alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Teen Titans

Teen Titans er en tegneserie som utgis av DC Comics. Teen Titans er en superheltgruppe som opprinnelig bestod av de unge hjelperne til flere av DCs mer kjente superhelter. Opprinnelig var medlemmene Robin, Kid Flash, Aqualad og Wonder Girl. Medlemssammensetningen har variert opp igjennom årene. Etter noen episoder i heftet The Brave and the Bold fikk Teen Titans sitt eget hefte i 1965 skrevet av Bob Haney og tegnet av Nick Cardy.
 
I 1980 ble serien revitalisert av forfatter Marv Wolfman og tegner George Pérez. De introduserete noen nye figurer, som Cyborg, Raven og Starfire og la vel så mye vekt på mellommenneskelige intriger og personutvikling som superheltaction. Denne inkarnasjonen av Teen Titans ble en av de største tegneseriesuksessene i den amerikanske tegneseriemarkedet i 1980-årene. Etter Wolfman og Perez har flere andre arbeidet på serien, som Eduardo Barreto Dan Jurgens, Geoff Johns, Judd Winick, Mike McKone og Sean McKeever.

Fjernsyn og film
Det ble laget en tegnefimserie ved samme navn fra 2003 - 2006. I tillegg har de opptrådt som gjester i en rekke tegnefilmer basert på DCs superheltserier siden 1960-tallet.

Teen Titans sesong 6 ble vist i slutten av Teen Titans Go To The Movies. Dato til sesong 6 har ikke blitt utgitt. Men forventer at det er ikke lenge til vi får det.

Norske Stemmer
Nils-Martin Crawfurd: Robin
Anine Kruse Skatrud: Starfire
Jan Gunnar Røise: Beast-Boy
Christoffer Staib: Cyborg
Renate Holm: Raven

Eksterne lenker 
 

Tegneserier fra USA
Ovalle

Ovalle er en by i Coquimbo-regionen i Chile. Byen ble grunnlagt i 1831 og hadde i 2006 om lag 108 000 innbyggere. Navnet Ovalle ble valgt for å hedre den tidligere chilenske visepresidenten José Tomás Ovalle. Ovalle er administrasjonssenter i Limarí-provinsen.
Byen sammenlignes ofte med en oase ettersom den er frodig og grønn til tross for at den er omgitt av goldt og tørt landskap.

Fra byen går det en sti som tar om lag 50 minutter å gå. Langs denne finner man badesteder og områder hvor det er blitt funnet dinosaurfossiler. Ved stien står også en modell av en branchiosaurus i full størrelse.

Byens sportsklubb er Deportes Ovalle. Flere sportsprofiler har spilt her, inkludert Rodolfo Dubó som spilte i VM i fotball i 1982.

Byens klima er varmt.

Vennskapsbyer 
  Almería (Spania)

Eksterne lenker 
 
 Ovallito.cl
 Ovallevirtual.cl
 Biblioteca Pública de Ovalle

Byer i Coquimbo
Kommuner i Chile
Bosetninger etablert i 1831
1831 i Chile
Max Singer

Max Singer er en amerikansk forsker og politisk kommentator.

Singer studerte ved Colby College og senere ved Columbia College og tok bachelorgraden i 1953. I 1956 tok han en doktorgrad i rettsvitenskap ved Harvard Law School.

Sammen med Herman Kahn stiftet Singer den konservative tenketanken Hudson Institute i 1961. Singer var leder ved instituttet fra 1965 til 1973, og er fortsatt tilknyttet det som forsker. Fra 1974 til 1976 var han leder for World Institute i Jerusalem, og fra 1977 til 1978 ledet han Institute for Jewish Policy Planning and Research of the Synagogue Council of America.

Singer bor nå i Israel der han er tilknyttet Bar-Ilan-universitetet og er forskningsdirektør ved Institue For Zionist Strategies.

