alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Oseberghaugen

Oseberghaugen er en gravhaug fra vikingtida som ligger i Slagendalen i tidligere Sem kommune (nå Tønsberg) i Vestfold. Haugen ble gravd ut i 1904 av arkeologen Gabriel Gustafson. Utgravningene avdekket en skipsgrav fra første del av 800-tallet med to ukjente kvinnelik og et rikt gravgods, deriblant det verdensberømte «Osebergskipet». Funnene fra utgravningene er i dag utstilt i Vikingskipshuset i Oslo.

Gravfunnet 

Haugen ble før utgravningen i 1904 kalt «Revehaugen». Den skal opprinnelig ha målt rundt 40 m i tverrmål og ha vært over 4 m høy.

Levninger og gravgods 
Graven inneholdt levningene av to kvinner; én yngre (50 år) og én eldre (ca. 70 år) kvinne. Gravgodset er det rikeste som er funnet i noen enkeltgrav i Norden. Det omfatter blant annet det rikt dekorerte vikingskipet, et tømret gravkammer, en praktvogn, billedvever, syv senger, fire sleder, 15 hester, fire hunder, én okse og en rekke andre gjenstander. Osebergskipet var mellom 14 og 19 år gammelt da det ble plassert i haugen.

Gravleggelsen 
Dendrokronologisk datering av tømmer i gravkammeret viser at graven er anlagt i år 834. Gravleggelsen strakte seg over fire måneder i sommerhalvåret. 70 kubikkmeter steinblokker ble lagt i skipet før haugen ble lukket ved stabling av torv. Kort tid etter ble haugen åpnet igjen. Det kan ha vært gravrøveri eller del av døderitualer i samtiden. Innbruddsgangen går inn fra syd i to-tre meters bredde, ti meters lengde og gjennomsnittlig dybde på to meter.

Utgravning og gjenbegraving 
Oseberghaugen ble gravd ut i 1904 under ledelse av professor Gabriel Gustafson ved Universitetets Oldsaksamling. Etter utgravningene ble haugen liggende åpen frem til 1948. Haugen ble da rekonstruert av arkeolog Anton Wilhelm Brøgger. Levningene av de to kvinnene som var gravlagt ble lagt tilbake i haugen i en aluminiumskiste som igjen ble satt ned i en granittsarkofag.

Sikring av skjelettene 
I 2007 ble sarkofagen med kisten hentet ut igjen av Oseberghaugen, da det var fare for at knoklene skulle ødelegges. Knoklene oppbevares ved Anatomisk institutt, Universitetet i Oslo.

Søkes inn på UNESCOs verdensarvliste 

Regjeringen ønsker å få Oseberghaugen, Gokstadhaugen, Borrehaugene og  kvernsteinsbruddet i Hyllestad i Sogn inn på UNESCOs verdensarvliste. Søknaden ble innsendt i januar 2014.  Verdensarvkomiteen fatter sin avgjørelse sommeren 2015.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Oseberghaugen - Kulturarv i Vestfold
 Tv-serien ARVEN om Osebergfunnet
 Gravhaugen og Osebergfunnet beskrevet i Sem og Slagen bygdebok fra 1959
 Kulturarv i Vestfold fylkeskommune: Vikingtid som verdensarv
 

Gravhauger i Norge
Kultur i Vestfold og Telemark
Vestfolds historie
Vikingtiden i Norge
Tønsbergs historie
Kulturminner i Tønsberg
Byggverk i Tønsberg
Sekund

Sekund er den grunnleggende SI-enheten for måling av tid.
Flere av de andre SI-enhetene er definert ut fra sekundet.

Ordet sekund kommer fra det latinske uttrykket pars minuta secunda som betyr «andre forminskelsesgrad». Dette henspiller på én time redusert to ganger – til minutt og deretter sekund.

I vanlig bruk er ett sekund lik  minutt eller  time eller  døgn. I vitenskapen er sekundet teknisk definert i forhold til strålingen fra cesium-133-atomet ved null kelvin.

Nåværende definisjon av SI-sekundet 
Siden 1967 er ett sekund definert som varigheten av 9 192 631 770 perioder av strålingen som svarer til overgangen mellom de to hyperfine nivåene av grunntilstanden til cesium-133-atomet ved null kelvin. (Frekvensen av denne strålingen er dermed 9 192 631 770 hertz, eller ca. 9,19 GHz.)

