alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Arthur Waskow

Arthur Waskow (født 1933 i Baltimore i USA) er en rekonstruksjonistisk rabbiner som av svært mange blir regnet som en av lederne av Jewish Renewal-bevegelsen. Han har vært involvert i Renewal-bevegelsen siden 1969, og han er en «stifinner» i ALEPH: the Alliance for Jewish Renewal. Han er grunnlegger og leder av The Shalom Center, en organisasjon som arbeider for å «verne og helbrede jorden» på måter fundert på jødisk tankegods og praksis.

Waskow har skrevet flere bøker — blant andre Godwrestling (1978), Seasons of our joy (1982) og Down-to-earth Judaism (1995). Han var en av skaperne av frihetssederen i 1969 og er grunnlegger og redaktør for tidsskriftet New Menorah. Waskow har også undervist ved the Reconstructionist Rabbinical College og ved religionsinstituttene ved flere amerikanske universiteter. Han underviser også ved Elat Chayyim, det transdenominasjonelle jødiske retreat-sentret i Catskills.

Referanser

Eksterne lenker 
 Aleph.org
 Shalom Center 

Waskow, Arthur
Waskow, Arthur
Personer fra Baltimore
Nick O’Hern

Nick O'Hern (født 18. oktober 1971) er en australsk golfspiller. Han er venstrehendt og begynte å spille golf da han var ni år gammel. Faren hans hadde 3 i handicap og spilte baseball for Australia, og O'Hern spilte selv baseball for Vest-Australia. Han var også en talentfull tennisspiller, men valgte å konsentrere seg om golf. Han ble profesjonell golfspiller i 1994.

O'Hern gjorde suksess på kvalifiseringsskolen til Europatouren på sitt første forsøk i 1998 og har spilt regelmessig på denne touren siden 1999. Han har ikke vunnet på Europatouren, men hadde to annenplasser i 2003, to til i 2004 og en i 2005. Han har vunnet fire turneringer i Australia og spiller fortsatt på PGA Tour of Australasia når det er vinter på den nordlige halvkule.

I 2005 begynte han å spille en del i USA. Han var ikke medlem av PGA-touren, men ved å ligge blant de 30 beste på verdensrankingen i golf ble han direktekvalifisert og invitert til flere turneringer. I 2006 fikk han fast spillerett på PGA-touren på grunnlag av deltagelsen på det internasjonale laget i The Presidents Cup i 2005.

Eksterne lenker 
 
 Profil på EuropeanTour.com

Personer fra Perth
Australske golfspillere
Humanist Forlag

Humanist Forlag AS er et norsk forlag som gir ut bøker med utgangspunkt i vitenskapelige, livssynsrelaterte, filosofiske eller kulturelle spørsmål.

Forlaget ble stiftet i 1995 og gir ut mellom åtte og tolv bøker hvert år. Forlaget har to ansatte, blant dem forlagssjef Bente Pihlstrøm. De to største aksjonærene er Pax forlag og Human-Etisk Forbund.

Referanser

Eksterne lenker  
 

Forlag etablert i 1995
Human-Etisk Forbund
Norske forlag
Kristian Ghedina

Kristian Ghedina (født 20. november 1969 i Pieve di Cadore) er en tidligere italiensk alpinist. Han har vunnet 13 verdenscuprenn i hele sin karriere. Han har også to sølvmedaljer og en bronsemedalje fra VM, men har aldri lykkes i OL. Etter OL i Torino i 2006 la han opp for å drive med motorsport.

Resultater i verdenscupen i alpint

Verdenscupseire

Sammenlagtplasseringer

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Italienske alpinister
Deltakere for Italia under Vinter-OL 1992
Alpinister under Vinter-OL 1992
Deltakere for Italia under Vinter-OL 1994
Alpinister under Vinter-OL 1994
Deltakere for Italia under Vinter-OL 1998
Alpinister under Vinter-OL 1998
Deltakere for Italia under Vinter-OL 2002
Alpinister under Vinter-OL 2002
Deltakere for Italia under Vinter-OL 2006
Alpinister under Vinter-OL 2006
Personer fra Pieve di Cadore
Fødsler i 1969
John Rhys-Davies

John Rhys-Davies (født 5. mai 1944 i Salisbury i Wiltshire i Storbritannia) er en walisisk skuespiller, best kjent for rollen som Gimli i filmatiseringen av Ringenes Herre. I den samme filmen spilte han også stemmen til enten Treskjegg.

