alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Málaga

Málaga er hovedstaden på Costa del Sol og i provinsen Málaga i den autonome regionen Andalucía i det sørlige Spania. Málaga er Spanias femte største by, med et folketall på 578 460.   (2021). Legger man til forsteder, blir folketallet 1 696 252 .

Málaga er omgitt av fjellområder og to elver, Guadalmedina og Guadalhorce, som flyter forbi byen og ut i Middelhavet.

Málagas bykjerne ligger rett bak havnen. Kvarterene  El Perchel, La Trinidad og Lagunillas omgir bysentrum. Byen får en god del av sine inntekter fra landbruk og turisme. Den er fødestedet til kunstneren Pablo Picasso.

Turisme 

Málaga ligger i nærheten av Costa del Sol. Fra Málaga er det enkelt å komme seg til andre byer som Sevilla, Córdoba, Granada og Jaén med bil, båt eller tog.

Sport 
 Málaga Club de Fútbol
 Club Baloncesto Málaga

Kjente personer fra Málaga 
 Pablo Picasso (1881 – 1973), kunstner
 José Puyet (1922 – 2004), kunstner
 Antonio Tejero (1932 –), offiser 
 Juan Madrid (1947 –), forfatter 
 Amparo Muñoz (1954 –), Miss Universe 1974
 Antonio Banderas (1960 –), skuespiller 
 Miguel Ángel Jiménez (1964 –), profesjonell golfspiller
 Juan García Postigo (1981 –), Mister World 2007
 Alexis Ruano (1985 –), fotballspiller
 Daniel Pacheco (1991 –), fotballspiller

Vennskapsbyer 
Málaga har seks vennskapsbyer:
  El Aaiún, Vest-Sahara
  Faro, Portugal
  Mobile, USA
  Passau, Tyskland
  Tyr, Libanon
  Guadalajara, Mexico

Referanser

Eksterne lenker 
 
  
 Malaga Airport
 Sightseeing i Málaga

Byer i Andalucía
Kommuner i Andalucía
John Francis Dearden

John Francis Dearden (født 15. oktober 1907 i Valley Falls i Rhode Island i USA, død 1. august 1988 i Chicago) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Detroit 1958–1980.

Han ble kreert til kardinal i 1969 av pave Paul VI, med San Pio X alla Balduina som tittelkirke.

Han deltok ved konklavet august 1978 som valgte pave Johannes Paul I, og konklavet oktober 1978 som valgte pave Johannes Paul II.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
 Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
 Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
 Pave Pius X (1835-1914) *1884
 Kardinal Gaetano de Lai (1853–1928) *1911
 Kardinal Raffaele Carlo Rossi (1876–1948) *1920
 Kardinal Amleto Giovanni Cicognani (1883–1973) *1933
 Kardinal John Francis Dearden (1907–1988) *1948

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Katolske biskoper fra USA
Linjen Rebiba
Kardinaler fra USA
Personer fra Providence County i Rhode Island
Antonio Caggiano

Antonio Caggiano (født 30. januar 1889 i Coronda i Argentina, død 23. oktober 1979 i Buenos Aires) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var biskop av Rosario 1934–1959, og erkebiskop av Buenos Aires 1959–1975.

Han ble kreert til kardinal av pave Pius XI i 1946.

I 1955 ble han forfulgt av Juan Perons regjering.

Han deltok under Annet Vatikankonsil 1962–1965.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:
 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Alessandro Mattei (1744-1820) *1767
 Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770-1837) *1819
 Kardinal Giacomo Filippo Fransoni (1775-1856) *1822
 Kardinal Carlo Sacconi (1808-1889) *1851
 Kardinal Edward Henry Howard of Norfolk (1829-1892) *1872
 Kardinal Mariano Rampolla del Tindaro (1843-1913) *1887
 Kardinal Antonio Vico (1847-1829) *1898
 Erkebiskop Filippo Cortesi (1876-1947) *1921
 Kardinal Antonio Caggiano (1889-1979) *1935

Referanser

Eksterne lenker 
  Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Argentinske kardinaler
Argentinske katolske biskoper
Deltakere på Andre Vatikankonsil
Personer fra provinsen Santa Fe
Linjen Rebiba
Norman Thomas Gilroy

Norman Thomas Gilroy (født 22. januar 1896 i Sydney i Australia, død 21. oktober 1977 i Sydney) var en av Den katolske kirkes kardinaler og var erkebiskop av Sydney 1940–1971.

