alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Eksponeringsverdi

Eksponeringsverdi (EV) er et begrep innen fotografi som angir den lysmengden som passer til en gitt kombinasjon av blendertall og lukkertid.

EV 0 svarer til korrekt eksponering med blendertall 1 i 1 sekund (en meget sjelden kombinasjon). Høyere EV-tall framkommer ved å minske blenderåpninga eller lukkertida. Hvert trinn oppover angir en halvering av lysmengden. Hvis man samtidig øker blenderen ett trinn og minsker lukkertida ett trinn, er EV-tallet det samme.

Ved ISO 100-følsomhet får man korrekt eksponering hvis EV-tallet svarer til LV-tallet (LV = lysverdi). Hvis man bruker en annen filmhastighet, må EV-tallet avvike fra LV-tallet. Ved en dobbelt så rask film (ISO 200) må EV-tallet ligge ett trinn over LV-tallet, med ISO 50 ett trinn under osv.

Mer avanserte digitalkameraer har muligheter for eksponeringskompensasjon, dvs. at man kan velge å avvike fra den automatisk innstilte eksponeringsverdien hvis man vet at kameraets lysmåling ikke vil gi den riktige gjengivelsen av motivet.

<center>
{| border="1" cellpadding="2" style="text-align: right"
|+ Eksponeringsverdier ved ISO 100
|-
|
!colspan="13"| <center> Blender (-tall)   
|-
! Lukkertid (s)
| <center>1
| 1,4
| <center>2
| 2,8
| <center>4
| 5,6
| 8
| 11
| 16
| 22
| 32
| 45
| 64
|-
| 60
| −6
| −5
| −4
| −3
| −2
| −1
|  0
|  1
|  2
|  3
|  4
|  5
|  6
|-
| 30
| −5
| −4
| −3
| −2
| −1
|  0
|  1
|  2
|  3
|  4
|  5
|  6
|  7
|-
| 15
| −4
| −3
| −2
| −1
|  0
|  1
|  2
|  3
|  4
|  5
|  6
|  7
|  8
|-
| 8
| −3
| −2
| −1
|  0
|  1
|  2
|  3
|  4
|  5
|  6
|  7
|  8
|  9
|-
| 4
| −2
| −1
|  0
|  1
|  2
|  3
|  4
|  5
|  6
|  7
|  8
|  9
| 10
|-
| 2
| −1
|  0
|  1
|  2
|  3
|  4
|  5
|  6
|  7
|  8
|  9
| 10
| 11
|-
| 1
|  0
|  1
|  2
|  3
|  4
|  5
|  6
|  7
|  8
|  9
| 10
| 11
| 12
|-
| 
|  1
|  2
|  3
|  4
|  5
|  6
|  7
|  8
|  9
| 10
| 11
| 12
| 13
|-
| 
|  2
|  3
|  4
|  5
|  6
|  7
|  8
|  9
| 10
| 11
| 12
| 13
| 14
|-
| 
|  3
|  4
|  5
|  6
|  7
|  8
|  9
| 10
| 11
| 12
| 13
| 14
| 15
|-
| 
|  4
|  5
|  6
|  7
|  8
|  9
| 10
| 11
| 12
| 13
| 14
| 15
| 16
|-
| 
|  5
|  6
|  7
|  8
|  9
| 10
| 11
| 12
| 13
| 14
| 15
| 16
| 17
|-
| 
|  6
|  7
|  8
|  9
| 10
| 11
| 12
| 13
| 14
| 15
| 16
| 17
| 18
|-
| 
|  7
|  8
|  9
| 10
| 11
| 12
| 13
| 14
| 15
| 16
| 17
| 18
| 19
|-
| 
|  8
|  9
| 10
| 11
| 12
| 13
| 14
| 15
| 16
| 17
| 18
| 19
| 20
|-
| 
|  9
| 10
| 11
| 12
| 13
| 14
| 15
| 16
| 17
| 18
| 19
| 20
| 21
|-
| 
| 10
| 11
| 12
| 13
| 14
| 15
| 16
| 17
| 18
| 19
| 20
| 21
| 22
|-
| 
| 11
| 12
| 13
| 14
| 15
| 16
| 17
| 18
| 19
| 20
| 21
| 22
| 23
|-
| 
| 12
| 13
| 14
| 15
| 16
| 17
| 18
| 19
| 20
| 21
| 22
| 23
| 24
|-
| 
| 13
| 14
| 15
| 16
| 17
| 18
| 19
| 20
| 21
| 22
| 23
| 24
| 25
|}

