.

Vurderinger
Ifølge en artikkel av Reinhard Merkel i FAZ var ikke folkeavstemningen i strid med folkeretten, mens det russiske militære invasjon av Krim var i strid med folkeretten. Russlands bruk av militærmakt ved erobringen av Krim og støtte til opprørerne i Donbas var klart brudd på folkeretten, skriver Sondre Torp Helmersen.

Se også 
 Russlands historie
 Ukrainas historie
 Krim-tatarer

Referanser

Eksterne lenker 
 

2014 i Ukraina
Konflikter i 2014
Krim
2014 i Russland
Den russisk-ukrainske krig