Han ble kreert til kardinal av pave Pius XII i 1946, med Santi Quattro Coronati al Laterano som tittelkirke.

Han deltok under konklavet 1958 som valgte pave Johannes XXIII, og deltok under konklavet 1963 som valgte pave Paul VI. Han deltok også under Annet Vatikankonsil 1962–1965.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
 Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
 Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
 Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
 Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960) *1916
 Erkebiskop Filippo Bernardini (1884-1954) *1933
 Kardinal Norman Thomas Gilroy (1896-1977) *1935

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Australske kardinaler
Australske katolske biskoper
Deltakere på Andre Vatikankonsil
Linjen Rebiba
Personer fra Sydney
Fedrelandspartiet

Fedrelandspartiet  var et norsk politisk parti. Det ble grunnlagt den 17. mai 1990 av den tidligere Fremskrittspartiet-politikeren Harald Trefall fra Bergen, og ved valget i 1991 fikk det én representant i Hordaland fylkesting og én i Karmøy kommunestyre. Etter at partiet mistet disse representantene i 1995, ble det stående uten politisk representasjon.

Partiet var et verdikonservativt etnonasjonalistisk parti, og markerte seg mot innvandring og for rasistisk diskriminering.

Fedrelandspartiet ble offisielt lagt ned den 31. desember 2008.

Formenn 
Harald Trefall 1990–1994
Odd Even Hårvik 1994–1996
Harald Trefall 1996–2002
Arild Kibsgaard 2002–2008

Referanser 

Tidligere politiske partier i Norge
Nasjonalistiske partier
Politiske partier etablert i 1990
Opphør i 2008
Funningur

Funningur (, dansk: Funding) er en bygd på Færøyene. Den ligger ved Funningsfjørður på nordvestkysten av Eysturoy og er den nordligste bygda i Runavíkar kommuna. Tidligere var bygda hovedtettsted for Funnings kommuna. Den 1. januar 2019 hadde Funningur 49 innbyggere. Bygda ligger ved foten av Færøyenes høyeste fjell, Slættaratindur.

Historie 
Selv om det ikke nevnes i Færøyingesaga, inngår det i sagntradisjonen at Færøyenes første landnåmsmann, Grímur Kamban, slo seg ned ved Funningur. Bygda er første gang nevnt skriftlig som Funding i 1584, og regnes ikke som en landnåmsbygd av historikere og arkeologer. Fra gammelt av består Funningur av tre grender. Bygdenavnet var nok opprinnelig navnet på fjorden. Navnet er beslektet med moderne skandinavisk «å finne», i en eldre betydning «å søke mot».

Med innføringen av det lokale selvstyret i 1872 var Funningur en del av Eysturoyar prestagjalds kommuna. Funningur ble i 1906 utskilt som en egen kommune, som også omfattet Gjógv. Gjógv ble utskilt som en egen kommune i 1948. Funningur med 75 innbyggere ble innlemmet i Runavík i 2009, mens Gjógv gikk til Sundini.

Kultur 
På færøyene er bygda kjent som en såkalt nyttårsbygd, altså en bygd der folk fra nabobygder har hatt tradisjon for å samles for å danse på nyttårsaften.

Folkeskolebygningen i Funningur ble oppført i 1944 og tatt ut av bruk høsten 2010.

Funnings kirkja er en tidstypisk, tjæremalt trekirke fra 1847.

