alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Campsosternus

Campsosternus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae). Denne gruppen omfatter de største smellerne.

Utseende 
Store (opptil 50 millimeter), avlange, blanke, skinnende metallisk grønnlige smellere. Oversiden er blank og glatt uten hår. Området ved sømmen på dekkvingene er gjerne kobber- eller purpurfarget. Pronotum er ofte rødlig på sidene.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.

Systematisk inndeling 
 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien Oxynopterinae Candéze, 1857
 Slekten Campsosternus Latreille, 1834 - 52 arter
 Campsosternus aeneus Candèze, 1874
 Campsosternus apollo Candèze, 1874
 Campsosternus argentipilis Candèze, 1874
 Campsosternus auratus Drury, 1773
 Campsosternus aureolus Hope
 Campsosternus auriventris Bouwer, 1992
 Campsosternus bimaculatus Jiang, 1991
 Campsosternus brunneicornis Candèze, 1889
 Campsosternus candezei Dohrn
 Campsosternus cantori Hope, 1842
 Campsosternus carinatus Candèze, 1882
 Campsosternus csikii Szombathy, 1909
 Campsosternus cyaniventris Candèze, 1897
 Campsosternus davidis Fairmaire, 1887
 Campsosternus delesserti Guerin, 1840
 Campsosternus dohrni Westwood, 1848
 Campsosternus elongatus Fleutiaux, 1926
 Campsosternus eschscholtzi Hope, 1943
 Campsosternus flammeus Candèze, 1897
 Campsosternus fruhstorferi Schwarz, 1902
 Campsosternus gemma Candèze, 1857
 Campsosternus guishuni Ôhira, 1977
 Campsosternus guizhouensis Jiang, 1991
 Campsosternus hebes Candèze, 1897
 Campsosternus igneus Candèze
 Campsosternus lansbergei Candèze, 1882
 Campsosternus latiusculus Candèze
 Campsosternus leachi Hope
 Campsosternus magnificus Bouwer, 1992
 Campsosternus malaisianus Candèze, 1865
 Campsosternus matsumurae Miwa, 1929
 Campsosternus mirabilis Fleutiaux, 1930
 Campsosternus mniszechi Candèze
 Campsosternus mulleri Candèze
 Campsosternus nobuoi Ôhira, 1966
 Campsosternus ornatus Bouwer, 1993
 Campsosternus papuensis Van Zwaluwenburg, 1931
 Campsosternus plutus Candèze
 Campsosternus proteus Hope, 1843
 Campsosternus pubescens Schwarz
 Campsosternus pulcher Szombathy
 Campsosternus punctatus Candèze
 Campsosternus quadrimaculatus Fleutiaux, 1926
 Campsosternus rasilus Schimmel, 1994
 Campsosternus regalis Fleutiaux, 1918
 Campsosternus riesei Schimmel, 1999
 Campsosternus rosicolor Hope
 Campsosternus rutilans Chevrolat, 1841
 Campsosternus saundersi Candèze, 1874
 Campsosternus sobrinus Candèze, 1874
 Campsosternus stephensii (Hope, 1831)
 Campsosternus subopacus Schwarz
 Campsosternus taeniatus Candèze, 1882
 Campsosternus vitalisianus Schenkling, 1925
 Campsosternus watanabei Miwa, 1929
 Campsosternus wittmeri Schimmel, 1994
 Campsosternus yasuakii Suzuki, 2002

Kilder 
 Tree of life - Oxynopterinae

Eksterne lenker 
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1834
Truls Kjos Westbye

Truls Kjos Wesbye (født 1. februar 1923 i Treungen i Nissedal, død 30. november 1991) var en norsk sivilingeniør uteksaminert fra sterkstrømlinjen ved Norges tekniske høgskole i 1948. Samme år fikk han sin første jobb som konstruktør i Elektro Generator A/S som var et datterselskap av dagens AEG. Fra 1953-1972 var han sjef for apparatfabrikken før han ble direktør for EGA’s produksjonssektor. Han deltok i utviklingen av den første norske høyspennings effektbryter.