Bibliografi 

Singer, Max og Wildavsky, Aaron. A third-world averaging strategy. Berkeley, 1969.
Singer, Max. Passage to a Human World: the Dynamics of Creating Global Wealth. Transaction Publishers, 1989. ISBN 0887382592
Singer, Max og Wildavsky, Aaron. The REAL World Order: Zones of Peace/Zones of Turmoil. Chatham House, 1993. ISBN 0-934540-98-5

Eksterne lenker 
 Presentasjon hos Hudson institute

Jurister fra USA
Forskere fra USA
Alumni fra Harvard Law
Alumni fra Columbia University
Georgios Georgantopoulos

Georgios Georgantopoulos (Γεώργιος Γεωργαντόπουλος) var en gresk turner. Han representerte klubben Panhellenios Gymnastikos Syllogos.  

Han deltok i tauklatring under "Ekstralekene" 1906 i Athen, og fikk der 4.-plass med tiden 14,0 sekunder. Landsmannen Georgios Aliprantis vant med tiden 11,4 sekunder, og tauet var 10 meter langt.

Eksterne lenker 
 

Greske turnere
Deltakere for Hellas under Sommer-OL 1906
Fødselsår ikke oppgitt
Dødsår ikke oppgitt
G. Koemzopoulos

G. Koemzopoulos (Γ. Κοεμζόπουλος, fornavn ikke oppgitt) var en gresk turner. 

Han deltok i tauklatring under "Ekstralekene" 1906 i Athen, og fikk der 7.-plass med tiden 15,2 sekunder. Landsmannen Georgios Aliprantis vant med tiden 11,4 sekunder, og tauet var 10 meter langt.

Eksterne lenker 
 

Greske turnere
Fødselsår ikke oppgitt
Dødsår ikke oppgitt
Deltakere for Hellas under Sommer-OL 1906
Petros Pavlidis

Petros Pavlidis (Πέτρος Παυλίδης) var en gresk turner og roer. Han representerte klubben Omilos Ereton Smyrna. 

Han deltok i tauklatring under "Ekstralekene" 1906 i Athen, og fikk der 8.-plass med tiden 15,6 sekunder. Landsmannen Georgios Aliprantis vant med tiden 11,4 sekunder, og tauet var 10 meter langt. Han deltok også i roing, og fikk der 8.-plass i 2 000 meter firer med styrmann. Denne øvelsen ble vunnet av Italia.

Eksterne lenker 
 

Greske turnere
Greske roere
Deltakere for Hellas under Sommer-OL 1906
Gymnaster under Sommer-OL 1906
Fødselsår ikke oppgitt
Dødsår ikke oppgitt
Kuznetsk Alatau

Kuznetsk Alatau (russisk: Кузнецкий Алатау) er en fjellkjede i Sør-Sibir i Russland. Den ligger på vannskillet mellom elva Tom i vest og Jenisejs dalføre i øst. Mot nord går fjellene gradvis over i Det vestsibirske lavland. Den er rundt 300 km lang, med høyder opp til 2211 meter. Kjeden er en del av De sørsibirske fjellene, og er en nordlig fortsettelse av Abakanfjellene. 

Fjellene i kjeden er avrundede, med en relativt bratt vesthelling og mere slakk helling mot øst. Det høyeste punktet i Kusnezk Alatau er en navnløs topp på 2211 moh (noen få kilometer øst for Verkhnij Zub på 2178 moh, som tidligere var antatt å være kjedens høyeste fjell). 

Vegetasjon i høyfjellet 1350–1500 moh. består av tundraplanter. I den subalpine sonen 1100–1350 moh. er det enger og glissen skog av sibirlerk, sibirfuru, sibiredelgran og fjellbjørk. Skogbeltet 600–1100 moh. dannes av sibirfuru blandet med sibiredelgran og sibirgran. Lavere enn 500–600 moh. overtar steppevegetasjon.

Fjellkjeden består hovedsakelig av metamorfe bergarter, med betydelige forekomster av jern, mangan, nefelin, og gull.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fjellkjeder i Russland
Fjell i Kemerovo oblast
Fjell i Khakasia
Pinsk

Pinsk (hviterussisk: Пінск; russisk: Пинск; polsk: Pińsk) er en by i Brest voblasts i det sydlige Hviterussland. Byen har 130 800 innbyggere (2005), og ligger like ved der Dnepr–Bug-kanalen munner ut i elven Prypjats. Pinsk er kjent for sin barokke gamleby.