Filmografi 
 The Naked Civil Servant (1975)
 I, Claudius (1976)
 The Nativity (1978) (TV)
 A Nightingale Sang in Berkeley Square (1979)
 Shōgun (1980)
 Jakten på den forsvunne skatten (1981)
 Ivanhoe (1982)
 Victor/Victoria (1982)
 Sahara (1983)
 Sadat (1983)
 King Solomon's Mines (1985)
 The Living Daylights (1987)
 Waxwork (1988)
 Noble House (1988)
 War and Remembrance (1988)
 Indiana Jones og det siste korstog (1989)
 The Trial of the Incredible Hulk (1989)
 Great Expectations (1989)
 The Lost World (1992)
 Return to the Lost World (1992)
 Sunset Grill (1993)
 Cyborg Cop (1993)
 The Seventh Coin (1993)
 The Unnamable II: The Statement of Randolph Carter (1993)
 The Untouchables (TV-series, 1993-1994)
 The High Crusade (1994)
 Quest for Glory IV: Shadows of Darkness (1994)
 Sliders (1995–1997)
 Aladdin og røvernes konge (1996)
 The Great White Hype (1996)
 Glory Daze (1996)
 Aladdin and the King of Thieves (1996) (stemme)
 Marquis de Sade (1996)
 Cats Don't Dance (1997) (stemme)
 Bloodsport 3 (1997)
 Secret Of The Andes (1998)
 Au Pair (1999)
 Britannic (2000)
 Ringenes herre: Ringens brorskap (2001)
 Sabretooth (2002)
 Ringenes herre: To tårn (2002)
 Endangered Species (2002)
 Scorcher (2002)
 Coronado (2003)
 Freelancer (2003) (stemme)
 Jungelboken 2 (2003) (stemme)
 The Medallion (2003)
 Ringenes herre: Atter en konge (2003)
 Prinsesse på prøve 2 - Kongelige forviklinger (2004)
 La Femme Musketeer (2004)
 The Lost Angel (2004)
 The Privileged Planet (2004) (stemme of Narrator)
 Dragon Storm (2004)
 The Miracle Match (2005)
 Chupacabra Terror o a.k.a. Chupacabra: Dark Seas (2005)
 The King Maker (2005)
 One Night with the King (2006)
 The Legend of Sasquatch (2006)
 In the Name of the King: A Dungeon Siege Tale (2007)
 The Ferryman (2007)
 Catching Kringle (Kortfilm; 2007) (stemme)
 Anaconda 3: The Offspring (2008)
 Fire & Ice: The Dragon Chronicles (2008)
 Prisoners of the Sun (2008)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Walisiske skuespillere
Personer fra Salisbury
Østerrikes flagg

Østerrikes flagg består av en horisontal hvit stripe på rød bunn. Sammen med det danske flagget gjør det krav på å være et av verdens eldste flagg. Imidlertid har det røde og hvite flagget ikke vært i kontinuerlig bruk som Østerrikes flagg gjennom historien. Da Habsburgmonarkiet brøt sammen i 1918, hadde de røde og hvite fargene konkurranse av svart og gult. Østerrikes flagg slik vi kjenner det i dag, ble først offisielt vedtatt i 1919. Disse fargene ble valgt nettopp på grunn av de historiske forbilder man da fant fram til. 

Fargene skal stamme fra hertug Leopold V av Østerrike (1157–1194), som under slaget ved Acre under korstoget ble dekket av blod, men da han fjernet beltet sitt, kom det til syne en hvit strekk der beltet hadde vært. Egentlig stammer flagget fra 1200-tallet, da hertug Fredrik II av Østerrike ville skaffe seg mer selvstendighet fra den tysk-romerske keiseren. 

