alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Sveinung Sundli

Sveinung Eide Sundli (født 21. juli 1979 i Orkdal) er en norsk musiker. Han spiller fele og tangentinstrumenter i bandet Gåte. 

Han startet Gåte sammen med søsteren Gunnhild Sundli og Martin Langlie, Gjermund Landrø og etter hvert også Magnus Robot Børmark.

Sveinung Sundli har skrevet melodier til «Storås», «Ola I», «Du som er ung», «Sjåaren» og «Fredlysning». 

I 2004 stiftet han Storåsfestivalen. Festivalen gikk konkurs i 2012 etter flere år med dårlig økonomisk styring.

Diskografi

Gåte 
 Gåte EP (2000)
 Gåte EP (2002)
 Jygri (2002)
 Statt opp (2003)
 Iselilja (2004)
 Liva (2006)
 Svevn (2018)
Singler
 Liti Kjersti (2000)
 Kringelhauk (2001)
 Bendik og Årolilja (2002)
 Til deg (2002)
 Kara tu omna (2002)
 Sjåaren (2004)
 Sjå attende (2004)
 Stolt solvår (2017)
 Rideboll og Gullborg (2017)
 Attersyn (2017)
 Kom no Disjka (2018), med Jon Gjelten
 Bannlyst (2018)

Deltar på 
 TNT: The New Territory (2007)
 Tre Storås Danseband: Unge piker og eldre menn (2008)
 Vidar Johnsen & Peter Nordberg: Mål & mening (2008)

Referanser 

Norske rockemusikere
Personer fra Orkdal kommune
Personer fra Orkland kommune
Fødsler i 1979
Kirkelig Kulturverksted

Kirkelig Kulturverksted er et norsk plateselskap, med en fløy for kunstformidling (spesielt til kirker og sakrale rom) etablert under ledelse av Erik Hillestad i 1974. Kristin Sommerfeldt, Atle Sommerfeldt, Marianne Lystrup, Alf Christian Hvidsteen, Ingjerd Pettersen-Hagh, Ole Lislerud, Sylvi Baardseth Panjwani og Arne E Sæther var også sentrale i etableringsfasen. Av viktige artister i den første fasen kan nevnes Rolf Wagle, Bjørn Eidsvåg, Sondre Bratland og SKRUK. Blant de første platene som oppnådde stor utbredelse varAv moll er du komen til dur skal du bli med SKRUK og Vårsøg (1978) og Een Dobbel Deylighed - sanger av Petter Dass med Erik Bye og Birgitte Grimstad (1978). 

Etter økonomiske problemer overtok Aschehoug forlag som eier i 1987. Kirkelig Kulturverksted (KKV) har per 2021 forestått 500 plateutgivelser innen folkemusikk, visesang, kirkemusikk, jazz, pop og world music samt i grensesnittene mellom disse genrene. KKV har etter hvert gjort det til et spesialområde å jobbe fram tverrkulturelle prosjekter, og etter utgivelsen Lullabies from the Axis of Evil (2004) har musikkens mulighet som brobygger på tvers av dagens politiske og religiøse konfliktlinjer kommet i selskapets fokus.

I 2005 ble KKV solgt til Kirkens Bymisjon (40%), Opplysningsvesenets fond (40%) og Erik Hillestad (20%). Siden har også Vigmostad & Bjørke og Natergal AS kommet inn som eiere.

Kulturkirken Jakob i Oslo ble etablert i 2000 i Jakob kirke som ble stengt i 1985 som menighetskirke og sto tom til Kirkelig Kulturverksted overtok bygningen som permanent leietaker. I Kulturkirken driver KKV med konsertvirksomhet, teateroppsetninger, utstillinger og en egen fast ukentlig spesiallaget gudstjeneste, Jakobmessen, skrevet av Karoline Krüger (musikk) og Erik Hillestad (tekst).

KKV fikk Brobyggerprisen i 1988. Musikkforlaget og Hillestad ble tildelt Bjellesauprisen fra FONO da den ble delt ut for første gang i 1994. Selskapet fikk prisen for sin innsats for norsk musikk gjennom mange år.

