alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Jødestjerne

Jødestjerne er det vanlige navnet på den gule davidsstjerna som jøder ble tvunget av nasjonalsosialistene til å bære i Tyskland og de fleste områdene som var okkupert av Tyskland under andre verdenskrig. Joseph Goebbels lanserte ideen i et notat i mai 1938, og Reinhard Heydrich tok opp tråden høsten 1938 etter krystallnatten. I det okkuperte Polen innførte lokale tyske administratorer jødestjerner i noen områder. Først i byen Włocławek i oktober 1939. I november 1939 ga Hans Frank ordre om at jøder over 10 år i Generalguvernementet skulle bære et hvitt armbind med davidsstjernen i blått. Etter invasjonen av Sovjetunionen i juni 1941 ble forskjellige merker brukt i de besatte områdene. Reinhard Heydrich ga 1. september 1941 ordre om at alle jøder over 6 år i selve Tyskland, i Alsace, Riksprotektoratet og Warthegau måtte bære jødestjernen utenpå klærne til enhver tid på offentlige steder. «Jøde» på tysk (Jude) eller det lokale språket skulle være skrevet inne i stjernen. I 1942 ble det innført i Nederland, Belgia og det okkuperte Frankrike - merkingen styrket sympatien med jødene blant majoritetsbefolkningen. Motstand i statsapparatet førte til at det aldri ble innført i Vichy-Frankrike. I Norge og Danmark under tysk okkupasjon ble ikke jødestjerne innført. I det fascistiske Kroatia ble en gul firkant brukt i stedet, med bokstaven Ž (av kroatisk židov = jøde). Romania innførte jødestjernen i Bessarabia og Bukovina etter erobringene av disse områdene. I Ungarn var det motstand mot jødestjernen som først ble innført etter den tyske okkupasjonen våren 1944.

Jødestjerne ble tatt i bruk i områder under islamsk styre på 700-tallet. Under kalifene var ikke jødestjernen nødvendigvis et straffetiltak, men det var også for å vise at jødene tilhørte en beskyttet religion (dhimmi). Paven (etter det fjerde laterankonsilet, 1215) og de kristne kongene i Europa innførte i middelalderen påbud om at jøder og muslimer skulle bære merker som skilte dem fra den kristne befolkningen. England var først ute med å iverksette kravet (1218), deretter den kristne delen av Spania (1219), Frankrike (1234), italienske områder i 1257 og Ungarn i 1279. Bestemmelsene fra det fjerde laterankonsilet påbød spesielle klær for jøder og muslimer uten å konkretisere dette nærmere. Noen land innførte krav om spesielle hodeplagg, sko eller spesielt yttertøy. Etter hvert innførte alle land som anerkjente paven et form for tøystykke som kjennemerke for jødene. Påbud om å bære spesielle merker ble oftest innført samtidig med andre tiltak for å skille jøder fra resten av befolkningen. Merkene brukt i middelalderen var sjelden i form av davidsstjernen. Disse merkene forsvant i forbindelse med den franske revolusjonen og i forbindelse med jødenes frigjøring på 1800-tallet.

Referanser

Se også
 Jødestjerne under andre verdenskrig
 Historiske draktregler for jøder i ikke-jødiske områder

Eksterne lenker 
 Jødestjerne - Yad Vashem 
 Davdisstjerne, SNL

Symboler
Antisemittisme
Holocaust
Bærums Verk Hauger Idrettsforening

Bærums Verk Hauger Idrettsforening (stiftet 2. april 1896 som Bærums Verk Sportsforening) er et idrettslag som dekker områdene Bærums Verk, Rykkinn, Kolsås og i noen grad også Løkenhavna, Lommedalen, Vøyenenga og Hauger i Bærum. Klubben driver idag med bordtennis, cheerleading, Amerikansk fotball, fotball, håndball, innebandy og langrenn. Tidligere var også basketball en del av breddeidretten i idrettsforeningen, men denne ble lagt ned i 2010 da siste lag meldte overgang til Sandvika Basketballklubb.

