alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Bjorelvnes

Bjorelvnes er ei bygd ved Gisundet i Senja kommune, Troms 14 km nord for Finnsnes.

Kirke og kultur 
Her ligger Lenvik kirke, en trekirke fra 1879. Fergeforbindelse med Gibostad fram til 1985. Lenvik Museum er et tradisjonsrikt museum som holder til i den gamle prestegården på Bukkskinn. Museet, som viser kystkultur, er i dag en avdeling under Midt-Troms Museum.

Samfunn 
Bjorelvnes har eget grendehus. Tidligere har bygda også hatt butikk og bensinstasjon, men disse er nå lagt ned. Bjorelvnes tilhører Kårvik skolekrets og har postadresse 9300 Finnsnes.

Samferdsel 
Fylkesvei 263 går gjennom bygda. Fra krysset ved brua over Bjorelva går fylkesvei 266 tvers over Lenvikhalvøya, gjennom Sollidalen til Langnes ved Rossfjordvatnet.

Delområde 
Delområde Bjorelvnesområdet er et statistisk område som ligger langs Gisundet, og omfatter den nordvestlige del av Lenvikhalvøya. Areal: 79,13 km². Følgende tre grunnkretser tilhører delområdet (innbyggertall 2014):
 Lenvik (49)
 Kårvik (201)
 Bjorelvnes (241)

Folketall i delområdet:

Grunnkrets 
Bjorelvnes grunnkrets innbefatter, i tillegg til Bjorelvnes, bygdene Bondjorda, Bukkskinn, Slettnes og Sollidalen. Bondjorda hører til Trollvik skolekrets, mens resten av grunnkretsen sokner til Kårvik skole. Areal: 34,27 km².

Innbyggere:

Eksterne lenker 
 
 Bjorelvnes og omegn på facebook
 Bjorelvnesdagan
 Lenvik museum
 Bjorelvnes

Bygder og grender i Troms og Finnmark
Bosetninger i Senja kommune
Tidligere fergesteder i Troms
Artikler i sjøfart-prosjektet
Gibostad

Gibostad (nordsamisk: Čoalbmi)  er et tettsted i Senja kommune i Troms og Finnmark. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar , og ligger på Senja ved Gisundet, 20 kilometer nord for Gisundbrua.

Stedet 
Gibostad har lange tradisjoner som handelssted, og var kommunesenter i Lenvik fram til midten av 1960-tallet. Det er en rekke vernede bygninger i havneområdet. Fram til 1982 hadde Gibostad fergeforbindelse med Bjorelvnes. Gibostadmartna arrangeres hvert år den andre helgen i august.

Tettstedet har i dag barne- og ungdomsskole, barnehage, legekontor, en Joker-butikk med Post i butikk (postnr. 9372 Gibostad; 9382 for postboks), småbåthavn med molo, båtslipp, bilverksted og bensinstasjon. På Gibostad ligger også Senja videregående skole (tidl. Troms landbrukskole) og Gibostad kapell.

På 1950 tallet ble det anlagt et kystfort med et minesperreanlegg. Fortet ble nedlagt i 1992.

Fylkesvei 861, som går mellom Silsand og Stønnesbotn, passerer like sør for bygda. Sørover går veien langs Gisundet og i krysset ved Gibostad svinger den vestover og fortsetter mot bygdene og fiskeværene på Nord-Senja.

Navnet 
Navnet kommer av norrønt Geigubólstaðr; Geiga har kanskje vært navn på Gisundet, kan høre til norrønt geiga, 'vingle, gå skjevt'; siste ledd betyr 'bosted'.

Delområde 
Gibostadområdet er ett av 6 delområder i Lenvik kommune. Delområdet ligger på den nordøstre delen av Senja og er inndelt i 7 grunnkretser. Av disse ligger tre langs Gisundet, to ligger rundt Lysbotn og to ligger på Senja innland. Området har et areal på 259,36 km². Gibostadområdet har opplevd betraktelig nedgang i folketallet de seneste årene.