Tidligere definisjoner av sekundet 
I gammel tid ble ett sekund regnet som tiden mellom to hjerteslag i hvile hos en frisk person.

I en periode var ett sekund definert som  av ett gjennomsnittlig soldøgn.

Fra 1960 var ett sekund definert som  av det tropiske året pr. 0. januar 1900 kl. 00.00. Ut fra dette var ett år tilnærmet lik 365,2422 døgn. Lengden av ett sekund var den samme i denne definisjonen som den er i dag.

Mellom 1. januar 1961 og 1. januar 1972 var UTC-sekundet litt lengre enn SI-sekundet, og ble endret med jevne mellomrom for å tilnærme seg jordens rotasjon. Nåværende definisjon av UTC, som istedet bruker skuddsekund, ble tatt i bruk fra 1. januar 1972.

Ett ekstra sekund 
31.12.2005 kl. 23.59.60 UTC ble det lagt til ett sekund. Dette skjedde også 31.12.2008 kl. 23.59.60 UTC, 31.06.2012 kl. 23.59.60 UTC, 31.06.2015 kl. 23.59.60 UTC og 01.01.2017 kl. 00.59.60 norsk tid. Dette er fordi Jorden roterer uregelmessig, mens de rundt 400 atomurene, som bestemmer verdens «legale tid», UTC, går jevnt. På noen avanserte klokker vises skuddsekundet som 23.59.60 UTC i ett sekund før den tikker videre.

Referanser 

Tidsenheter
1000 artikler enhver Wikipedia bør ha
Grunnleggende SI-enheter
CGS-systemet
Solørbanen

Solørbanen går fra Kongsvinger til Elverum. Banen var ferdig 4. desember 1910 (Kongsvinger–Flisa ble åpnet i 1893). Siden persontrafikken på banen ble nedlagt i august 1994  går det kun godstog, for det meste tømmer og flis. Strekningen mellom Elverum og Braskereidfoss har noe mer trafikk enn resten av banen.

Oslo-Trondheimstoget over Rørosbanen har blitt kjørt på Solørbanen; dagtoget gikk her i periodene 1943–1946 og 1986–1989. I tiden 1986–1991 gikk også nattoget her.

Banen er 94 km lang og er ikke elektrifisert. Damplokomotiv (type 26) var i bruk så sent som april 1969 i Gt. 5081/82. Gt. 5717/5084 gikk også i mange år med damp, men toget forsvant ved rutendringen 30. mai 1965. Di 3 trakk deretter godstogene fram til 2000. Persontogene gikk for det meste med motorvogn av type 86.

Viktige stoppesteder var Kirkenær, Flisa og Braskereidfoss. Sistnevnte er, foruten endestasjonene, den eneste stasjonen med fortsatt aktivitet.

Ved Haslemoen finnes landets nest lengste rette strekning med jernbanespor.

Muligheten for å la Solørbanen inngå som del av forbindelsen Kristiania-Trondheim ble vurdert på 1800-tallet. I stedet ble Hovedbanen og Rørosbanen forbundet via Hedemarksbanen

Linjekart

|}

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 jernbane.net - Solørbanen
 Stasjonsdatabasen - Solørbanen
 Nebysamlingene om Flisa–Elverum
 Nebysamlingene om Kongsvinger–Flisa

Jernbanestrekninger i Norge kun brukt av godstog
Jernbanestrekninger i Innlandet
Jernbanestrekninger åpnet i 1910
1910 i Norge
Jernbanebyggverk i Elverum
Byggverk i Våler (Hedmark)
Byggverk i Åsnes
Byggverk i Grue
Byggverk i Kongsvinger
Øst

Øst (eller aust) er en av de fire himmelretningene. Den motsatte himmelretningen er vest. Ordet er beslektet med de latinske ordene aurora (morgenrøde) og aurum (gull) som er en referanse til soloppgangen.
Den forkortes med bokstaven Ø (bokmål, dansk) eller A (nynorsk), O (tidligere ble ordet stavet ost) eller E (engelsk).
Øst er motsatt av vest og er rettvinklet på nord og sør.