Fototeknikk
Fotometri
William Wyler

William Wyler (født Wilhelm Weiller 1. juli 1902 i Mülhausen i Elsass i Tyskland, død 27. juli 1981 i Los Angeles i California i USA) var en amerikansk regissør, filmprodusent og manusforfatter. Han har vunnet Oscar for beste regi tre ganger for filmene Mrs. Miniver (1942), De beste år av vårt liv (1946) og Ben-Hur (1959). Disse filmene vant også Oscar for beste film, og han er dermed den eneste som har regissert tre filmer som har vunnet den gjeve priskategorien. Wyler ble nominert til sin første Oscar for regien på dramafilmen Dodsworth i 1936, med Walter Huston, Ruth Chatterton og Mary Astor i hovedrollene.

Filmhistoriker Ian Freer har kalt Wyler en «bona fide-perfeksjonist», og han mente at regissørens forkjærlighet for å spille inn scener flere ganger og å finpusse hver minste nyanse «gjorde ham til en legende». Han var ansvarlig for gjennombruddet til flere skuespillere, blant annet Audrey Hepburn i den romantiske komedien Prinsesse på vift (1953) og Barbra Streisand i filmmusikalen Funny Girl (1968). Olivia de Havilland vant sin andre Oscar under hans regi for dramafilmen Arvingen (1949), og Laurence Olivier ble nominert til sin første Oscar under hans regi for Stormfulle høyder (1939).

Wyler har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame og har regissert mange andre filmer, blant annet Hell's Heroes (1930), Jezebel (1938), Mannen fra Vesten (1940), Brevet (1940), Det beste i livet (1956), The Big Country (1958), Løgnen (1961) og Hvordan man stjeler en million (1966).

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Regissører fra USA
Filmprodusenter fra USA
Manusforfattere fra USA
Oscar-vinnere (regi)
BAFTA-vinnere
Hollywood Walk of Fame
Personer fra Mulhouse
Delbert Mann

Delbert Martin Mann jr. (født 30. januar 1920 i Lawrence i Kansas, død 11. november 2007 i Los Angeles i California) var en amerikansk regissør. 

Mann vant Oscar for beste regi med filmen Marty (1955). Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Regissører fra USA
Oscar-vinnere (regi)
Hollywood Walk of Fame
Personer fra Douglas County i Kansas
Fødsler i 1920
Dødsfall i 2007
Afrikanske flagg

Dette er en oversikt over internasjonale, overnasjonale og nasjonale flagg som brukes i Afrika.

Internsjonale og overnasjonale flagg

Øst-Afrika

Sentralafrika

Nord-Afrika

Sørlige Afrika

Vest-Afrika
Daniele De Rossi

Daniele De Rossi (født 24. juli 1983) er en italiensk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for .

De Rossi er et produkt av ungdomssystemet til AS Roma (der Danieles far, den tidligere Roma-spilleren Alberto De Rossi er trener). Han debuterte på førstelaget i oktober 2001.

I gruppespillkampen mot  i VM 2006 ble De Rossi utvist for å ha plantet albuen i ansiktet til -spissen Brian McBride. I etterkant av hendelsen beklaget De Rossi seg overfor McBride.

Han ble i 2009 kåret til Årets italienske spiller i Serie A.

Den 31. mai 2017 skrev han under en ny toårskontrakt med Roma til den 30. juni 2019.

Landslaget 
De Rossi var med på Italias lag som tok bronsemedaljene under OL 2004 i Athen, og han spilte for Italia under VM 2006 i Tyskland.

Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Italienske fotballspillere
Italienske fotballtrenere
Deltakere for Italia under Sommer-OL 2004
Fotballspillere under Sommer-OL 2004
Spillere i Fotball-VM 2006
Spillere i Fotball-EM 2008
Spillere i Fotball-VM 2010
Spillere i Fotball-EM 2012
Spillere i Fotball-VM 2014
Spillere i Fotball-EM 2016
Spillere i FIFA Confederations Cup 2009
Spillere i FIFA Confederations Cup 2013
Fotballspillere for AS Roma
Fotballspillere for Boca Juniors
Fotballtrenere for SPAL 1907
Verdensmestere i fotball
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Årets unge spiller i Serie A
Personer fra Roma
Olympiske medaljevinnere i fotball
Victor Fleming

Victor Fleming (født 23. februar 1889 i Pasadena, California, død 6. januar 1949 i Phoenix, Arizona) var en amerikansk regissør.

Fleming ble født i Pasadena, California, muligens av indiansk avstamming, og viste tidlig en teknisk begavelse. Mens han arbeidet som en bilmekaniker møtte han regissøren Allan Dwan som lot han arbeide som kameraassistent. Han utviklet også en interesse for fly og i anledningen sine filmer ble han kjent med folk på flyplassen i Los Angeles, blant annet Moye Stephens. Fleming steg raskt til posisjonen som filmfotograf og arbeidet både med Dwan og D. W. Griffith. Han regissert sin første film i 1919, When the Clouds Roll By.

Mange av Flemings stumfilmer var aksjonfilmer, ofte med Douglas Fairbanks i hovedrollen, eller western, og med sin hardføre holdning og kjærlighet til utendørsaktiviteter ble han karakterisert som «mannfolkenes regissør». Men han viste seg også som effektiv regissør av kvinner. Under hans regi vant Vivien Leigh Oscar for beste kvinnelige hovedrolle. Ni skuespillere som opptrådte i filmer av Fleming ble nominert til Oscar.

Han vant selv en Oscar i 1939  for beste regi med filmen Tatt av vinden (Gone with the Wind). Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

Flemming er gravlagt på Hollywood Forever Cemetery i Hollywood.

Filmografi som regissør (utvalg) 
 
 
 
 
 
  (medregissør)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Regissører fra USA
Filmfotografer fra USA
Filmprodusenter fra USA
Oscar-vinnere (regi)
Hollywood Walk of Fame
Personer fra Pasadena
Fødsler i 1889
Dødsfall i 1949
Bilmekanikere
Agfa

Agfa-Gevaert N.V., også kjent som bare Agfa, er et belgisk-tysk konsern som utvikler og produserer analoge og digitale produkter innen fotografi og bildebehandling. Selskapet var i mange tiår en av de største produsentene av fotografisk film og laboratorieutstyr, men solgte ut filmproduksjonen i 2004. Selskapet har hovedkvarter i Mortsel i Belgia.

Agfa (forkortelse for Aktiengesellschaft für Anilinfabrikation) ble grunnlagt av Paul Mendelssohn-Bartholdy (sønn av Felix Mendelssohn-Bartholdy) og Carl Alexander von Martius i 1867. Fra 1925 samarbeidet Agfa med BASF og Bayer og inngikk i IG Farben. I 1964 fusjonerte Agfa med belgiske Gevaert & Co. til Agfa-Gevaert.

Eksterne lenker 

 

Belgiske selskaper
Tyske selskaper
Etableringer i 1867
Fotoselskaper
Birger Brosa

Birger Brosa eller Birger av Bjälbo (død 9. januar 1202 på Visingsö) var jarl av Sverige 1174–1202 og en av de aller største statsmenn i Sverige gjennom tidene.

Birger Brosa var sønn av Bengt Snivil og en gang før 1170 giftet han seg med kongsdatteren Brigida Haraldsdatter, datter av kong Harald Gille av Norge. Birgitta hadde tidligere vært gift med Magnus Henriksson som hadde styrt i Uppsala 1160–1161. Birger Brosa bar en lilje som våpen. Tilnavnet Brosa betyr, i henhold til islandske kilder på 1300-tallet, «den leende».

Han var sin tids mektigste mann i Østergøtland og eide foruten Bjälboättens hovedgård også andre gårder i Østergøtland, Närke og Värmland. Det er også sannsynlig at han hadde gårder i Sörmland hvor han hadde visse privilegier, såkalt patronatsrett, til Sankt Eskils kirke i Sörmland, og han var også en stor velgjørere av Riseberga kloster hvor Birgitta tilbrakte hennes tre siste år etter at Birger døde.