Historikk
Idrettsforeningen ble stiftet 2. april 1896 som Bærums Verk Sportsforening, men 3. februar 1917 endret foreningen navn til Bærums Verk Idrettsforening.

1. januar 2014 fusjonerte Bærums Verk med Hauger Fotballklubb, en ren fotballklubb stiftet i 1969 fra Rud området, for å skape et godt og differensiert tilbud i ungdomsfotballen.

Idretter

Basketball

Bærums Verks avdeling for basketball ble opprettet i 1979 og A-laget for menn var lenge blant Norges beste. Herrelaget vant totalt 6 kongepokaler som Norgesmestere i , , , ,  og . På grunn av manglende rekruttering og generell avtagende oppslutning rundt basketball som idrett i Bærum har klubbens basketsatsing de senere årene foregått i samarbeid med andre klubber i Asker og Bærum. 

På herresiden startet klubben samarbeidsprosjektet 3B Basketball i 2002 sammen med EB-85 og Asker BBK. Initiativtaker til prosjektet var nåværende BLNO-trener Pål Berg og tanken var å kunne gi de beste basketspillerne i distriktet mulighet til å utvikle seg i fellesskap. Det nye laget, 3B, ble derfor registrert til spill i både Junior A-serie og U20-serien for menn. Asker trakk seg etter hvert fra samarbeidet og klubben endret etter hvert navn til 3B/Bærums Verk. Sandvika BBK og Lommedalen BBK sluttet seg etter hvert til samarbeidet og navnet på klubben ble våren 2009 endret til Bærum Basket og lagene ble etter hvert overført til de andre klubbene. På damesiden har Bærums Verk Basket hovedsakelig samarbeidet med Asker BBK og A-laget ble i 2009 formelt hetende Asker og hører inn under Asker som klubb.

Fotball
BVH Fotball er den største idretten i idrettslaget BVH.

Sportslig leder i fotballgruppen hos BVH er Haaken Kylling. 

A-lag herrer hos BVH spiller i 6. divisjon, mens damelaget spiller i 2. divisjon etter å ha rykket opp fra 3. div i 2019. 

Juniorlaget på både gutte og jentesiden spiller i 1. divisjon. 

Klubben drifter sitt eget fotballakademi som har treninger på ettermiddagen mandag til fredag i Bærum Idrettspark på Rud. 

Klubben har hatt flere spillere på Equinors talentleir og Vålerenga spiller Aleksander Hammer Kjelsen gikk gradene i BVH før han signerte proffkontrakt med Vålerenga.

Se også 
 Hauger Fotballklubb

Referanser

Eksterne lenker 
 

Idrettslag i Bærum
Idrettslag etablert i 1896
Basketballag i Norge
Fotballag i Bærum
Fotballag etablert i 1896
Innebandyklubber i Norge
Akershus fylkes kulturpris
1896 i Norge
Kongepokalvinnere i basketball
Lag i amerikansk fotball i Norge
Fylkesvei 82 (Nord-Trøndelag)

Fylkesvei 82 i Nord-Trøndelag gikk mellom Keiserås og Kråkmo i Leksvik kommune. Veien var 13,7 km lang.

Veien fulgte østsiden av Storvatnet og hadde stort sett samme trasé som fylkesvei 715.

Det ble vedtatt å oppgradere veien slik at den ble del av fylkesvei 715. Strekningen ble tatt i bruk 30. juni 2015.

Kommuner og knutepunkter

 Keiserås
 fra Lille Kråkmo til  Lerstad (19,1 km) → 
Endepunkt fylkesgrensen ved Kråkmo →  (Sør-Trøndelag) til  Stoum i Rissa

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 Vegliste Nord-Trøndelag

Fylkesveier i Nord-Trøndelag
Trøndelags samferdselshistorie
Gregor VII

Gregor VII (født Hildebrand av Sovana, italiensk: Ildebrando di Soana,  ca 1020/1025 i Sovana i Toscana, død 25. mai 1085 i Salerno) ble valgt til pave i 1073 og satte i gang arbeidet for å verge pavedømmets selvstendighet og myndighet.

