alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
BMW M5



Versjoner av BMW M5

E28 M5 (1985 - 1988) 
ble det produsert 2241 eksemplarer.

E34 M5 (1989 - 1995) 

E34 M5 ble produsert fra 1989 til 1995, mens i Nord-Amerika var M5 kun tilgjengelig i perioden 1991 til 1993. Bilen ble produsert av BMW M i Garching, Tyskland. Som den tidligere M5, var også denne håndbygd. Man tok utgangspunkt i chassiet til 535i som ble produsert ved BMWs fabrikk i Dingolfing. Produksjonen skjedde enten av en M-medarbeider alene eller av et team av M-medarbeidere og tok som regel to uker.

Motorvolumet var fra starten av en 3,6 liter (3535 cc) som hadde 235 kW (315 hk), mens bilene som ble solgt i Nord-Amerika og Sveits hadde 231 kW (310 hk) på grunn av annen type katalysator.

I 1991 byttet man motor til en 3,8 liter med 254 kW (340 hk), mens man i Nord-Amerika fortsatte med 3,6 literen. I 1991 kom også en stasjonsvognutgave av M5.

E39 M5 (1998 - 2003) 

I motsetning til forgjengerne ble ikke E39 M5 håndlaget hos BMW M, men ble produsert side om side med den vanlige E39 ved fabrikken i Dingolfing, Tyskland.

Bilen ble introdusert våren 1998 ved bilmessen i Genève, Sveits og produksjonen startet i slutten av oktober samme år.

Totalt 20 482 E39 M5 ble produsert, fordelt på tre versjoner:
 Europeisk høyrekjøringsversjon
 Europeisk venstrekjøringsversjon
 Nordamerikansk versjon

Motoren var en V8 på 4998ccm på 294 kW (400 hk), mens Nord-Amerikaversjonen hadde 394 hestekrefter, 6 mindre enn Europaversjonen. Motoren var basert på BMWs M62-motor, og fikk navnet S62. 0 – 100 km/t på 5,3 sekunder. Toppfart var fra fabrikk elektronisk begrenset til 250 km/t, men ved å fjerne denne begrensningen var toppfarten 300 km/t.

E60 M5 (2005 - 2010) 

E60 M5 ble introdusert i 2004 og har en 5,0 liters V10-motor på 373 kW (507 hk). Bilen har et chassis av aluminium og en 7-trinns girkasse. E60 M5 veier det samme som E39 M5, 1 800 kg.

M5 E60 ble levert standard med 19" hjul med dekkdimensjonene 255/40R19 foran og 285/35R19 bak. 0 – 100 km/t går på 4,7 sekunder, mens toppfarten er elektronisk begrenset til 250 km/t. Uten fartssperren ville bilen klart 330 km/t.

F10 M5 (2011 - 2017) 

F10 M5 ble lansert i 2011. Motoren var en 4,4 liters V8 med dobbel turbo. Denne motoren gir 560 hestekrefter. Motoren var koblet til en 7-trinns dobbelclutchkasse som standard (en sekstrinns manuell girkasse var også tilgjengelig, men bare i Nord-Amerika). 0–100 går på 4,4 sekunder.

Konseptbiler 
 BMW GP3.10 Gas Powered

Referanser

Eksterne lenker 
 
 bmwM5.com
 Forum om M5

M5
Bilmodeller introdusert i 1985
Egil Johansen

Egil Johansen er navnet til flere personer:

 Egil Johansen (1934–1998), norsk jazzmusiker.
 Egil Johansen (fotballspiller), norsk fotballspiller («Snapper'n»).
 Egil Johansen (orienteringsløper), norsk verdensmester i orienteringsløp.
Egil Johansen (fotballspiller)

Egil Flemming «Snapper'n» Johansen (født 30. april 1962 i Oslo) er en norsk tidligere fotballspiller. Johansen var kantspiller i Vålerenga på 1980-tallet, og blir av mange beskrevet som klubbens siste bohem. Han ble seriemester to ganger, og var med på å tape to cupfinaler. Han spilte også tolv , og scoret to landslagsmål.

