alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Corvus (fugler)

se inndeling

Corvus (ravner og kråker) er én av sju slekter i underfamilien Corvinae, som inngår som én av fem underfamilier i kråkefamilien (Corvidae). Slekten omfatter cirka 44 arter, og er med det den mest tallrike av slektene i kråkefamilien. Artene har en kosmopolitisk utbredelse, men de er ikke representert i Sør-Amerika og i områder med permanent snø og isdekke.

Artene er mellomstore til store og har i hovedsak sort fjærdrakt, men noen har også sort og grå eller sort og hvit fjærdrakt. Alle artene er omnivore, har kraftig nebb (som oftest sort) og sterke undere ekstremiteter. Ifølge IUCNs rødliste er de fleste livskraftige, men én art er utryddet i vill tilstand, én er kritisk truet, én er sårbar, og fire er nær truet. Disse er merket i inndelingen.

I Norge finnes fire arter; kaie, kornkråke, ravn og svartkråke. Vanlig kråke (C. corone cornix) regnes ikke som en selvstendig art og er derfor ikke direkte oppført i inndelingen. Den inngår imidlertid som en underart av svartkråka.

Inndeling 
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til dos Anjos & Bonan (2017). Oppdelingen av underfamilier følger Jønsson et al. (2016). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til , med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

 Passeriformes, spurvefugler
 Passeri, sangfugler
 Corvoidea
 Corvidae, kråkefamilien
 Corvinae
 Garrulus
 Zavattariornis
 Ptilostomus
 Podoces, løpekråker
 Pica
 Nucifraga
 Corvus, (ravner og kråker)
 C. dauuricus, mongolkaie
 C. monedula, kaie
 C. nasicus, kubakråke
 C. jamaicensis, jamaicakråke
 C. leucognaphalus, hispaniolakråke (sårbar)
 C. capensis, smalnebbkråke
 C. ossifragus, fiskekråke
 C. sinaloae, sinaloakråke
 C. imparatus, kvekkekråke
 C. palmarum, hispaniolapalmekråke (nær truet)
 C. hawaiiensis, hawaiikråke (utryddet i vill tilstand)
 C. frugilegus, kornkråke
 C. crassirostris, tykknebbravn
 C. albicollis, kopjeravn
 C. corax, ravn
 C. cryptoleucus, kaktusravn
 C. ruficollis, brunnakkeravn
 C. edithae, somalikråke
 C. albus, hvitbrystkråke
 C. rhipidurus, korthaleravn
 C. brachyrhynchos, amerikakråke
 C. caurinus, muslingkråke
 C. corone, svartkråke
 C. pectoralis, kinakråke (nær truet)
 C. florensis, floreskråke
 C. typicus, sulawesikråke
 C. unicolor, banggaikråke (kritisk truet)
 C. enca, arkipelkråke
 C. violaceus, (mangler norsk navn)
 C. validus, langnebbkråke (nær truet)
 C. moneduloides, kortnebbkråke
 C. meeki, bougainvillekråke
 C. woodfordi, salomonkråke
 C. fuscicapillus, brunhodekråke (nær truet)
 C. tristis, papuakråke
 C. insularis, grovnebbnebbkråke
 C. orru, australkråke
 C. bennetti, mulgakråke
 C. mellori, flokkravn
 C. tasmanicus, tasmanravn
 C. coronoides, klageravn
 C. splendens, huskråke
 C. macrorhynchos, tykknebbkråke
 C. kubaryi, guamkråke (kritisk truet)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kråkefugler
Friidrett under Sommer-OL 2004 – Sleggekast menn

Sleggekast for menn i friidrett under Sommer-OL 2004 ble arrangert i august 2004 på Olympiastadion i Athen.

Resultater

Kvalifisering

Finale

Referanser 

Friidrett under Sommer-OL 2004
Sleggekast
Lea Gabral

Lea Gabral (født 12. oktober 1946 i Tallinn) er en estisk komponist og pianist. 