Liv og virke

Bakgrunn
Sannsynligvis var Hildebrand først munk. Senere ble han erkediakon, og da en nøkkelperson i tidens kirkepolitikk. Han var særlig opptatt av den kluniasensiske reformbevegelse og kampen mot simoni og presteekteskap.

I 1046 fulgte han med sin høyt skattede pave Gregor VI, som var blitt avsatt av synoden i Sutri, i dennes landflyktighet til Köln. To år etter, i 1048, ville keiser Henrik III utnevne Bruno von Egisheim-Dagsburg til ny pave (Leo IX). Men denne insisterte på - antagelig etter råd fra Hildebrand, å la seg velge til pave av folket og kleresiet. 

Allerede etter pave Leo IXs død i 1054 skulle Hildebrand eleveres til pave, men keiseren kalte imidlertid Gebhard, biskopen av Eichstätt, til pave Viktor II.

Pave
I 1073 døde pave Alexander II. Under hans bisettelse ropte folket i Roma: Hildebrand skal være pave! Han lot seg så intronisere under navnet Gregor VII. Navnevalget Gregor skyldes ifølge mange kilder Hildebrands ønske om å gi oppreisning til Gregor VI, som var blitt avsatt noen tiår tidligere i forbindelse med anklager fremført av keiseren. Men det kan også være at Hildebrand vel så meget, eller primært, hadde Gregor den store i sine tanker.
 

Med dette inspirasjonsvalget hadde man åpenbart brutt mot pavevalgsdekretet av 1059, som hadde bestemt at paven var å velge av 3¤-delsflertallet av kardinalskollegiet, og som også hadde bekreftet den romersk-tyske konges rett til å ha et ord med i laget. 

Det var strid om hvem som skulle utnevne biskoper, og Gregor mente at kirken selv skulle ha dette ansvaret. Den tyske keiseren Henrik IV motsatte seg dette og beskyldte Gregor for «ikke å være pave, men en falsk munk», og Henrik krevde videre at Gregor skulle trekke seg fra pavestillingen. Striden endte med at Gregor VII lyste Henrik IV i bann.

I denne situasjonen valgte Henrik en taktikk som satte Gregor midlertidig ut av spill. Han reiste til Canossa i Nord-Italia og bad om syndsforlatelse, og det kunne ikke paven nekte en angrende synder. I 1080 marsjerte Henrik mot Roma, tok byen og satte inn en motpave, som straks kronet ham til keiser.

Striden om retten til å sette inn biskoper blir kallet investiturstriden, og den ble ikke løst før ved konkordatet i Worms i 1122.

Se også 
Kanossagang

Referanser

Litteratur
 Katleen C. Custling: Reform and the papacy in the eleventh century, Manchester university press, 2005.

Paver
Italienske helgener
Kanonister
Personer knyttet til korstogene
Personer fra provinsen Grosseto
Dødsfall i 1085
Ove Eide

Ove Lidvar Eide (født 1. september 1950 på Sandane) er en norsk forfatter, bokredaktør og lektor fra Sandane i Gloppen kommune. 

Ove Eide har hovedfag i nordisk fra Universitetet i Bergen, der han skreiv oppgave om forfatteren Lars Rustbøle. Han har bidratt i utgivelsene om Jakob Sande fra «Jakob Sande-selskapet» som kommer annenhvert år. Eide har samlet idrettslaget STILs hundreårige historie mellom to permer. Per Olav Kaldestad fra Bergens Tidende mente at Eides fordypning i Jakob Sandes diktning «fortener å bli ståande som standardverket om forfattaren». Likevel fikk boka mye publisitet for Eides misnøye med Jon Eikemos Sande-tolkninger. Eide mente at Eikemo hadde fremstilt Sande som en moromann og at skuespilleren hadde fortrengt den mørke strømmen av ensomhet og fortapelse i Sandes dikting. Dette tok media tak i, og Eide måtte forklare seg nærmere i både radio og aviser

Eide er lektor i norsk og mediefag og hadde stilling som utviklings- og fornyelsesleder ved Firda videregående skole på Sandane i Sogn og Fjordane. Han satt i utvalget for utvikling av norskfaget, var medlem av læreplangruppen for norsk, og aktiv i arbeidet med  de nye læreplanene for Norsk-faget i Kunnskapsløftet.