Westbye var formann for el.ing gruppen i NIF (nåværende Tekna) og medlem av flere utvalg i Norsk elektroteknisk komité, styremedlem i Elektrisitetsforsyningens Forskningskomité, norsk delegat til CIGREs  bryterkomite, formann i Landsforeningen for elektroteknisk industri og medlem som overingeniør i Bransjeutvalget for elektroteknisk industri under IBU 

Truls Kjos Westbye var sønn av ingeniør Kristian Torp Westbye (1881), og Louise Bull (1883) (av slekt Bull) og giftet seg med Sigrid Nagel, datter av kjøpmann Wilhelm Louis Nagel, (etterkommer av Oluf Holck). De fikk 2 barn. Han var nevø til arkitekt Johs. Th. Westbye

Referanser 

Norske sivilingeniører
Personer fra Nissedal kommune
Richard Rashid

Richard Farris Rashid er en amerikansk matematiker og informatiker. Rashid er  utdannet ved Stanford University hvor han i 1974 mottok grader i matematikk og sammenlignende litteratur. Han mottok deretter en master of science og en ph.d. i informatikk ved University of Rochester i 1980.  Mens han studerte ved Rochester, skrev han og Gene Ball et av de tidligste nettbaserte dataspill med flere spillere, Alto Trek, for datamaskinen Xerox Alto.

I 1979 ble han professor i informatikk ved Carnegie Mellon University, hvor han utførte forskning og publiserte en rekke artikler om datanett, operativsystemer, kunstig intelligens og programmeringsspråk for distribuert databehandling. Hans mest kjente arbeid var for mikrokjernen Mach.

Han begynte å arbeide for Microsoft Research i 1991 og ble forfremmet til visepresident i 1994. I 2000 ble han seniorvisepresident, og han hadde denne rollen frem til 2012. Tidligere hadde han også vært direktør for Microsoft Research.

Han har forfattet en rekke patenter innenfor områder som datakompresjon, datanett og operativsystemer og var en større utvikler av Microsofts interactive TV.

Referanser 

Informatikere fra USA
Mach (kjerne)
Ophidius

Ophidius er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore (12-25 millimeter), avlange, ganske fargerike smellere, mønstret i oransje-brunt og svart. Antennene er nokså korte og sagtakkede og når knapt tilbake til pronotums bakkant. Oversiden er fint hårete. Pronotums bakhjørner er spisst tilbaketrukne. Dekkvingene har kraftige punktrader.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Australia(New South Wales og Queensland).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien Parablacinae Kundrata et al., 2015
 Slekten Ophidius Candéze, 1863 - 4 arter
 Ophidius dracunculus Candéze, 1863
 Ophidius elegans Candéze, 1863
 Ophidius histrio (Boisduval, 1835)
 Ophidius vericulatus Neboiss, 1975

Eksterne lenker 
 
 Atlas of Living Australia - Ophidius. Besøkt 15.9. 2019

Smellere
Australias insekter
Biller formelt beskrevet i 1863
Det Ankerske Waisenhus

Det Ankerske Waisenhus er en stiftelse opprettet i 1778 av Bernt Anker og hans ektefelle Mathia Collett. Formålet var å opprette og drive et waisenhus i Christiania, som skulle ta vare på og oppdra barn i alderen 7-13 år, og frem til de fylte 16. Fortrinnsrett hadde foreldreløse barn av embets- og borgerklassen, og særlig trengende barn som tilhørte Anker-familien.

Waisenhuset holdt først til i en løkkeeiendom med have mellom Grensen og Akersgata, men måtte innstille i 1822 da stiftelsen mistet grunnkapitalen. Salg av eiendom og gaver gjorde at virksomheten kunne tas opp igjen i 1848 og stiftelsen kjøpte da Akersveien 31, og kunne gjenoppta virksomheten der fra 1851. Etter en brann i 1881 ble denne eiendommen solgt til Kristiania kommune som brukte den til en utvidelse av Vår Frelsers gravlund. Samme år flyttet waisenhuset sin virksomhet til Geitmyrsveien 19. 

Waisenhuset ble lagt ned i 1899 på grunn av manglende midler, men åpnet igjen i 1930, for å ble endelig lagt ned i 1960. 

Stiftelsen eksisterer fortsatt (per 2019) og midlene benyttes til barne- og ungdomsarbeid.