Innbyggertall:

Grunnkretsene i Gibostadområdet (Folketall 2015):
 Grasmyrskogen (65)
 Skognes (184)
 Svartfjell (17)
 Gibostad (456)
 Grunnvåg (14)
 Årnes (21)
 Lysbotn (147)

Grunnkrets 

Gibostad grunnkrets består av tettstedet Gibostad og området rundt. I sørvest ligger Landøya og nordvestover ligger Hestøybogen. Også de to ubebodde øyene Eggøya og Hestøya hører til grunnkretsen. Areal: 20,2 km².

Innbyggertall:

Referanser

Eksterne lenker 
 
 www.gibostad.no – internettsider om og for Gibostad
 turliv.no - informasjon og bilder fra gjestebrygga på Gibostad

Tettsteder i Troms og Finnmark
Bosetninger i Senja kommune
Senja
Tidligere fergesteder i Troms
Artikler i sjøfart-prosjektet
Frankenstein Meets the Wolf Man

Frankenstein Meets the Wolf Man er en film fra 1943 og er etterfølgeren til Ghost of Frankenstein fra 1942. Frankenstein er en figur skapt av Mary Shelley, i romanen med samme navn, mens filmene handler om Frankensteins monster. Fritt oversatt er filmtittelen på norsk Frankenstein møter Ulvemannen.

Filmen regnes som den første crossover-filmen siden den også er en oppfølger til The Wolf Man (1941).

Historien 
Gravrøvere åpner «Wolfman»s («Ulvemannen»s) grav og vekker ham. Han liker ikke å være død og drepe mennesker når det er fullmåne, og forsøker å finne «Dr. Frankenstein» for å få ham til å drepe seg. «Frankenstein» er død og bare monsteret hans lever, og ønsker å leve – ikke dø, som «Ulvemannen».

Trivielle ting 
 Monsteret (Bela Lugosi) er stum i denne filmen, selv om monsteret i Boris Karloffs skikkelse snakket i de tidligere filmene (se Bride of Frankenstein). Et poeng å merke seg, er at Lugosi takket nei til rollen i den originale Frankenstein-filmen, fordi den var uten replikker.
 Opprinnelig skulle Lon Chaney spille både ulvemannen og monsteret, men produsentene avgjorde at sminkekravene og tidsplanen ikke ville tillate dette. Til tross for dette, uttalte Chaney sent i livet sitt at han spilte begge rollene i filmen.
 Da monsterets dialoger ble slettet, ble også alle referanser til at monsteret ble blind slettet. Dette var en bieffekt av implantasjonen av Ygors hjerne i monsteret på slutten av Ghost of Frankenstein. Som et resultat av dette, var det ingen logisk forklaring på monsterets søvngjenger-liknende gange, med armene utstrakt, og ble nesten latterlig. Dette har blitt grunnlaget for stereotypiseringen av Frankenstein-monsterets gange.
 Det finnes flere fotografier som viser slettede scener, og er blitt bekreftet av flere kilder, inkludert manusforfatter Curt Siodmak. På midten av 1980-tallet ble Universal Studios' velv gjennomsøkt på leten etter kopier av den ukuttede versjonen, men er fortsatt ikke funnet.
 Første scenen med monsteret viser ikke Lugosi bak sminken. Stuntmannen Eddie Parker opptråtte også som monsteret. Hans opptreden er mest gjenkjennelig i den siste kampen med ulvemannen.

Filmene i serien 
 Frankenstein (1931)
 The Bride of Frankenstein (1935)
 Frankensteins sønn (1939)
 The Ghost of Frankenstein (1942)
 Frankenstein Meets the Wolf Man (1943)
 ''House of Frankenstein (1944)

Referanser

Se også 
 Liste over Frankenstein-filmer

Eksterne lenker 
 

Frankensteinfilmer
Science fiction grøssere fra USA
Filmer fra 1943
Sort-hvitt-filmer
Engelskspråklige filmer
Oppfølgerfilmer
Geomatikk

Geomatikk er et samlebegrep for fag som kombinerer tradisjonelle kartfag med informasjonsteknologi, og tar for seg hele spennet fra innsamling av data til visualisering og anvendelse. 