Rødt og hvitt er også fargene for flere av landets delstater: Oberösterreich, Salzburg, Tirol, Vorarlberg og Wien. 

Østerrikes statsflagg har riksvåpenet satt inn i midten av duken.

Presidentflagg
Forbundspresidenten fører et flagg inspirert av militære faner, noe flammeborden i rødt og hvitt vitner om. Formatet er kvadratisk og midtdelen av flaggduken er delt i Østerrikes farger: rødt-hvitt-rødt. I midten av flagget er Østerrikes riksvåpen plassert i et hvitt våpenskjold med rund nedre kant. Statsråder i forbundsregjeringen benytter samme flagg.

Litteratur
Peter Diem: Die Symbole Österreichs, Wien, 1995

Eksterne lenker
 Symbole der Republik Österreich av Peter Diem
 Fahnen- und Flaggenetikette av Peter Diem
 Hoheitszeichen Österreichs Bundesheer

Østerrikes flagg
Østerrike
Stanley Rous

Stanley Ford Rous (født 25. april 1895 i Suffolk, England, død 18. juli 1986 i London) var FIFAs sjette president 1961–74. Han var også fotballdommer.

Han dømte 36 internasjonale kamper. I 1934 dømte han FA-cupfinalen mellom Manchester City og Portsmouth. Påfølgende dag, etter en landskamp i Belgia, bestemte han seg for å legge opp som dommer.

Han gikk fra dømming til jobben som sekretær i The Football Association. Han var sekretær i FA mellom 1934 og 1962, før han ble FIFA-president i 1961.

Rous ble i 1949 utnevnt til Knight Bachelor og derved adlet. Han fikk da rett til å føre tiltaleformen Sir foran sitt navn.

Referanser

FIFA-presidenter
Engelske fotballdommere
Dommere som har dømt FA-cupfinalen
Knights Bachelor
Personer fra distriktet Waveney
Sepp Blatter

Joseph «Sepp» Blatter (født 10. mars 1936 i Visp, i kanton Wallis i Sveits) er en sveitsisk idrettsleder. Han var FIFAs åttende president. 

Han startet sin karriere innen idretten i 1964 som generalsekretær i det sveitsiske ishockeyforbundet. Han ble reklamedirektør 1970 i klokkefirmaet Longines, som var sterkt involvert i de olympiske lekene i 1972 og 1976. I 1975 begynte han sin karriere i FIFA, først som teknisk direktør 1975–81 og siden som generalsekretær 1981–98. I juni 1998 ble han valgt til FIFAs president, i konkurranse med svenske Lennart Johansson. Han ble siden gjenvalgt fem ganger, senest 29. mai 2015 etter at Ali Bin Al Hussein trakk seg i den andre runden. Fire dager etter stilte Blatter sin plass til disposisjon, men uttalte at han ville bli sittende til en ekstraordinær FIFA-kongress valgte ny president.

8. oktober 2015 ble Blatter suspendert fra FIFA for 90 dager mens undersøkelser om påståtte økonomiske transaksjoner til Michel Platini foregikk. 21. desember ble både Blatter og Platini utestengt fra verv innenfor fotballen for åtte år. Dette ble i februar 2016 redusert til seks års utestengelse.

Blatter ble i 2010 utnevnt til øverste følgesvenn av den sørafrikanske Ordenen O.R. Tambos følgesvenner.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
  forskning.no : Derfor har Sepp Blatter hatt så stor makt 26.02.2016

FIFA-presidenter
Sveitsere
Personer fra kanton Wallis
Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden
IOK-medlemmer
Alexander Frei

Alexander Frei (født 15. juli 1979 i Basel) er en sveitsisk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for .

Frei var som -spiller toppscorer i den franske toppligaen sesongen 2004/2005 med 20 mål.

Landslaget 
Han spilte for Sveits under EM 2004 

Under VM 2006 i Tyskland scoret han Sveits' første mål i kampen mot .