Historie 
Fyrstedømmet Pinsk nevnes for første gang i 1097. I 1318 eller 1320 ble byen litauisk, og fra 1521 en del av samveldet Polen-Litauen. I 1569 tilfalt Pinsk den polske kronen. I 1793 ble byen overtatt av Det russiske imperiet, men etter første verdenskrig gikk den tilbake til Polen. Under annen verdenskrig ble byen først erobret av tyskerne den 4. juli 1941, før den kom på sovjetiske hender den 14. juli 1944. Etter krigen ble Pinsk en del av Den hviterussiske sosialistiske sovjetrepublikk.

Eksterne lenker 
 

Byer i Belarus
Byer i det historiske Øst-Polen
Bosetninger etablert på 1000-tallet
Sofienberg videregående skole

Sofienberg videregående skole var en videregående skole på Sofienberg i Oslo, etablert som Sofienberg gymnas på 1960-tallet, i bygningene til Sofienberg skole fra 1883. Skolen hadde adresse Trondheimsveien 48 ved østgrensa til Sofienbergparken frem til sommeren 2013. Fra 1971 til 2013 var Fagskolen i Oslo delvis samlokalisert og delvis underlagt Sofienberg vgs. Den videregående skolen ble lagt ned i 2014, og tilbudene flyttet til den nye Hersleb videregående skole på Tøyen. 

Utdanningstilbudet til den videregående skolen var allmennfaglige gymnasfag før de yrkesfaglige tilbudene tok over. Da hadde skolen helse- og oppvekstfag, med yrkesveiene helseservice og apotektekniker. I tillegg hadde skolen en grunnskoleavdeling med opplæring for minoritetsspråklige elever fra 16–20 år med kort botid i landet.

Historie og bygninger 

I 1883 ble Sofienberg allmueskole bygget under samme lest som Gamlebyen skole og Tøyen skole, alle tegnet av arkitekt Nestor Georgius Thomassen. Dette eldste bygget ligger mot hjørnet av Sofienberggata. Til skolen ble det satt opp en rektorbolig. Allmueskolen endret navn til folkeskole og hadde på det meste et elevtall på nærmere 1700 i 1910. Mot hjørnet av Helgesens gate ble det i 1912 satt opp et nytt skolebygg, tegnet av arkitekt Bredo Berntsen. Skolen ble Oslos første med sentralfyring og teknisk ventilasjon.

På 1960-tallet ble folkeskolen lagt ned og Sofienberg gymnas ble etablert i de samme byggene. Skolens russemerke var en sittende gris, sammen satt av en stor S og en stor G. Fra 1971 ble skolen tilført tilbud innen yrkesfaglig utdanning under navnet Sofienberg videregående skole og de to tekniske skolene, Oslo elementærtekniske skole og Oslo tekniske skole ble samlet under felles ledelse. I 1971 fikk skolen også nytt tilbygg. På 1980-tallet endret fagskolen navn til Sofienberg tekniske fagskole. Skolene var fortsatt under felles ledelse frem til 2007 da fagskolen fikk navnet Fagskolen i Oslo, og egen rektor og ledergruppe. 

Høsten 2013 ble tilbudene ved Sofienberg midlertidig flyttet til byggene til tidligere Bredtvet videregående skole. I Trondheimsveien 48 ble det fra høsten 2014 etablert ny 8-10 skole (ungdomsskole) under navnet Sofienberg skole. Den nye skolen Hersleb videregående skole tok over tilbudene til Sofienberg i lokalene til den nedlagte Hersleb skole. Den nye videregående skolen stod klar og rehabilitert til skolestart høsten 2014. Fagskolen i Oslo flyttet til nye lokaler ved Kuben yrkesarena på Økern i 2013. Den tidligere rektorboligen er bygget om til barnehage.

