Eva Kolstad

Eva Severine Lundegaard Kolstad (født Eva Severine Lundegaard Hartvig 6. mai 1918 i Halden, død 26. mars 1999) var en norsk venstrepolitiker, kvinnesaksforkjemper og humanetiker som var leder i Norsk Kvinnesaksforening og Venstre, forbruker- og administrasjonsminister og Norges første likestillingsombud. Hun spilte en stor rolle i utviklingen av likestillingspolitikken både i Norge og internasjonalt innen FN-systemet. Kolstad stod for «kvinnesak på et liberalt, humanistisk grunnlag, hvor like rettigheter uansett kjønn var det sentrale» og skrev selv at kvinnesaken er «en kamp for det frigjorte menneske».

Kolstad ble i 1946 en av Norges første kvinnelige statsautoriserte revisorer og startet sitt politiske engasjement i Norsk Kvinnesaksforening (NKF), som hun ledet fra 1956 til 1968. Hun var også redaktør for tidsskriftet Kvinnesaksnytt 1963–1968. Gjennom NKF fikk hun en viktig rolle i utviklingen av FNs likestillingspolitikk fra 1950-årene og hun ble valgt som medlem av FNs kvinnekommisjon som de nordiske regjeringenes felles kandidat i 1968; hun satt i kvinnekommisjonen frem til 1975, i flere perioder som nestleder. Som NKF-leder var hun en sentral pådriver for etableringen av Likestillingsrådet, der hun ble leder. Hun var også engasjert i Human-Etisk Forbund og var en tidlig forkjemper for homofiles rettigheter.

Kolstad representerte fra 1950-årene Venstre i Oslo bystyre og formannskap og som vararepresentant til Stortinget, og var forbruker- og administrasjonsminister i Korvald-regjeringen 1972–1973 og partileder i Venstre 1974–1976 som Norges første kvinnelige partileder for et stortingsparti. NKF fikk i 1970-årene gjennomslag for to av sine hjertesaker, likestillingsloven og etableringen av Likestillingsombudet, og Kolstad ble i 1978 utnevnt til det første ombudet, det første i sitt slag i verden. Hun bygget opp institusjonen og gikk av med pensjon i 1988.

Bakgrunn og yrke 
Eva Severine Lundegaard Hartvig ble født i Halden, og var datter av lektor Christian Hartvig (1872–1932) og Otlu Petrea Lundegaard (1881–1942); hun var etterkommer av eidsvollsmannen Teis Lundegaard, som var kjent som en frittalende mann uten særlig respekt for øvrighetspersoner. Hun tok examen artium i 1937 og handelseksamen fra Oslo Handelsgymnas i 1938. Deretter arbeidet hun som lærer i bokholderi (regnskap) ved Norsk Korrespondanseskole 1938–1940 og var ansatt i Saxlunds revisjonskontor i Oslo 1940–1944. I 1944 etablerte hun egen revisjonsforretning i Oslo, tok revisoreksamen ved Revisorskolen i Oslo i 1945 som eneste kvinne blant hundre menn, og ble en av landets første kvinnelige statsautoriserte revisorer i 1946.

Hun giftet seg i 1942 med cand.jur. Ragnar Kolstad, som var generalsekretær i Norges Vernesamband og senere underdirektør i Justisdepartementet. Hennes svigerfar var tidligere statsminister Peder Kolstad.

Kvinnesak 
Kolstad startet sitt politiske engasjement i Norsk Kvinnesaksforening (NKF) og ble organisasjonens «mest markante lederskikkelse i etterkrigstiden»; hun var «Norges fremste likestillingsforkjemper i etterkrigstiden og en av de store pionérene i likestillingskampen nasjonalt og internasjonalt». Kolstad stod for «kvinnesak på et liberalt, humanistisk grunnlag, hvor like rettigheter uansett kjønn var det sentrale». I en artikkel i Kvinnesaksnytt fra 1959 skrev Kolstad:

Hun ble medlem av NKF som 18-åring i 1936. For den unge Kolstad ble daværende NKF-leder Margarete Bonnevie den store politiske inspiratoren. Kolstad kom aktivt med i NKFs arbeid som styremedlem i organisasjonens største lokallag Oslo Kvinnesaksforening i 1946, da hun var 28 år gammel og nyutdannet revisor. Hun ble nestleder i Oslo Kvinnesaksforening i 1948 og var deretter leder for laget i to perioder (1950–1952 og 1954–1956), avbrutt av en periode som 2. nestleder i NKF på nasjonalt nivå (1952–1954). I 1955 omkom NKF-lederen Ingerid Gjøstein Resi i en flystyrt og bare et halvt år senere døde også etterfølgeren Marit Aarum; i 1956 ble den relativt unge Eva Kolstad valgt til ny leder for Norsk Kvinnesaksforening og satt i vervet i 12 år (1956–1968). Hun satt også i 22 år i sentralstyret i Norsk Kvinnesaksforening mellom 1948 og 1972 med et kort avbrudd 1968–70. Hun var dessuten redaktør for kvinnesaksbevegelsens tidsskrift Kvinnesaksnytt 1963–1968. Norges første kvinnelige høyesterettsdommer Lilly Bølviken var 1. nestleder i NKF gjennom en stor del av Kolstads ledertid.

Kolstad var aktivt engasjert i NKFs internasjonale paraplyorganisasjon International Alliance of Women (IAW), der hun var styremedlem 1949–1958 og 1961–1967 og leder for kommisjonen for sivile og politiske rettigheter 1973–1976. IAW var historisk den viktigste internasjonale kvinnesaksorganisasjonen som kjempet for kvinners stemmerett, men orienterte seg i etterkrigstiden mer mot kvinners stilling i utviklingsland og var en av de første organisasjonene som fikk generell konsultativ status i FN og en dominerende deltager fra sivilsamfunnet i FNs likestillingsarbeid fra 1950-årene; gjennom den organisasjonen ble Kolstad godt kjent med FN-systemet. I 1968, samme år som hun gikk av som NKF-leder, ble hun valgt av FNs økonomiske og sosiale råd som medlem av FNs kvinnekommisjon som kandidat fremmet av regjeringene i de nordiske landene, og satt frem til 1975, som nestleder i 1970, 1972 og 1974. Som medlem av FNs kvinnekommisjon var hun med å forberede FNs kvinneår i 1975 og FNs kvinnekonvensjon som ble vedtatt i 1979. NKF var en sentral pådriver for opprettelsen av Likestillingsrådet, hvor hun var leder 1975–1978, da hun ble etterfulgt av Bjørg Schonhowd Leite, også fra NKF. Kolstad var også leder for arbeidsutvalget for Kvinneåret i Norge.

I 1978 ble hun utnevnt til Norges (og verdens) første likestillingsombud, et embede som hadde blitt etablert som resultat av NKFs pådriverarbeid og som gjennom Kolstad og andre også i stor grad ble preget av NKFs politiske tradisjon. Som nestleder hos likestillingsombudet hadde hun jurist Sigrun Hoel, som også ble leder for NKF.

I 1947 ble Kolstad et av tre styremedlemmer i A/S Kvinnen og Tiden, utgiver av tidsskriftet Kvinnen og Tiden, sammen med de to redaktørene Henriette Bie Lorentzen og Kirsten Hansteen. Hun var også med i redaksjonsrådet.

Blant sakene hun var opptatt av var sekstimersdagen, som hun mente både ville gi mer tid til barn og dermed muliggjøre reell likestilling, og også gi mer tid til samfunnsengasjement. Kolstad interesserte seg fra slutten av 1950-årene for sosiologiens kritiske kjønnsrolleteori, og skrev om dette i en artikkel fra 1959: «Moderne kvinnesak blir derfor en kamp mot de fastgrodde, tradisjonsbundne oppfatningene av hva som er mannlig og hva som er kvinnelig. Det blir en kamp for det frigjorte menneske». Kolstad markerte seg i 1960-årene offentlig som forkjemper for homofiles rettigheter.