I 2015 ble Eide tildelt Kongens fortjenstmedalje for sitt livslange arbeid.

Bibliografi 
 1999: «Vestland, vestland» (bildeverk), redaktør
 2002: «Hundre år med STIL : Sandane Turn og Idrettslag 1900–2000», forfatter
 2006: «Jakob Sande, 100 år», redaktør
 2006: «Jakob Sande. Liv. Diktning» (biografi), forfatter
 2015: «intertekst», lærebok i norsk Vg3, medforfatter

Følgende utgivelser er samlinger med dikt av Sande og der andre forfattere hedrer og tolker Sande (utgitt på Jakob Sande-selskapet):
 1994: «Jakob Sande 1994», bidragsyter, med «Ord til lesaren» og «Jakob Sande – ein bibliografi med kommentarar»         
 1996: «Jakob Sande 1996», bidragsyter, med «Ord til lesaren», «Han såg inn i livsens djupaste avgrunnar», «Oddleif Fagerheim les Jakob Sande», «Mi sjel er ei Æolsharpe som naka i natti heng» (Om einsemd, angst og lengt i Jakob Sandes dikt) 
 1998: «Jakob Sande 1998», bidragsyter, med «Ord til lesaren» og «Jakob Sande og Firda gymnas» og «I gudfryktig sameksistens»   
 2000: «Jakob Sande 2000», bidragsyter, med «Ord til lesaren» og «...Ei bombe i den fredelege folkehop... – Vegen fram til Svarte næter» 
 2002: «Jakob Sande 2002», bidragsyter, med «Ord til lesaren» og «Bonde og bolsjevik – ein sunnfjordsk Olavson (Vinje)»

Se også 
 Liste over kjente pedagoger ved Firda videregående skole

Referanser

Eksterne lenker 
 Jakob Sande-selskapet
Styreleiaren på Nordfjord folkemuseum går i protest

Norske lektorer
Norske skoleledere
Norske sakprosaforfattere
Nynorskforfattere
Kongens fortjenstmedalje
Personer fra Gloppen kommune
Norske biografer
Det norske Pengelotteri

Det norske Pengelotteri (Pengelotteriet) var et statlig organisert pengespill som eksisterte fra 1912 til 1998. Spillet var organisert under Finans- og tolldirektoratet. Frem til 1912 var pengespill forbudt i Norge for å hindre borgerne i «lykkespillenes fordervelighet». Pengelotteriet ble opprettet som et unntak i 1912, og lotteriets inntekter brukt til blant annet bekjempelse av tuberkulose. Pengelotteriets overskudd bidro  til et blomstrende kulturliv i mellomkrigstiden. Teatrene i Bergen, Trondheim og Stavanger fikk støtte, i likhet med Det nye teater i Oslo. I etableringsfasen for profesjonelle symfoniorkestre rundt om i landet fikk også disse midler fra Pengelotteriet.

I dette lotteriet kunne man kjøpe hel- eller halvlodd med bestemte nummer. Halvloddene kostet bare halvparten av helloddene, men ga da også bare halv gevinst hvis dette loddnummeret var det uttrukne. Den tiende i hver måned var det trekning, og vinnernummeret ble presentert i egen trekningsliste, såvel som i enkelte aviser. Hovedpremien gikk til loddet med vinnernummeret, mens de mindre gevinstene gikk til de med rette tall sist i loddnummeret. Numrene like under ogover hovedgevinsten fikk en trøstegevinst. Trekningen foregikk hos notarius publicus i Oslo.