«Snapper'n» startet fotballkarrieren i Bøler IF, og gikk til Vålerenga foran 1983-sesongen. Dette året endte med seriegull og tapt cupfinale mot Moss. Året etter scoret Johansen vinnermålet i sin landslagsdebut mot , og vant et nytt seriemesterskap med Vålerenga.

Johansen forlot Vålerenga etter endt 1987-sesong til fordel for ettårskontrakt med den daværende 3. divisjonsklubben . Vinteren tilbragte Johansen på utlån til den belgiske klubben  fram til april. Han bidro til at klubben unngikk nedrykk etter en dårlig start på sesongen. Johansen markerte seg særlig da han scoret alle lagets tre mål i en hjemmeseier over  28. februar 1988. Johansen fikk 8 kamper fra start og én som innbytter under oppholdet hos Beveren.

Han spilte to sesonger i Frigg, og deretter to sesonger for Vålerenga, før han trappet ned i moderklubben Bøler.

Kallenavnet «Snapper'n» stammer fra ungdomstida, da Johansen i tillegg til å spille fotball, også var ishockey-keeper.

Spillerkarriere

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1984
Fotballspillere under Sommer-OL 1984
Fotballspillere for Frigg Oslo FK
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballspillere for Bøler IF
Norske fotballspillere i Belgia
Personer fra Oslo
Fødsler i 1962
Sy Barry

Seymour «Sy» Barry (født 12. mars 1928 på Manhattan, New York) er en amerikansk tegneserietegner. Han tegnet Fantomet-stripene i 33 år fra 1961 til 1994, og er den tegneren som har hatt mest innvirkning på serien.

Barry ble inspirert til å begynne med tegning av broren Dan (kjent blant annet for tegneserien Lyn Gordon), og han kom inn på den prestisjefulle New York School of Art and Design. Etter å ha tatt eksamen der, jobbet Barry for forlaget DC Comics, der han skisset, tusjet og fargela serier som Johnny Peril, Hopalong Cassidy og Johnny Thunder. Han hjalp også broren Dan på Lyn Gordon, og tegnet flere striper av denne serien, selv om disse er signert Dan Barry.

Barry begynte å tegne dagsstripene til Fantomet i 1961 etter Wilson McCoys plutselige dødsfall, og hans første historie var «Slavebyen Mucar». Barry forsøkte å etterligne McCoys enkle tegnestil i begynnelsen, men gikk snart over til sin egen stil, som senere er blitt Fantomet-seriens faste stil.

Barry fortalte på Norgesbesøk i 2001 at han umiddelbart gjorde flere endringer på Fantomet-figuren da han begynte å tegne serien. Blant annet flyttet han Hodeskalleringen fra høyre ringfinger til høyre langfinger – om den skulle sette merker på skurkenes haker, måtte den være der for at den skulle ha noen effekt. Han laget også en ny frakk til Mr. Walker, for den forrige «var fæl». Han gjorde også Ulv mer ulveaktig, så den ikke skulle kunne feiltas for en hund.

Sy Barry hadde ansvaret for Fantomet-stripene i 33 år, og da dette er en bransje med stramme deadlines, måtte han følgelig ha en del assistenter. Disse var imidlertid anonyme, men man vet om en del av dem. George Olesen ble etter Barrys pensjonering selv hovedtegner av Fantomet-stripene (sammen med Keith Williams). Bob Forgione har også vært assistent, og André LeBlanc ble også kjent etter å ha vært assistent for Barry.

Referanser

Kilder 
 «Fantomet presenterer: Sy Barry», skrevet av Kjell Steen, i Det 21. Fantomet krøniker: 1970-I. ISBN 82-429-2532-1
 «Seymour Barry» fra Fantomet.org

Tegneserieskapere fra USA
Fantomet-tegnere
Personer fra New York City
Naomi Watts

Naomi Ellen Watts (født 28. september 1968 i Shoreham i Kent i Storbritannia) er en engelsk skuespillerinne og filmprodusent.