Det arbeider med stedfestet (koordinatfestet) informasjon. Fagfeltet omfatter således fag som landmåling, kartografi, fotogrammetri, geodesi, GIS, hydrografi og fjernmåling. I tillegg kan fagfeltet omfatte emner som 3D-visualisering, 3D-design, 3D-kart, satellittmålinger (eksempelvis ved bruk GPS), navigasjon og geodesign.

Bakgrunn 
Begrepet geomatikk kom til Norge omkring 1990, men det ble introdusert i Frankrike allerede på slutten av 1960-tallet (som begrepet «geomatics»). Den franske vitenskapsmannen Bernard Dubuisson skal ha vært den første til å bruke begrepet i et vitenskapelig arbeid i 1975. 

En definisjon fra Universitetet i Calgary: «Geomatisk vitenskap er et moderne fag som integrerer tilegnelse, modellering, analyse og håndtering av romlige referansedata, det vil si data identifisert i henhold til deres lokalisering. Basert på det vitenskapelige rammeverket til geodesi, benytter det terrestriske, maritime, luftbårne, og satellittbaserte sensorer for å skaffe romlige og andre datainformasjon. Det omfatter prosessen å omforme romlige referansedata fra ulike kilder til felles informasjonssystemer med veldefinerte, nøyaktige karakteristikker.»

Geomatikk kan deles i tre hovedretninger:

Geodesi
 Geodetiske målinger ved hjelp av satellitter
 Bestemmelse av jordas gravitasjonsfelt
Fotogrammetri og fjernmåling
 Innsamling av data vedrørende landmåling, flyfoto, laserskanning og satellittbilder
Kartografi og geografisk informasjonsvitenskap
 Geografiske databaser
 Digital kartframstilling
 Geografiske analyser (GIS)

Fagmiljøets organisering i Norge
GeoForum er en landsomfattende bransjeorganisasjon for personer, bedrifter eller etater som har sitt virke innenfor geomatikkfagene. Private geomatikkbedrifter kan være organisert i interesseorganisasjonen Geomatikkbedriftene

Studiemuligheter i Norge
Ved UiO, Norges miljø- og biovitenskapelige universitet og Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet kan man studere geomatikk til mastergrad-nivå. 
Ved NTNU i Gjøvik kan man studere bachelor i geomatikk. 

Bachelor i «landmåling og eiendomsdesign» ved Høgskolen på Vestlandet og lignende studier kan langt på vei også kalles for geomatikk, men begrepet har særlig kommet fra sammenblandingen av geodesi og matematikk som er mer typisk for landmålere og fotogrammetrister.

Referanser

Eksterne lenker
 GeoForum
 Geomatikkbedriftene
 Utdanning innen geomatikk?
Det Norske Nobelinstitutt

Det Norske Nobelinstitutt er en institusjon som ble opprettet 1. februar 1904 for å støtte Den Norske Nobelkomite i arbeidet med å bestemme hvem som skal tildeles Nobels fredspris. Instituttet består av en forskningsavdeling og et bibliotek med  bind, hovedsakelig bestående av litteratur om fredsarbeid, folkerett, internasjonal økonomi og moderne politisk historie, samt publikasjoner utgitt av internasjonale organisasjoner. Biblioteket er åpent for publikum, som kan låne bøker eller noen av de 200 tidsskriftene det abonneres på. 

Instituttet ledes av en direktør som også fungerer som Nobelkomiteens sekretær. Det har en egen stab som driver forskning innenfor internasjonal politikk, fredsforskning og konfliktløsning. Direktør er siden 2015 Olav Njølstad. 

Instituttet var først lokalisert i Victoria terrasse, men fra 1905 har det hatt lokaler i Parkkvartalet på Frogner. Bygningen var en tidligere privat villa, oppført i 1867, eid av kammerherre Frederik Wilhelm Treschow. Huset var tegnet av Thøger Binneballe, men ved restaureringen 1903-05 ble innredningen tegnet i jugendstil av arkitektene Carl Berner og Jørgen Berner. Der ble også prisutdelings-seremonien lagt til, etter at man først utdelte prisen i stortingssalen. I moderne tid har kunngjøringen av fredsprisvinneren skjedd i instituttets lokaler, mens selve seremonien har funnet sted i Oslo rådhus.