Referanser 

Bosetninger på Færøyene
Eysturoy
Portal:Færøyene/artikler
James Robert Knox

James Robert Knox (født 2. mars 1914 i Bayswather nær Perth i Australia, død 26. juni 1983 i Roma) er en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Vatikanradioen og senere Vatikanets diplomatiske tjeneste og var postert i Tokyo, Mombasa og New Delhi. Han var erkebiskop av Melbourne i Australia 1967–1974. Deretter ble han kalt til Vatikanet der han var prefekt for Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentsordningen 1974–1981.

Han ble kreert til kardinal av pave Paul VI i 1973.

Han deltok ved konklavet august 1978 som valgte pave Johannes Paul I, og konklavet oktober 1978 som valgte pave Johannes Paul II.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
 Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
 Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
 Kardinal Pietro La Fontaine (1860-1935) *1906
 Kardinal Celso Benigno Luigi Costantini (1876-1958) *1921
 Kardinal James Robert Knox (1914-1983) *1953

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Australske kardinaler
Australske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Personer fra Perth
Nature

Nature er et britisk naturvitenskapelig tidsskrift med høyt renommé. Tidsskriftet utkom første gang 4. november 1869. 

Det kommer ut ukentlig, og publiserer hovedsakelig korte, kompakte artikler om viktige resultater fra alle grener av naturvitenskapene, vanligvis titulert «Letters to Nature». Tidsskriftet publiserer også meldinger om konferanser, og stillingsannonser.  

Det utgis av Nature Research, en divisjon innen Springer Nature. Magdalena Skipper har siden mai 2018 vært sjefsredaktør. Hun overtok for Philip Campbell, som i sin tur etterfulgte John Maddox, som var redaktør til 1995.

Blant vitenskaplige oppdagelser som først har blitt publisert i Nature kan nevnes
 1925 Oppdagelsen av Australopithecus africanus første bindeledd mellom moderne mennesker og aper. Raymond Dart
 1927 Sub-atomære partiklers bølgeegenskaper C. Davisson and L. H. Germer 
 1932 Oppdagelsen av nøytronet J. Chadwick 
 1953 DNA-molekylets struktur, J. D. Watson og F. H. C. Crick 
 1968 Pulsarer A. Hewish, S. J. Bell, J. D. H. Pilkington, P. F. Scott & R. A. Collins  
 1997 Første kloning av et pattedyr («sauen Dolly») — I. Wilmut, A. E. Schnieke, J. McWhir, A. J. Kind and K. H. S. Campbell 
 2001 Første sekvensering av menneskets gener International Human Genome Sequencing Consortium  
 2004 Oppdagelsen av Homo floresiensis, «hobbit-mennesket» en art som sameksisterte med vår art

Referanser

Eksterne lenker 
 

Vitenskapelige tidsskrifter
Publikasjoner etablert i 1869
Okse

Okse beskriver et voksne, store kjønnsmodne hanndyr i flere biologiske grupper av pattedyr, som for eksempel elefanter, nesehorn, kameler, sjiraffer, flodhester, elg, hvaler, seler, og mange store oksedyr. Motsatsen til oksen kalles ei ku og er altså et kjønnsmodent hunnkjønn. Svært mange assosierer imidlertid begrepet okse med en storfeokse.

Skal man bruke okse-begrepet absolutt korrekt, bør derfor enten arten eller den nærmeste biologiske gruppen (slekt, familie m.v.) framgå, for eksempel som hvalokse, hvalrossokse, elgokse, sjiraffokse eller storfeokse m.v.

Tyr og stut 
Mange blander sammen og synonymiserer okse-begrepet med begrepene tyr og stut, men det er ikke korrekt. Riktig nok kan man kalle både tyr og stut for okse, men ikke uten videre omvendt. En tyr er et voksent kjønnsmodent hanndyr i gruppen Bovini, som er en delgruppe i gruppen oksedyr (Bovinae). Det samme gjelder en stut, men til forskjell fra en tyr, som har full hornprakt, så har stuten avkorta horn. Det er således horna som bestemmer om det er en tyr eller en stut, såfremt arten inngår i tribuset Bovini. Ordtaket «å ta tyren ved horna» er med på å understreke at tyrer har horn og at handlingen er modig. Begrepet tyr brukes ellers nå til dags helst i forbindelse med tyrefekting. Noen blander sammen disse kjønnsbegrepene med ukastrerte og kastrerte storfeokser, men det er feil. Tyrer og stuter kan være begge deler, men da vil de være mindre virile. Kastrerte storfeokser kalles forøvrig enten gjeldokse eller kastratokse, og er uavhengig av om dyra har horn eller ikke.