Øst er retningen Jorden roterer om sin egen akse. Derfor er det også i den retningen at man ser soloppgangen på ett av jevndøgnene (vårjevndøgn eller høstjevndøgn), eller hele året om man er på ekvator. En annen konsekvens er at det er den foretrukne retningen for romutskytninger, på grunn av innsparinger på delta v.

Kirker har som regel koret vendt mot øst, og mange ønsker å gravlegges slik at kistens hodeende vender mot det som regnes som den hellige retningen.

Tradisjonelt har man brukt ordet Østen om den delen av verden som er øst for Europa, med andre ord Asia. Midtøsten er den delen av Asia som er nærmest Europa. Det fjerne østen er landene lengst øst i Asia, hovedsakelig Kina, Japan og Korea.

I Europa er Øst-Europa ofte regnet som de landene som lå bak jernteppet.

I Norge er Østlandet en av de fem landsdelene.

Eksterne lenker 

Himmelretninger
Vest

For å lese om klesplagget, se vest (klesplagg)

Vest er en av de fire himmelretningene. Den motsatte himmelretningen er øst. Ordet er beslektet med ordet vesper (latinsk for «kveld»), en referanse til solnedgangen, og kan forkortes med bokstaven V (eventuelt W for west på engelsk). Vest står vinkelrett på nord og sør. 

Vest er motsatt av retningen som jorden roterer om sin egen akse. Derfor er det også i denne retningen man ser solnedgangen på et av jevndøgnene (vårjevndøgn eller høstjevndøgn), eller hele året hvis man er ved ekvator.

Tradisjonelt har man brukt ordet «Vesten» om den delen av verden som ikke er «Østen», med andre ord Europa og Amerika, spesielt Nord-Amerika. Under den kalde krigen fikk begrepet en ny mening, hvor Vesten sto for «den frie verden», med frivarehandel og ytringsfrihet, mens Østblokklandene ble sett på som ufrie land under kommunistisk åk.

I det tidligere Kina sto vest for hjemlandet til Buddha (som kom fra dagens Nepal), og stedet de hellige buddhistiske skriftene kom fra.

I Europa har «Vesten» først og fremst blitt brukt om Nord-Amerika, og der igjen har «Vesten» vært den vestlige delen.

I Europa er Vest-Europa ofte regnet som de landene som ikke var bak jernteppet.

I Norge er Vestlandet en av de fem landsdelene.

I USA ble Midtvesten gjerne brukt om de statene som ligger midt i landet. Før de europeiske immigrantene hadde tatt kontroll over de vestlige delene av Sambandsstatene, ble områdene gjerne kalt «Det ville vesten». Vestkysten er et navn på de statene som ligger langs den vestlige kysten.

I Midtøsten blir Vestbredden brukt om et område på vestsiden av elva Jordan.

I mange byer har vestsiden blitt regnet som den beste delen av byen å bo i. Dette henger sammen med den tidlige industrialiseringen. Mange tidlige industrielle byer lå i områder hvor man gjerne hadde vestlig vind som blåste røyken fra fabrikkpipene østover. De som bodde på vestsiden slapp mye luftforurensning.

Eksterne lenker 

Himmelretninger
Sør

Sør eller syd (av norrønt syðri; jamfør søndre) er en av de fire himmelretningene. Den motsatte himmelretningen er nord.

Sør er regnet som retningen mot den sørlige enden av aksen som jorden roterer rundt, kalt Sydpolen eller den geografiske sydpolen. Sydpolen ligger i Antarktis. Magnetisk sør er retningen mot den magnetiske Sydpolen som ligger et stykke unna den geografiske.

Roald Amundsen, fra Norge, var den første til å nå fram til Sørpolen, den 14. desember 1911, etter at britiske Ernest Shackleton ikke klarte det.

 På kompasset er sør gitt ved retningen 180 grader eller 200 gon.
 Dersom man er vendt øst, er sør retningen til høyre.
 På en flyplass vil en sørvendt landingsbane ha nummer 18 etter kursen til det landende flyet (180 grader).