Han spilte 84 landskamper og scoret 42 mål.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Klubb og landslag-statistikk

Sveitsiske fotballspillere
Sveitsiske fotballtrenere
Spillere i Fotball-EM 2004
Spillere i Fotball-VM 2006
Spillere i Fotball-EM 2008
Spillere i Fotball-VM 2010
Fotballspillere for FC Basel
Fotballspillere for FC Thun
Fotballspillere for FC Luzern
Fotballspillere for Servette FC
Fotballspillere for Stade Rennais FC
Fotballspillere for BV Borussia 09 Dortmund
Fotballtrenere for FC Basel
Personer fra Basel
Fødsler i 1979
Atomoksetin

Atomoksetin, solgt under merkenavn som Strattera, blant andre, er et medikament som brukes til å behandle attention deficit hyperactivity disorder (ADHD). Det kan brukes alene eller sammen med psykostimulerende midler. Det brukes som en kognitiv forsterker for å forbedre årvåkenhet, oppmerksomhet, og hukommelse. Bruk av atomoksetin er kun anbefalt for dem som er minst seks år gamle. Det tas gjennom munnen. Det ble godkjent til medisinsk bruk i Norge i 2005.

Vanlige bivirkninger av atomoksetin inkluderer magesmerter, tap av matlyst, kvalme, tretthetsfølelse, og svimmelhet. Alvorlige bivirkninger kan inkludere angioødem, leverproblemer, hjerneslag, psykose, hjerteproblemer, selvmord, og aggresjon. Det er mangel på data angående trygghet under svangerskap; per 2019, er trygghet under svangerskap og for bruk under amming er ikke sikkert.

Atomoksetin er en noradrenalinreopptakshemmer og antas å virke ved å øke nivåene av noradrenalin og dopamin i hjernen.

Historie 
Atomoksetin ble opprinnelig utviklet som et antidepressivum, men i innledende kliniske studier kunne ingen effekt påvises. Siden noradrenalin antas å spille en rolle i ADHD, ble forbindelsen i stedet prøvd ut i behandling av ADHD. I seks randomiserte, dobbelt-blinde, placebokontrollerte studier av seks til ni ukers varighet, viste atomoksetin statistisk signifikant bedre effekt enn placebo med hensyn på reduksjon i ADHD-symptomer.

Norge 

Atomoksetin ble godkjent for bruk i Norge i 2005, og markedsføres i Norge av Eli Lilly and Company under handelsnavnet Strattera. I 2008 vedtok norske helsemyndigheter at Strattera kan foreskrives på blå resept. Atomoksetin finnes også i generiske legemidler som Tomoxetin (Torrent Pharmaceuticals).

Referanser

Eksterne lenker 
 

 

Legemidler
Rusmidler
ATC N06B
Ethel Rosenberg

Ethel Greenglass Rosenberg (født 28. september 1915 i New York, henrettet 19. juni 1953 i Sing Sing) var en amerikansk kommunist. Hun ble sammen med sin mann Julius Rosenberg anklaget for spionasje for Sovjetunionen, og ble dømt til døden for landsforræderi og henrettet i den elektriske stol. 

Nikita Khrusjtsjov skrev i sine memoarer at ekteparet Rosenberg hadde overlatt atomhemmeligheter til Sovjetunionen. Rosenberg ble født som Ethel Greenglass i en jødisk familie, og hadde planer om å bli skuespiller og sanger, men fikk isteden en sekretærjobb. Etter at hun ble involvert i arbeidskonflikter ble hun medlem av Young Communist League, hvor hun møtte Julius Rosenberg. De hadde to sønner.

Aktoratets hovedvitne, Ethels bror David Greenglass, vitnet mot ekteparet med utgangspunkt i en avtale om påtaleunnlatelse for hans kone, Ruth Greenglass, og fengselsstraff i stedet for dødsstraff for sin egen del.

Referanser 

Personer fra New York City
Spioner fra USA under den kalde krigen
Spioner for Sovjetunionen
Kommunister
Kommunister fra USA
Personer fra USA dømt for forbrytelser
Personer dømt for spionasje
Henrettede amerikanere
Personer henrettet i den elektriske stol
Samarbeidsrådet for tros- og livssynssamfunn

Samarbeidsrådet for tros- og livssynssamfunn (STL)  ble opprettet i 1996 som en paraplyorganisasjon for tros- og livssynssamfunn i Norge.