Watts ble født i England, der hun bodde til hun var åtte år gammel. Foreldrene hennes, Peter og Myfanwy Watts, skilte seg fra hverandre da hun var fire år gammel. Naomis far var en audioingeniør som jobbet med Pink Floyd, mens moren hennes ble beskrevet av Watts som «en hippie med passiv-aggressive tendenser». Da Watts var syv år gammel, døde faren hennes. Etter den triste hendelsen lette moren etter farens familie, og fant noen familiemedlemmer i Llangefni (mer nøyaktig: Llanfawr Farm), i det nordlige Wales. De flyttet dit, og bodde der med Naomis besteforeldre, Hugh og Nikki Roberts. Selv om moren flyttet hit og dit, mest for å flytte sammen med nye kjærester, endte Naomi alltid opp med å flytte tilbake til Llangefni. Der bodde hun til hun var 14 år.

Under en reise til Australia ble moren overbevist om at det var «utfordringenes land» og flyttet hele familien til Sydney. Naomis bestemor, Nikki, var australsk, noe som gjorde det enklere å få i orden de nødvendige dokumentene, da Nikki hadde australsk statsborgerskap.

I Sydney begynte Naomi Watts på flere forskjellige skuespillerskoler (og på den første skolen møtte hun Nicole Kidman). I 1986, da hun var 18 år, tok hun en pause fra skuespilleryrket og dro til Japan for å jobbe som modell, men erfaringen hun fikk, bar ingen frukter. Naomi beskriver den perioden som en av de verste i livet hennes; denne perioden varte i cirka fire måneder. Da hun returnerte til Australia, begynte hun å jobbe for en lokal butikk. Der begynte hun å jobbe som assisterende designer med en australsk motemagasin. Naomi gikk tilbake til skuespilleryrket bare fordi en kollega inviterte henne til å delta i et lite skuespill – og da oppdaget hun sin forkjærlighet for skuespillere og skuespilleryrket at hun sluttet i sin jobb og dedikerte hele sitt liv til å bli en skuespiller.

I 2001 var Watts med i David Lynchs psykologiske thriller Mulholland Drive, til tross for at Lynch ikke hadde sett noe av arbeidet hennes. Hun fikk svært mye ros for rolleskildringen i filmen. Filmen regnes ofte som startskuddet til Naomis karrière. Hun var med i den høyst suksessfulle, amerikanske nyinnspillingen av The Ring, en japansk skrekkfilm. I 2004 fikk hun en Oscarnominasjon for beste kvinnelige hovedrolle for innsatsen i Alejandro González Iñárritus dramafilm 21 gram. Hun gjentok denne bragden i 2013 for prestasjonen sin i dramafilmen The Impossible, som var basert på tsunamien som traff Thailand i 2004.

Filmografi

Film

Fjernsyn

Referanser

Eksterne lenker  
 
 

Engelske skuespillere
Australske skuespillere
Personer fra distriktet Sevenoaks
Personer fra Sydney
Lingua Franca Nova

Lingua Franca Nova (LFN)  er et kunstig internasjonalt hjelpespråk lansert på Internett i 1998 av Dr. C. George Boeree, professor i psykologi ved Shippensburg University i Pennsylvania.

Et annet planspråk med nesten samme navn blei lansert på slutten av 1800-tallet; Lingua Franca Nuova. Men det nye Lingua Franca Nova har ingen forbindelse med dette gamle prosjektet.

Inspirasjonen til språket var både det opprinnelige lingua franca, et kreolspråk, og nyere tids forskning om kreoler. På 1800-tallet pekte den tyske kreolforskeren Hugo Schuchardt på likhetene mellom Volapük og naturlige kreolspråk, og flere filologer har senere pekt på likhetene mellom Esperanto og flere andre kunstige språk og kreoler. Lingua Franca Nova er av de første internasjonale hjelpespråk som bevisst har brukt forskningsresultater om fellestrekk ved kreolspråkenes grammatikk som et mønster.

Språket bygger på fransk, italiensk, spansk, portugisisk og katalansk. Den kreoliserte grammatikken er ekstremt isolerende, for eksempel bøyes ingen verb, men tidene uttrykkes med hjelp av tidsadverb.