Fra 1970–2013 var hun konsertmester og klaverlærer på Tallinns balletskole, og i 1997 begynte hun å komponere. Hennes musikk for klaver og sang kan karakteriseres som romantisk og meditativ med en melankolsk undertone.

Diskografi 
 Moment, 2013
 Ma leian sind lilles, 2009
 Lävel, Crede (2008)
 Ave Maria (2005)

Referanser 

Estiske komponister
Pianister
Fødsler i 1946
Svein Skulstad

Svein Skulstad (født 5. august 1968 i Oslo) er en norsk musiker (gitarist), arrangør og komponist. Han er nok mest kjent i det frikirkelige landskapet, hvor han siden begynnelsen av 1990-tallet har bidratt på en mengde utgivelser med andre artister. Men han har også gitt ut tre egne album hvorav ett er sammen med saxofonisten og klarinettisten Arild Stav.

Han har sin musikkutdannelse fra musikklinjen på henholdsvis Langhaugen videregående skole (1987-89) og Foss videregående skole (1989-90). Videre studerte han musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo og fikk sin Cand. Mag grad i 1995. I årene fra 1989 til 2003 var han toneangivende i det blomstrende musikkmiljøet som vokste frem på Oslo Kristne Senter. I tillegg til å delta på innspillinger fra OKS, møtte han bl.a Glenn Gulli, og sammen med noen til dannet de popgruppen What About (1989-1994). Andre sentrale artister han samarbeidet med fra denne perioden er Per Søetorp, KP Vangol og Lisa Strandengen. Men han var også med på utgivelser og konserter med mange andre lovsangsartister i denne perioden, som Bjørn Aslaksen, Andreas Wennemo, Stephan Christiansen, Arvid Pettersen m fl. I 1998 ble han med i gruppen Expect a Miracle som bestod av bl.a Lewi Bergrud og Knut Anders Sørum. 

Ut over på 2000 tallet begynte han å skrive egne låter, for det meste instrumentalmusikk, og kom med sin første plate (skulsta) i 2002. På denne platen bidrar bl.a Karl Oluf Wennerberg på trommer, Lewi Bergrud på bass og vokal og Knut Anders Sørum på vokal. Først i 2011 kom oppfølgeren (Contemplation), og denne gangen sammen med musikeren Arild Stav. I 2015 ga han ut sitt foreløpig siste album (solo is not solitude) med meditative komposisjoner. Som kompmusiker har han opp igjennom spilt med mange av landets ypperste bruksmusikere, og dette nettverket har vært godt å ha når han fra 1999 også begynte å produsere plater for andre artister. Noen av artistene han har produsert for er Glenn Gulli, Andreas Wennemo, Kåre Skuland, Elisabeth Ødegård Widmer, Barbro Sulebakk m fl. Som livemusiker har han hatt gleden av å spille med folk som Jan Groth, Solveig Leithaug, Hanne Krogh for å nevne noen. 

I tillegg til musikerkarrieren har han (2016) en mastergrad i teologi fra Fuller Theological Seminary i Pasadena, CA og fra MF i Oslo. Han har i en periode vært pastor i Salemkirken i Oslo og jobber som timelærer ved Lillestrøm videregående skole.

Personer fra Oslo
Norske musikere
Drottningholmsbron

Drottningholmsbron er en bro som forbinder Kärsön og Lovön i sjøen Mälaren. Broen, som er en del av länsväg 261, er en lavbro, omtrent 250 meter lang og ligger like i nærheten av Drottningholms slott. Mot øst, i retning mot Bromma, knyttes den til Nockebybron fra 1973, over broen går Drottningholmsvägen.

Den første Drottningholmsbron ble bygd som en fast broforbindelse samtidig med Nockebybrons og Tranebergsbrons forgjengere på oppdrag av Gustav III i 1787. Arkitekt for alle tre broer var Carl Fredrik Adelcrantz. Tidligere måtte kongen reise til slottet på Drottningholm via den lange omveien gjennom Solna socken og Bällsta til Tyska botten, for å ferjes over til Lovön derfra. Omkring midten av 1800-tallet ble man etterhvert nødt til å bytte ut broene. De ble da erstattet med flytebroer.

