alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Pallava-dynastiet

Pallava-dynastiet (tamilsk: பல்லவர்) var et tamilsk, sørindisk dynasti som styrte over det nordlige Tamil Nadu og det sørlige Andhra Pradesh med Kānchipuram som hovedstad. Pallavaene var sammen med Chola-dynastiet, Pandya-dynastiet og Chera-dynastiet et av de fire tamilske dynastiene som over store deler av Sør-India fram til det femtende århundre e.Kr.. Ordet pallava er sanskrit og betyr grein, som viser til at pallavaene sannsynligvis opprinnelig var en senere sidegrein av choladynastiet. Opprinnelig kom pallavaene fra Guntur-regionen i Andhra Pradesh, fra området som fremdeles kalles Palnadu eller Pallava Nadu. Pallavaene ble mektige da det gikk nedover med Sātavāhanariket i Andhra og cholaene i Tamil Nadu. Pallavaherskerne støttet også litteratur skrevet på tamilsk, telugu og sanskrit, og noen av de beste sanskritpoetene, som for eksempel Bharavi og Dandin, kommer fra pallava-perioden. 

Pallavaene ble mektigere under styret til Mahendravarman I (571 – 630 AD) og Narasimhavarman I (630 – 668 AD), og dominerte teluguregionen og de nordlige delene av tamilregionen i omtrent 600 år, fram til slutten av det niende århundre. 

I løpet av sin historie var pallavaene i konstant konflikt med både chalukyaene i Badami i nord og de tamilske cholaene og pandyaene i sør, og på slutten av det niende århundre ble de også endelig beseiret av cholaene. 

Pallavaene er best kjent for deres støtte til arkitekturen, slik man fremdeles kan se i dag i Mamallapuram. Blant annet templene hugget inn i sjøklippene ved byen stammer fra pallava-perioden. Pallavaene etterlot seg storslagne skulpturer og templer, og la slik grunnlaget for den middelalderske sørindiske arkitekturen. Den kinesiske omreisende buddhistmunken Xuanzang besøkte Kānchipuram under pallavaenes styre og priste dem for deres deres milde styre. 

Mange kilder hevder at Bodhidharma, grunnleggeren av chanbuddhismen (senere bl.a. kjent som zen i Japan) var en prins i Pallava-dynastiet og levde samtidig som Skandavarman IV og Nandivarman I. Han skal ha vært sønnen til Simhavarman II, men dette er usikkert. Pallavaherskerne var hinduister, men tolererte andre religioner. Ifølge Xuanzang var det i Kānchipuram 100 buddhistiske klostre og 80 templer. Mahendravarman I støttet først jainismen, men gikk senere tilbake til hinduismen. 

Datoene før 575 er usikre.

Herskere/Rajaer

Tidlige pallavaer 
 Bappadeva (225 – 250)

Middelpallavaer 
 Visnugopa (350-355)
 Kumaravishnu I (355-370)
 Skandavarman II (370-385)
 Viravarman (385-400)
 Skandavarman III (400-438)
 Simhavarman II (438-460)
 Skandavarman IV (460-480)
 Nandivarman I (480-500)
 Kumaravishnu II (500-520)
 Buddhavarman (520-540)
 Kumaravishnu III (540-550)
 Simhavarman III (550-574)

Senere pallavaer 
 Simhavishnu (575-615)
 Mahendravarman I (615-630)
 Narasimhavarman I (630-668)
 Mahendravarman II (668-670)
 Parameshvaravarman I (670-690)
 Narasimhvarman II (690-715)
 Parameshvaravarman II (715-717) 
 Nandivarman II (717-760)
 Dantivarman (760-812)
 Nandivarman III (812-844)
 Nripatungavarman (844-870)
 Aparajîta (870-888)

Eksterne lenker 
 

Indias historie
Historiske stater og riker i Sør-Asia
Baktruppen

Baktruppen var et kunstnerkollektiv som ble stiftet i Bergen i 1986, og offisielt oppløst 1. mars 2011. Baktruppen arbeider har bestått av teater- og danseforestillinger, kunsthappeninger, «usynlig teater», video- og lydkunst, radio, stedsspesifikk kunst og politisk motiverte aksjoner.