Bygningen i Geitmyrsveien 19 ble oppført ved arkitekt A.J. Olsen  i 1882 og er kommunalt listeført.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Barnehjem i Norge
Helse- og sosialtjenester i Oslo
Etableringer i 1778
Kulturminner i bydel St. Hanshaugen
Physodactylus

Physodactylus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore (9 - 18 millimeter), avlange, hvelvede, brunrøde til svarte smellere. Hodet har store, litt utstående fasettøyne og store mandibler (kjever). Antennene er noksp korte og mer eller mindre perlekjedeformede. Pronotum er rundet, dekkvingene med tydelige punktrader.

Utbredelse 
Slekten lever i Brasil.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien Physodactylinae Lacordaire, 1857
 Slekten Physodactylus Fischer, 1823 - 20 arter, Brasil
 Physodactylus asper Rosa, 2014
 Physodactylus besckei Mannerheim, 1848
 Physodactylus brasiliensis Fleutiaux, 1892
 Physodactylus brunneus Rosa, 2014
 Physodactylus chassaini Rosa, 2014
 Physodactylus clavipes (Perty, 1830)
 Physodactylus costae Chassain, 2005
 Physodactylus fischeri Fleutiaux, 1940
 Physodactylus flavifrons Rosa, 2014
 Physodactylus fleutiauxi Chassain, 2005
 Physodactylus foveatostriatus Fleutiaux, 1892
 Physodactylus girardi Rosa, 2014
 Physodactylus gounellei Rosa, 2014
 Physodactylus henningi Fischer von Waldheim, 1823
 Physodactylus latithorax Rosa, 2014
 Physodactylus niger Fleutiaux, 1892
 Physodactylus oberthuri Fleutiaux, 1892
 Physodactylus patens Rosa, 2014
 Physodactylus pujoli Fleutiaux, 1940
 Physodactylus sulcatus Fleutiaux, 1940
 Physodactylus tuberculatus Rosa, 2014

Referanser

Kilder 
 Tree of life - Physodactylinae

Eksterne lenker 
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1823
Brasils insekter
Pterotarsus

Pterotarsus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae). Denne gruppen omfatter de største smellerne.

Utseende 
Middelsstore (ca. 10 millimeter), forholdsvis korte og brede, sylindriske smellere. De er gjerne ganske fargerike, tegnet i rødt eller gult og svart. Hannene har kamformede antenner.

Utbredelse 
Slekten lever i den neotropiske økosonen.

Systematisk inndeling 
 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien Thylacosterninae Fleutiaux, 1920
 Slekten Pterotarsus Guérin-Méneville, 1832 - Neotropisk
 Pterotarsus bimaculatus Laporte de Castelnau, 1835
 Pterotarsus borealis Hisamatsu, 1980
 Pterotarsus guyanensis Chassain & Touroult, 2013
 Pterotarsus histrio (Guérin-Méneville, 1829)
 Pterotarsus militaris Lucas
 Pterotarsus spinifer Chassain & Touroult, 2013
 Pterotarsus touroulti Chassain, 2016
 Pterotarsus tripunctatus (Guerin-Meneville)

Kilder 
 Tree of life - Thylacosterninae

Eksterne lenker 
 Bilde av Pterotarsus bimaculatus
 Bilde av Pterotarsus histrio
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1832
Piezophyllus

Piezophyllus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore til ganske store (gjerne 20-45 millimeter), nokså brede, gjerne brunlige smellere. Antennene er trådformede og nokså korte.

Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis 
Smellernes larver lever i jorda eller i død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, og enkelte kan være brysomme skadedyr, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Afrika inkludert Madagaskar, på Borneo og Sumatra.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien skjellsmellere, (Agrypninae) Candéze, 1857 – store, brede, skjellkledte arter
 Stammen Tetralobini Candéze, 1857 
 Understammen Piezophyllina Laurent, 1967
 Slekten Piezophyllus Hope, 1842 - 6 arter
 Underslekten Hopelater Laurent, 1966
 Piezophyllus benitensis Fleutiaux, 1902
 Piezophyllus borneensis Fleutiaux, 1902
 Piezophyllus spencei Hope, 1842
 Underslekten Piezophyllus (i snever forstand)
 Piezophyllus lavaudeni Fleutiaux, 1932
 Piezophyllus macrocerus (Laporte, 1838)
 Piezophyllus robustus (Hope, 1842)

Eksterne lenker 
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1812
Adrastus

Adrastus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende 
Små (gjerne 3 - 4 millimeter), smale, blanke, brunlige smellere. Antennene er gjerne sagtakkede, pronotum hvelvet med rundede sider. Oversiden er fint hårete.

Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis 
Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. I likhet med mange andre arter knyttet til død ved er mange av storsmellerne sjeldne og truede arter.
Gruppen Agriotini har larver som lever i jorda og noen kan gjøre betydelig skade på planterøtter.

Systematisk inndeling 

 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
 Stammen Adrastini Candéze, 1863 - noen ganger regnet til underfamilien Melanotinae
 Slekten Adrastus Eschscholtz, 1829 - i Norge:
 humlesmeller, Adrastus pallens (Fabricius, 1792)
 Øvrige arter:
 Adrastus aequalis Vats & Chauhan, 1992
 Adrastus anatolicus Platia & Schimmel, 1991
 Adrastus axillaris Erichson, 1841
 Adrastus circassicus Reitter, 1896
 Adrastus dolini Wellschmied, 1978
 Adrastus fraterculus Gurjeva, 1976
 Adrastus gurjevae Penev, 1983
 Adrastus juditae Laibner, 1991
 Adrastus kryshtali Dolin, 1988
 Adrastus lacertosus Erichson, 1841
 Adrastus limbatus (Fabricius, 1777)
 Adrastus longicornis Gurjeva, 1976
 Adrastus maurus Gurjeva, 1976
 Adrastus melonii Platia & Gudenzi, 2000
 Adrastus miegi Graells, 1858
 Adrastus montanus (Scopoli, 1763)
 Adrastus montenegroensis Laibner, 1987
 Adrastus protractus Roubal, 1924
 Adrastus rachifer (Geoffroy, 1785)
 Adrastus rougeatrus Vats & Chauhan, 1992
 Adrastus samedovi Dolin & Agaev, 1974
 Adrastus sbordonii Guglielmi & Platia, 1985
 Adrastus sekerae Reitter, 1910
 Adrastus temperei Leseigneur, 1974

Kilder 
 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker 
 
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1829
Hexarthrius mniszechi

Hexarthrius mniszechi er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En stor (hannen opptil 78 millimeter), blank, brunsvart hjortebille. Hannens kjever er lange, nokså rette, med en innoverrettet tann et stykke utenfor midten, kløvet i spissen. Antennene er nokså tynne, med en liten, seks-leddet vifte. Pronotum er rektangulært, mye bredere enn langt. Hunnen er helt svart, mye mindre enn hannen, uten påfallende forstørrede kjever.

Levevis 
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse 
Arten er kjent fra det nordøstlige India.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Lucanini Latreille, 1806
 Slekten Hexarthrius Hope, 1842 – 15 arter
 Hexarthrius mniszechi (Thomson, 1857)

Kilder 
 Oversikt over artene
 coleoptera-atlas.com - Hexarthrius mniszechi

Eksterne lenker 
 Bildegalleri over preparerte eksemplarer
 
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1857
Indias insekter
Hyoidia

Hyoidia, os hyoidia eller hyomandibula er én eller flere knokler bak kjeven hos hos fisk, og som forekommer som en bruskstruktur hos firbeinte virveldyr på larve- og fosterstadiet. I embryologien kalles denne strukturen for hyoidbuen, og er en av gjellebuene som i fosterutviklingen hos landlevende dyr fyller andre funksjoner, som stigbøylen hos pattedyr og søylebeinet hos amfibier, krypdyr og fugler.

Hyoidia hos fisk
Hos kjeveløs fisk er hyoidia den øvre delen av en av de normale gjellebuene og bærer gjeller. Det er en viss usikkerhet om den eksakte gangen i evolusjonen av gjelleapparatet, men hyoidiabuen er trolig den den 2. gjellebuen forfra, den første buen er utgangspunktet for kjevene hos mer avanserte virveldyr.

Hos bruskfisk, bærer den første buen bærer tenner, mens er hyoidia stor og velutviklet og holder kjeveleddet fast fast i forhold til hjernekassen og kalles for os hyomandibulare. I rommet mellom hjernekassa, overkjevebeinet og hyoidia sitter en åpning, sprøytehullet, som er en redusert gjellespalte. Hos beinfisk ledder denne knokkelen også den innerste delen av gjellelokket. Selve knokkelen for det meste dekket av os preoperculum og kan vanligvis ikke sees fra utsiden av skalletaket.