Noen kjente elever 
 Robert Levin

Rektorer 
 2005–2014: Ingeborg Nordang (til Hersleb videregående skole)
 2010–2011: Ann-Kristin Høgseth (fungerende)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tidligere offentlige videregående skoler i Oslo‎
Sofienberg
Skoler i bydel Grünerløkka
Nestor Georgius Thomassen
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1883
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 2014
Kulturminner i bydel Grünerløkka
Otto Benjamin Andreas Aubert

Otto Benjamin Andreas Aubert (født 17. desember 1841 i Bergen, død 23. januar 1898 i Skien) var en norsk embetsmann.

Han tok juridisk embetseksamen i 1863 og ble ansatt i Indredepartementet, fra 1872 som byråsjef. Fra 1875 var han administrerende direktør i Storebrand og Idun, før han i 1878 ble utnevnt til amtmann i Nordland. Dette embetet hadde han frem til 1889 da han overtok embetet i Bratsberg amt.

Mellom 1893 og 1897 satt han i hovedstyret for partiet Centrum.

Aubert omkom ved et ulykkestilfelle i Skien da en løpsk hest rente ham overende på et glatt fortau. Han falt hardt bakover og døde av brudd på hjerneskallen. 

Aubert ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1882 og forfremmet til kommandør av 1. klasse i 1893.

Han var sønn av amtmann i Nordre Bergenhus Emil Aubert.

Utgivelse 
 Norsk Lovsamling for Folk paa Landet, Cammermeyer, Kristiania, 1883 (3. utg.)

Referanser

Kilder 
 J. L. Quisling: Gjerpen. En bygdebok, Kristiania, 1917
 Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947, utgitt av ordenskanselliet ved O. Delphin Amundsen, Grøndahl & Søns Forlag, Oslo, 1947

Se også 
 Den norske slekten Aubert

Norske amtmenn
Fylkesmenn i Nordland
Fylkesmenn i Telemark
St. Olavs Orden
Personer fra Bergen kommune
Personer tilknyttet Storebrand
«Øster Riisøer 3»

Øster Riisøer III er en kanonjolle bygget i Tvedestrand i 1991. Den er bygd etter originaltegninger til jolle nr. 15 fra 1810.  Tegningene befinner seg i  Orlogsmuseet i København, men konstruktøren var svensk. Kanonjollen er bygget i 1991 av elever på kurs for trebåtbyggere, og er bygget av furu på spant av eik. Eikematerialene er hentet fra Slesvig, trær som ble plantet på kongelig ordre etter at flåten var røvet i 1807.

Kanonen ombord er en 24-punder, støpt i Sverige i 1794 nettopp for bruk ombord i kanonjoller. Den er således original og kommer fra Tøyhusmuseet i København. Kanonjolla har en besetning på 25 roere.

Historie 
Det var flåteranet i 1807 som gjorde det nødvendig å bygge kanonjoller. I midten av august dette året, landsatte Storbritannia omtrent 30.000 soldater nord og syd for København. Fellesflåten var ikke utrustet og kunne ikke stoppe invasjonen. I tre redselsfulle netter i månedsskiftet august-september ble København bombardert. Over en tredjedel av byen ble ødelagt. Danskene ga opp og utleverte flåten; bestående av 15 linjeskip, 15 fregatter og over hundre andre fartøy.

Flåteranet førte Danmark-Norge over på fransk side i Napoleonskrigene, og dermed i krig med Storbritannia. Det medførte at også norskekysten ble blokkert av britene.

I syv år var Norge adskilt fra Danmark. Det medførte at nesten ikke noe korn, og vel så viktig; nesten ikke noe salt, ble importert til Norge. Det var denne adskillelsen som førte frem til Riksforsamlingen på Eidsvold i 1814 og Norges selvstendighet.