I boken Performance Art by Baktruppen (Kontur 2009) skriver teaterhistoriker Knut Ove Arntzen at Baktruppen er kjent for sin ironi og sin lek med avantgardistiske tilnærminger til teater og performancekunst. Deres poeng var å resirkulere aspekter av den klassiske avant-garden i et postmoderne perspektiv.

Baktruppen markerte seg gjennom kunstnerisk forskning som gikk bak det estetiske og inn i de sosiale rom. Gruppen stilte spørsmål ved teatrets ritualer, og introduserte det «ambiente rom» med en lekende og ironisk tilnærming til det postmoderne. Leken ble en ramme for kommunikasjon med publikum, og utgangspunktet for et dekonstruktivistisk syn på verden gjennom kunsten. Gjennom forestillingene ble det stilt spørsmål omkring begreper som «profesjonalitet» og «dilettanteri». En av de mange intensjonene var at alle som deltok i forestillingene skulle blande sine evner og talenter inn i en ikke-hierarkisk arbeidsstruktur; en kollektiv prosess.

Overdrivelse og forvirring er begreper som karakteriserer mange av Baktruppens arbeider. Gruppen stilte seg konstant i en gråsone mellom det velkjente og det ukjente, og opererte med en dobbel forståelse av situasjonen der de lekte med forskjellen mellom lek/alvor, fantasi/virkelighet, senter/periferi, og forskjellige forståelser av identitet. Kanskje kan man si at Baktruppens arbeider representerer det «karnevaliske» i en postmoderne form.

Medlemmer
Baktruppen ble stiftet av Tone Avenstroup og Øyvind Berg i 1986. Avenstroup forlot gruppa i 1995.

Andre medlemmer:
Jørgen Knudsen (1986 – 2011)
Worm Winther (1986–2011)
Ingvild Holm (1987–2011)
Bo Krister Wallström (1989–2011)
Per Henrik Svalastog (1999–2011)
Trine Falch (1988–2007)
Erik Balke (1989–2006)
Gurå Mathiesen (1986–1999)
Hans Petter Dahl (1986–1995)
Gisle Frøysland (1993-2002)

Litteratur 
 Baktruppen: Style is king. Billeddisk utgitt av Information Recordings (1999)
 Alien 4 – All star reading. Opptak fra Alien 4, Read My Lips, Zoolounge. CD utgitt av Information Recordings (1998). Samprudksjon: Verdensteateret, Den Danske Konungen Produktioner, Baktruppen.
 the Bar: Come on everybody. CD (1997).
 Lærestykker. Oktober Forlag (1990).
 Kjøter. Oktober Forlag (1989).
 Arntzen, Knut Ove et al.: Performance Art by Baktruppen (engelsk tekst), Kontur forlag, ISBN 978-82-997687-7-1, årstall ikke oppgitt

Referanser

Eksterne lenker 
 Baktruppens hjemmeside/arkiv 
 Baktruppen på Sceneweb
 Camilla Eeg: «Baktruppen på kryss og tvers» og «Baktruppen mener at jorda er rund»
 Marit Strømmen: Cunninghamgate
 Tommy Olsson: Den forunderlige fortellingen om fortruppen som bakfra
 Ketil Kern: På interrail med Solstad
 Arkiv: Baktruppen.bek.no
 Stamsundundersøkelsen og turisten hos sceneweb.no

Norske teaterkompanier
Norske performancekunstnere
Kunstnergrupper og kunstnerkollektiv
Maja Vtič

Maja Vtič (født 27. januar 1988) er en slovensk skihopper som hopper for SD Zabrdje. Hun bor for tiden i Mirna i det sørøstre Slovenia.

Under VM på ski 2011 i Holmenkollen kom hun på femteplass i normalbakke. Daniela Iraschko ble verdensmester, foran Elena Runggaldier og Coline Mattel. 

Hennes lengste hopp i konkurranse er trolig hennes siste hopp i det slovenske mesterskapet 4 jan 2011 på hele 108 meter.

Resultater 
VM på ski
2011 Oslo, Norge : 5 plass

Junior-VM på ski
2007 Tarvisio/Planica, Slovenia  : Bronse (3 plass)
2008 Zakopane, Polen : 15 plass

Universiaden 
2007 Pragelato, Italia : 4 plass
2011 Erzurum, Tyrkia : 4 plass

Kontinentalcupen for kvinner

 * = pågår, ikke avsluttet.