Boeree ønska at språket skulle være umiddelbart forståelig på samme måte som nylatinske hjelpespråk som Interlingua/IALA og Interlingue. Men samtidig ville han ha han en regelmessig grammatikk. Som i Esperanto, Volapük og Idiom Neutral er stavemåten regelmessig og uten unntak, én bokstav for hver lyd og én lyd for hver bokstav. Som i Interglossa er ordstillinga strengt regelmessig. Stavemåten på LSF med bruk av 21 bokstaver er standardisert både for det latinske, det kyrilliske og det greske alfabetet.

Dette programmet er uttrykt i slagordet Lingua Franca Nova – la creol per la mundo! (Lingua Franca Nova – kreolspråket for verden!)

Språket er ikke vernet av opphavsrett, og heller ikke strengt stabilt. Språkskaperen Boree godtar i prinsippet endringsforslag.

Det er anslått at om lag 30 kan snakke Lingua Franca Nova.

Ei gruppe brukere av LFN er aktive på Internett. Ei diskusjonsliste på Yahoo hadde om lag 155 medlemmer i juni 2006. Et wikileksikon skrevet på LFN hadde i august 2007 rett over  artikler.

Språkeksempel

Lingua Franca Nova

Fader vår på Lingua Franca Nova

Nos Padre, ce es en sielo: Sante es tu nome. Tu renia va veni. Tu vole va es fada, en tera como en sielo.  Dona nos pan dial a nos.  Pardona nos pecas  como nos pardona los ci peca a nos.  No condui nos a tentia,  ma proteje nos de mal.  La tu es la renia, la potia, e la gloria a tota tempo.

Se også

 Planspråk: definisjoner
 Naturalistisk planspråk
 Nylatinsk planspråk

Eksterne lenker
 Innføring på norsk
 Lingua Franca Nova 
 Lingua Franca Nova - Wiki 
 Lingua Franca Nova - Disionario
 Lingua Franca Nova - Omniglot

Konstruerte språk
Gregory Peck

Eldred Gregory Peck (født 5. april 1916 i La Jolla i California, død 12. juni 2003 i Los Angeles) var en amerikansk skuespiller som medvirket i over 50 filmer.

Liv og virke

Bakgrunn
Gregory Pecks foreldre skilte seg da han var bare fem år gammel, og han vokste opp hos mormoren, som tok ham med på kino hver helg. Som tiåring begynte Gregory Peck på en romersk-katolsk militærskole i Los Angeles. Det var en pensjonatskole, og mens han gikk der, døde mormoren. Som fjortenåring flyttet han til sin far i San Diego. Der gikk han på high school, og i 1934 ble han student ved delstatens lærerhøyskole, som nå er en del av University of California, San Diego. Der tok han for første gang kurs i drama og i retorikk. Lærerkurset var ettårig, og etter å ha fullført det ønsket han å studere medisin for å bli lege. Han begynte derfor på University of California, Berkeley, og for å få råd til skolepengene tok han en deltidsjobb som ryddegutt på et kjøkken, mot at han fikk spise gratis. Han kom inn i teatermiljøet på Berkeley, og deltok i fem oppsetninger.

Etter sin universitetseksamen i 1939 sluttet Peck å bruke navnet «Eldred» og dro til New York City for å studere ved the Neighborhood Playhouse. Han hadde svært dårlig råd, og måtte i blant tilbringe natten i Central Park. Han tok jobb som innpisker på verdensutstillingen i 1939 for å spe på finansene.

Skuespiller
I 1942 fikk han sin Broadway-debut med en hovedrolle i Emlyn Williams Morning Star. Peck fikk en lang rekke roller under krigen, da han ble fritatt fra krigstjeneste på grunb av en ryggskade han fikk i skoleårene.

Gregory Peck filmdebuterte i 1944 i filmen Days of Glory. Hans talent og gode utseende gjorde at han ble foretrukket i helteroller, hvor han spilte alt fra bibelske figurer til romantiske hovedroller. En av hans mest kjente roller er i Prinsesse på vift fra 1953, hvor han dannet par med Audrey Hepburn.

Gregory Peck var også en samfunnskritisk skuespiller og han ble anklaget for antiamerikansk virksomhet under McCarthy-tiden.