Den første betongbroen ble innviet i desember i 1925. Midlene til brobyggingen ble hentet fra et fond som var bygget opp av avgifter på kjøretøy. Den nåværende lavbroen har en seilingshøyde på 1,3 meter og ble innviet i 1973 samtidig med Nockebybron og Tappströmsbron.

Drottningholmsbron, da og nå

Referanser 

Broer i Stockholm
Bygninger i Ekerö kommune
Broer åpnet i 1973
Alpekaie

Alpekaie (Pyrrhocorax graculus) er én av to arter i slekten Pyrrhocorax, som tilhører underfamilien Crypsirininae i kråkefamilien (Corvidae). Arten er nært knyttet til fjell over tregrensen. To underarter aksepteres i dag, i det den tidligere underarten P. g. forsythi har blitt inkludert i P. g. digitatus.

Biologi 
Arten forekommer fjellene i Marokko og Gibraltar, på grensen mellom Spania og Frankrike og gjennom Alpene og deler av Appenninene i Italia og videre østover gjennom Balkan og landene sør for og øst til Bosporos i Tyrkia og videre østover gjennom deler av det sentrale Asia, fra det aller nordligste India og Himalaya til det sørligste Sibir og Sentral-Kina. 

Arten trives i store høyder med naturlige gressganger. I Himalaya er den mest vanlig i høyder på omkring , men er rapportert av fjellklatrere opp til  i Nepal. På Balkan er den rapportert i høyder ned mot . 

Alpekaia blir omkring  og veier cirka . Fjærdrakt  er sort og glinser svakt i blågrønt, mens nebbet er gult og kortere enn hos alpekråka. De undre ekstremitetene er rødrosa og kraftfulle, men kortere enn hos alpekråka. Stjerten er imidlertid noe lengre.

Hunnen legger mellom april og juli (avhengig av underart og utbredelse) normalt fire, sjelden opp til seks egg, som hun ruger ut alene. Redet er som regel plassert i naturlige hulrom i fjellet.

Den lever av insekter, terrestriske bløtdyr og andre virvelløse dyr.

Inndeling 
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til dos Anjos & Bonan (2017). Oppdelingen av underfamilier følger Jønsson et al. (2016). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til , med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

 Passeriformes, spurvefugler
 Passeri, sangfugler
 Corvoidea
 Corvidae, kråkefamilien
 Crypsirininae
 Pyrrhocorax
 P. pyrrhocorax, alpekråke
 P. graculus, alpekaie
 P. g. graculus (nominatformen), Riffjellene og Atlasfjellene i Marokko, Cantabria- og Pyreneene i Spania, Korsika, gjennom Alpene, Apenninene i Italia, østover gjennom Dinaridene, Albania, Hellas med Kreta, Vest-Bulgaria, Nord-Tyrkia til Kaukasusregionen og Nord-Iran
 P. g. digitatus, fra Sør- og Sørøst-Tyrkia sørover til Hermonfjellet i Libanon og østover gjennom Nord-Irak til Zagrosfjellene i Sørdvest-Iran

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kråkefugler
Asias fugler
Europas fugler
Fugler formelt beskrevet i 1766
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
Frieda Dalen

Alfrieda (Frieda) Kristine Dalen (1895–1995) var en norsk lærer, motstandskvinne og skoleleder.

Før krigen
Frieda var egentlig fra Skedsmo, litt nord for Kristiania. Efter examen artium 1915 og Oslo lærerskole i 1916 var hun lærer ved Grefsen skole fra 1919 til 1936. Fra 1936 til 1946 jobbet hun ved Sagene skole der Anna Sethne var sjef. Hun tok Statens gymnastikkskole 1936 og fikk  delta under Sommer-OL 1936, som medlem i en oppvisningstropp i turn. Med Cappelens stipend ble det studieopphold ved Universitetet i Wien i 1936, og fra 1938 til 1940 var hun assistent til den tyske skolepsykolog Charlotte Bühler (1893–1974), som drev pedagogisk-psykologiske eksperiment frem til den tyske invasjon da hun rømte til USA.