Kontinentalcupseiere vinter 2004-2011 (tilsvarende verdenscup)

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Maja Vtič på LadiesSkijumping.com
  Profil på det slovenske skiforbundets sider.

Slovenske skihoppere
Deltakere under Ski-VM 2011
Deltakere under Ski-VM 2013
Deltakere for Slovenia under Vinter-OL 2014
Skihoppere under Vinter-OL 2014
Deltakere under Ski-VM 2015
Deltakere under Ski-VM 2017
Fødsler i 1988
Rohkunborri nasjonalpark

Rohkunborri nasjonalpark er en norsk nasjonalpark i Troms og Finnmark fylke. Parken omfatter de indre delene av Sørdalen og fjellområdene østover med fjellmassivet Rohkunborri og innsjøen Geavdnjajávri og dekker et område på 571 km². 

Rohkunborri nasjonalpark ble opprettet i 2011, for «å bevare et stort naturområde med et særegent landskap for å sikre biologisk mangfold med økosystemer, arter og bestander i et vidt spenn av naturtyper fra frodige gråor-heggeskoger, urskogspreget bjørkeskog og høgstaudeskoger, store våtmarksområder og ferskvannsmiljø med opprinnelig dyre- og plantesamfunn til alpine naturtyper med canyon i Sørdalen. Fjellreven er en art det skal tas spesielt vare på.»

Nasjonalparken ligger i Bardu kommune og grenser i sør mot svenskegrensen og den svenske nasjonalparken Vadvetjåkka (nordsamisk: Vádvečohkka), som ble etablert allerede i 1920. 

Den 800 kilometer lange Nordkalottruta fra Karasjon til Sulitjelma går gjennom Rohkunborri, inn fra Altevatn og ut ved innsjøen Torneträsk til Sverige.

Fauna 
Nasjonalparken huser flere sjeldne og truede dyre- og fuglearter; jerv, bjørn, gaupe, jaktfalk og snøugle. På svensk side av grensen yngler også fjellrev, og man håper at fjellreven skal etablere seg i Rohkunborri.

Reindrift 
De norske reinbeitedistriktene Altevatn og Gielas har beiteområder i nasjonalparken. I tillegg har den svenske samebyen Talma rettigheter til sommerbeite her.

Referanser

Eksterne lenker 
  
 
 regjeringen.no pressemelding om etablering av nasjonalparken, 25.2.2011
 Faktaark om nasjonalparken – fra Regjeringen. Februar, 2011.
 Kart over verneområdet - fra Regjeringen, februar 2011.
 Bildeserie fra nasjonalparken - fra juli 2011

Nasjonalparker i Norge
Verneområder i Troms og Finnmark
Bardus geografi
Verneområder opprettet i 2011
2011 i Norge
Novo mesto

Novo mesto er en by i den statistiske regionen Jugovzhodna Slovenija i den historiske regionen Dolenjska i Slovenia.

Geografi 
Byen ligger ved elva Krka og har om lag 36 000 innbyggere. Byen regnes som regionens økonomiske og kulturelle sentrum. I 2006 ble Novo mesto sete for et katolsk bispedømme.

Historie 

Novo mesto, som betyr «ny by», ble grunnlagt som Rudolfswert (slovensk Rudolfovo) 7. april 1365, oppkalt etter grunnleggeren erkehertug Rudolf IV av Østerrike. Området der byen ligger har vært bosatt siden førhistorisk tid. 

Etter første verdenskrig, da Østerrike-Ungarn ble oppløst, ble byen offisielt kalt Novo mesto. På tysk ble byen også kalt Neustadtl. Under andre verdenskrig gikk byen frem og tilbake mellom Tyskland og Italia, før tyskerne til slutt tok kontroll over byen. 

I 1958 ble motorveien mellom Ljubljana og Zagreb i Kroatia ferdigstilt. I dag er denne veien en del av Europavei 70. Dette førte til at Novo mesto fikk bedre tilknytning til resten av Slovenia og Jugoslavia, og ble gradvis et viktig regionsenter.