Den nedre delen av hyoidbuen er en del av tunge-apparatet og kalles os ceratohyal.

Hyoidia hos landvirveldyr
Hos springpadder og amnioter (krypdyr, fugl og pattedyr) overfører den øvre delen av denne knokkelen lyd fra trommehinnen til indreøret. Hos fugl og krypdyr er den den eneste knokkelen i mellomøret og kalles columella. En liten blodåre, arteria stapedia skjærer gjennom knokkelen. Hos de fleste pattedyr er denne arterien redusert eller tilbakedanet. Åpningen for blodåren tilbakedannes imidlertid ikke, slik at knokkelen ser ut som en stigbøyle og er den en av tre små øreknokler.

Den nedre delen av denne gjellebuen fester strupehodet og skjoldbruskkjertelen til hodeskallen. Hos krypdyr er denne delen godt utviklet. Hos pattedyr består den av flere deler holdt sammen av senebånd. Fra øverst mot hodeskallen til nederst mot strupehodet er elementene:
 Tympanohyoidia
 Stylohyoidia
 Epihyoidia
 Ceratohyoidia

Nederst mot strupehodet er ceratohyoidia festet i basihyoidia, som også har to utløpere bakover som fester i skjoldbruskkjertelen: Thyrohyoidia. Hos mange arter, deriblant menneske, er hele eller nesten hele knokkelen erstattet av brusk og sener, og bare thyrohyoidia er velutviklet.

Referanser

Fiskeanatomi
Anatomi
Utviklingsbiologi
Dorus Theus Poulsen

Dorus Theus Poulsen (født 29. november 1850, død 23. juli 1925) var en dansk dansk hortonom og planteskoleeier.

Poulsen kom 1865 i gartnerlære og tok i 1872 havebrugseksamen ved Den Kgl. Veterinær- og Landbohøjskole. Etter et toårig opphold i England ble han assistent ved Den Kgl. Veterinær- og Landbohøjskoles Have og botanisk Undervisning. 

I 1878 nedsatte han seg som handelsgartner på Frederiksberg. Virksomheten, som han drev sammen med sønnene Dines og Svend, utviklet seg etterhvert til en fornem planteskole kjent utenfor Danmarks grenser. Det var særlig utviklingen av haveroser og fremstilling av hybrider av bukettroser som gjorde Poulsens navn verdenskjent. 

Firmaet er stadig en dominerende aktør på markedet, hvor over halvdelen av solgte potteroser i verden, stammer fra Poulsens Roser. Hans oldebarn Pernille og mannen Mogens N. Olesen driver i dag (2019) firmaet videre.

Referanser 

Danske gartnere
Fagernut

Fagernut er en vokterbolig som ligger langs Bergensbanen ved Taugevatn i Ulvik kommune, ca. 10 kilometer vest for Finse. Den er oppført i 1904 og ble tegnet av arkitekt Paul Armin Due.

Av totalt 77 vokterboliger som ble bygget langs Bergensbanen var Fagernut den høyest plassert med 1310 meter over havet, og den ble gjerne beskrevet som utposten blant utpostene. Den ble oppført tre år før jernbanesporet ble lagt over fjellet, og utenom stein som ble hentet ut lokalt måtte alle byggematerialer fraktes på hesteryggen fra Flåm, en strekning på 43 kilometer. På kjøkkenet var det grue med vedfyrt ovn, mens boligens øvrige rom var utstyrt med koksovner.

Bygningen ble først benyttet som bolig for ingeniører under byggingen, og etter at jernbanestrekningen ble ferdigstilt i 1909 ble bygget gjort om til bolig for jernbanevokter. Av strekningen på  meter som vokterne på Fagernut hadde oppsyn med var det bare 200-300 meter som lå i det fri, det øvrige strekket gikk under snøoverbygg. For å forhindre at banevokterne gikk seg bort i mørke og snøfokk var det strukket en metallstreng mellom boligen og det nærmeste snøoverbygget som de kunne følge.

Vokterboligen hadde plass til to familier, en i hver ende av huset. Det var innlagt vann som kunne benyttes om sommeren, og det var installert telefon. Da Bergensbanen ble elektrifisert på 1960-tallet fikk også vokterboligen elektrisk strøm. Blant jernbanevokterne som var stasjonert på Fagernut var Gunnar Hjeltnes som også var en habil alpinist og representerte Norge under Vinter-OL 1952. Han startet som vokter i 1950 og bodde på Fagernut med kone og etter hvert tre barn i ti år.