Erik Hillestad har vært daglig leder siden starten med unntak av 2008, da administrasjonssjef (siden 1998) Ole Edvard Wold-Reitan midlertidig tok over med Hillestad som kunstnerisk leder.

Av andre som har vært toneangivende i selskapet er Berit Hunnestad (ansatt siden 1984) med ansvar for billedkunst og visuell profil, Hege Marit Folkestad, økonomiansvarlig siden 1999, Kristin Reitan, ansatt siden 2002 og administrasjonssjef fra 2009 til 2018.

Atle Sommerfeldt var styreleder i selskapet fra starten og fram til Aschehough forlag overtok i 1987. I dag er Johannes Heggland styreleder (Siden 2013).

Eksterne lenker
 Harpe og pistol - Kirkelig Kulturverksteds historie av Tomm Kristiansen

Norske plateselskaper
Kirkelig Kulturverksted
Selskaper etablert i 1974
Plateselskaper etablert i 1974
Kulturkirken Jakob

Kulturkirken Jakob er en kirke i Hausmanns gate i strøket Hausmannsområdet i Oslo. Jakob kirke ble tegnet av arkitekt Georg Andreas Bull og oppført i 1880.  Den har sitt navn etter St. Jakob.  Altertavlen er «Hyrdenes tilbedelse» av Eilif Peterssen (1880).  I våpenhuset henger et relieff av Erkeengelen Mikael.  Den har plass til 550.

Historie
Kirken var 105 år soknekirke i området rundt nedre del av Akerselva. Befolkningen ble på grunn av færre boliger og flere næringsbygg kraftig redusert. I tillegg tilhørte etter hvert en stor andel av de gjenværende andre religiøse tradisjoner enn den lutherske. Kirken ble i 1985 avviklet som soknekirke. Den forble vigslet og regnes som kirke.

Da kirken ble stående tom i 1985 ønsket Oslobiskop Andreas Aarflot å rive bygningen for å unngå at den ble stående som et ubrukelig og kostnadskrevende vedlikeholdsprosjekt. Byantikvar og Riksantikvar reagerte med å frede bygningen for å ta vare på symbolbygget ved Ankerbrua i Oslo sentrum.

Kulturkirke

I 1986, ett år etter stengningen, satte Kirkelig Kulturverksted fokus på Jakob kirke og begynte et langsiktig samarbeid med Kirkelig Fellesråd i Oslo med sikte på å gjøre kirken til en profesjonell kulturarena.

Den største ufordringen man møtte var det bygningsmessige forfall som hadde begynt lenge før stengingen og gjort bygningen direkte farlig å ferdes i. Den østlige delen av huset hadde sunket som en følge av grunnvannsendringer i området, og store sprekkdannelser i murveggene førte til at murstein og puss var begynt å falle ned.  Å sette alt i forsvarlig stand til bruk ble stipulert til å koste minst 15 millioner kroner.

Det skulle gå hele 14 år før Miljøverndepartementet og Oslo kommune i et felles løft kalt Handlingsprogram Oslo Indre Øst bevilget 16,5 millioner til å rehabilitere kirken med tanke på å få etablert prosjektet Kulturkirken Jakob.

Den ble gjenåpnet 18. februar 2000, i regi av Kirkelig Kulturverksted, som er langtidsleier av eieren, Kirkelig Fellesråd i Oslo.  Kirken er den eneste rene kulturkirke i Norge, der fasilitetene muliggjør oppføring av forestillinger innen teater, dans og ellers varierte  former for arrangementer, mens man i kjelleren har lokaler (kalt jakobs brønn) som brukes til utstillinger og mindre arrangementer.