Referanser 

Byer i Slovenia
Skihopping under Vinter-OL 1924

Skihopping under Vinter-OL 1924 ble holdt i Chamonix, Frankrike mandag den 4. februar 1924.

Rennet var også tellende i kombinert.

Den riktige bronsemedaljevinneren, Anders Haugen fra USA, ble først anerkjent 50 år seinere. Opprinnelig ble Thorleif Haug tildelt tredjeplassen, men det var gjort en regnefeil. Da dette ble oppdaget i 1974, ble medaljen tildelt Haugen.

Medaljevinnere

Resultater
Konkurransen fant sted i Le Mont med et K-punkt på 71 meter. Vinneren av konkurransen var Jacob Tullin Thams, som også vant en sølvmedalje i seiling ved Sommer-OL 1936. Han er en av svært få som utøvere som har vunnet medaljer både under vinter- og sommer-OL.

Deltagende nasjoner
I alt 27 skihoppere fra ni nasjoner konkurrerte under Chamonix lekene:

Referanser

Eksterne lenker
 Resultater fra den IOC databasen
 Offisiell olympisk rapport
 sports-reference 
   (polsk)

Nordiske grener under Vinter-OL 1924
Skihopp under vinter-OL
Mildred Harris

Mildred Harris (født 29. november 1901 i Cheyenne i Wyoming i USA, død 20. juli 1944 i Hollywood) var en amerikansk film-skuespillerinne. Hun var en kortere tid gift med Charlie Chaplin.

Hun fremsto som en ledende skuespillerinne gjennom 1920-tallet, men karrieren hennes avtok noe etter ankomsten av filmer med lyd og musikk. Hun fant overgangen til snakkefilmer vanskelig og hennes karriere avtok dramatisk.

Liv og virke
Harris begynte sin karriere innen filmindustrien som en populær barneskuespiller som elleveåring. I en alder av 15 år var hun med i filmen Intoleranse fra 1916 regissert av D.W. Griffith. 

Sytten år gamle Harris møtte skuespilleren Charlie Chaplin i midten av 1918 og hun ble gravid med ham. De giftet seg den 23. oktober 1918 i Los Angeles, California. Paret kranglet ofte om hennes karriere som skuespiller. Chaplin følte at hun ikke var på hans intellektuelle nivå, og da barnet døde i juli 1919, tre dager etter fødselen, ble ekteparet separert i løpet av høsten 1919. 

Charlie Chaplin flyttet til Los Angeles Athletic Club. Harris forsøkte å holde flere opptredener og de prøvde å få til et lykkelig ekteskap som mulig, men i 1920 søkte hun om skilsmisse på grunnlag av mental grusomhet. Chaplin anklaget henne for utroskap. Harris benektet rykter om at Chaplin hadde vært fysisk voldelig, og en skilsmisse ble innvilget i november 1920. Harris fikk 100 000 dollar i skilsmisseoppgjøret.

Etter skilsmissen med Chaplin, hadde Harris et svært offentlig forhold med mindre enn ett års varighet med prinsen av Wales (senere kong Edward VIII). I 1924 giftet Harris seg med Everett Terrence McGovern. Ekteskapet varte frem til 26. november 1929, da Harris søkte om skilsmisse i Los Angeles, California etter fem års ekteskap.

Ekteparet hadde et barn sammen, Everett Terrence McGovern Jr. i 1925. I 1934 giftet hun seg med William P. Fleckenstein i Asheville, North Carolina. Paret var gift i ti år, helt frem til sitt dødsfall i 1944.

Død
Hun var 43 år gammel da hun døde av lungebetennelse. Hun fik sitt siste hvilested påd Hollywood Forever Cemetery i Los Angeles i California.

Hun hadde gjorde sin siste opptreden i filmen A Wonderful Crime som ble utgitt posthumt i 1945. Harris ble tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame ved 6307 Hollywood Boulevard. i Los Angeles i California. I 1992 ble hun portrettert av Milla Jovovich i den biografiske filmen Chaplin.