Mot britiske orlogsskip, var kanonjollene og kystfortene svært viktige. For i innenskjærs farvann – hvor det som oftest var lite vind – hadde jollene som rofartøy en taktisk fordel. Det er derfor ganske få tilfeller av at britiske fartøy var innenskjærs i norske farvann i løpet av årene 1807-14. Og de gangene de faktisk kom innenskjærs, gikk det ganske dårlig for britene; slik som ved slaget ved Alvøen utenfor Bergen 16. mai 1808. Britene flyktet hals over hode etter å ha blitt kraftig beskutt av fire kanonjoller og en kanonskonnert.

Kanonjoller var det ganske greit å bygge i Norge ved norske skipsverft. De var vant til å bygge treskrog av denne størrelsen. Også den viktigste utrustningen – kanonen – kunne produseres i Norge.

Litteratur 
 Hermansen Max (red): Hardt styrbord – glimt fra norsk sjøkrigshistorie. Oslo 2008 ISBN 9788299770309

Eksterne lenker 
  Kanonjolla presenteres av Risør Museum

Norske krigsskip
Båter
Napoleonskrigene
Risør
Skip bygget i Norge
Skip fra 1991
Artikler i sjøfart-prosjektet
Kaurislekten

Kaurislekten (latin: Agathis) er en slekt innen apeskrekkfamilien, en gruppe bartrær. Nålene hos kauriene er brede og flate og minner mest v alt om litt tjukke blader med parallelle nerver. De har oftest hann- og hunnkongler på separate trær. Artene vokser kun på New Zealand, i Australia, i det vestlige Stillehavet, på Filippinene (én art), i Indonesia og på Borneo. Kauriene skiller seg fra andre bartrær ved at nålene er brede og flate, slik at treet ser ut som et løvtre.

Artene kjennes på meget store stammer og lite greiner før et godt stykke opp på treet. Unge skudd har lengre blader enn eldre skudd. Hannkongler vokser nesten utelukkende på svært store trær. I jura var de vidt utbredt, men nå vokser de bare i sør. 

Trærne er kilden til dammargummi.

Arter 
Slekten består av blant annet følgende arter:
 Agathis atropurpurea – «Black Kauri», «Blue Kauri» (Queensland)
 Agathis australis – «Kauri», «New Zealand Kauri» (North Island)
 Agathis borneensis – (vestre Malesia, Borneo)
 Agathis corbassonii – «Red Kauri» (Ny-Caledonia)
 Agathis dammara = syn. A. celebica - «Bindang» (østre Malesia)
 Agathis endertii – (Borneo)
 Agathis flavescens – (Borneo)
 Agathis kinabaluensis – (Borneo)
 Agathis labilliardieri – (Ny-Guinea)
 Agathis lanceolata – (Ny-Caledonia)
 Agathis lenticula – (Borneo)
 Agathis macrophylla = syn. A. vitiensis - «Pacific Kauri», «Dakua» (Fiji, Vanuatu, Salomonøyene)
 Agathis microstachya – «Bull Kauri» (Queensland)
 Agathis montana – (Ny-Caledonia)
 Agathis moorei – «White Kauri» (Ny-Caledonia)
 Agathis orbicula – (Borneo)
 Agathis ovata – (Ny-Caledonia)
 Agathis philippinensis – (Filippinene, Sulawesi)
 Agathis robusta – «Queensland Kauri» (Queensland, Ny-Guinea)
 Agathis silbae – (Vanuatu)
 Agathis spathulata – «New Guinea Kauri» (Ny-Guinea)

Treslaget brukes i gitarer og til spillbrett for brettspillet Go.

Eksterne lenker 
 
 Systematikk for Agathis
 Gymnosperm Database: Agathis
 Kauri forest  i «Te Ara» – the Encyclopedia of New Zealand 

Apeskrekkfamilien
József Vértesy

József Vértesy (født 19. februar 1901 i Zombor, død 21. desember 1983 i Budapest) var en ungarsk vannpolospiller som deltok i flere olympiske leker, 1924 i Paris, 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.
  