Birger var også involvert i forhold utenfor sitt eget land. Han gav økonomisk og militær støtte til de norske birkebeinerne, en politisk gruppering som kjempet om kongemakten i Norge. Birger støttet birkebeinernes første konge, kona Birgittas nevø Øystein Øysteinsson Møyla, som oppsøkte Birger og Birgitta i 1174. Ifølge Snorre fikk Øystein både penger og menn av Birger. Tre år senere oppsøkte den neste birkebeinerkongen Sverre Sigurdsson Birger, og også Sverre fikk militær og økonomisk støtte ifølge Sverres saga. Birgers sønn, Filip, ble rundt 1190 jarl hos Sverre.

Han synes å ha vært en særdeles sterk og samtidig sta lederskikkelse som med store politiske evner lykkes å holde fred i en lang periode i Sverige. Karakteristisk nok brøt det ut store og blodige maktfeider nesten umiddelbart etter at han døde.

Barn 
 Filip Birgersson av Bjälboætten, jarl hos kong Sverre Sigurdsson av Norge, stupte i slag i januar 1200.
 Knut Birgersson av Bjälboætten, jarl av Sverige, død 31. januar 1208 i slaget ved Lena.
 Folke Birgersson av Bjälboætten, jarl av Sverige, død 1210 i slaget ved Gestilren.
 Magnus Birgersson av Bjälboætten
 Ingegerd Birgersdotter av Bjälboætten, gift med Sverker Karlsson den yngre
 Kristina Birgersdotter av Bjälboætten
 Margareta Birgersdotter av Bjälboætten

Fiksjon 
I Jan Guillous roman-trilogi er Birger Brosa farbror til Arn Magnusson og Eskil Magnusson ved å være en yngre bror til Magnus.

Referanser 

Svensker
Sveriges historie
Personer fra Jönköpings kommun
Fødsler på 1100-tallet
Frank Borzage

Frank Borzage (født 23. april 1893 i Salt Lake City i Utah i USA, død 19. juni 1962 i Hollywood i California) var en amerikansk regissør.

Han vant i 1927/28 en Oscar for beste regi med filmen Syvende himmel (Seventh Heaven) og i 1931/32 med Barn av idag (Bad Girl). Borzage var dermed den første til å vinne Oscar for beste regi. Han har en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

Filmer i utvalg 
 1920 Humoresque
 1924 En kvindes hemmeligheter (Secrets)
 1925 Gatens adel (The Lady)
 1925 Lazybones
 1927 Syvende himmel (Seventh Heaven)
 1928 Gatens engel
 1929 Lucky Star
 1929 They Had to See Paris
 1929 Elven (The River)
 1930 Song o' My Heart
 1930 Liliom
 1931 Kvinnelegens hustru (Doctors' Wives)
 1931 Young as You Feel
 1931 Barn av idag (Bad Girl)
 1932 Miskjent ungdom (Young America)
 1932 Farvel til våpnene (A Farewell to Arms)
 1933 En mann og hans kvinne (Man's Castle)
 1934 Den lille verdenskrig (No Greater Glory)
 1934 Hvad nu - Pinneberg? (Little Man, What Now?)
 1934 Hennes løytnant (Flirtation Walk)
 1935 Broen over Golden Gate
 1936 Det stjålne paradis (Desire)
 1936 Napoleons sendebud (Hearts Divided)
 1937 Det grønne signal
 1937 Som en tyv om natten (History Is Made at Night) 1937 Den store by 1937 Mannequin 1938 Tre kamerater 1938 The Shining Hour 1940 Mennesker i drift (Strange Cargo) 1940 The Mortal Storm 1942 De syv nymfer 1943 Stjerneparaden 1943 Tjenerens søster 1944 Mannen hun ofret seg for 1945 Under blodrøde seil 1945 Ukronet dronning 1946 Concerto 1947 That's My Man 1948 Moonrise 1959 Jeg kjenner ham ikke''

Referanser

Eksterne lenker 
 

Filmregissører fra USA
Stumfilmregissører
Skuespillere fra USA
Stumfilmskuespillere
Oscar-vinnere (regi)
Hollywood Walk of Fame
Personer fra USA av italiensk opphav
Personer fra Salt Lake City
Griffel (skriveredskap)

En griffel (av gresk grafeion, «skriveredskap») er en avlang stift eller rissepinne til å skrive med på ei tavle av skifer eller voks. Betegnelsen kan brukes om ulike redskaper som brukes til å risse i overflata på et arbeidsstykke.