Filmografi (utvalg) 
 1915 The Warrens of Virginia
 1915 Enoch Arden
 1915 The Absentee
 1916 The Old Folks at Home
 1916 Hoodoo Ann
 1916 The Americano
 1916 Intoleranse
 1917 The Bad Boy
 1917 A Love Sublime
 1917 The Price of a Good Time
 1917 Golden Rule Kate
 1918 For Husbands Only
 1918 The Doctor and the Woman
 1919 Forbidden
 1920 The Inferior Sex
 1923 Sminkede idealer

Referanser

Eksterne lenker 
 

Hollywood Walk of Fame
Skuespillere fra USA
Personer fra Cheyenne
Doug Mowat

Douglas A. Mowat (født 1956) er en amerikansk filmdekoratør.

Mowat ble født i Lansing i Michigan, og vokste opp i Northville i samme stat. Han utdannet seg innen interiørdesign på Michigan State University, før han begynte å jobbe som interiørdesigner i varehuset Hudson's i Detroit. I 1984 tok han et kurs innen produksjonsdesign på American Film Institute i Los Angeles, etter å ha hatt et eget interiørdesignfirma etter at han ble overflødig i Hudson's. Siden dette har han bodd i California og jobbet innen produksjonsdesign og filmdekorasjon.

Mowat ble belønnet med en BAFTA for Inception (2010).

Eksterne lenker 
 

Personer fra Lansing
Fødsler i 1956
Gérard Chenet

Gérard Chenet (født 14. april 1927 i Port-au-Prince) er en haitisk forfatter. 

Chenet flyttet i 1955 til Canada, før han tre år senere dro til Nantes i Frankrike for å studere statsvitenskap. Da Charles de Gaulle kom til makten flyttet Chenet til Fransk Guyana hvor han ble i fire år.

Chenet flyttet så til Senegal, hvor han fikk jobb som rådgiver i Kunnskapsdepartementet. Denne posisjonen holdt han i 25 år før han trakk seg tilbake. Han er nå bosatt i den lille landsbyen Toubab Dielaw, 55 km fra Dakar.

Bibliografi i utvalg

Teater 

 El Hadj Omar: chronique de la guerre sainte. Préface de Jean-F. Brierre. Honfleur: Pierre Jean Oswald, 1968; Paris: L'Harmattan, 2009.
 Les fiancailles tragiques. Oppført i Guinea og på Théâtre Daniel Sorano i Dakar. Ikke publisert.
 Zombi nèg, pièce inédite.
 Sécheresse. Oppført på Théâtre Noir i Paris under tittelen Image de sécheresse juni 1985. Ikke publisert.

Romaner 
 Transes vaudou d'Haïti pour Amélie chérie. Paris: L'Harmattan, 2009.

Poesi 

 Poèmes du village de Toubab Dyalaw. Dakar: Nouvelles Éditions Africaines, 1974.

Kilder 
  Gérard Chenet på www.lehman.cuny.edu

Haitiske forfattere
Rise kraftverk

Rise kraftverk er et lite vannkraftverk i Risefossen, som er en del av elva Driva i Oppdal kommune, lengst sørvest i Trøndelag.

Det ble bygd ut tidlig i 1930-årene, og av det bare 6,4 meter høye vannfallet fikk man ut inntil 50 kW. Ved åpningen i 1932 hadde andelslaget 35 abonnenter samt Driva jernbanestasjon, men ble siden utvidet og fornyet med to transformatorer. Kraftverket er eget målested for Meteorologisk institutt.

Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 6,4 meter.

Installert effekt er 35 kW. Årsproduksjon er 0,2 GWh.

Kraftverket er nedlagt.

Kilder
NVE

Eksterne lenker
 Rise kraftverk – Drivdalen i Vinden.
 Langs Drivdalen - Rise kraftverk 

Minikraftverk i Trøndelag
Kraftverk i Oppdal
Drivavassdraget
Kraftverk etablert i 1932
Tidligere kraftverk i Norge
Piotr Żyła

Piotr Paweł Żyła (ˈpjɔtr ˈʐɨwa), (født 16. januar 1987 i Cieszyn) er en polsk skihopper.

Hans første internasjonale konkurranse var i et FIS-renn i polske Zakopane 2003. Under junior-VM på ski i Rovaniemi i 2005 var han med på det polske laget som tok sølv i lagkonkurransen. Han debuterte i verdenscupen i Sapporo i 2006. s første individuelle pallplassering i verdenscupen kom i Holmenkollen 2013, der han delte førsteplassen sammen med Gregor Schlierenzauer. Hans andre pallplassering kom i Planica samme sesong.