Referanser

Litteratur 
 Geir Lundestad Fredens sekretær Nobels fredspris gjennom 25 år Kagge forlag 2015 ISBN 978-82-489-1707-6
 Ivar Libæk, Øivind Stenersen, Asle Sveen Nobels fredspris Font forlag 2012 ISBN 978-82-8169-205-3

Eksterne lenker
 Nobels fredspris, Den Norske Nobelkomite – offisiell nettside
 Nobelinstituttets bibliotek 

Nobels fredspris
Bydel Frogner
Thøger Binneballe
Kulturminner i bydel Frogner
Gevær

Gevær (børse, eller dansk, bøsse), er et tohånds skytevåpen med langt løp beregnet for langholdsskyting (for eksempel over 100 meter). Et gevær kan enten ha glattborret løp (for eksempel haglegevær), riflet løp (for eksempel riflegevær) eller begge deler (for eksempel kombivåpen).

Opprinnelse 
Ordet gevær kommer av det tyske ordet «gewehr» i betydningen verge, en betegnelse på et våpen brukt av den enkelte soldat. Betegnelsen indikerte ikke hvilken våpentype. Tidligere kan man ha ment «sidegevær», som kårde, sabel og lignende eller «kortgevær». De første håndholdte kanoner som var opprinnelsen for arkebusen begynte å dukke opp allerede på 1200-tallet. Fra midten av 1400-tallet ble disse utformet slik at vi nå kan kalle disse de første geværer; med tenningslås, kolbe og løp. De ble brukt frem til begynnelsen av 1600-tallet. Den ble erstattet av musketten som ble brukt fra 1500-tallet og frem til de ble erstattet av riflen på midten av 1800-tallet.

Rifle er et gevær der løpet har inndreid rifling i spiralmønster på innsiden. Dette får prosjektilet til å rotere, noe som bedrer presisjonen.

Gevær i Norge 
Det vites ikke sikkert når gevær første gang ble avfyrt i Norge, men vi vet at gevær var blant våpnene da sjørøveren  Bartolomeus Voet plyndret Bergen i 1429.

Det mest kjente norske geværet er Krag-Jørgensen M/1894, som var standardgevær i det norske forsvar fra 1894 frem til andre verdenskrig. Forløperen var Jarmann M/1884, som også var norsk.

Typer 
Man har idag disse typer gevær:
 Glattboret gevær (gevær uten løpsrifling) som muskett eller haglegevær
 Rifle (gevær med løpsrifling)
 Karabin (kort gevær)
 Haglegevær (grovkalibret gevær som skyter hagl)
 Automatgevær (rifle med helautomatisk ild)
 Maskingevær (tyngre automatgevær)

Maskinpistol regnes ikke som et gevær, heller ikke en pistol, men en egen klasse imellom disse.

Bruk 
Gevær brukes til jakt, skytesport og militært bruk. Til jakt og sportsskyting brukes repetergevær eller halvautomatisk gevær, fordi helautomatiske skytevåpen er forbudt til alt annet enn militært bruk. Halvautomatiske gevær med militært utseende er også forbudt til jakt, ifølge våpenloven.

Referanser

Eksterne lenker
 Se gevær på DigitaltMuseum
Lær

Lær er tykk dyrehud som er foredlet ved et garveri. Lærhudene garves og tilberedes for at de skal holde seg myke, sterke og ikke tørke eller råtne. Fagbetegnelsen lær brukes i Norge om alle garvede huder og skinn. Huder av store dyr, for eksempel kuer, hester, elger, esler og bøfler, kalles lær, mens huder av mindre dyr, for eksempel fra lam, geitekillinger, rein, rådyr og annet småvilt, kalles skinn. Lær og skinn med pelshår kalles gjerne pelsverk. 