Referanser

Eksterne lenker 
 Jakob.no
 
 Oslo byleksikon
 360 visning av kirkerommet
 360 visning av Jakobs Brønn
 

Kirker i Oslo
Bydel Grünerløkka
Nygotikk
Religiøse byggverk fra 1880
1880 i Norge
Bygninger tegnet av Georg Andreas Bull
Langkirker i Oslo bispedømme
Kulturminner i bydel Grünerløkka
Kulturhus i Oslo
Gullpennen

Gullpennen er en pris som Riksmålsforbundet hver vår deler ut til en medarbeider i dags- eller ukepressen. Det blir lagt vekt på personlig stil og nyanserikdom. Prisen ble utdelt for første gang i 1985. Prisen er en av Riksmålsforbundets mediepriser, og deles ut samtidig med de andre prisene.

Prisvinnere 

 1985 — Arne Hestenes, Dagbladet
 1986 — Kjell Syversen, VG
 1987 — Gidske Anderson, Arbeiderbladet
 1988 — Mona Levin, Aftenposten
 1989 — Bengt Calmeyer, Arbeiderbladet
 1990 — Per Bang, Dagens Næringsliv
 1991 — Vetle Lid Larssen, Aftenposten
 1992 — Øyvind Thorsen, Aftenposten
 1993 — Per Egil Hegge, Aftenposten
 1994 — Halvor Seilø Torgersen, Nationen
 1995 — Niels Chr. Geelmuyden, frilans
 1996 — Sissel Benneche Osvold, Dagbladet
 1997 — Kåre Valebrokk, Dagens Næringsliv
 1998 — Yngve Ekern, Aftenposten
 1999 — Thor «Laffen» Hedberg, VG
 2000 — Jan E. Hansen, Aftenposten
 2001 — Gudleiv Forr, Dagbladet
 2002 — Andreas Viestad, Dagbladet
 2003 — Andreas Wiese, Dagbladet	
 2004 — Cathrine Sandnes, Dagsavisen	
 2005 — Anders Heger, Dagsavisen
 2006 — Harald Stanghelle, Aftenposten
 2007 — Linn Ullmann, Aftenposten
 2008 — John Olav Egeland, Dagbladet
 2009 — Sven Egil Omdal, Stavanger Aftenblad
 2010 — Kjetil B. Alstadheim, Dagens Næringsliv
 2011 — Bjørn Vassnes, Klassekampen
 2012 — Hanne Skartveit, VG
 2013 – Eskil Engdal, Dagens Næringsliv
 2014 – Inge D. Hanssen, Aftenposten
 2015 – Frithjof Jacobsen, VG
 2016 – Kjetil Rolness
 2017 – Audun Vinger
 2018 – Inger Merete Hobbelstad, Dagbladet
 2019 – Knut Olav Åmås, Fritt Ord og Aftenposten
 2020 – , Bergens Tidende
 2021 – 
 2022 – Egon Holstad, ITromsø

Referanser

Eksterne lenker 

 riksmalsforbundet.no

Norske mediepriser
Riksmålstematikk
Utmerkelser etablert i 1985
Kusymre

Kusymre (Primula vulgaris) er en plante i nøkleblomfamilien. Slektsnavnet Primula betyr «den første om våren», og viser til at dette er en vårblomstrende plante. Blomstring varierer imidlertid fra januar og utover avhengig av lokasjon i landet. Den har enkeltstående gulhvite blomster. 

Planten er opprinnelig fra Vest- og Sør-Europa, med utbredelse fra Færøyene og Norge sørover til Portugal, øst til Tyskland, Ukraina, Krimhalvøya og Balkan, Nordøstst-Afrika (Algerie) og Sørvest-Asia (fra Tyrkia til Iran). I Norge er kusmyre vanlig i kyststrøk fra Aust-Agder til Sør-Trøndelag. Planten vokser i fuktig skyggefull skog og gressbakker. Trives og i maritimt miljø nær sjø.

Kusymre er ikke giftig, både blomster og blad av kusymre er spiselige, og skal ha en blodrensende effekt. Planten har og vært brukt som  medisinsk urteplante. Den antas å ha effekt som slimløsende, krampeløsende, svakt smertestillende og beroligende. Urten har og vært brukt som ormemiddel og brekkmiddel. Kan gi allergiske reaksjoner.