Samarbeidsrådet arbeider for likebehandling av religioner og livssyn, og legger til rette for dialogarbeid mellom samfunnene. Samarbeidsrådet kan ikke ta bindende avgjørelser for de enkelte medlemssamfunn, og vedtak fattes med konsensus.

Sammensetning og organisasjon 
Per 2019 er det femten samfunn som deltar. De nyeste medlemmene er Muslimsk Dialognettverk Norge (MDN) og Ahmadiyya Muslim Jama´at Norge, som ble tatt opp som medlemmer 25. februar 2019. Da hadde de begge hatt observatørstatus i rådet i ett år.

Samarbeidsrådets viktigste organ er rådet som består av to personer fra hvert medlemssamfunn. Medlemmer i STL som er paraplyorganisasjoner har inntil tre representanter og én vara hver, hvorav én representant med stemmerett. En særegenhet sammenlignet med tilsvarende organisasjoner i andre land er at majoritetssamfunnet Den norske kirke (v/ Mellomkirkelig råd) deltar i arbeidet på lik linje med minoritetssamfunnene, og en annen særegenhet er at et sekulært livssyn er representert i et slikt organ (gjennom Human-Etisk Forbund).

Vanligvis møtes rådet fire ganger i året. Samarbeidsrådets sekretariat har fire fast ansatte, i tillegg til et antall midlertidige stillinger.

Ledere 
 1996-1999 Dag Nygård (Norges Frikirkeråd (Fra 2006 fusjonert med Norges Kristne Råd))
 1999-2003 Egil Lothe (Buddhistforbundet)
 2003-2007 Jan Benjamin Rødner (Det Mosaiske Trossamfund)
 2007-2011 Bente Sandvig (Human-Etisk Forbund)
 2011-2015 Espen Lynne Amundsen (Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige)
2015-2017 Ingrid Rosendorf Joys (Den katolske kirke i Norge)
2017-  Britt Strandlie Thoresen (Bahá'í-samfunnet i Norge)

Stillingen generalsekretær i STL ble opprettet i 2017. Generalsekretæren er ansvarlig for daglig drift og utvikling av STL i tråd med STLs formål og gjeldende plan- og styringsdokumenter. Det er også generalsekretæren som representerer STL utad og uttaler seg på rådets vegne. Nåværende generalsekretær er Ingrid Rosendorf Joys.

Dialogarbeid og representasjon 
Offentlig støtte til lokalt dialogarbeid fordeles via STL, og de arrangerer bl.a. Religions- og livssynslederforum to ganger i året for de religiøse/åndelige ledere og ledere fra livssynssamfunnene.

I offentlige høringer og faste møter med Kulturdepartementet representerer Samarbeidsrådet bredden av sine medlemmer.

Samarbeidsrådet oppnevner ett styremedlem med vara til Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter.

Eksterne lenker 
 Samarbeidsrådet for tros-og livssynssamfunn

 
Norske livssynsorganisasjoner
Religion i Norge
Etableringer i 1996
Tranquillo Barnetta

Tranquillo Barnetta (født 22. mai 1985 i St. Gallen) er en sveitsisk fotballspiller. Han spiller på midtbanen for FC Schalke 04 og . Barnettas foreldre er italienske, men han vokste opp i nærheten av St. Gallen, og har spilt for det sveitsiske landslaget siden han var 21 år gammel.

Barnetta begynte karrieren hos FC St. Gallen, men ble tidlig hentet av tyske Leverkusen.

Eksterne lenker 
 
 
 Leverkusen who's who

Sveitsiske fotballspillere
Spillere i Fotball-EM 2004
Spillere i Fotball-VM 2006
Spillere i Fotball-EM 2008
Spillere i Fotball-VM 2010
Spillere i Fotball-VM 2014
Fotballspillere for FC St. Gallen
Fotballspillere for TSV Bayer 04 Leverkusen
Fotballspillere for Hannoverscher SV 1896
Fotballspillere for FC Schalke 04
Fotballspillere for Eintracht Frankfurt
Personer fra kanton Sankt Gallen
Fødsler i 1985
Broholmer

Broholmer (FCI #315) er en ekstra stor molosser av vakt- og vokterhundtype. Rasen oppsto i Danmark på 1970-tallet, der den først og fremst er en familiehund.