Żyła ble verdensmester da han vant normalbakkerennet i Ski-VM 2021 i Oberstdorf og han var med på det polske laget som tok bronse i lagkonkurransen. Han tok bronse i stor bakke i Ski-VM 2017, og han var også med på det polske laget som tok bronse under lagkonkurransen i VM i 2013 og i VM i 2015. I VM 2017 i Lahtis var han med på Polens lag som vant lagkonkurransen. De øvrige på laget var Dawid Kubacki, Maciej Kot og Kamil Stoch.

Verdenscupseire individuelt

Verdenscupseire lag

Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

Referanser

Eksterne lenker 
 

 

Polske skihoppere
Verdensmestere i skihopping
Deltakere under Ski-VM 2007
Deltakere under Ski-VM 2011
Deltakere for Polen under Vinter-OL 2014
Skihoppere under Vinter-OL 2014
Deltakere under Ski-VM 2015
Personer fra Cieszyn
Deltakere under Ski-VM 2017
Deltakere under Ski-VM 2019
Deltakere under Ski-VM 2021
Deltakere for Polen under Vinter-OL 2022
Skihoppere under Vinter-OL 2022
Norner (selskap)

Norner AS er en petrokjemibedrft i Bamble i Telemark. Selskapet utvikler og forsker frem bærekraftige produkter og løsninger i de fleste industrier der plast og kompositter er sentralt. Norner har kunder innen petrokjemisk industri, emballasjeindustri, offshoreindustri, helseteknologi, bygg og infrastruktur og fornybar energi. 

Norner er heleid datterselskap av Thailandske SCG, Siam Cement Group. Selskapet har kunder over hele verden og har ca 90 ansatte i 2021. Hovedkontoret er i deres nye Polymer Exploration Centre i Porsgrunn.

Historie 
I 1977 åpnet Saga Petrokjemi flere plastfabrikker i Rønningen industripark i Bamble. I tilknytning til fabrikkene ble det også opprettet et forskningssenter på stedet. I 1984 ble plastvirksomheten med forskningssenteret overtatt av Statoil, og i 1994 ble anlegget overtatt av den multinasjonale plastprodusenten Borealis.

Borealis trakk seg senere ut av Norge, og den 1. september 2007 skilte Borealis ut forskningssenteret med personell, laboratorier og plastbearbeidingsutstyr som eget datterselskap kalt Norner Innovation. Dette nye selskapet begynte å selge sine tjenester til eksterne kunder. Norner Innovation videreførte og utvidet forskningen på og utviklingen av polyolefiner (polyetylen PE og polypropylen PP). Borealis solgte seg ut i 2008.

I 2011 opprettet Norner Innovation et datterselskap i India. Selskapets navn ble samme år endret fra Norner Innovation til Norner. Navnet Norner henspiller på de tre nornene (skjebnegudinner) i norrøn mytologi.

Norner ble i 2014 kjøpt opp av det thailandske selskapet SCG (Siam Cement Group), som har hovedkontor i Bangkok. Norner satset deretter videre som en sterk europeisk enhet innen SCG. I 2020 ble Norner medeier, sammen med Arendals Fossekompani, UiA, Resitec, og Elkem, i det såkalte «katapultsenteret» Future Materials. Siden 2018 har Kjetil Larsen vært daglig leder i Norner. Norner flyttet til nytt forskningsbygg, Polymer Exploration Centre, i Porsgrunn i slutten av 2021.

Referanser

Eksterne lenker 
 Norners hjemmeside
 Tidsskrift for Kjemi, 2007

Norske industriselskaper
Norske teknologiselskaper
Kjemiske industriselskaper
Statoil
Næringsliv i Vestfold og Telemark
Selskaper etablert i 2007
Selskaper etablert i 1977
August Nielsen (orgelbygger)

August Nielsen (født 25. september 1842 i Christiania, død 2. juni 1885 samme sted) var ved siden av Claus Jensen Norges fremste orgelbygger på 1800-tallet.

Han etablerte orgelfabrikken August Nilsen i Oslo i 1876, og etter hans død overtok enken Petrine Nielsen. Selskapet skiftet så eiere og fikk navnet Olsen & Jørgensen, senere J.H. Jørgensens orgelfabrikk.