Referanser 

Himmelretninger
Nettavisen

Nettavisen er en norsk nettavis, og var den første norske nettavisen som ble etablert uten en papiravis i ryggen da den ble lansert 1. november 1996. Nettstedet har hele tiden tatt mål av seg å dekke hele nyhetsbildet, men med hovedvekt på hendelsesnyheter, økonomi og sport. Ansvarlig redaktør er Gunnar Stavrum.

Historikk 
Gründere var Odd Harald Hauge, Knut Ivar Skeid og Stig Eide Sivertsen. Hauge og Skeid hadde bakgrunn fra Kapital og Finansavisen. Odd Harald Hauge fikk ideen til Nettavisen under en tur til Sydpolen da han for første gang så Internett på en amerikansk militærbase.

Startkapitalen kom i første rekke fra investorer i og rundt Schibsted-familien. Orkla kom senere inn som investor. I 1998 lanserte Nettavisen sammen med Dagbladet den første digitale rubrikksatsingen i Norge.

Høsten 1999 kjøpte svenske Spray Network Nettavisen for 180 millioner kroner.Et snaut år senere kjøpte Lycos Europe hele det internasjonale Spray. Nettavisen kom da på tyske hender. En konsekvens av dette oppkjøpet var at Skeid og tidligere vaktsjef Olav Anders Øvrebø ble engasjert til å utvikle den tyske nettavisen Netzeitung. Den tyske utgaven varte fra 2000 til 2009. Samtidig fikk også Lycos betydelige problemer, og i 2008 stengte virksomheten ned betydelige deler av nettsatsningen sin.

I 2001 var Nettavisen det første norske mediet som rapporterte direkte fra en rettssak, nærmere bestemt Orderud-saken.

TV 2 Gruppen kjøpte Nettavisen i 2003 og døpte avisen om til TV 2 Nettavisen, noe som i 2006 ble endret tilbake til bare Nettavisen. Samtidig ble Gunnar Stavrum ansvarlig redaktør i avisen. I 2005 ble underholdnings- og livsstilsstoffet i Nettavisen og TV2.no flyttet over til publikasjonen Side2. Den 22. mars 2006 ble næringslivsavisen NA24 lansert. Senere ble Side3.no lansert som et magasin for menn. Nettavisen hadde den gangen også ansvaret for driften av nettsidene til TV 2.  

TV 2 solgte Nettavisen til sine egne eiere i 2009, og Mediehuset Nettavisen har siden vært eid av Amedia og HMO Egmont. I 2012 kjøpte Nettavisen blogg.no. Nettavisen lanserte sitt eget content marketing-byrå i september 2016 med Pål Nisja-Wilhelmsen som leder. Tre år tidligere hadde avisen som første norske medie laget kommersiell oppfølging av black friday.

Våren 2017 lanserte Nettavisen sin satsing på podkast, og fikk blant annet over  lyttere på podkasten «Serieguiden».

Nettavisen ble januar 2018 delt i to selskaper. Egmont Publishing tok over Side2, Side3 og blogg.no, mens Amedia tok over avisen Nettavisen. Ved overtagelsen ble salgsavdelingen lagt ned i Nettavisen. Avisen har senere gjenopprettet en egen salgsavdeling.

Nettavisen-prisen 
Nettavisen deler årlig ut ulike priser for å hedre den eller de som i positiv grad har utmerket seg i året som er gått. Prisen har fått navnet Nettavisen-prisen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

  
Aviser etablert i 1996
1996 i Norge
Norske nettaviser
Gloster Meteor

Gloster Meteor var RAFs første operative jetdrevne jagerfly.

Utviklingen av flyet begynte i november 1940 etter at turbojetmotoren ble funnet opp av den britiske ingeniøren Frank Whittle. Åtte prototyper ble produsert. I begynnelsen var flyet kjent som «Thunderbolt», men navnelikheten til Republic P-47 Thunderbolt gjorde at Gloster valgte å forandre navnet til «Meteor».

Gloster Meteor gjorde sin første testflyvning 5. mars 1943. Dette var ikke den første jetflyvningen i Storbritannia, den eksperimentelle Gloster E.28/39 hadde fløyet to år tidligere (15. mai, 1941).

Bevæpningen av flyet var fire Hispano 20 mm maskinkanoner. De senere variantene av Meteor ble utstyrt med katapultsete.