Kusymre er fylkesblomst for Hordaland. Lokalt på Vestlandet kalles den kublom. Planten har og andre lokale navn som kusømra, kusom, gulveis, liblom og kosmos. Navnet kusymre kan ha sin opprinnelse i at den blomstrer på den tiden da kyrne kunne slippes på beite.

Eksterne lenker 
 
 Fylkesblomst for Hordaland fylke – uio.no

Nøkleblomfamilien
Hvite blomster
Gule blomster
Stauder
Norges flora
Renée Colliard

Renée Colliard (født 24. desember 1933) er en sveitsisk tidligere alpinist. Hun debuterte på det sveitsiske alpinlandslaget under OL 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Med startnummer 1 kjørte hun raskest av samtlige deltakere i begge omganger, og sikret seg en overraskende gullmedalje.

Eksterne lenker 
 

Sveitsiske alpinister
Olympiske mestere for Sveits
Verdensmestere i alpint
Medaljevinnere under Vinter-OL 1956
Deltakere for Sveits under Vinter-OL 1956
Alpinister under Vinter-OL 1956
Personer fra Genève
Fødsler i 1933
Olympiske mestere i alpint
Sveitsiske mestere i alpint
Karbonatisering

Karbonatisering er en prosess med en kjemisk reaksjon mellom herdet betong og karbondioksid. Prosessen foregår i all betong som er eksponert for karbondioksid, det vil si at reaksjonen ikke foregår på betong under vann eller betong påført et lufttett sjikt. 

Betong er et svært basisk materiale med et pH-nivå på 11-13. Karbonatiseringen fører til at pH-verdien i betongen synker. Reaksjonen begynner ved betongoverflaten og arbeider seg innover i betongen. Det sjiktet i betongen hvor pH-verdien er 9,5 kalles karbonatiseringsfronten. Hastigheten på karbonatiseringsfronten avhenger av betongkvaliteten, og er vanligvis noen millimeter pr tiår. Den er størst de første årene og avtar med tiden.

Det høye pH-nivået i betongen fører til at det dannes en oksidfilm på overflaten til armeringsstålet som ligger innstøpt i betongen. Oksidfilmen beskytter armeringen mot korrosjon. Hvis betongens pH-verdi synker til under 9,5 vil oksidfilmen forsvinne og armeringen utsettes for korrosjon. Et resultat av karbonatiseringen er nettopp at betongens pH-verdi synker til under 9,5. Karbonatisering er en av de viktigste årsakene, om ikke den aller viktigste årsaken, til skader på armert betong (betong eksponert for klorider (salter) fører til et raskere og mer alvorlig skadeforløp). 

En positiv miljømessig konsekvens av karbonatiseringen er at betongen tar opp og binder CO2. Avhengig av hvordan betongen er eksponert for luft, kan opptil 70 % av den karbondioksiden som ble frigjort ved kalsineringen, bli tatt opp igjen i betongen. En nedknusing av betong, for eksempel ved riving, øker karbonatiseringshastigheten.

Referanser 

Kjemiske reaksjoner 
Betong
Amund Skiri

Amund Robertsen Skiri (født 25. februar 1978) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller. 

Han har tidligere spilt for Aalesund FK, Åndalsnes IF og Vålerenga. Skiri jobber også som fotballekspert i C More. 

Skiri gikk fra Åndalsnes IF til Aalesund FK i 1997. Skiri var kaptein og midtstopper i AaFK før han gikk til Vålerenga før sesongen 2005. Skiri spilte 1 1/2 år i Vålerenga (2005 og 2006), mest som defensiv midtbanespiller. Han returnerte til AaFK i august 2006 etter eget ønske. 

I cupfinalen 8. november 2009 scoret han det avgjørende målet i straffesparkkonkurransen. Mye på grunn av dette ble han 23. desember samme år tildelt Sunnmørspostens idrettspris. 

Den 18. november 2012 spilte han sin siste kamp for AaFK mot Sandnes Ulf. 