Pengelotteriet var et monopol frem til de fikk legal konkurranse fra Norsk Tipping i 1948. Pengelotteriet økte selv i en duopol-situasjon allikevel i popularitet, og hadde sin topp i 1985, da omsetningen kom opp i 676 millioner NOK. Etter dette sviktet salget, mye på grunn av konkurranse fra nye spill som Lotto (1986) og Måltips (1989). I 1994 stoppet lotteriet da omsetningen var nede i 30 millioner NOK. Pengelotteriet gjenoppstod i 1997, men denne relanseringen ble ingen suksess, og allerede i mars 1998 ble det nedlagt for godt.

Referanser

Se også 
 Norsk Tipping
 Totalisatorbane

Litteratur 
 Pengelotteriet i Aftenpostens A-magasin 2007-01-26, side 64

Lotterier
Norske pengespill
Fotball under Sommer-OL 1900

Fotball under sommer-OL 1900.  Det ble spilt kun to fotballkamper mellom tre lag som demonstrasjonsport på Vélodrome de Vincennes i Paris. I ettertid har International Olympic Committee valgt å utse tre medaljevinnere, gull til Storbritannia, sølv til Frankrike og bronse til Belgia

Medaljer

Resultat

Medaljevinnerne

Eksterne lenker
 Resultater og profilside  på sports-reference.com

Øvelser under Sommer-OL 1900
Fotball under sommer-OL
Fotballturneringer i Frankrike
Fotball i 1900

he:אולימפיאדת פריז (1900)#כדורגל באולימפיאדה
Merete Fjeldavlie

Merete Fjeldavlie (født 13. august 1968 i Oslo) er en tidligere, norsk alpinist. 

I mars 1992 vant hun et verdenscuprenn i Super-G i Vail (USA) foran østerrikske Petra Kronberger og franske Carole Merle. Dette var første gang en norsk kvinne vant et verdenscuprenn i alpint. Denne sesongen kom hun på andreplass i super-G-cupen sammenlagt. Hun deltok i vinter-OL for Norge i 1992 i Albertville med 15.-plass i storslalåm som beste resultat.

Det beste resultatet i et internasjonalt mesterskap var en niendeplass i utfor under VM 2001 i St. Anton. Hun la opp som alpinist i 2002.

Verdenscupseire

Nasjonale mesterskapsseire 
 Norgesmester 2001 Super G 
 Norgesmester 2001 Utfor
 Nederlandske mesterskap 1997 Storslalåm

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske alpinister
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1992
Alpinister under Vinter-OL 1992
Norgesmestere i utfor (alpint)
Norgesmestere i super-G
Personer fra Oslo
Kongepokalvinnere i skiidrett
Fødsler i 1968
Johan Ludwig Mowinckels tredje regjering

Johan Ludwig Mowinckels tredje regjering ble utnevnt med virkning fra 3. mars 1933. Det var en regjering som utgikk fra Venstre. Regjeringen gikk av den 20. mars 1935.

Eksterne lenker 
Johan Ludwig Mowinckels tredje regjering. regjeringen.no

Mowinckel 3
1933 i Norge
1934 i Norge
1935 i Norge
Etableringer i 1933
Opphør i 1935
Politikk i 1933
Politikk i 1934
Politikk i 1935
Kazimierz Sokołowski

Kazimierz Sokołowski (født 11. februar 1963) er en polsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for den norske klubben Stabæk Fotball. 

Han ble kjøpt av Tromsø i 1991. Fra 1992-94 sesongen storspilte «KAZ» for Tromsø og noterte seg for hele tre scoringer på 36 kamper. Etter hans karriere som spiller tok slutt, har Kaz hatt mange svært profilerte trenerjobber. Blant annet har han vært ansatt i klubbene Asker, Lyn og Sandefjord Fotball.

Kazimierz Sokołowski er far til fotballspilleren Tomasz Sokołowski.