Lær brukes som materiale til sko, klær, møbler, vesker og andre lærvarer. Krypdyrskinn er i dag oftest erstattet av imitasjoner.

På engelsk brukes gjerne betegnelsen leather om produkter laget av garvede huder og skinn i form av både skinn og lær; på norsk skiller en derimot mellom skinnjakker, skinnbukser, skinnsko og liknende som er laget av et tynnere, mykere materiale som kan klippes og sys i med tekstilverktøy, mens lærbelter, lærsåler og så videre er av tykkere, stivere materialer som må bearbeides med grovere salmaker- og skomakerutstyr.

Potensielle innholdsstoffer i lær
Lær kan inneholde krom som ofte brukes ved behandling (garving) av skinn. Allergi for krom kan oppstå ved hudkontakt med lær. Perfluorerte forbindelser som PFOA, blir også brukt ved behandling av lær. Lærimitasjoner garves ikke, men syntetisk lær laget av PVC, kan inneholde plastmyknerere som ftalater som blant annet mistenkes å være hormonhermende, skade evnen til å få barn og føre til skader på fosteret. 
 
Det kan også forekomme rester av ulike typer insekt- og råtehindrende midler i lærvarer. Et eksempel er dimetylfumarat (DMF) som nylig ble forbudt i Norge. DMF kan blant annet gi kraftige allergiske reaksjoner.

Se også
 Garving
 Salmaker
 Pelsverk, dyrehuder med pels og hår
 Pergament
 Kunstskinn
 Skinn
 Bryllupsdager

Referanser

Eksterne lenker
 Oppslagsordet »Läder» i Nordisk familjebok fra 1912 (skrevet på svensk)
 Erdetfarlig.no (Miljødirektoratet): lærvarer
Ringbrynje

Ringbrynje er en form for rustning laget av små metallringer som er lenket inn i hverandre.  De fleste ringbrynjer ble laget av metallringer der endene var naglet sammen, men det er funnet brynjer der endene bare buttet mot hverandre.  De tidligste arkeologiske funnene av ringbrynje er fra 400-tallet.

Den romerske hæren brukte i stor grad ringbrynjer, men ringbrynja som rustning er trolig langt eldre. Romerne mente kelterene var oppfinnerne.

Eksterne lenker 
 

Rustning
Uniform
Klesdrakt i middelalderen
Militærhistorie i middelalderen
House of Frankenstein (1944)

House of Frankenstein (1944) er enda en film fra Universal Studios som spiller videre på historien om monsteret fra Mary Shelleys roman Frankenstein. Dette er etterfølgeren til Frankenstein Meets The Wolfman fra 1943. 

I denne filmen spiller Boris Karloff, som spilte «Frankensteins monster» i de tre første Frankenstein-filmene fra Universal, den gale vitenskapsmannen «Dr. Nieman», mens Glenn Strange spiller «monsteret».

Historien 
«Dr. Nieman» (Boris Karloff) og hans pukkelryggede assistent (J. Carrol Naish) rømmer fra et asyl hvor de har vært i 15 år. De gjenopplever «Grev Dracula» (John Carradine), sammen drar de til «Frankenstein»s borg for å lete etter de siste to. Her finner de «Ulvemannen» (Lon Chaney Jr.) og «Frankensteins monster» (Glenn Strange) nediset, noe som gir oss svaret på hva som skjedde med de på slutten av filmen Frankenstein Meets the Wolfman. De tiner de og sammen drar de alle for å hevne seg på sine mange fiender.

Rolleliste

Trivielle saker 
 Dette var den første filmen hvor alle Universals tre klassiske monstre opptråtte sammen; «Frankensteins monster», «Ulvemannen» og «Grev Dracula».