Opprinnelse og alder 
Broholmeren er dansk, men hvor gammel den er kan nok diskuteres. Noen hevder at rasen oppsto i Danmark på 1500-tallet og levde i beste velgående til innpå 1900-tallet. Da skal det ha gått nedover med rasen, som skal ha dødd ut omkring 1956. I 1974 ble det imidlertid satt i gang arbeider med å gjenreise rasen, blant annet etter mandat fra Dansk Kennel Klub (DKK). Den rasen som da ble skapt fikk sin anerkjennelse av DKK i 1982. I 1998 ble den  internasjonalt anerkjent av FCI, under navnet gammel dansk race.

Utseende, anatomi og fysikk 
Broholmeren er en stor, rektangulær og kraftigt bygd hund av mastifftype, der inntrykket domineres av den kraftige framparten. Hodet er stort og bredt og gir et tungt inntrykk. Skalle og neseparti har samme lengde. Middels stor og relativt høyt ansatte hengende ører. Kraftige kjever med velutviklede kjevemuskler. Halsen er kraftig og har noe løshud. Kraftig og godt markert manke. Dypt og bredt bryst og Ryggen er relativt lang. Halen er relativt lavt ansatt og bæres normalt hengende, men reises i høyde med rygglinjen når hunden beveger seg. Kraftige og muskuløse bein.

Pelsen er kort og tilliggende, men kraftig underull. Tykk og rikelig hud som er godt pigmentert. Fargen er gul med sort maske, rødgyllen eller sort. Hvite tegninger på brystet, potene og haletippen er tillatt.

Hannene blir ca. 75 cm i skulderhøyde og veier vanligvis omkring 50–70 kg. Tispene blir ca. 70 cm i skulderhøyde og veier vanligvis omkring 40–60 kg.

Bruksområde 
Broholmeren er først og fremst en stor og staut familiehund, dernest kan den utgjøre en meget god vakthund, eller elsempelvis kjerrehund. Fullt utvokst kan den også bli en god kløvhund.

Lynne og væremåte 
Broholmeren er normalt en rolig, harmonisk og godmodig, men meget selvsikker hund. Rasen går for å ha et stabilt godt gemytt, men man trenger strikt dressur når en har en så stor og sterk hund å kontrollere. Den regnes som en ypperlig familiehund og skal være tålmodig med barn, men ofte litt mistenksom overfor fremmede.

Annet 
Så store raser som broholmeren trenger en rekke hensyn i tilveksttiden, ikke minst et godt kosthold tilpasset typen.

Se også 
 Nordiske hunderaser
 Danske hunderaser

Eksterne lenker 
 
 Broholmerselskabet
 Broholmer.info

Hunderaser
Danske hunderaser
Iraklio

Iraklio (gresk: Ηράκλειο), tradisjonelt skrevet Heraklion, er hovedstad på den greske øya Kreta i Middelhavet og samtidig navnet på det største av de fire forvaltningsområdene eller provinsene som øya er delt inn i. Byen ligger som en havneby sentralt på øyas nordkyst 145 km øst for den nest største byen Khaniá. Iraklio har 275 000 innbyggere. 

Heraklion har et stort museum hvor funn fra den minoiske kulturen er utstilt. Det delvis restaurerte minoiske ruinpalasset i Knossos, som er lokalisert like utenfor byen, er i dag Kretas største turistattraksjon. Iraklio het fram til 1897 Candia.

Historie

Tidlig historie 

Heraklion ligger nær ruinene av palasset Knossos, som i minoisk tid var sentrum for den største bosetningen på Kreta. Selv om det ikke er avdekket arkeologiske bevis for det, er det mulig at Knossos kan ha hatt en havn ved stedet Heraklion så lenge siden som 2000 f.Kr.