Referanser

Eksterne lenker 
 Bilde av Sokołowski

Polske fotballspillere
Polske fotballtrenere
Fotballspillere for Tromsø IL
Fotballtrenere for Sandefjord Fotball
Fotballtrenere for FK Lyn
Personer fra Szczecin
Fødsler i 1963
Lunden (Oslo)

Se pekerside for andre forekomster av Lunden, f.eks. kommunen Lunden i Ditmarsken.

Lunden er en vei i Oslo kommune, bydel Bjerke. Den går fra Økernveiens endepunkt på Brobekk i nordvest ved Trondheimsveien til Østre Aker vei i sørøst. 

Via Økernveien ligger Øvre Lunden og Lunden kloster i enden av denne. I krysset til Statsråd Mathiesens vei ligger Thon Hotell Linne. Langs veiens østside sør for hotellet ligger Lunden borettslag, oppført midt på 2000-tallet. Nær Østre Aker vei ligger Vollebekk stasjon på Grorudbanen.

Litteratur

Eksterne lenker
 

Veier i Oslo
Veier i bydel Bjerke
NSD - Norsk senter for forskningsdata

NSD - Norsk senter for forskningsdata, opprinnelig Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste, var en norsk forskningsinstitusjon som skulle arkivere, tilrettelegge og formidle data til forskningsmiljøer i Norge og internasjonalt. NSD var opprinnelig organisert i tilknytning til Norges forskningsråd, men ble i 2003 fristilt som et aksjeselskap eid av Kunnskapsdepartementet. 1. januar 2022 ble NSD lagt ned og oppgavene overført til Sikt – Kunnskapssektorens tjenesteleverandør.

Virksomhet
NSD fungerte som nasjonalt arkiv i Norge for forskningsdata og var et av verdens største i sitt slag. Tilgang til data er kjernen i moderne forskningsinfrastruktur. NSD arkiverte, tilrettela og formidlet data til forskningsmiljøer, nasjonalt og internasjonalt, og utarbeider teknologiske løsninger. Målet var å gi forskere tilgang til data uten store juridiske, økonomiske og praktiske hindringer. 

NSD hadde en egen seksjon for personvern som behandlet prosjektsøknader fra rundt 150 institusjoner og gav råd om personvern til forskere og studenter. Etter vedtak i Stortinget ble NSD med virkning fra 1. januar 2003 organisert som et aksjeselskap heleid av Kirke- og undervisningsdepartementet. NSD hadde hovedkontor i Bergen. NSD utgav to ganger i året nyhetsbrevet NSDnytt.

Viktige samarbeidspartnere nasjonalt inkluderte Statistisk sentralbyrå, Norges forskningsråd, Datatilsynet, Kunnskapsdepartementet, samt hele universitets- og høyskolesektoren. Internasjonalt samarbeidet NSD med dataarkiv over hele Europa på ulike felles europeiske prosjekter som European Social Survey. NSD var norsk tjenesteleverandør til Council of European Social Science Data Archives.

Referanser

Eksterne lenker 
 NSDs nettside
 NSD Årsmelding 
 NSDnytt  – nyhetsbrev fra NSD som kommer ut to ganger i året]

Tidligere norske selskaper
Norsk forskning
Norske statlige selskaper
Kunnskapsdepartementet
Etableringer i 1971
1971 i Norge
Opphør i 2021
Merke (kjennetegn)

Merke er en betegnelse som idag brukes til dels med samme betydning som kjennetegn, men da spesielt bildekjennetegn eller visuelle kjennetegn. Slike kjennetegn kalles også for logoer, spesielt når de inneholder bokstaver eller lignende figurer og stiliseringer. Bokstavmerker kalles monogrammer når de inneholder personers forbokstav(er), såkalte initialer.

I middelalderen – blant annet i sagaene – er ordet merke brukt mest om en fane; se merke (fane)

Ordet merke inngår idag i en rekke sammensetninger som bl.a. varemerke, grensemerke, stempelmerke, bumerke, våpenmerke (våpenskjold), tøymerke, femerke (dyremerke) og tømmermerke. 