Tidligere NKF-leder og nestleder i Venstre Berit Kvæven beskrev Kolstad som «kvinnesakens nestor og bannerfører i mer enn 50 år». Statsminister Gro Harlem Brundtland skrev i 1988 at «Eva Kolstad har gjort en stor samfunnsinnsats, både gjennom sin omfattende politiske virksomhet og spesielt gjennom et målbevisst engasjement for å bedre kvinners levekår. Hun var aktiv også i en tid hvor det var tungt og vanskelig å få gjennomslag for tanker om likhet og likeverd mellom kjønnene. Vi som er yngre har i stor grad nytt godt av den innsats Eva Kolstad og andre som kjempet sammen med henne gjorde.»

Venstrepolitiker 

Parallelt med sitt arbeid i Norsk Kvinnesaksforening (NKF) ble Kolstad i 1950-årene aktivt engasjert i politikk for Venstre. NKF og Venstre hadde i 1950-årene et nært politisk samarbeid om flere politiske reformer, og mange av medlemmene i NKF var også partipolitisk aktive i Venstre; historisk var NKF nært knyttet til Venstre.

Kolstad ble vararepresentant i Oslo bystyre i 1955, var styremedlem i Oslo Venstre 1956–1964 og ble i 1958 innvalgt som vararepresentant nr. 1 for Oslo på Stortinget; hun møtte første gang på Stortinget i 1959, da hun holdt et innlegg mot samskatten. Kampen mot samskatten var en viktig sak for NKF i 1940- og 1950-årene, og NKF allierte seg med Venstre i dette arbeidet. Forslaget om å avskaffe samskatten ble fremmet av Venstres stortingsrepresentant for Oslo Helge Seip, men han meldte frafall slik at Kolstad, som da også var NKFs leder, fikk forsvare forslaget i Stortinget. I to perioder som vararepresentant (1958–1961 og 1965–1969) møtte Kolstad samlet 81 dager på Stortinget. Hun var medlem av Oslo bystyre og formannskap for Venstre i årene 1960–1975.

Hun var forbruker- og administrasjonsminister i Lars Korvalds regjering 1972–1973 og partileder i Venstre 1974–1976. Hun var Norges første kvinnelige partileder for et stortingsparti.

Andre verv 
Eva Kolstad var medlem av en lang rekke styrer, råd og utvalg.  Hun var styreleder i Statens teaterskole, medlem av Rasjonaliseringsrådet og Bankkommisjonen, styremedlem i Norsk Medisinaldepot og Dagbladet (1974–82), og medlem av representantskapet i Gjensidige (1963–82).

Hun var medlem av rådsstyret i Human-Etisk Forbund og var den første kvinnelige taleren ved borgerlig konfirmasjon. Selv beskrev hun seg som agnostiker.

Utmerkelser 
Eva Kolstad mottok St. Hallvard-medaljen i 1976 og ble kommandør av St. Olavs Orden i 1983. Hun var æresmedlem i Norsk Kvinnesaksforening, International Alliance of Women (1979), Unge Venstre (1982) og Venstre (1987). Hun ble i 2013 kåret av VG til en av de hundre viktigste kvinnene i Norgeshistorien, og kom på 31.-plass.

Eva Kolstads gate i Oslo er oppkalt etter henne. Oslo Byes Vel satte i 2018 opp et blått skilt utenfor Venstres Hus, der Kolstad også hadde kontor i tiden som likestillingsombud; skiltet har imidlertid feil årstall.

Venstre arrangerer årlig Kolstadseminaret.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Politiske taler av Eva Kolstad, virksommeord.uib.no
 

Norske familie- og forbrukerministre
Norske ombudsmenn
Norske kvinnesaksforkjempere
Norske revisorer
Venstre-statsråder
Statsråder i Regjeringen Korvald
Venstres ledere
Venstre-politikere i Oslo
St. Olavs Orden
St. Hallvard-medaljen
Personer fra Oslo
Ledere av Norsk Kvinnesaksforening
Vararepresentanter til Stortinget
Norske sosialliberalister
Blå skilt i Oslo