Eksterne lenker 
 

Pattedyr
Ord og uttrykk om dyr
Korstegnet

Korstegnet eller korsets tegn er en rituell gest og kristent symbol som består i at man beveger hånden i et kors. Praksisen med å gjøre korsets tegn spiller en viktig rolle i flere kirkesamfunn, og kan bli brukt både under gudstjenesten og som en del av ens personlige tilbedelse.

Bakgrunn 
Tertullian beskrev korstegnet, og det ser ut til at det i oldkirken ble markert bare med et korstegn på pannen. Noen århundrer senere ble korsets tegn også utført over andre deler av kroppen.

Den katolske og Den ortodokse kirke 
Korstegnet er en kristen fromhetspraksis og en bønn særlig utbredt i den katolske og den ortodokse kirke. Ofte markerer man ytterpunktene i et kors på seg selv ved å berøre panne, bryst og skuldre. Det er vanlig å si «I Faderens, og Sønnens, og den hellige ånds navn. Amen» under utførelsen. 

I katolsk tradisjon berører man først venstre skulder og så høyre, mens man i ortodoks tradisjon først berører høyre skulder. Det er uklart hvordan forskjellen har oppstått. Ortodokse kristne forklarer sin måte å gjøre korstegnet på med at Dismas («den gode røveren») hang på Jesu høyre side ved korsfestelsen; det finnes ingen spesiell forklaring på den katolske skikken.

Korstegnet brukes av både katolikker og ortodokse spesielt når man går inn i en kirke og under gudstjenesten, men også i andre sammenhenger. Dette henger sammen med at tegnet oppfattes som en kort bønn som er enkel å fremsi hver gang man f.eks. skal kjøre bil, gjøre noe vanskelig eller før et måltid. Det er også vanlig å starte og avslutte all bønn med korstegnet.

Det lille korstegnet 
Det lille korstegnet gjøres ved tegne et lite kors med tommelen, normalt på pannen. Det brukes mye ved velsignelser og salving med hellige oljer. I katolske messer gjør man det lille korstegnet tre ganger (på panne, munn og hjerte) når evangeliet leses.

Andre kirker 
Martin Luther skal ha snakket om å gjøre korsets tegn hver morgen som en påminnelse om at man er kristen. I dag bruker flere evangeliske kirker korsets tegn i forbindelse med visse deler av gudstjenesten. I den norske kirke brukes det i forbindelse med dåp og prestens velsignelse av menigheten fra alteret. 

I århundrer etter reformasjonen knelte kirkegjengerne og brukte korstegnet når de kom inn i kirken, likeså ved begynnelsen av nattverden og under velsignelsen. Ennå i 1830 knelte de fleste på Vestlandet. I et brev til en biskop på visitas i Gloppen i 1824, foreslo en bonde en forenkling av «den seksfoldige Knælen», dels ble det urolig, dels pga «det forargelige i stillingen som ofte deri blir en følge».

Referanser

Litteratur
 Romano Guardini: Von heiligen Zeichen (Topos-Taschenbücher; 365). 7. Aufl. Matthias-Grünewald-Verlag, Mainz 2008, ISBN 978-3-8367-0365-9, S. 12.
 Katechismus der Katholischen Kirche. Oldenbourg-Verlag, München u. a. 1993, ISBN 3-486-56038-7, Nr. 1671.

Kristne bønner
Katolske bønner
Kors
Dåpen
Gravør

En gravør er en kunsthåndverker som lager støpeformer og klisjeer til industrien, for eksempel til mynter, medaljer, sølvskjeer, stempler eller gullsmedgjenstander. Gravøren lager også inskripsjoner, monogrammer og ornamentikk på forskjellige gjenstander. Faget krever kunstneriske anlegg og godt håndlag.