Skiri arbeidet i 2017 som assistenttrener i Vålerenga under hovedtrener Ronny Deila.

Han er i dag (2020) trener for AaFK G19. Han er også frontvokalist og gitarist i ålesundspatriotiske Amund & Herman Band.

Meritter 
 Norgesmester i fotball: 2009, 2011 med Aalesund
 Seriemester i fotball: 2005 med Vålerenga

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Profilside på AltOmFotball.no
 Profilside på cmore.no

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Aalesunds FK
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Norgesmestere i fotball
Personer fra Rauma kommune
Fødsler i 1978
Olaf Hillestad

Olaf Hillestad (født 8. juli 1923 i Strusshamn på Askøy, død 23. januar 1974 i Oslo) var en norsk salmedikter og prest. Han var sønn av presten Erik Olsen Feet og Bergljot Zwilgmeyer, gift med Sigrid Engeset og far til Erik Hillestad, Anne Bergljot, Kjetil og Jan Olaf. Han mottok Menighetsfakultetets «Hallesby-stipend» for å studere bruk av jazz og rytme i norske kirkerom (1963). Han eksperimenterte med rytmesalmer for fremføring i Kjellerkirken i Slettebakken i Bergen, hvor han var prest fra 1963 til 1966.

Han var en viktig inspirasjon til dannelsen av Ten Sing-kor i 1968, og i 1967 startet han Forum Experimentale i Oslo, som etter hans død ble videreført i Kirkelig Kulturverksted. Forum Experimentales arbeid foregikk i lokaler som senere ble omgjort til Bogstadveien kapell. Hillestad var fra 1967 inntil sin død generalsekretær i Kirkens Bymisjon.

Han skrev blant annet salmene «Vårt sinn er fylt med glede», «Gud, du er rik» og en rekke andre salmer i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013.

Litteratur 
 
 
 

Norske låtskrivere
Norske lutherske prester
Norske salmediktere
Personer fra Askøy kommune
Snipe

Sniper er også betegnelsen på en gruppe fugler.

Snipe er en liten seilbåt, en tomannsjolle på ca. 15 fot. Den brukes primært til regattaseiling og er den største entypeklassen (like båter seiler mot hverandre) i Norge utenom junior-klassene. Det største miljøet i Norge har base i Bærum seilforenings lokaler på Snarøya i indre Oslofjord. Ellers er det miljøer i Horten, Risør, Stavanger, Åsgårdstrand, Bergen, Stord med flere. 

Snipen er lett å beherske brukbart og en båt for alle. Samtidig er nivået i toppen høyt. Snipen er ikke blant de mest moderne seiljoller, men det er nettopp dette mange setter pris på, da det gjør snipen til en meget taktisk båt, en sjakkspillers jolle.

Snipen bygges av båtbyggere rundt om i hele verden etter strenge regler fastsatt av klasseklubben. De strenge reglene sikrer at båtene tross forskjellig produsent er meget like og at de bygges meget holdbare. På denne måten sikrer man at det er seilerne og ikke utstyret som teller.

Eksterne lenker

 Norsk klasseklubb
 Internasjonal klasseklubb

Entypejoller
Bue (arkitektur)

Bue eller boge er en hvelvet bygningskonstruksjon som spenner over en åpning, for eksempel mellom søyler og vegger, over en port, dør eller et vindu. Buen leder trykk fra tak og hvelv over til pilarer eller søyler. Buer er satt sammen av kileformede steiner som kalles hvelvstein. Buen hviler på en vederlagsstein og steinen i toppunktet kalles sluttstein eller toppstein. En sluttstein med ornamenter kan kalles agraff.