August Nielsen innførte moderne, fabrikkmessig produksjon av kirkeorgler i Norge. I en tid med stor kirkebygging fikk firmaet i løpet av kort tid en svært stor produksjon. Blant de større instrumentene firmaet leverte var til Kristiansand domkirke, Oslo domkirke (nedmontert på 1930-tallet og delvis flyttet til Frogner kirke i Oslo), Hamar domkirke (flyttet til Tolga kirke),Uranienborg kirke (utskiftet i 2009, Trefoldighetskirken, Arendal (utskiftet og delvis gjenbrukt i 2010), Grimstad kirke (restaurert i anledning Grimstad byjubileum i 2016) m.fl. I tillegg kom et høyt antall mindre instrumenter til en rekke kirker på landet. Flere er fortsatt i bruk eller blitt bevart, i noen tilfeller nedmontert og lagret. 

Nielsen samarbeidet med Ludvig Mathias Lindeman, blant annet på orglene til Kristiansand domkirke, Urianienborg kirke og Domkirken i Oslo.

Referanser

Litteratur 
 
 Drammen byleksikon

Nielsen, August
Norske orgelbyggere
Bratsberg (etternavn)

Bratsberg er et etternavn som stammer fra Berg.

Kjente personer med navnet Bratsberg
Jan Petter Bratsberg, norsk billedkunstner
Harry Morgan (født Bratsberg), amerikansk skuespiller

Etternavn
Jevgenija Rudneva

Jevgenija Rudneva også kjent som Zjenja Rudneva (født 24. desember 1920, død 9. april 1944 i nærheten av Kertsj i Ukraina) var en sovjetisk militær pilot og navigatør. Hun ble utnevnt til Helt av Sovjetunionen.

Hun studerte i tre år ved Fakultet for mekanikk og matematikk som var en del av Statsuniversitetet i Moskva før hun i oktober 1941 meldte seg som frivillig til den sovjetiske hæren. Hun ble uteksaminert fra navigasjonsskolen og fra mai 1942 kjempet hun ved fronten under andre verdenskrig. Hun hadde graden løytnant og var fra 1943 medlem av det sovjetiske kommunistpartiet SUKP.

Hun fløy 645 nattlige kampoppdrag på med flyet Polikarpov Po-2, som var et gammelt og tregt fly. Hun hadde i oppdrag å ødelegge tyske troppetransportskip, tog, og militært utstyr som tilhørte nazistene. Hun omkom tappert, da hun fløy sitt sekshundreogførtifemte oppdrag nær landsbyen Bulganak, nord for Kertsj i Ukraina.

Hun fikk asteroiden 1907 Rudneva, oppkalt etter seg.

Referanser 

Sovjetere fra andre verdenskrig
Personer fra Berdjansk
Flyvere omkommet i luftfartsulykker
Flyvere omkommet i nedskytninger av fly
Vitus

Sankt Vitus (født ca. 290, død 303) er en kristen helgen som led martyrdøden som følge av keiser Diokletians forfølgelse av kristne. Han var en av nødhjelperne og skulle være særlig god til å hjelpe barn og unge  mot epilepsi og kramper. På grunn av dette, samt den senmiddelalderlige tyske skikken å danse foran statuen av ham, har nervelidelsen sanktveitsdans navn etter ham.

Sankt Vitus' dag, 15. juni, er en katolsk og ortodoks helgendag.

Se også 
 Sankt Veits-danserne

Eksterne lenker 
 

Italienske helgener
Personer fra Sicilia
Paavo Maunu

Paavo Maunu er en finsk tidligere skihopper. Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i 1966/67 og 1974/75, og ble nummer 41 og 27 sammenlagt. Hans beste plassering i enkeltrenn i Hoppuka var 8.-plass i Oberstdorf 29. desember 1974.

Maunu ble nummer 37 i normalbakken i VM i Falun i 1974. Han ble nummer 3 i hopprennet i Svenska Skidspelen i Falun i 1968.

Kilder 
 Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
 Svenska Skidspelen: Pristagare i Svenska Skidspelen

Eksterne lenker 
 

Finske skihoppere