Han har ellers spilt i filmer som Moby Dick (1956), Kanonene på Navarone (1961), Vi vant Vesten (1962), The Omen (1976) og Guttene fra Brasil (1978). 

Peck vant Oscar for beste mannlige hovedrolle for rollen som Atticus Finch i dramafilmen Drep ikke en sangfugl (1962). Han ble også nominert til Oscar for rolletolkningene sine i filmene Himmerikets nøkler (1944), Gutten og dådyrkalven (1946), Mellom gentlemenn (1947) og Nerver av stål (1949). Peck har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame og har også blitt tildelt Presidentens frihetsmedalje. I 1999 ble han kåret til tidenes 12. største mannlige filmlegende av Det amerikanske filminstituttet.

I 1989 mottok han en utmerkelse fra det amerikanske filminstitutt for sin lange karriere. 

Gregory Peck trakk seg tilbake fra sin aktive filmkarriere i starten av 1990-årene. Han døde den 12. juni 2003 i Los Angeles med sin kone Veronique ved sin side.

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Skuespillere fra USA
Oscar-vinnere (hovedrolle)
Hollywood Walk of Fame
Presidentens Frihetsmedalje
Personer fra USA av engelsk opphav
Personer fra USA av irsk opphav
Personer fra San Diego
Eduard von Winterstein

Eduard von Winterstein (født 1. august 1871 i Wien, død 22. juli 1961 i Berlin), egentlig Eduard Clemens Freiherr (baron) von Wangenheim, var en tysk filmskuespiller. Han spilte i over 160 filmer. Han var far til skuespilleren Gustav von Wangenheim.

Teatret i Annaberg-Buchholz er oppkalt etter ham.

Filmografi (utvalg) 
 , Robert Reinert
 , Richard Oswald
 , Richard Oswald
 , Ernst Lubitsch
 , Richard Oswald
 , Svend Gade
 , Dimitri Buchowetzki
 , Fritz Lang
 , Arzén von Cserépy
 , Friedrich Wilhelm Murnau
 , Rudolf Dworsky, Rudolf Walther-Fein
 , Lupu Pick
 , Lupu Pick
 , Josef von Sternberg
 , Gustav Ucicky
 , Gerhard Lamprecht
 
 , Hans Steinhoff
 , Veit Harlan
 
 , Hans Steinhoff
 , Josef von Báky
 , Josef von Báky
 , Wolfgang Staudte
 , Martin Hellberg

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tyske skuespillere
Personer fra Wien
Raja

For artisten Raya, se Raya Bielenberg
Raja eller rajah (sanskrit, m., राज, rāja, [ɽɑːʤʌ], «konge, fyrste, hersker») er tittelen til en indisk eller hinduisk hersker. Den kvinnelige formen er rani. Ordet er beslektet med latinsk rex, regis, regnum og norsk rike.

Se også 
 Maharajah

Romani
India
Matti Vanhanen

Matti Taneli Vanhanen (født 4. november 1955 i Jyväskylä) er en finsk journalist og politiker (Senterpartiet). Han var Finlands statsminister fra 2003 til 2010.

Vanhanen ble forsvarsminister da Anneli Jäätteenmäki dannet regjering våren 2003. Etter at Jäätteenmäki gikk av etter bare et par måneder, overtok han rollen som statsminister og partileder. 

Vanhanen var partiets kandidat under presidentvalget 2006 og kom på tredjeplass i den første valgomgangen med 18,63 prosent av de avgitte stemmene. Før andre valgomgang gav han sin støtte til Samlingspartiets kandidat, Sauli Niinistö. Den sittende presidenten Tarja Halonen ble gjenvalgt.

Matti Vanhanen var president for både Det europeiske råd og Rådet for Den europeiske union høsten 2006.

Vanhanen gikk av som partileder 12. juni 2010. Hans etterfølger Mari Kiviniemi overtok som statsminister 22. juni 2010.

Fra 2019 til 2020 var han president i Finlands riksdag. I 2020 ble han finansminister i Sanna Marins regjering.