Forskjellige buer

Se også 
 Utkraget bue
 Strebebue
 hvelv (arkitektur)
 Arkade
 Spandrille, feltet mellom to buer eller mellom en bue og et rektangulært hjørne

Litteratur 
 Ahlstrand, Jan Torsten.; Arkitekturtermer. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0

Eksterne lenker 
 

Buer og hvelv
1000 artikler enhver Wikipedia bør ha
Romersk arkitektur
Hvelv

Hvelv har flere betydninger:

 bueformet overdekning over et rom, se hvelv (arkitektur)
 murt tyveri- og brannsikkert rom til å oppbevare viktige papirer og verdisaker i, se bankhvelv
 bunnen av båt som har kantret eller kullseilt
Ingierstrand bad

Ingierstrand bad er et sjøbad i Nordre Follo kommune på østsiden av Oslo. Anlegget ble tegnet av arkitektene Ole Lind Schistad og Eyvind Moestue i 1931 på oppdrag av  Ingier (slekt).

Arkitektene uttalte selv at deres målsetting var å tilpasse bygningene til det kuperte terrenget «så den landskapelige skjønnhet understrekes, og arealet ikke overmøbleres». Første byggetrinn sto ferdig i 1933. Badeanlegget bestod da av stupetårnet, omkledningspaviljongen, friluftsserveringen og administrasjonsbygningen. Andre byggetrinn sto ferdig året etter, og anlegget ble supplert med restauranten og centralkiosken.

Hvalstrand bad og Ingierstrand bad var de to viktigste, offentlig tilgjengelige badene på hver sin side av Oslofjorden fra mellomkrigstiden og i de første tiårene av etterkrigstiden. I sine glansdager var det rundt  besøkende i betalingsbadet per sesong. Det var satt opp dampbåt fra Oslo sentrum som kjørte skytteltrafikk gjennom hele sommersesongen.

«Her vokser det frem et badeetablissement av dimensjoner som hittil har vært ukjent i Norge», skrev Aftenposten, da siste byggetrinn av Ingierstrand bad sto ferdig våren 1934.

Ingierstrand ble i samtiden kalt «fjordens Frognerseter». Badet representerte noe moderne og nytt, sammen med tilsvarende anlegg på Hvalstrand i Asker og Sundøya ved Tyrifjorden. Eksisterende offentlige bad ble mest brukt av velstående personer, som tok seg et bad for renslighetens og helsens skyld. Det var av samme grunn at folk badet i friluft, selv om enkelte også svømte bak lerretsforheng i kjønnsavdelte sjøbad lenger inn i fjorden for å få mosjon.

De nye friluftsbadene hadde mer å by på. I en tid der rekreasjon og idrett ble sett på som noe som ga livet mening og der naturbegeistringen var enorm blant hovedstadens innbyggere, representerte Ingierstrand et svar på folks søken etter «det gode fritidsliv».

Anlegget er  bygget i  funksjonalisme og var et resultat av at folk flest hadde begynt å få mer fritid. Rehabilitering av stupetårnet var ferdig i 2010,< og hele badet ble pusset opp og gjenåpnet i mai 2013.

Den 2700 mål store tomten bestående av restaurant, danseplass og garderobeanlegg samt stupetårn, rutsjebane og parkeringsplass til 150 biler ble solgt til Oslo kommune i 1936 for 1,8 millioner kroner.

Anlegget ble fredet av Riksantikvaren i 2012.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 E. Mostue og O.L. Schistad: «Ingierstrand bad» i Byggekunst 1933
 Ingierstrand i Oslo byleksikon
 Bymiljøetatens badeinfo
 Ingierstrand bad på Lokalhistoriewiki.no
 

Kulturminner i Nordre Follo
Funksjonalisme (arkitektur)
Badeplasser i Viken
Fredete byggverk i Viken
Houens fonds diplom
Eyvind Moestue
Ole Lind Schistad
Byggverk i Nordre Follo
Sport i Nordre Follo
Przemyśl

For den böhmiske adelsslekten Přemysl, se Přemyslidene

Przemyśl (ukrainsk Перемишль – Peremysjl) er en by sørøst i Polen med om lag  innbyggere (2005). Przemyśl fikk bystatus i 1389 men den var kjent som by så tidlig som i 981.