Under krigen
I 1941 ble det kurs i pedagogisk statistikk. Under den andre verdenskrig ble hun fengslet i 1944 i Åkebergveien (Oslo).  Hun hadde nemlig vært i ledelsen for Hjemmefronten, mer spesifikt i Koordinasjonskomitéen som fantes fra 1944.

Efter krigen
Hun var en av de norske delegatene sendt til FNs første generalforsamling i London. Der holdt hun en tale og ble dermed første kvinne som talte. Frieda satt også i UNESCO-råd. I lærergjerningen hadde hun i 1946 meldt overgang fra Sagene skole til  Rosenhof skole for å tiltre som overlærer. Hun satt som leder for Norges Lærerinneforbund 1946–55, der hun hadde sittet som sekretær siden 1937.  For Norske kvinners nasjonalråd var hun nestformann fra 1952 til 1958.

I 1965 ga de henne Kongens fortjenstmedalje i gull.

Familie
Hun var datter av  Ada Emilie Andersson (1872–1957) og Carl Jensen (1869–1954). Faren jobbet ved jernbanen. I 1939 giftet hun seg med Olaf Dalen (1896–1965), som var sønn av Hans Olsen Dalen (1860–1936), borgermester i Notodden.

Referanser

Norske turnere
Norske pedagoger
Norske skoleledere
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1936
Nordmenn fra andre verdenskrig
Dødsfall i 1995
Hilaire du Berrier

Hilaire du Berrier (født 1906, død 12. oktober 2002) var en amerikansk luftfartspioner, pilot, barnstormer og tidvis spion.

Tidlig liv
Han ble født som Hal du Berrier i 1905 i  Flasher i Nord-Dakota og gikk på Northwestern School of Journalism og i Paris ved  Institute of Political Science.

Han arbeidet som kommersiell artist i Chicago i Illinois og i 1925 deltok han i et flyvende sirkus. Han flyttet så til Frankrike, hvor han tok navnet Hilaire. I Paris hørte han i 1936 at den etiopiske keiser, Haile Selassie hyret leiesoldater som flyvere for å sloss mot de italienske okkupantene. Han reiste til Addis Abeba,  Etiopias hovedstad.

Spionering
Fra 1936 til 1937 deltok Berrier i Den spanske borgerkrigen på republikkens side, men ble arrestert av opprørerne som spion.

Han arbeidet senere en kort tid i Shanghai som informant for Office of Strategic Services etter det japanske nederlaget i 1945.

Senere liv
Han arbeidet så som journalist i Vietnam og skrev sterke anti-kommunistiske  artikler i American Mercury i 1958.

Han døde 12. oktober 2002 i Monaco.

Referanser

Flyvere fra USA
Personer fra Morton County i Nord-Dakota
Spioner fra USA
Dødsfall i 2002
Spioner fra USA under den kalde krigen
Sheela na gig

Sheela na gig er en type skulpturer som viser en kvinne som blotter underlivet mot tilskueren. De finnes på kirker og andre middelalderbygninger og er vanligst forekommende i Irland og England, men finnes også i Spania, Frankrike og andre land. I Norge finnes slike figurer på Nidarosdomen, Stiklestad kirke og Sakshaug gamle kirke. Figurene finnes både som relieffer og som rundmodellerte skulpturer.

Kvinnen i Nidarosdomen befinner seg under takskjegget på Olavskapellet i søndre tverrskip; hun beskrives som «helt naken, og med begge hendene bak ryggen bretter hun skjødet åpent». Figuren på Stiklestad kirke er mer naturalistisk framstilt, med krone og kappe og har blitt beskrevet som en madonna på en trone. Figuren ved nordportalen på Sakshaug gamle kirke en av flere med et kongleformet skjød.