Han er sønn av professor i statsvitenskap Tatu Vanhanen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Matti Vanhanen på riksdagens sider
 Matti Vanhanens hjemmeside
 

Finske statsministre
Finske forsvarsministre
Finske riksdagsmedlemmer
Finske journalister
Alumni fra Helsingfors universitet
Personer fra Jyväskylä
Josef von Báky

Josef von Báky (født 23. mars 1902 i Zombor i Østerrike-Ungarn, død 28. juli 1966 i München i Tyskland) var en ungarsk filmregissør.

Liv 
Josef von Báky studerte først ved den tekniske høyskole i Budapest. Senere begynte han som regiassistent for Géza von Bolváry. 1936 debuterte han som filmregissør. Med miljøstudier og samfunnskritiske dramaer (Die Frau am Scheidewege, Die kleine und die große Liebe) skapte han seg et navn og oppnådde med Annelie i 1941 sin første kommersielle suksess. Det førte til at han fikk i oppdrag å lage UFAs jubileumsfilm Münchhausen. For den stort anlagte fargefilmproduksjonen hadde Erich Kästner skrevet manuset, mens Hans Albers spilte tittelrollen og UFA-stjerner som Ilse Werner, Brigitte Horney og Leo Slezak ble engasjert som skuespillere. 

Etter krigen laget Báky fortsatt samfunnskritiske filmer som ...und über uns der Himmel, Der Ruf og Die Frühreifen, Hotel Adlon og Die seltsame Gräfin. For sin Kästner-adapsjon Das doppelte Lottchen mottok han i 1950 den føderale tyske filmprisen for beste spillefilm.

Josef von Báky døde 64 år gammel i München.

Filmografi (utvalg) 
 1936: Intermezzo 
 1938: Die kleine und die große Liebe 
 1938: Asszony a válaszúton (Die Frau am Scheidewege)
 1941: Annelie
 1943: Münchhausen
 1947: ...und über uns der Himmel
 1949: Der Ruf
 1950: Das doppelte Lottchen
 1955: Hotel Adlon
 1957: Robinson skal ikke dø (Robinson soll nicht sterben)
 1957: Die Frühreifen
 1961: Die seltsame Gräfin

Referanser

Eksterne lenker 
 

Ungarere
Tyske regissører
Slovaker
Personer fra Okres Veľký Krtíš
Fødsler i 1902
Dødsfall i 1966
Loddefjord

Loddefjord ligger i Laksevåg bydel i Bergen kommune, 9 kilometer vest for Bergen sentrum, og var tidligere en egen bydel. Loddefjord er en drabantby som vokste frem tidlig på 1970-tallet, og fremstår i dag som et tettbebygd område av næringsområder, blokker, rekkehus og villaområder med bydels- og kjøpesenteret Vestkanten som sentrum. Loddefjord holder badelandet Vannkanten, og fikk i 2007 ny ishall.

Geografi

Det utvidete Loddefjord-begrepet kalles ofte Bergen Vest, og omfatter de vestlige delene av Laksevåg bydel, med områdene Bjørndal, Loddefjorddalen, Vadmyra, Hetlevik, Mathopen, Håkonshella, Alvøen, Drotningsvik, Godvik, Olsvik og Kjøkkelvik med tilhørende skog, fjell og innsjøområder. Loddefjord utgjør de deler av byen som ligger vest og sør for byfjellet Lyderhorn, og er omgitt av sjø i sør, vest og nord. 

Askøybroen forbinder området med Askøy i nord, Sotrabroen forbinder området med kommunen Øygarden i vest, og Bjorøytunnelen forbinder området med Bjorøy i Øygarden. Forøvrig er det motorveiforbindelse gjennom Laksevåg og Damsgårdstunnelen via Puddefjordsbroen og Nygårdstunnelen til Nygårdstangen ved Bergen sentrum, som knytter denne veiforbindelsen sammen med E39 og E16. Veiforbindelse er det også sørover til Fyllingsdalen og Ytrebygda, en strekning som er under utbedring med prosjektnavnet Ringvei Vest.

Delområdet Loddefjord består av 25 grunnkretser med til sammen 25 605 innbyggere 1. januar 2013 og et samlet areal på 22,8 km², hvorav 2,07 km² er ferskvann. Befolkningstettheten er på 1 235 innbyggere pr. km² landareal. Tettbebyggelsen i området inngår i tettstedet Bergen.