Vi kjenner til gravering og dekor på gjenstander langt tilbake i historien.  De eldste arbeidene ble utført med harde steinslag på mykere materialer, for eksempel bløtere steinslag, horn og bein.  Etter hvert som metaller ble tatt i bruk så ble gravørkunsten vanligere.
_

Utdanning 
I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Du må gå to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk og andre skoleåret er Vg2 Design og gullsmedhåndverk.

Gravørfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.

Referanser

Se også 
 Siselør
 Gravering
 Xylografi

Eksterne lenker
 Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av gravør
 Design og håndverk – Gravør
 Mesterbrev.no
 Opplæringskontoret for små og verneverdige fag
 Norsk Gravør Mesterforening

Håndverksyrker
Mesterfag
Vättern

Vättern er med 1 912 km² Sveriges nest største innsjø (etter Vänern) og den sjette største i Europa. Den er 118 km lang, 28 km bred og største dybde er 128 meter. Det store dypet gir sjøen forholdsvis høye bølger og kaldt vann. Den utgjør grensen mellom landskapene Västergötland og Östergötland, når i nord opp til byen Askersund i Närke og i sør til Jönköping i Småland. I den sørlige delen av innsjøen ligger øya Visingsö. I den nordlige delen passerer Göta kanal mellom Karlsborg i Västergötland og Motala i Östergötland. I midten av juni arrangeres det årlige sykkelrittet Vätternrundan som går over 300 km og har ca. 15 000 deltakere, med start og mål i Motala.

Langs det meste av strendene, samt enkelte andre soner, er det enten sesongforbud eller totalforbud mot fiske etter ørret, røye og sik.

Se også 
Liste over innsjøer i Skandinavia

Referanser

Eksterne lenker 
 

Motala ströms vassdragsområde
Innsjøer i Västra Götalands län
Innsjøer i Örebro län
Innsjøer i Östergötlands län
Innsjøer i Jönköpings län
Thulsa Doom

Thulsa Doom er et norsk rockeband etablert i 1999 som i hovedsak spiller stoner rock, inspirert av band som Kyuss og tidlig Black Sabbath. Noen av særtrekkene til bandet er deres lange albumtitler og at alle medlemmene har artistnavn med ordet «Doom» i seg.

Historie 
Bandet ble grunnlagt i 1999 av Ole Petter Andreassen (også kjent fra The Cumshots og Black Debbath) under artistnavnet El Doom. Han fikk med seg bassist Egil Hegerberg (også kjent fra Black Debbath og Gartnerlosjen) under artistnavnet Angelov Doom, sanger Jacob Krogvold (Papa Doom), gitarist Henning Solvang (Doom Perignon) og trommeslager Halvor Winsnes (Fast Winston Doom).

Navnet på bandet kommer fra James Earl Jones sin rolle som antagonisten «Thulsa Doom» i den amerikanske eventyrfilmen Conan – Barbaren fra 1982.

Bandet debuterte med EP-en She Fucks Me (med Bill Clinton avbildet på omslaget) i 2000, og har senere gitt ut fire album. 

Vokalist Papa Doom sluttet i bandet i 2003, og gitarist Doom Perignon overtok da mikrofonen. På albumet Keyboard, Oh Lord! Why Don't We? gikk de noe bort fra stonerrocken og over til en mer melodisk stil. Bandet ble oppløst en stund etter utgivelsen.

I 2013 ble originalbesetningen samlet for å spille debut-EP-en under Caliban Sessions. Dette gav mersmak og førte til flere konsertturneer og comeback-albumet A Keen Eye for the Obvious i 2017.