Vértesy ble olympisk mester i vannpolo under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det ungarske laget som vant vannpoloturneringen. Det var fem nasjoner som stilte lag, men det brasilianske laget ble diskvalifisert. Ungarn vant alle sine tre kamper, 6-2 over Tyskland, 7-0 mot USA og hele 17-0 mot Japan. De andre spillerne på det ungarske laget var György Bródy, Sándor Ivády, Márton Homonnay, Olivér Halassy, János Németh, István Barta, Alajos Keserű, Miklós Sárkány, Ferenc Keserű. Vértesy spilte alle tre kampene for Ungarn. 

Fire år tidligere, under OL 1928 i Amsterdam spilte han på ungarske laget som kom på andreplass i vannpolo bak Tyskland. Vértesy spilte alle fire kampene og scoret sju mål.

OL-medaljer 
 1932  Los Angeles -  Gull  i vannpolo,  Ungarn
 1928  Amsterdam -  Sølv i vannpolo,  Ungarn

Eksterne lenker 
 

Ungarske vannpolospillere
Olympiske mestere for Ungarn
Deltakere for Ungarn under Sommer-OL 1924
Vannpolospillere under Sommer-OL 1924
Medaljevinnere under Sommer-OL 1928
Deltakere for Ungarn under Sommer-OL 1928
Vannpolospillere under Sommer-OL 1928
Medaljevinnere under Sommer-OL 1932
Deltakere for Ungarn under Sommer-OL 1932
Vannpolospillere under Sommer-OL 1932
Personer fra Sombor
Fødsler i 1901
Dødsfall i 1983
Notiophilus germinyi

Notiophilus germinyi er en av billene i delgruppen (underfamilien) rovløpere (Nebriinae) i familiegruppen løpebiller.

Utbredelse  
Notiophilus germinyi er vanlig og utbredt på Kanariøyene, i Europa, østover til Hviterussland og Kasakhstan.

Utseende 
Notiophilus germinyi er mellom 4,5 og 5,5 millimeter lang.  Dekkvingene samt resten av kroppen er bronsefarget. Mellomrommet mellom første og andre punktrekke på dekkvingen er ekstra bred. Pannen har flere markerte furer. Leggene (tibia) delvis brunlige.

Levevis 
Notiophilus germinyi er en dagaktiv løpebille, men den foretrekker skygge og lever derfor gjerne litt bortgjemt. Den finnes i tilknytning til myrer, på enger, gjerne i veiskråninger og lignende. Larvene lever som rovdyr.

Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de  voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Litteratur 
 Barsevskis A. 1999. Taxonomy, morphology and distribution of groundbeetles Notiophilus Dumeril, 1806 (Coleoptera: Carabidae) in Northern and Eastern Europe. Procedings of the XXIV Nordic Congress of Entomology. Side 39-43. ISBN 9985-830-29-6

Eksterne lenker 
 
 Notiophilus germinyi - Ground Beetles of Ireland
 Notiophilus germinyi – Database Carabidae of the World – engelskspråklig
 Rovløpere – Tree of Life (Nebriinae, Carabidae) engelskspråklig
 Norsk entomologisk forening

Rovløpere
István Barta

István Barta (født 13. august 1895, død 16. februar 1948 i Budapest) var en ungarsk vannpolospiller som deltok i flere olympiske leker, 1924 i Paris, 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.
  
Barta ble olympisk mester i vannpolo under OL 1932 i Los Angeles. Han var målvakt på det ungarske laget som vant vannpoloturneringen. Det var fem nasjoner som stilte lag, men det brasilianske laget ble diskvalifisert. Ungarn vant alle sine tre kamper, 6-2 over Tyskland, 7-0 over USA og hele 17-0 mot Japan. De andre spillerne på det ungarske laget var György Bródy, Sándor Ivády, Márton Homonnay, Olivér Halassy, József Vértesy, János Németh, Alajos Keserű, Miklós Sárkány, Ferenc Keserű. Barta spilte en kamp for Ungarn. 

Fire år tidligere, under OL 1928 i Amsterdam spilte han på ungarske laget som kom på andreplass i vannpolo bak Tyskland. Barta spilte alle fire kampene som målvakt.