Historikk
De eldste kjente griflene er funnet ved arkeologiske utgravninger i Irak, og ble brukt i Mesopotamia som rissepinner til leirtavler. Romerne brukte grifler, såkalte styluser, av ulike harde materialer til å skrive på vokstavler. Seinere kom grifler og tavler i utstrakt bruk i Europa, og tavle og griffel var gjennom århundrer standardutstyr for skoleelever i de fleste land.

Grifler i skolen
Skolegriflene var 4–6 mm i diameter, og var som tavla laga av skifer, ofte omvikla med papir. Griffelen var framstilt av en type skifer som var like hard eller noe mykere enn tavla. Når en skrev med griffelen på tavla, kom skrifta fram i grått, og besto av skiferpulver fra griffelen og delvis fra overflata av tavla. Skrifta kunne deretter vaskes vekk med en fuktig klut. Forskjellen i hardhet mellom tavle og griffel var aldri svært stor, så tavla ble også slitt og kunne etter langvarig bruk få en svært ru overflate.

Framstilling
Et senter for framstilling av både tavler og grifler i Europa var den vesle byen Steinach i Thüringen i Tyskland. Her ble det fra 1600-tallet og langt ut på 1900-tallet framstilt grifler og tavler som ble eksportert til hele verden. Fram til slutten av 1800-tallet ble griflene framstilt for hånd. En griffelmester gjorde klar emnene; deretter overtok kvinner og barn det møysommelige arbeidet med å slipe til griffelen med en skavekniv, spisse den og vikle papir rundt. Mot slutten av 1800-tallet overtok maskinene produksjonen i såkalte Grosshütten. Den siste sendinga av grifler fra Steinach fant sted i 1968, og bestemmelsesstedet var Sri Lanka.

Eksterne lenker

 Das Deutsche Schiefermuseum – skifermuseet i Steinach, Tyskland. Besøkt 1. mai 2022.
 Deutsches Schiefertafel Museum – skifermuseet i Ludwigsstadt, Tyskland. Besøkt 1. mai 2022.

Tegne- og skriveutstyr
Torbjørn Lien

Torbjørn Lien (født 15. august 1968 i Mosjøen) er en norsk tegneserieskaper som er mest kjent for serien Kollektivet. Han debuterte som serietegner i skoleaviser i hjembyen Mosjøen i Nordland. Lokalavisa Helgeland Arbeiderblad publiserte i 1984 serien Orion, og etter det fikk han publisert serier hovedsakelig i blader som KOnK og Kraftig Kost. På 90-tallet skrev og utviklet han et av de aller første norske rollespillene på markedet, kalt Imperium 3000. Lien står også bak den litterære fanzineserien Ácin Dambágin

Kollektivet startet Lien å utvikle på slutten av 1990-tallet, og som ble første gang publisert i 2000. Han står også bak bl.a. en vitseserie basert på bibelvers kalt Mannakorn, en serie om en følsom barbar kalt Ahar og en serie kalt I heisen. Alle disse tre sistnevnte har vært publisert i månedsbladet Kollektivet. 

Sommeren 2022 utgav han sin første tegneserieroman, Interitum, på eget forlag.

Ved siden av å være serietegner jobbet han som lærer ved animasjonsstudiet på Høgskulen i Volda fra 1998 til 2010. Han har laget noen animerte kortfilmer som har blitt vist på TV og festivaler i inn- og utland.

Torbjørn Lien har flere ganger vært hovedgjest på Raptus - Bergen Internasjonale tegneseriefestival  hvor han har holdt foredrag om serien Kollektivet.