Det første operasjonelle flyet ble levert til RAF 12. juli 1944, og flyet så kamp for første gang 27. juli 1944 imot en tysk V-1. Meteoren møte aldri motstand fra Luftwaffe selv om den fløy oppdrag over Tyskland fra og med januar 1945.

Meteor var i bruk under Koreakrigen.

Produksjonen av flyet fortsatte frem til 1954, og nesten 3 900 fly ble produsert. Meteor ble eksportert til Argentina, Australia, Belgia, Brasil, Frankrike, Egypt, Israel, Sverige og Syria.

Spesifikasjoner

Se også 
Messerschmitt Me 262

Eksterne lenker 
 Wings Palette-fargelegging

Fly fra andre verdenskrig
Jagerfly
Tomotors jetdrevne luftfartøy
Luftfartøy produsert i Storbritannia
Fly fra Koreakrigen
Ljubljana

Ljubljana (tysk Laibach, italiensk Lubiana) er hovedstaden i Slovenia og ligger i den sentrale delen av landet ved utløpet av elven Ljubljanica, mellom Alpene og Middelhavet. Den har  innbyggere (2017). Den er sete for et katolsk erkebispedømme og har et universitet.

Historie 
Selv om romerske bosetninger ble bygget i år 15 etter vår tidsregning, nevnes byen første gang i 1144 (ved sitt tyske navn Laibach) og 1146 (ved navnet Luwigana).

Etter å ha fått byrettigheter i 1220, kom Ljubljana under habsburgsk styre i 1335, ble bispesete i 1461 og utviklet seg til et slovensk kulturelt senter i løpet av senmiddelalderen. Det habsburgske styret ble bare avbrutt av Napoleonskrigene, da byen mellom 1809 og 1813 var hovedstad for de franske illyriske provinser. I 1821 var byen vertskap for Laibach-kongressen. Under østerriksk styre var den hovedstad for hertugdømmet Carniola/Krain.

Da Østerrike-Ungarn brøt sammen i 1918, ble byen sete for Dravska banovina. I april 1941 ble den okkupert og deretter innlemmet i Italia, og 23. februar 1942 ble den fullstendig inngjerdet med piggtråd og gjort til den største krigsfangeleiren i Europa.

Etter krigen ble den hovedstad i den jugoslaviske sosialistrepublikken Slovenia. Da Slovenia ble uavhengig i 1991 ble den landets hovedstad.

Ljubljana har blitt ødelagt av jordskjelv flere ganger. Etter jordskjelvet i 1511 ble byen gjenoppbygget i renessansestil, og etter at jordskjelvet i 1895 sterkt skadet byen, også i nyklassisistisk og jugendstil. Byens arkitektur er derfor idag ganske blandet. En rekke bygninger er også fra mellomkrigstiden, av den lokale arkitekten Jože Plečnik. Byen er velkjent for sitt vakre og godt bevarte bysentrum. Gamlebyen fremstår som svært italiensk, med mange kaféer ved elven og et varmt klima. Om sommeren finner forskjellige musikkarrangementer sted i gamlebyen og på borgen, og Ljubljana besøkes særlig av mange unge mennesker fra hele verden.

Transport 

, , og  går gjennom Ljubljana som er tre av seks europaveier i Slovenia.

Vennskapsbyer 
  - Athen i Hellas (siden 2000)
  - Beograd i Serbia (siden 2003)
  - Bratislava i Slovakia (siden 1967)
  – Brussel i Belgia (siden 2004)
  – Chemnitz i Tyskland (siden 1966)
  – Chengdu i Kina (siden 1981)
  – Cleveland i USA
  – Leverkusen i Tyskland (siden 1979)
  – Mardin i Tyrkia (siden 2003)
  – Moskva i Russland (siden 2000)
  – Nottingham i Storbritannia (siden 1963)
  – Parma i Italia (siden 1964)
  – Pesaro i Italia (siden 1964)
  – Ploče i Kroatia (siden 1982)
  – Rijeka i Kroatia (siden 1979)
  – Sarajevo i Bosnia-Hercegovina (siden 2002)
  – Skopje i Nord-Makedonia
  – Sousse i Tunisia (siden 1969)
  – Tbilisi i Georgia (siden 1977)
  – Wien i Østerrike (siden 1999)
  – Wiesbaden i Tyskland (siden 1977)
  – Zagreb i Kroatia (siden 2001)