Ordet inngår også i frimerke fordi dette er merker på brev for å vise at portoen er betalt.

Mange offentlige myndigheter har sine egne merker som de bruker som kjennetegn. Disse merkene er i Norge strafferettslig beskyttet i straffeloven § 165 mot «uhjemlet bruk». Det samme gjelder noe «som lett kan forveksles med slike». Tilsvarende rettsbeskyttelse har internasjonale organisasjoners kjennetegn i straffeloven § 166. Offentlige myndigheters merker kan ikke registreres som – eller inne i – varemerke eller design.

Litteraturliste 
 Fredrik B. Wallem: «En indledning til studiet af de nordiske bomærker», Årbok 1902 for Foreningen til Norske Fortidsminners Bevaring, Kristiania 1903 
 Hallvard Trætteberg: Fylkesmerker, Forslag fra Norges Bondelags fylkesmerkenevnd, Oslo 1930
 Hallvard Trætteberg: Norges våbenmerker. Norske by- og adelsvåben, utgitt av Kaffe Hag, Oslo 1933
 Hans Cappelen og  Knut Johannessen : Norske kommunevåpen, Oslo 1987 
 Hans Cappelen: «Bumerker i Norge - en oversikt», i Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): Segltegninger fra hyllingene i Norge 1591 og 1610, utgitt av Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2010
 Hans Cappelen: "Ny norsk straffelov med endringer for offentlige våpen, flere andre kjennetegn og symboler", Heraldisk Tidsskrift, bind 12 nr. 112, København oktober 2015, side 79–84

Heraldikk
Symboler
Mette Johansen

Mette Johansen (født 1989 og oppvokst på Rødtvet i Oslo) er en tidligere norsk landslagsutøver i judo. Hun var medlem av Norsk Judo og Jiu-jitsu Klubb, og konkurrerte på seniornivå i vektklassen inntil 63 kilo. På grunn av skader måtte hun trappe ned etter 2007.

Mette studerte Idrettsfag ved Bjerke videregående skole i Oslo fra 2005 til 2008. I disse årene fikk hun sine beste år som utøver og toppet karrieren med seier i Norges-cupen 2006.

Medaljer i norske mesterskap

Internasjonale resultater (pr. 1.1.2007)

Se også 
Liste over kjente elever ved Bjerke videregående skole

Referanser

Eksterne lenker 
 judo.no (Norges Judoforbund): utøverprofil

Norske judoka
Personer fra Oslo
Fødsler i 1989
Kate Walsh

Kathleen Erin «Kate» Walsh (født 13. oktober 1967 i San Jose i California) er en amerikansk skuespiller. Hun er blant annet kjent for sin rolle som Addison Montgomery-Shepherd i de amerikanske TV-seriene Grey's Anatomy og Privat Praksis. 

Walsh vokste opp i Tucson i Arizona i et amerikansk-italiensk katolsk hjem. Hun har en lang teaterkarriere bak seg, og har også vært modell i Japan på 1980-tallet.

I 2003 spilte Walsh i filmen Under the Tuscan Sun, der hun spilte den lesbiske lege-kjæresten til Sandra Ohs rollefigur. Hun spilte i The Family Man fra 2000 med Nicolas Cage og Téa Leoni i hovedrollene. I 2012 spilte hun i The Perks of Being a Wallflower, og i 2013 var hun med i komedien Scary Movie 5. I 2017 fikk hun en rolle i den biografiske filmen Mark Felt: The Man Who Brought Down the White House, I 2020 spilte hun mot Liam Neeson i thrilleren Honest Thief.

Hun var også med i TV-serien 13 Reasons Why.

Hun ble forlovet med kjæresten Alex Young i april 2007. De giftet seg i Los Angeles-distriktet den 1. september 2007. 12. desember 2008 kom nyheten om at hennes ektemann, Alex Young, hadde søkt om skilsmisse, grunnet uforenlige forskjeller mellom de to.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Skuespillere fra USA
Personer fra San Jose i California
Personer fra Tucson