I 1965 ble banevokterfunksjonen sentralisert, og Fagernut ble fraflyttet. Fra 1976 til 1990 ble Fagernut utleid til Statkraft.

I 1993 ble Finsetunnelen åpnet, noe som medførte at jernbanen ikke lenger passerer Fagernut. Imidlertid går den populære sykkelruten Rallarvegen forbi her, og Fagernut benyttes i denne sammenheng som museum og kafé i sommersesongen. Bygningen ble i 2002 fredet som kulturminne.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kulturminner i Ulvik
Bergensbanen
Statkraft
Fredete byggverk i Vestland
Byggverk fullført i 1904
Lucanus (Eolucanus) pani

Lucanus pani er en billeart i familien hjortebiller (Lucanidae).

Kjennetegn 
En middelsstor (25 - 35 millimeter), blankt svart hjortebille. Hannens kjever er litt forstørrede, sigdformede uten eller med en ganske liten tann på innersiden. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Kroppsformen er forholdsvis kort og bred sammelignet med de fleste andre Lucanus-arter, og hannens hode forholdsvis lite. Hunnen ligner hannen bortsett fra at kjevene er mindre.

Utbredelse 
Arten er utbredt i Tibet.

Systematisk plassering 

 Insekter, Insecta
 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien Lucaninae Latreille, 1806
 Stammen Lucanini Latreille, 1806
 Slekten Lucanus Scopoli, 1763
 Underslekten Eolucanus Kurosawa, 1970
 Lucanus (Eolucanus) pani Huang, 2006

Referanser

Kilder 
 Nettside om arten  Besøkt 15. september 2019.

Eksterne lenker 
 
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 2006
Tibets insekter
Tadej Pogačar

Tadej Pogačar (født 21. september 1998) er en slovensk syklist.

I sitt første år som profesjonell syklist, 20 år gammel, ble han blant annet tidenes yngste vinner av et WorldTour-etapperitt da han vant Tour of California. Han tok også tre etappeseire og tredjeplass sammenlagt i Vuelta a España.

I 2020 vant han tre etapper og sammenlagt i Tour de France som første slovener og den nest yngste i historien.

I 2021 vant han den 5. etappen i Tour de France på tempo og 17. og 18. etappe i fjellene, og han syklet i gul trøye som leder av rittet fra den 8. etappen.

Meritter 

2018
Sammenlagt + 3. etappe, Grand Prix Priessnitz spa
Sammelagt, Tour de l'Avenir
Sammenlagt,  Giro della Regione Friuli Venezia Giulia
2019
Sammenlagt + 2. etappe, Volta ao Algarve
Sammenlagt + 6. etappe, Tour of California
Slovensk mester på tempo
9., 13. og 20. etappe, Vuelta a España
2020
Sammenlagt + 2. og 4. etappe, Volta a la Comunitat Valenciana
5. etappe, UAE Tour
 Slovensk mester på tempo
Sammenlagt + 9., 15. og 20. etappe (ITT), Tour de France
2021
3. etappe, UAE Tour
Sammenlagt + 4. etappe, Tirreno–Adriatico
3. etappe, Baskerland rundt
Liège–Bastogne–Liège
Sammenlagt + 2. etappe, Tour of Slovenia
Sammenlagt + 5. (ITT), 17. og 18. etappe, Tour de France
Il Lombardia
2022
Sammenlagt + 4. og 7. etappe, UAE Tour
Strade Bianche
Sammenlagt + 4. og 6. etappe, Tirreno–Adriatico
Sammenlagt + 3. og 5. etappe, Tour of Slovenia
6., 7. og 17. etappe, Tour de France
Grand Prix Cycliste de Montréal
Il Lombardia

Referanser

Eksterne lenker 

Slovenske syklister
Tour de France-vinnere
Olympiske bronsemedaljevinnere for Slovenia
Deltakere for Slovenia under Sommer-OL 2020
Medaljevinnere under Sommer-OL 2020
Syklister under Sommer-OL 2020
Olympiske medaljevinnere i sykling
Etappevinnere i Tour de France