Filmene i serien 
 Frankenstein (1931)
 The Bride of Frankenstein (1935)
 Frankensteins sønn (1939)
 The Ghost of Frankenstein (1942)
 Frankenstein Meets The Wolfman (1943)
 ''House of Frankenstein (1944)

Se også 
 Liste over Frankenstein-filmer

Eksterne lenker 
 

Frankensteinfilmer
Science fiction grøssere fra USA
Filmer fra 1944
Sort-hvitt-filmer
Engelskspråklige filmer
Oppfølgerfilmer
Rustning

Rustning er en fellesbetegnelse på eldre tiders ulike militære antrekk og krigskledninger som skulle beskytte bæreren, og eventuelt hesten hans, mot hugg, slag og våpen. I tidligere tider var rustningene laget av horn, bein, tre, lær, tøy eller metall. Fram til ca. 1200 ble en ridders fulle utrustning ofte kalt harnisk på kontinentet: Ordet ble siden hovedsakelig brukt om ridderens kroppspanser, spesielt bryst- og ryggpanser. Moderne rustninger og skuddsikre drakter er laget av forskjellige kunststoffer som beskytter mot splinter fra artillerigranater og kuler fra håndvåpen.

Se også 
 Brynje
Ringbrynje
Skjellbrynje
 Harnisk
 Kyrass
 Hjelm
 Blankvåpen

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Uniform
Klesdrakt i middelalderen
Lysforsterker

En lysforsterker eller restlysforsterker er et spesielt billedrør som forsterker synlig og nær-infrarødt lys, så dårlig opplyste omgivelser kan sees med et kamera eller øyet.

Lysforsterkere brukes mest i våpensikter og nattbriller.

Se også 
Varmekamera

Teknologi
Vincent Benedetti

Vincent Benedetti (født 29. april 1817 i Bastia på Korsika i Frankrike, død 28. mars 1900 i Paris) var fransk greve og diplomat som var ambassadør i Preussen. Han ble særlig kjent i forbindelse med den såkalte Emser Depesche fra kurbyen Bad Ems som sommeren 1870 førte til utbruddet av den fransk-prøyssiske krig.

Liv og virke

Bakgrunn
Benedetti stammet fra en gresk familie som bodde i Bastia på Korsika. Faren het François Benedetti og moren Pauline Marie Morelli. Etter juridiske studier inntrådte Benedetti på den diplomatiske løpebane.

Diplomat
Han tilbragte flere år i Levanten. Han var blant annet i Egypt og i Tyskia - i en periode var han leder av den franske diplomatiske misjon ved Høyporten i Konstantinopel. Han avslo et tilbud om å bli gesandt til Teheran i Persia.

I 1855 ble han avdelingssjef i utenriksministeriet, og i 1856 sekretær ved Pariskongressen etter Krimkrigen.

Minister / ambassadør 
I 1861 ble han frankrikes minister i til Huset Savoia i Kongedømmet Italia, men innlot seg vel dypt i Italias politikk og gikk av i 1862.

I perioden 1864-1870 var Benedetti fransk ambassadør i Berlin. Ikke utrn diplomatisk begavelse fikk han et meget vanskelig oppdrag, å mot den drevne Bismarck fremme franske interesses på ordre fra den ubesluttsomme keiser Napoleon III. Benedetti fikk sitt navn kkyttet til den franske politikkens tunge nederlag da man i 1866 unden kriget mellom Østerrike og Preussen forgjeves forsøkte å erverve tysk område på vestre Rhinbredden. De antydninger om en kompensasjon for Frankrike i Belgia, som Bismarck på den kritiske tiden hadde gjort, forsøkte Benedetti etter krigen å utnytte, men Bismark svarte unnvikende og lot til slutt i 1870 offentliggøre de franske planene om ekspansjon inn på belgisk område. Benedettis forsøk på fremstille Bismarck som planens egentlige opphavsmann mislyktes.

I 1870 var det Benedetti som for kong Vilhelm personlig begjærte oppgivelsen av det hohenzollernske tronkandidaturet i Spania. Kongens avvisning, som ble gjenstand for en intern tysk diplomatisk melding (Emsdepesjen) som så ble forkortet og forvansket av Bismarck og offentliggjort, ble den direkte foranledning til den fransk-tyske krigs utbrudd i juli 1870.