Bibliografi 
 2022 – Interitum (Lienstreker, ISBN 978-82-692888-0-3)
 2020 – Kollektivet 14: Fulle mugger (Egmont, ISBN 978-82-429-6759-6)
 2019 – Kollektivet 13: Kjærlighet uten genser (Egmont, ISBN 978-82-429-6469-4)
 2017 – Kollektivet 12: Formfulle høyder (Bladkompaniet, ISBN 978-82-491-3004-7)
 2016 – Kollektivet 11: Hundre kilo på stumpen (Bladkompaniet, ISBN 978-82-516-6620-6)
 2015 – Kollektivet 10: Beruselse og straff (Bladkompaniet, ISBN 978-82-516-6600-8)
 2014 – Kollektivet 9: Øl i ben og armer (Schibsted Forlag, ISBN 978-82-516-6586-5)
 2013 – Kollektivet 8: Kollektiv psykose (Schibsted Forlag, ISBN 978-82-516-6563-6)
 2012 – Kollektivet 7: Helg i solnedgang (Schibsted Forlag, ISBN 978-82-516-6548-3)
 2011 – Kollektivet 6: Kollektivt sammenbrudd (Schibsted Forlag, ISBN 978-82-516-6503-2)
 2010 – Kollektivet 5: Om mus og menn og annet snusk (Schibsted Forlag, ISBN 978-82-516-3400-7)
 2009 – Kollektivet 4: Sleske fraspark (Schibsted Forlag, ISBN 978-82-516-3360-4)
 2008 – Kollektivet 3: Borte bra, hjemme fest (Schibsted Forlag, ISBN 978-82-516-3303-1)
 2007 – Kollektivet 2: Begjær til besvær (Schibsted Forlag, ISBN 978-82-516-3014-6)
 2006 – Kollektivet 1: Masse pils og litt pizza (Schibsted Forlag, ISBN 978-82-509-5591-2)
 2006 – Mannakorn (Westwind forlag, ISBN 978-82-92514-51-1)

Filmografi 
 1999 – Therapy
 1996 – Moving In. Eksamensfilm fra Høgskolen i Volda
 1995 – En Flue For Mye

Referanser

Eksterne lenker 
 kollektivet.no: offisielle nettsider
Stort intervju på Empirix.no
 Intervju med Torbjørn Lien i Helgeland Arbeiderblad
 Teikneserieskapar og høgskulelærar
 Database over Norsk animasjonsfilm
 http://comicwiki.dk/wiki/Kollektivet
 http://comicwiki.dk/wiki/Torbjørn_Lien
 http://comicwiki.dk/wiki/Raptus

Norske tegneserieskapere
Norske animatører
Personer fra Vefsn kommune
Fødsler i 1968
Buahaugen

Buahaugen er en setergrend i Øystre Slidre kommune i Valdres, Innlandet fylke. Stølen ligger mellom Vangsjøen og Røyri. Buahaugen består av to støler, Lund og Haugen. Lund-stølen ble ryddet i 1847 og den andre ble ryddet omtrent på samme tid. I 1944 kom de tyske okkupasjonsmakten og brente opp selet til Haugen og Lund. I tillegg ble 4 hytter rundt Buahaugen brent.

Navnet kommer trolig av haugen der det var jakt- og fiskebuer.

I dag er det fortsatt aktiv seterdrift med kyr om sommeren på Buahaugen, og området preges ellers av fritidsboliger.

Eksterne lenker
 Vangsjøen Vel
 Vangsjøen Høyfjellstue.
 Øystre Slidre Fjellstyre 
 Norsk Seterkultur
 Kulturlandskap
 Kart over Buahaugen

Øystre Slidres geografi
Fangedokumentet

Fangedokumentet er et dokument utarbeidet av palestinske fanger i israelsk fangenskap. Enkelte kommentatorer har fortolket teksten som en indirekte anerkjennelse av Israel, mens Hamas selv har presisert at dokumentet ikke nevner forholdet til Israel med et ord.

Dokumentet er en plan om å opprette en palestinsk stat på Vestbredden og Gaza. Planen anmoder også alle militante palestinere til å begrense angrepene mot områder okkupert av Israel under krigen i 1967. Avtalen har også et punkt om opprettelse av en palestinsk koalisjonsregjering.

27. juni 2006 meldte AP at både den palestinske regjeringen, ledet av Hamas, og den rivaliserende Fatah-bevegelsen, skal ha godkjent dokumentet. Avtalen skal være godkjent av alle palestinske grupperinger, med unntak av Islamsk hellig krig (Jihad).