Navnet Sheela na gig – som er kjent med flere skrivemåter, er irsk, men har en uklar opprinnelse og betydning. En mulig forklaring er sammenhengen med «Sile i n-a giob» - «Sheela på huk». Navnet ble første gang nedskrevet i Irland i 1840. 

Det er flere teorier om opphavet til og betydningen av figurene. Hun kan være en førkristen fruktbarhetsgudinne som på uforklarligvis har sneket seg inn i middelalderens kirkekunst – selv om det er lite dekning for den teorien i det tilgjengelige materialet. Hun kan også ha blitt brukt som en beskyttelse mot onde makter eller som en advarsel mot kjødets lyst.

Polly Jean Harvey har en sang kalt «Sheela na gig» på debutalbumet Dry (1992).

Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 
 SheelaNaGig.org A guide to sheela na gig carvings 

Skulpturer
Irsk kultur
Kjønnsorganer
De fem historiske bispesetene i Norge

De fem historiske bispesetene i Norge omfatter de katolske dioecesis (bispedømmer) som ble opprettet i Norge fra kristningen av Norge i høymiddelalderen og som eksisterte inntil reformasjonen i 1537. Allerede før Norge fikk egen erkebiskop ble de første bispedømmene ble opprettet av Olav Kyrre Haraldsson omkring 1068, mens biskopene fikk sine faste bispeseter i byene noe senere:
 Dioecesis Bergensis - bispesete i Biargina,
 Dioecesis Nidrosiensis - bispesete i Nithirosa,
 Dioecesis Osloensis - bispesete i Alpsa.
I det neste århundret ble antallet katolske bispedømmer i Norge utvidet til fem, ved opprettelsen av:
 Dioecesis Stavangrensis - bispesete i Stavanger, utskilt fra Bjørgvin 1112 eller 1125.
 Dioecesis Hamarensis - bispesete i Hamar, utskilt fra Oslo 1153.
Disse fem regnes som de fem historiske bispesetene i Norge som var ryggraden i den norske statsadminisajonen inntil reformasjonen.

Provincia Nidrosiensis - Nidaros erkebispedømme 

I 1152 ble det på dekret fra Vatikanet opprettet en egen katolsk kirkeprovins, Provincia Nidrosiensis med Nidaros som erkebispesete, som omfattet Norge og de norske skattlandene i vest, det såkalte Norgesveldet:
 Norge:
 Dioecesis Nidrosiensis,
 Dioecesis Bergensis,
 Dioecesis Osloensis,
 Dioecesis Stavangrensis,
 Dioecesis Hamarensis.
 Skattlandene i Vesterhavet:
 Dioecesis Orcadensis - Orknøyene og Shetland.
 Dioecesis Sodorensis - Hebridene og Man.
 Dioecesis Farensis - Færøyene.
 Dioecesis Scalotensis - Skálholt på Island.
 Dioecesis Holensis - Hólar på Island.
 Dioecesis Gardensis - Garðar på Grønland.

Se også
 Historiske prostier i Norge

Litteratur

Eksterne lenker 
 Den norske Kirke - Bispedømmene
Paris er alltid Paris

Paris er alltid Paris (italiensk originaltittel: Parigi è sempre Parigi, fransk: Paris est toujours Paris) er en fransk-italiensk komedie fra 1951 regissert av Luciano Emmer. De ledende rollene spilles av Aldo Fabrizi, Henri Guisol, Lucia Bosè, Jeannette Batti, Ave Ninchi og Henri Génès.