Etter hjemkomsten til Frankrike tok Benedetti bare del i det politiske liv ved å utgi en del skrifter om sine oppdrag, først og fremst Ma mission en Preusse (1871).

Han tilbragte det meste av sin tid på sin fødeøy, Korsika.

Referanser 

Franske diplomater
Franske ambassadører
Ambassadører til Italia
Ambassadører til Preussen
Personer fra Bastia
Personer fra den fransk-tyske krig
Den norske Forfatterforening

Den norske Forfatterforening (forkortet DnF) er en forening for norske skjønnlitterære forfattere. Den har sine røtter i den opprinnelige foreningen kalt Den norske Forfatterforening, stiftet i 1893, og i Forfatterforeningen av 1952. Disse foreningene ble samlet i en felles forening i 1966. Foreningens formål er å verne og fremme norsk litteratur og ivareta de norske forfatteres faglige og økonomiske interesser. DnF har også arbeidet med internasjonalt solidaritetsarbeid for forfulgte forfattere. 

Heidi Marie Kriznik leder organisasjonen.

Stipender og Det litterære råd

Den norske Forfatterforening forvalter en rekke egne, statlige og andre stipend som hvert år deles ut til både medlemmer og ikke-medlemmer. Det litterære råd består av ni medlemmer og avgir innstilling i alle saker av litterær art og ved stipendieutdelinger. En rekke kjente forfattere har vært medlemmer av rådet. Formenn har i nyere tid vært blant andre Paal-Helge Haugen, Svein Jarvoll og Ann Kavli.

Bruddet i 1952

I 1952 meldte 32 forfattere seg ut av Den norske Forfatterforening og dannet Forfatterforeningen av 1952, i protest mot at Den norske Forfatterforening lot seg representere i Norsk språknemnd, som hadde som formålsparagraf å arbeide for samnorsk. DnFs tidligere formann Arnulf Øverland ble formann for den nye foreningen.

De to forfatterforeningene ble gjenforent i 1966 etter at Vogt-komitéen, også kalt «språkfredskomitéen» la fram sin innstilling.

Formenn/ledere 
 1894–1896 Arne Garborg (skjønnlitterær seksjon)
 1894– Gustav Storm (faglitterær seksjon)
 1894–1896 Andreas Aubert (faglitterær seksjon)
 1896–1900 Jacob Hilditch
 1900–1903 Jacob Breda Bull
 1903– Moltke Moe
 1903–1905 Gerhard Gran
 1905–1908 Vilhelm Krag
 1908–1910 Jacob Hilditch
 1910–1913 Hans Aanrud
 1913–1916 Peter Egge
 1917–1919 Nils Collett Vogt
 1920–1922 Johan Bojer
 1922– Ole Lie Singdahlsen
 1922–1923 Oskar Braaten
 1923–1928 Arnulf Øverland
 1928–1932 Ronald Fangen
 1933– Oskar Braaten
 1934– Johan Bojer
 1935– Peter Egge
 1936–1940 Sigrid Undset
 1940– Georg Brochmann
 1941–1945 Alex Brinchmann
 1946–1965 Hans Heiberg
 1965–1971 Odd Bang-Hansen
 1971–1975 Ebba Haslund
 1975–1977 Bjørn Nilsen
 1977–1981 Camilla Carlson
 1982–1985 Johannes Heggland
 1985–1987 Karsten Alnæs
 1987–1991 Toril Brekke
 1991–1997 Thorvald Steen
 1997–1999 Inger Elisabeth Hansen
 1999–2001 Karsten Alnæs
 2001–2005 Geir Pollen
 2005–2012 Anne Oterholm
 2012–2017 Sigmund Løvåsen
 2017– Heidi Marie Kriznik

Referanser

Eksterne lenker
 Offisielt nettsted

Norske forfatterforeninger
Organisasjoner etablert i 1893
1893 i Norge
Les Verrières

Les Verrières er en liten sveitsisk kommune i Jurafjellene i distriktet Val-de-Travers i kantonen Neuchâtel. Kommunen grenser i vest til Frankrike.

Referanser 

Kommuner i Sveits
Neuchâtel (kanton)