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Byer i Slovenia
Hovedsteder i Europa
Europeiske miljøhovedsteder
Hanshan (dikter)

Hanshan (kinesisk: 寒山, pinyin: Hánshān), kinesisk dikter fra Tang-dynastiet. Hanshan regnes som forfatteren av en samling dikt (Han-shan-tzu shih). Den tidligste kjente utgaven kommer fra Sung-dynastiet. Samlingen består av et forord, 311 dikt av Han-shan og noen dikt av Shih-te. 

Personen Han-shan er antagelig mytologisk. Diktene er både i innhold og språk for sprikende til at det er sannsynlig at de er skrevet av bare en person. 

Skikkelsene Hanshan og Shih-te er brukt i zen-litteratur og som motiv i malerier. Personen Japhy Ryder (Gary Snyder) i Jack Kerouac's Dharma Bums oversetter Hanshan. Hanshan er oversatt til flere språk, det finnes bl.a. to fullstendige oversettelser til engelsk, en til fransk og en til norsk. I den første fullstendige norske utgivelsen som ble oversatt av Rune Ødegaard og Turi Lindalen i 2013, oversettes Hanshan til Frostfjell.

Litteratur
 The Collected Songs of Cold Mountain, Red Pine, Copper Canyon Press 2000, ISBN 1-55659-140-3.
Mair, Victor H. Journal of the American Oriental Society, Vol. 112, No. 2 (Apr., 1992). Script and Word in Medieval Vernacular Sinitic.
Pulleyblank, Edwin G., Linguistic Evidence for the Date of Hanshan. in Mioa, Ronald C., ed. Studies in Chinese poetry and poetics, Vol I. (1978) San San Francisco: Chinese Materials Center.
Suiter, John. Poets on the Peaks (2002) Counterpoint. ISBN 1-58243-148-5; ISBN 1-58243-294-5 (pbk)
 Kagel, Martin and Wallis, Glenn, "Wer war Han Shan? Buddhistische Denkfiguren bei Rolf Dieter Brinkmann." In: Karl-Eckhard Carius (ed.), Rolf Dieter Brinkmann Schnitte im Atemschutz (Rowohlt: München: text + kritik, 2008):  132-141.
 Cold Mountain Poems & Notes (With Lost Poetry Notes) by Xiang Chu (1997, 2000, 2010) ISBN 978-7101-01645-1

Eksterne lenker
 Han-shan på norsk

Kinesiske forfattere
Kinesiske buddhistmunker
Lyrikere
Dronte

Dronte (Raphus cucullatus) var eneste art i slekten Raphus, men arten er utdødd. Raphus inngikk tidligere i drontefamilien (Raphidae), men en revidering () av ordenen duefugler (Columbiformes) viste at drontene egentlig tilhører duefamilien (Columbidae), der slekten nå inngår i delgruppen Raphinae. Dronte er søsterarten til solitærfugl, som også er utdødd.

Biologi 
Dronte var endemisk for Mauritius og øyene like rundt i Det indiske hav. Fuglen var ikke flyvedyktig. Den hadde et klumpete utseende, et svært karakteristisk og overdimensjonert nebb, og små, ubrukelige vinger. Det var imidlertid en stor fugl, som trolig kunne veie omkring  eller mer.

Drontene levde i hovedsak av planter, frukt og frø. Arkeologisk funn antyder også at fuglene svelget mye småstein, trolig for å hjelpe med fordøyelsen.

Utryddelse 
Utryddelsen av drontene skyldtes trolig en kombinasjon av massiv avskoging, utstrakt jakt og introduksjonen av pattedyr, som griser og krabbemakaker. Drontene la redet direkte på bakken, så egg og unger ble et lett bytte for de predatoriske artene menneskene innførte. Trolig ble både rotter og tamkatter også innført til øyene. På hovedøya døde trolig dronten ut alt i de første tiårene av 1600-tallet, men det hevdes at det siste kjente eksemplaret ble drept i 1662 på , ei lita øy like utenfor nordøst-spissen av Mauritius, selv om statistiske estimater antyder at arten kan ha overlevd til omkring år 1690.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Duefugler
Fugler formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
Utdødde fugler
Utryddede arter på IUCNs rødliste
Johan Svendsen

Johan Severin Svendsen (født 30. september 1840 i Kristiania, død 14. juni 1911 i København) var en norsk komponist og dirigent. Hans mest kjente verk er hans romanse for fiolin og orkester.