Medvirkende 
Aldo Fabrizi: Andrea De Angelis
Marcello Mastroianni: Marcello Venturi
Henri Guisol: M. Morand
Ave Ninchi: Elvira De Angelis
Lucia Bosè: Minì
Jeannette Batti: Claudia
Hélène Rémy: Christine
Giuseppe Porelli: Barone Raffaele D'Amore
Galeazzo Benti: Gianni
Carlo Sposito: Nicolino
Franco Interlenghi: Franco
Paolo Panelli: Totò
Vittorio Caprioli: guida turistica
Yves Montand: se stesso
 Eartha Kitt

Referanser

Eksterne lenker
 

Filmer fra 1951
Italienske filmkomedier
Italienskspråklige filmer
Franske filmkomedier
Franskspråklige filmer
Sort-hvitt-filmer
Skjønnhetskonkurransen

Skjønnhetskonkurransen, (originaltittel: Prix de Beauté) er et fransk drama fra 1930 regissert av Augusto Genina med Louise Brooks i hovedrollen. Dette var Louise Brooks' første rolle i en lydfilm men hennes egen stemme ble ikke brukt, både dialog og sang ble dubbet til fransk.

Om filmen 
Skjønnhetskonkurransen ble laget og vist i to versjoner, en helt stum og en med synkronisert lydspor.

Handling 
Til tross for at hun visste om sin ekstremt misunnelige forlovede Andres sin sterke forakt for skjønnhetskonkurranser, sender Lucienne Garnier (sammen med mange andre håpefulle kvinner) to fotografier av seg selv, for å delta i en Miss France-konkurransen sponset av avisen Globe. Etter nærmere vurdering forsøker Lucienne å trekke seg fra hele konkurransen, men det er allerede for sent: Hun er allerede valgt ut som finalist.

Når hun vinner, må Lucienne umiddelbart reise til Spania for å konkurrere om kronen til Miss Europe, uten å få noen mulighet til å fortelle nyheten til Andre. Når han oppdager dette, skynder Andre seg for sent til jernbanestasjonen. Lucienne blir valgt til å være Miss Europe. Hun tiltrekker seg mange ivrige beundrere, blant dem en maharajah og prins Adolphe de Grabovsky. Andre dukker opp og gir henne et ultimatum: Tilbake til Frankrike med ham i løpet av en time, ellers er forholdet deres ferdig.

Skuespillere 
 Louise Brooks som Lucienne Garnier
 Georges Charlia som Andre
 Augusto Bandini som Antonin. Venn av Lucienne og Andre.
 Marc Ziboulsky som en manager
 Yves Glad som Le maharajah
 Alex Bernard som en fotograf.
 Gaston Jacquet som Le Duc
 Jean Bradin som prins de Grabovsky

Referanser

Eksterne lenker 
 

Franske dramafilmer
Sort-hvitt-filmer
Franskspråklige filmer
Filmer fra 1930
Brede Borgen

Brede Borgen (født 10. mars 1915, død 11. mai 2005) var en norsk fotballspiller og -trener som vant seks NM i fotball som spiller og trener for Skeid

Spiller 
Han spilte for Skeid, der han i 1932 ble kretsmester, og siden 1936 var utpå for A-laget. Han scoret i finalen av Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1939 da de tapte 1–2 for Sarpsborg.  Året efter ble det nok et tap i finalen. Men så vant de Norgesmesterskapet i fotball for menn 1947 med Brede på laget.

Trener 
Borgen gikk så over til å være trener for Frigg Oslo Fotballklubb 1948–50, laget kvalifiserte seg nesten for Hovedserien. Så fulgte Vålerenga IF 1952–53 som ga opprykk, før han gikk til moderklubben.  De vant Norgesmesterskapet i fotball for menn 1954, Norgesmesterskapet i fotball for menn 1955 og Norgesmesterskapet i fotball for menn 1956. Altså tre år på rad. Så fulgte et par år for Strømmen Idrettsforening 1958–59 og så tre år med SFK Lyn som ga opprykk. Fra 1963 trente han Skeid igjen, og det ga umiddelbart Norgesmesterskapet i fotball for menn 1963. Borgen var trener også da laget vant Norgesmesterskapet i fotball for menn 1974.  Omkring 1968 trente han Fredrikstad Fotballklubb.