Medlemmer 
 Papa Doom (Jacob Krogvold) – vokal (1999–2003, 2013-)
 Doom Perignon (Henning Solvang) – gitar, vokal
 El Doom (Ole Petter Andreassen) – gitar
 Angelov Doom (Egil Hegerberg) – bass
 Fast Winston Doom (Halvor Winsnes) – trommer

Diskografi

Album 
 : The Seats are Soft But the Helmet Is Way Too Tight
 : …And Then Take You to a Place Where Jars are Kept
 : Keyboard, Oh Lord! Why Don't We?
 : A Keen Eye for the Obvious

EPer 
 : She Fucks Me (EP)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske rockegrupper
Stoner metal-band
Band etablert i 1999
Kristadelfianere

Kristadelfianerne er et kristent trossamfunn som ble grunnlagt av John Thomas i USA i 1847. Medlemmene er kjent for å ha en forståelse av Bibelen som andre kristne ofte betrakter som vesentilig avvikende fra vanlig kristen lære. Kristadelfianerne har et beregnet medlemsantall på 60 000 i omkring 130 land i dag. Bevegelsen finnes også i Norge.

Betegnelsen kristadelfianerne er laget av de latinske ordene for «brødre i Kristus» og henviser til et sitat fra Paulus' brev til kolosserne i Bibelen. Der heter det i 1. kapittel, 2. vers: «(...) hilser de hellige i Kolossai, de troende søsken i Kristus: Nåde være med dere og fred fra Gud, vår Far!»

Bakgrunn 
Den viktigste personen i samfunnets tidligste tid var John Thomas. Han ble født i 1805 i London. Hans familie var religiøs, og hans egne religiøse søken fikk ham til å undersøke forskjellige religiøse lærer. Som ung legestudent skrev han flere bøker hvor han fremholdt tanken om en tilværelse etter døden hvor legemet og sjelen skilles ad. I 1830-årene arbeidet han på et skip. Da skipet en gang kom ut for et kraftig uvær, lovte han at hvis han kom trygt i land skulle han gjøre alt for å gjøre Guds vilje. Skipet kom trygt i land, og dette ble et vendepunkt for ham. Han drog til Cincinnati i Ohio, hvor han ble kjent med cambellittene og sluttet seg til dem, men han forlot dem igjen. Siden begynte han å utgi litteratur hvor han fremholdt nye tanker. I 1847 begynte han å danne en egen menighet. Siden reiste han rundt både i Statene og Storbritannia for å forkynne. Han døde til slutt i New Jersey i 1871, og ble gravlagt i Brooklyn. 

Etter hans død var en skotsk kristadelfianer, Robert Roberts en viktig foregangsmann. I hans tid ble samfunnet ytterligere styrket og vant tilhengere på begge sider av Atlanterhavet, og i Australia. Roberts skrev boken Christendom Astray i 1884. 1911 gitt ut en norsk oversettelse Kristendom på avveie.

Lærepunkter 
 Kristadelfianerne tror at Bibelen er Guds ord og er menneskenes eneste mulighet til kunnskap om ham. Den er feilfri. Men feil med avskriving og oversettelse kan forekomme.

 De forkaster den alminnelige læren om treenigheten. De tror at det er bare én Gud, Faderen. Den hellige ånd er Guds kraft. Jesus er Guds Sønn, født av jomfru Maria. Han hadde ingen førmenneskelig tilværelse. Ved sitt syndefrie liv åpnet Jesus veien til frelse fra døden.

 Jesus skal komme tilbake til jorden og opprette et rike.

 Døden er en ubevisst tilstand og det fins ikke noe helvete hvor døde blir straffet.

 Det skal finne sted en oppstandelse, og de som blir godkjent av Gud skal leve evig på jorden i fremtiden.

 Et særtrekk i deres tro er at Djevelen ikke anses for å være en person, men kun en betegnelse på det onde.

 Dåpen er en avgjørende betingelse for å få del i dette evige liv. Dåpen må være troens dåp av mennesker som er istand til å tenke selv.

Referanser

Eksterne lenker 

 Med Åpen Bibel
 The Christadelphian magazine (på engelsk)
 Online Library (på engelsk)

Antitrinitarisme
Kristne samfunn
Kolosserbrevet