Biografi 
Allerede i sine tidlige komposisjoner fra studietiden i Leipzig viste han en overraskende modenhet når det gjaldt instrumentasjon og klangkombinasjoner. Om enn ikke i like stor grad som Edvard Grieg, var Svendsen inspirert av den norske folkemusikken. Han brukte for eksempel folketonemotiver da han skrev sine fire norske rapsodier.

Svendsen var blant de første europeiske dirigenter som oppførte verker av Tsjajkovskij som han kjente personlig og brevvekslet med.

Da Svendsen i 1883 ble kapellmester ved Det Kongelige Kapel i København lot det til at han mistet komposisjonslysten. Den krevende posten som 1. kapellmester levnet ham liten tid til komposisjon. Til tross for sporadiske småkomposisjoner i sine siste leveår, ble Romanse, Op. 26 for violin og orkester noe av det siste han skrev før han ble dirigent på heltid. Han grunnla kapelkoncertene i Odd Fellow-Palæet i København. I sitt annet ekteskap med den danske ballettdanserinnen Juliette Haase fikk han tre barn; kontrabassisten Johan Johan-Svendsen, Sigrid Johan-Svendsen og skuespilleren Eyvind Johan-Svendsen.

Svendsen arbeidet med en tredje symfoni. I 2007 fant dirigenten Bjarte Engeset skisser til en ufullendt Svendsen-symfoni i Det Kongelige Bibliotek i København. Deler av disse har senere blitt bearbeidet og orkestrert av Bjørn Morten Christophersen og ble urfremført av Bergen filharmoniske orkester under ledelse av Bjarte Engeset i februar 2011.

Han levde det meste av sitt liv i København i Danmark, men er begravet på æreslunden på Vår Frelsers gravlund i Oslo.

Verk (utvalg) 

 Strykekvartett a-moll, op. 1
 Strykekvintett C-dur, op. 5
 Strykeoktett A-dur, op. 3
 Symfoni nr. 1 D-dur, op. 4
 Karneval i Paris for orkester, op. 9
 Zorahayda, legende for orkester, op. 11
 Fest-polonaise for orkester, op. 12
 Norsk Kunstnerkarneval for orkester, op. 14
 Symfoni nr. 2 B-dur op. 15
 Norsk rhapsodi nr. 1 for orkester, op. 17
 Norsk rhapsodi nr. 2 for orkester, op. 19
 Norsk rhapsodi nr. 3 for orkester, op. 21
 Norsk rhapsodi nr. 4 for orkester, op. 22
 Romanse G-dur for fiolin og orkester, op. 26
 Polonaise nr. 2 D-dur for orkester, op. 28
 To svenske melodier for strykeorkester
 To islandske melodier for strykeorkester, op. 30
 Variasjoner over "I fjol gjet e gjeitin" for strykeorkester, op. 31
 Fiolinkonsert A-dur
 Cellokonsert D-dur
 Romeo og Julie - ouverturefantasi
 Sigurd Slembe - symfonisk innledning
 Andante funèbre
 Polonaise nr. 2 D-dur
 Foråret kommer - festballett
 Venetiansk serenade - sang
 Violen - sang

Priser og hedersbevisninger (utvalg) 
 1905 – medlem av det svenske Kungliga Musikaliska Akademien

Se også 
 Johan Svendsens vei (for flere gater i Norge oppkalt etter ham)

Referanser

Eksterne lenker 
  
 Om Johan Svendsen i Store norske leksikon
 Noter og Musikkmanuskripter av Johan Svendsen i Nasjonalbiblioteket

Norske komponister
Norske dirigenter
St. Olavs Orden
Dannebrogordenen
Personer begravet på Vår Frelsers gravlund
Personer fra Oslo