OL-medaljer 
 1932  Los Angeles -  Gull  i vannpolo, (Ungarn)
 1928  Amsterdam -  Sølv i vannpolo, (Ungarn)

Eksterne lenker 
 

Ungarske vannpolospillere
Deltakere for Ungarn under Sommer-OL 1924
Vannpolospillere under Sommer-OL 1924
Medaljevinnere under Sommer-OL 1928
Deltakere for Ungarn under Sommer-OL 1928
Vannpolospillere under Sommer-OL 1928
Medaljevinnere under Sommer-OL 1932
Deltakere for Ungarn under Sommer-OL 1932
Vannpolospillere under Sommer-OL 1932
Olympiske mestere for Ungarn
Personer fra Hajdú-Bihar
Fødsler i 1895
Dødsfall i 1948
Ferenc Keserű

Ferenc Keserű (født 27. august 1903, død 16. juli 1968 i Budapest)  var en ungarsk vannpolospiller som deltok i flere olympiske leker, 1924 i Paris, 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.
  
Keserű ble olympisk mester i vannpolo under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det ungarske laget som vant vannpoloturneringen. Det var fem nasjoner som stilte lag, men det brasilianske laget ble diskvalifisert. Ungarn vant alle sine tre kamper, 6-2 over Tyskland, 7-0 over USA og hele 17-0 mot Japan. De andre spillerne på det ungarske laget var György Bródy, Sándor Ivády, Márton Homonnay, Olivér Halassy, József Vértesy, János Németh, István Barta,  Alajos Keserű og Miklós Sárkány. Keserű spilte to kamper. 

Fire år tidligere, under OL 1928 i Amsterdam spilte han på ungarske laget som kom på andreplass i vannpolo bak Tyskland. Keserű spilte alle fire kampene og scoret fire mål.

OL-medaljer 
 1932  Los Angeles -  Gull  i vannpolo, (Ungarn)
 1928  Amsterdam -  Sølv i vannpolo, (Ungarn)

Eksterne lenker 
 

Ungarske vannpolospillere
Olympiske mestere for Ungarn
Deltakere for Ungarn under Sommer-OL 1924
Vannpolospillere under Sommer-OL 1924
Medaljevinnere under Sommer-OL 1928
Deltakere for Ungarn under Sommer-OL 1928
Vannpolospillere under Sommer-OL 1928
Medaljevinnere under Sommer-OL 1932
Deltakere for Ungarn under Sommer-OL 1932
Vannpolospillere under Sommer-OL 1932
Personer fra Budapest
Fødsler i 1903
Dødsfall i 1968
Notiophilus palustris

Notiophilus palustris er en av billene i delgruppen (underfamilien) rovløpere (Nebriinae) i familiegruppen løpebiller.

Utbredelse  
Notiophilus palustris er vanlig og utbredt i Europa, østover i Asia til Sibir. Den finnes nord til polarsirkelen.

Utseende 
Notiophilus palustris er mellom 5 og 6 millimeter lang.  Dekkvingene samt resten av kroppen er mørkt bronsefarget. Mellomrommet mellom første og andre punktrekke på dekkvingen er ekstra bred. Pannen har flere markerte furer. Beina (tibia) er lyse, gulbrune.

Levevis 
Notiophilus palustris er en dagaktiv løpebille, men den foretrekker skygge og lever derfor gjerne litt bortgjemt. Den finnes i tilknytning til både tørre og fuktige enger med lav vegetasjon, gjerne i veiskråninger og lignende. Larvene lever som rovdyr. 

Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Litteratur 
 Barsevskis A. 1999. Taxonomy, morphology and distribution of groundbeetles Notiophilus Dumeril, 1806 (Coleoptera: Carabidae) in Northern and Eastern Europe. Procedings of the XXIV Nordic Congress of Entomology. Side 39-43. ISBN 9985-830-29-6

Eksterne lenker 
 
 Notiophilus palustris - Ground Beetles of Ireland
 Notiophilus palustris – Database Carabidae of the World – engelskspråklig
 Rovløpere – Tree of Life (Nebriinae, Carabidae) engelskspråklig
 Norsk Entomologisk forening 

Rovløpere
Biller formelt beskrevet i 1812