Eksterne lenker 
 
 The Fortress of Przemyśl

Byer i det subkarpatiske voivodskap
Galicia (Sentral-Europa)
Sandomierz

Sandomierz er en by ved Wisła i Helligkorsvoivodskapet i Polen, grunnlagt i 1236. Til byen hører blant annet et stort slott beliggende på en høyde, katedralen St. Jakobs kirke (1226), en velholdt gamleby med borgerhus og en synagoge.

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Helligkors voivodskap
Bosetninger etablert i 1236
Byer ved Wisła
Wieluń

Wieluń () er en by i det sentrale Polen med 24 453 innbyggere (2004). Den ligger siden 1999 i Łódź voivodskap, og var del av Sieradz voivodskap i årene 1975–1998.

Wieluń har en nesten 800-årig historie. Byen nevnes for første gang i den andre halvdel av 1200-tallet. Man anslår at den fikk byrettigheter i 1283. På 1300-tallet bygde Kasimir III den store et slott her, som senere er blitt ombygd flere ganger. I dag står et klassisistisk palass på dets fundamenter.

Byen var hovedstad i det historiske Wieluń-landet. Jøder bosatte seg i Wieluń fra 1500-tallet. I 1897 bodde 2 732 jøder (38 % av innbyggerne) i byen. Alle døde i den tyske konsentrasjonsleiren i Kulmhof an der Nehr under andre verdenskrig. Den 1. september 1939 ble byen omfattende bombet av Luftwaffe under luftangrepet på Wieluń, noe som de facto var starten på andre verdenskrig. Bombingen var klart rettet mot sivilbefolkningen, i og med at den polske hær ikke befant seg verken i byen eller i nærheten av den. Tyske fly la 75 % av byen i grus, blant annet et sykehus som var tydelig markert med et rødt kors og en historisk gotisk kirke. Bombingen tok livet av 1 200 sivile.

Vennskapsbyer  
Adelebsen, Letterkenny, Osterburg

Eksterne lenker 
 

Byer i Łódź voivodskap
Callaway Golf

Callaway Golf Company, grunnlagt i 1982, er en amerikansk produsent av golfutstyr. Selskapet produserer den berømte «Big Bertha»-serien med køller og sponser en rekke kjente golfere som Phil Mickelson, Annika Sörenstam og Michael Campbell.

Eksterne lenker
 Nettside

Golfutstyrprodusenter
Sportsutstyrprodusenter fra USA
Etableringer i 1982
Næringsliv i California
San Diego County
BAMA Gruppen

BAMA Gruppen AS er det ledende selskapet i Norge innen fersk frukt, bær, grønnsaker, salater og poteter. Selskapet opererer også innen andre ferske produkter som blomster og planter, ferske drikker og påsmurte produkter. BAMA håndterer årlig over 500 000 tonn ferske produkter fra 1400 leverandører i 85 land på alle kontinenter. Norsk frukt og grønt står for 34 prosent. Konsernet sysselsetter rundt 3400 medarbeidere og omsatte for ca. 17 milliarder kr i 2017.

Virksomhet
I Lardal ligger Lågendalspakkeriet som er et av landets største potetpakkeri.

Historie
Christian Marius Emil Matthiessen startet en agenturforretning i Oslo i 1886. I begynnelsen var trelast hovedsatsingsområdet. I 1905 startet selskapet med å importere bananer. På grunn av aktiv markedsføring ble selskapet etterhvert også omtalt som Banan-Matthiessen. I 1981 endret man navnet fra Chr. Matthiessen AS til BAMA Gruppen AS.

BAMA eies av tre selskaper, der Reitan-familien eier 20 prosent, Nergaard-familien eier 34 prosent og NorgesGruppen eier 46 prosent.

Selskapet har lokale avdelinger i hele landet, i tillegg til pakkerier og foredlingsproduksjon. Virksomheten i Sverige produserer og selger måltidsløsninger til eget marked, gjennom selskapet i Polen Sources og selges frukt og grønnsaker til Europa, mens virksomhetene i Holland leverer bær, eksotiske produkter og blomster til Norge.

Referanser

Eksterne lenker
 

Norske engrosselskaper
Etableringer i 1886
1886 i Norge