Knossos har vært bebodd siden steinalderen. De eldste funnene fra bosetninger der er datert til år 7000 f.Kr. Senere oppstod den minoiske sivilisasjonen på Kreta. Det var Europas første høykultur med en blomstringstid mellom år 2000 og 1450 f.Kr. Denne fredelige bronsealdersivilisasjonen bygde flere palasser en rekke steder på øya, blant annet i Knossos.

Etter at Kreta ble rammet av ødeleggende jordskjelv i 1450 f.Kr., ble imidlertid øya rundt år 1420 erobret av greske folkeslag som utgikk fra mykensk kulturen. Kontrollen over øya ble senere overtatt av andre, blant annet av romerske myndigheter fra rundt år 70 f.Kr. 

Da Romerriket ble delt i år 395 e.Kr., ble Kreta en del av det østromerske eller bysantinske riket med Konstantinopel som hovedstad.

Opprettelse 
Dagens by Iraklio ble grunnlagt i 824 av sarasenere (muslimer) som hadde blitt forvist fra al-Andalus (dagens Spania) av emir Al-Hakam I og hadde tatt over øya fra Det bysantinske rike, og døpt om byen til ربض الخندق, rabḍ al-ḫandaq («Festningsgraven»). Sarasenere lot havnen være en frihavn for pirater og banditter som angrep skipsfarten til særlig Østromerriket i Egeerhavet.

I 961 gikk de østromerske styrkene under kommando av Nikephoros Phokas (som senere ble østromersk keiser) i land på Kreta og angrep byen. Etter en langvarig beleiring ble byen til sist erobret. Innbyggerne ble drept, byen plyndret og brent ned til grunnen. Den ble snart bygd opp igjen av grekere og var under bysantinsk kontroll i de neste 243 årene.

Senere historie 
Da Konstantinopel blir beseiret under det fjerde korstog i 1204, falt Det bysantinske riket sammen og Kreta blir solgt til republikken Venezia. Venetianerne kalte byen for Iraklio. Fra 1667 til 1669 ble Iraklio beleiret av muslimske tyrkere og måtte til sist overgi seg. Etter frigjøringen fra Det osmanske rike i 1897 fikk byen sitt antikke navn tilbake.

Se også 
 Knossos

Eksterne lenker 
 

Arkeologiske steder i Hellas
Iraklio
Kommuner på Kreta
Byer i Hellas
Greske prefekturhovedsteder
Greske periferihovedsteder
Etableringer i 824
Bakari Koné

For den burkinske fotballspilleren, se Bakary Koné.

Bakari Koné (født 17. september 1981 i Abidjan) er en ivoriansk fotballspiller. Han er spiss på  samt for klubben Lekhwiya i Qatar.

Han spilte først for ASEC Abidjan i hjemlandet. Den neste klubben var Al-Ittihad i Qatar, før han flyttet til Frankrike og begynte i FC Lorient. Koné scoret 10 mål den første sesongen, og de 24 målene den påfølgende sesongen gav ham tittelen Årets spiller i Ligue 2. Koné var klar for en større klubb, og valgte OGC Nice. I juni 2006 spilte Koné sin første VM-kamp for Elfenbenskysten. De tapte 1-2 for , og Koné scoret sitt første landslagsmål.

Klubber 
 2001–2002:  ASEC Mimosas
 2002–2003:  Al Ittihad
 2003–2005:  FC Lorient
 2005–2008:  OGC Nice
 2008–:  Olympique de Marseille

Eksterne lenker 
 

Ivorianske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 2006
Fotballspillere for ASEC Mimosas
Fotballspillere for FC Lorient
Fotballspillere for OGC Nice
Fotballspillere for Olympique de Marseille
Fotballspillere for Lekhwiya SC
Fødsler i 1981
Bevegelse

Bevegelse kan ha flere betydninger
 Bevegelse (fysikk)
 Bevegelse (filosofi)
 Bevegelse (psykologi)
 Bevegelse (sosiologi)
 Bevegelse (politikk)