Ved Mathopen ligger Sjøforsvarets hovedbase Haakonsvern, og på Alvøen ligger herregården Alvøen hovedbygning fra 1790-tallet.

Kultur
Den gamle postnummeret til Loddefjord var 5071. Dette postnummeret blir idag brukt som navn på et uavhengig plateselskap/bevegelse, 5071, som har sine røtter fra en gammel gategjeng fra Loddefjord. Band som Fjorden Baby!, John Olav Nilsen & Gjengen og Dårlig Vane har sitt utspring fra Loddefjord.

Referanser 

Laksevåg
Bosetninger i Bergen
Franz Josef Popp

Franz Josef Popp  (født 14. januar 1886 i Wien, død 29. juli 1954 i Stuttgart) var en østerriksk bedriftsleder. Popp var sjef for BMW i perioden 1922–1942. Popp var en tre gründere bak BMW.

Referanser 

Popp, Franz Josef
Popp, Franz Josef
Personer fra Wien
Iskanten Ishall

Iskanten Ishall eller Vestkanten Ishall er en ishall i tilknytning til Vestkanten kjøpesenter i Loddefjord i Bergen. Hallen ble åpnet oktober 2007, som den 35. ishallen i Norge. Dette er den andre ishallen i Bergen, etter Bergenshallen. Ishallen tar en tredjedel av bygget, som også inneholder curlingbaner og andre opplevelsestilbud. Loddefjord bibliotek, tannlegesenteret og legekontorene er også flyttet hit.

Bygget har vært planlagt siden 1990-tallet, men utbyggerne, Stor-Bergen Boligbyggelag, hadde lenge problemer med å få i orden finansieringen av bygget. Men 19. desember 2001 fikk selskapet en beskjed på telefonsvareren fra en av Norges rikeste menn, Trond Mohn, om at han personlig ville betale 15 millioner kroner av den totale byggesummen på 100 millioner kroner. Av dette koster ishallen 50 millioner kroner.

Eksterne lenker
 Artikkel i Bergens Tidende om Trond Mohns bidrag til byggingen
 Video fra byggingen av Iskanten
 Ishaller og baner i Norge hockey.no

Idrettsanlegg i Bergen
Ishaller i Norge
Laksevåg
Byggverk fullført i 2007
Etableringer i 2007
2007 i Norge
Trond Erik Henriksen

Trond Erik Henriksen (født 22. mars 1966 i Oslo) er en norsk programleder og sosialarbeider som i 1990-årene ble kjent gjennom sin deltagelse i dokumentarfilmen Store Gutter Gråter ikke (1995). I denne forbindelse utga han også sangen Skyter meg julaften på en CD-singel til inntekt for det forebyggende arbeidet i skoleverket.

Henriksen har vært rusmisbruker i mange år og ble på begynnelsen av 1990-årene omtalt som Norges farligste forbryter etter at han var med på kidnappingen av en politimann og en båtvakt i Horten.

Han har arbeidet innenfor det forebyggende i skoleverket i mange år og har besøkt over  ungdommer over hele Norge. Han har vært aktiv i samfunnsdebatten de siste 15 årene og ble også kjent som Leder for Folk for Jagland under Stortingsvalget 1997.

Trond Henriksen arbeidet som programleder i Radio Prime Halden i fire år. Han var også en kort periode innom P5 Østfold. Nå arbeider han for Kirkens Bymisjon i Halden.

Tittelen til Knut Storbergets bok om forbrytelser, straff og forsoning Det er dine øyne jeg ser er hentet fra en hendelse i Trond Henriksen sitt liv.

Den 7. september 2016 utga han selvbiografien Ingen murer er for høye, som fikk terningkast 5 av Ingvar Ambjørnsen i Dagbladet. Også andre anmeldere var positive.

I 2018 mottok han Østfoldprisen for sin innsats for mennesker som står utenfor samfunnet.

Referanser

Eksterne lenker 
 Om: Ingen murer er for høye hos Aschehoug 

Sosialarbeidere
Nordmenn dømt for lovbrudd
Narkotikapolitikk
Norske programledere
Personer fra Oslo