I det private 
I det private var han soussjef (personalsjef) på Den Norske Remfabrikk frem til 1978 da han gikk over i en revisorstilling i et annet firma inntil han pensjonerte seg i 1985.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Norske fotballtrenere
Fødsler i 1915
Dødsfall i 2005
UETD

Unionen av europeiske tyrkiske demokrater (UETD) er en organisasjon som utfører lobbyvirksomhet blant tyrkere i Europa for Tyrkias president Recep Tayyip Erdoğan og regjeringspartiet Rettferdighets- og utviklingspartiet. UETD betegner seg selv som en uavhengig organisasjon, men den tyrkiske regjering yder store finansielle bidrag til organisasjonen.

UETD ble grunnlagt i Köln i Tyskland i 2004 og har siden etablert avdelinger i flere andre europeiske land.

UETD har forsøkt å få tyrkiske ministre til å medvirke ved sine arrangementer på årsdagen for mislykkede kuppforsøk i Tyrkia den 15. juli 2016, men i flere EU-land har myndighetene forhindret dette, da de pågjeldende lands regjeringer ikke ønsker besøk av tyrkiske regjeringsmedlemmer. Dette skyldes Erdogan-regjeringens masseanholdelser av bl.a. opposisjonsmedlemmer, journalister, lærere og dommere i tiden etter kuppforsøket.

UETD i Danmark 
Formannen for den danske avdeling av UETD er imamen Fatih Alev. Den nå drepte Ahmet Kaya har tidligere vært leder av den danske avdeling.

UETD Norge

Unionen for europeiske tyrkiske demokrater i Norge (UETD Norge) er en samfunnsorganisasjon etablert av norsktyrkere med kontor i Oslo. Organisasjonen ble stiftet i mars 2015. Leder for organisasjonen er Ayşegül Tutkun. Landssekretær er Hakan Çetin.

Hovedformålet til UETD Norge er tilrettelegging for integrering av mennesker med opphav fra Tyrkia, samtidig som organisasjonen også jobber mot assimilering. Foreningen jobber for at mennesker med opphav fra Tyrkia deltar og bidrar i det norske samfunnet, og at mennesker med bakgrunn fra Tyrkia skal være en ressurs for det norske samfunnet. Organisasjonen arrangerer også sosiale aktiviteter.

Organisasjonen har også et eget kvinnelag og et eget ungdomslag.

Arbeidsområder 
UETD Norge engasjerer seg innen flere samfunnsområder i det norske samfunnet. Organisasjonen og dens kvinnelag gjennomfører blant annet holdningskampanjer mot vold mot kvinner og holder seminarer om inkludering. Organisasjonen jobber også aktivt for å øke valgdeltakelsen blant tyrkere i Norge ved valg i Norge og Tyrkia. Organisasjonen fikk også oppmerksomhet av flere tyrkiske medier med sitt matutdelingsprosjekt for hjemløse i Oslo.

På sine nettsider oppgir UETD Norge at de jobber mot blant annet rasisme, islamofobi og antisemittisme og at de jobber for økt integrering og deltalekse av innvandrere og flyktninger i samfunnet. Videre oppgis morsmålsundervisning og dobbeltstatsborgerskap som organisasjonens arbeidsområder. Organisasjonen oppgir at de ser på seg selv som en brobygger mellom Norge og Tyrkia og at de ønsker et samlet Europa.

Ledere 
 2015–2016 Bülent Yıldırım
 2016- Ayşegül Tutkun

Referanser

Eksterne lenker 
 
 UETD Norges nettside

Tyrkiske organisasjoner
Lobbyvirksomhet
Etableringer i 2004
Rund um den Finanzplatz Eschborn-Frankfurt 2017

Rund um den Finanzplatz Eschborn-Frankfurt 2017 ble arrangert 1. mai 2017. Alexander Kristoff vant for tredje gang på rad, foran sin lagkamerat Rick Zabel.

Lag og ryttere

Resultater

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Rund um den Finanzplatz Eschborn-Frankfurt
UCI WorldTour 2017
Sport i Tyskland i 2017