Hovedpunktene i planen 
Ikke oversatt ennå
The Palestinian people endeavour to liberate their land and realise their rights of freedom, return (of refugees), independence and self-determination with the creation of an independent state on all territories occupied in 1967, with Jerusalem as its capital.
To accelerate what was agreed upon in Cairo in March 2005 (at Palestinian talks) regarding the modernisation and revival of the PLO, and Hamas and Islamic Jihad membership of the PLO, the sole legitimate representative of the Palestinian people.
The Palestinian people are entitled to resist by various means and focus that resistance on territories occupied in 1967 while also engaging in political action, negotiations and diplomatic action.
To protect and reinforce the Palestinian Authority as the nucleus of the future state.
To form a national unity government on a basis that secures the participation of all parliamentary blocs, especially Fatah and Hamas.
Negotiations (with Israel) are the jurisdiction of the PLO and the president of the Palestinian Authority ... on condition that any final agreement be presented to parliament for ratification or put to a referendum.
To reject an oppressive siege against the Palestinians, led by the United States and Israel, and urge Arab governments to support the Palestinian people, the PLO and the Palestinian Authority.
To denounce all forms of division that can lead to internal conflicts and ban the use of weapons, regardless of the reasons.
The need to reform and develop the branches of Palestinian security so that they can defend the homeland and citizens against aggression and occupation, and maintain public order and end the state of security chaos.

Fotnoter

Eksterne lenker 
 BBC News: Hamas 'implicitly accepts Israel' 
 Al-Jazeera: Main points of conciliation document

Palestina
Hendelser i 2006
Liberalt forskningsinstitutt

Liberalt forskningsinstitutt (LIFO) er en liberal forskningsstiftelse som ble dannet i 1988 da Libertas opphørte som organisasjon. Fra Libertas fikk LIFO en grunnkapital på 20 millioner kroner i form av aksjer og obligasjoner.

Fra 1988 til 2001 var professor Jan Brøgger stiftelsens generalsekretær. I denne perioden utgav stiftelsen kulturtidsskriftet «Kulturelt Perspektiv». Brøgger fratrådte stillingen som generalsekretær samtidig som Kulturelt Perspektiv ble nedlagt. Som følge av børsraset i 2000 ble LIFOs inntekter redusert betydelig, og etter styrets mening var det lite hensiktsmessig å drive virksomheten videre i daværende form. Siden den tid har styret prioritert å finansiere annen virksomhet i tråd med LIFOs formål. 

I 2001 tok LIFO initiativ til å opprette en ny politisk tenketank i Norge. Etter samtaler med de borgerlige partiene viste det seg å være en viss interesse, men ikke tilstrekkelig oppslutning til å iverksette noe konkret. LIFO tok deretter kontakt med Norges Rederiforbund og NHO. Sammen utarbeidet man et grunnlagsdokument for etablering og drift som alle tre organisasjoners styrende organer sluttet seg til, og som man var villig til å finansiere. Resultatet ble Civita som startet sin virksomhet i 2003.  

LIFOs formålsparagraf har siden 1988 vært identisk med Libertas formålsparagraf fra 1970-tallet: «Stiftelsen skal arbeide for åndsfrihet, næringsfrihet og politisk frihet som grunnlag for en fullverdig livsstandard for alle.» I 2007 ble det utarbeidet et idégrunnlagsdokument.   

LIFO har siden etableringen av Civita i hovedsak gitt økonomisk støtte til Civita og Minerva. I tillegg har LIFO fra tid til annen også støttet enkelte bokprosjekter på ad hoc-basis. Årlig samlet støttebeløp de siste fem årene har vært på om lag 2 millioner kroner. Ved utgangen av 2014 hadde LIFO en samlet finanskapital på 23 millioner kroner. 

Nåværende styreleder i LIFO er Aage Figenschou. De øvrige styremedlemmer i 2014 var Tormod Andreassen, Andreas Bjelland, Lars Peder Nordbakken og Jan Arild Snoen. (som også er journalist og kommentator i Minerva).

I tillegg til styret har LIFO et råd bestående av 19 medlemmer og et finansråd med 3 medlemmer.

Eksterne lenker
 

Norske stiftelser
Etableringer i 1988