alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Chelonariidae

Brounia thoracica
 Chelonarium
 Pseudochelonarium

Chelonariidae er en familie av biller som lever i varme strøk, de mangler i Europa. De lever mellom forskjellige slags råtnende plantedeler, og en del arter er knyttet til maur eller termitter. Billene er små til middelsstore, avlange, og kan trekke beina helt inn til kroppen slik at de ligner på frø. I så måte ligner de på familien halvsmellere (Throscidae), som de imidlertid ikke er i nær slekt med.

Utseende 
Små til middelsstore (3 – 8,5 mm), avlange, noe flate biller. Beina og antennene kan legges inn i furer på undersiden slik at overflaten blir helt jevn, billene ligner da på frø. Oversiden er mer eller mindre hårete. Hodet er lite, og ofte dekket av brystskjoldet slik at det ikke er synlig sett ovenfra. Fasettøynene er utstående, med fine fasetter, uten hår. Overkjevene (mandiblene) er redusert. Antennene er 11-leddete, middels lange, trådformede, sagtakkede eller kamformede. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så bredt som dekkvingene, omtrent halvsirkelformet sett ovenfra, med en skarp sidelist. Dekkvingene er parallellsidige eller bredest i fremre halvdel. Beina er forholdsvis korte, særlig frambeina er kraftige. Føttene er 5-leddete, det tredje leddet er delt i to lange lober, det fjerde leddet ganske lite. Larvene er omtrent sylindriske, litt smalere mot bakenden, sterkt pigmentert og sklerotisert (harde). Overflaten er mer eller mindre ru, kornete eller dekket av små knøler. De fleste leddene har en spirakel (åndehull) på hver side, bak denne sitter to børster. Det er også en klynge med børster øverst på siden av hvert segment, ellers mangler de hår. Hodekapselen er ganske stor og velutviklet, med små overkjever (mandibler).

Levevis 
Larvene er funnet i mange ulike habitater, vanligvis i nærheten av råtnende plantemateriale i en eller annen form. De er funnet i løvstrø, i planterusk rundt roten av orkidéer, knyttet til planter som ha maurkolonier inne i seg, i døde grener og av og til under barken på døde trær. En del arter finnes bare knyttet til maur (såkalte myrmekofiler) eller termitter. Det er ikke kjent hva de spiser. Chelonariidene lever bare i varme områder, og har flest arter i Sør-Amerika. I tempererte områder er de bare kjent fra Nord-Amerika og New Zealand.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien Chelonariidae
 Brounia thoracica Sharp, 1878  – New Zealand, den sørligste arten i gruppen
 Slekten Chelonarium Fabricius, 1801  – alle varme verdensdeler, flest i Sør- og Mellom-Amerika
 Slekten Pseudochelonarium Pic, 1916   – Øst-Asia, Indonesia, østover til Ny-Guinea

Eksterne lenker 
 Brounia thoracica
  Chelonarium sp.
 Pseudochelonarium sp.
 Chelonarium, larve
 

Biller
Marcus Schnabel

Marcus Schnabel (født 21. juni 1744 i Ulvik, død 5. juni 1780 i Lier) var en norsk prest og topografisk forfatter.

Schnabel var sønn av sogneprest Poul Schnabel (1705–1792) i Ulvik og Maren Preus Antoniusdatter født Kjerulf (død 1753). 

I 1762 gikk han ut fra Bergen katedralskole, studerte matematikk og naturvitenskap og fikk attestas (dvs. vitnemål om bestått akademisk (hovedsakelig teologisk) eksamen) i 1766. I 1771 ble han personalkapellan hos sin far og i 1778 residerende kapellan i Lier, hvor han ble værende til sin død. Han var gift med Edle Johanne Margrethe Saabye (1751–1835), datter av en dansk prest og datterdatter av Hans Egede.

Som kapellan hos faren gjorde Schnabel en reise opp til Hans Strøm i Volda, som satte stor pris på ham og etter hans død utga hans Udkast til en Beskrivelse over Hardanger (1781) med kommentarer. Verket er rikest i naturhistorisk henseende, men inneholder også mange historiske opplysninger fra eldre og nyere tid. Hos Strøm møtte Schnabel igjen sin venn fra studietiden, Claus Frimann. Han brukte også mye tid på å avskrive gamle skinnbrev. Selv om Schnabels far var danskfødt, følte sønnen seg som harding og nordmann, og gjennom lesningen av gammelnorske tekster innså han at det var en sammenheng mellom den moderne hardangerske dialekten og det gamle norrøne skriftspråket. 

Han forsøkte å bevise denne sammenhengen i Prøve paa, hvorvidt det gamle norske Sprog endnu er til i det hardangerske Bondemaal ble utgitt i 1784 av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim og er det første vitenskapelige arbeid om norsk språk. Det er en ordliste (bokstavene A-F) som gjengir ordene på norrønt og deretter på hardangermål, og en drøftelse som påviser at denne dialekten nedstammer fra gammelnorsk. Schnabel skjønte at norske dialekter stod språket i Kongespeilet nærmere enn språket i islandske sagaer. Han drøfter hvorfor Norge ikke har bevart det gamle målet som skriftspråk, og sammenlignet norsk med språket i andre germanske land - dette før det fantes noen sammenlignende språkvitenskap.  

På denne måten kom han til å foregripe språkforskerne på 1800-tallet, blant andre Ivar Aasen, som gjorde bruk av Schnabels arbeider og skrev at denne viste «en saa alvorlig Opmærsomhed for Sproget og en saa omhyggelig Behandling af Formerne, at man inderlig maa beklage, at der ikke skulde komme mere fra den samme Haand». 

Utenom dette leverte Schnabel en fortsettelse av Miltzows Presbyterologia Vos-Hardangriana, avfattet med stor nøyaktighet. Han tegnet også kart over Bergen stift, over Hardanger, Ulvik og Kvam. I Lier kopierte han en primstav. Schnabel ble syk av noe Strøm kalte «forraadnende Feber» og døde før han rakk å fylle 36 år.

Referanser

Kilder 
 Dansk biografisk Lexikon 
 Hovdhaugen, Even et al.: The History of Linguistics in the Nordic Countries. Helsinki, 2000, s. 33–34.

Norske lutherske prester
Norske sakprosaforfattere
Norske lingvister
Norske leksikografer
Personer fra Ulvik kommune
Cecilie Skog

Cecilie Skog (født 1974) er en norsk fjellklatrer og ekspedisjonsfarer kjent for sine turer til Mount Everest, K2, Sydpolen og Nordpolen. Hun ble den første kvinne som nådde disse «tre polene» og Seven Summits. Hun er forfatter av flere bøker.

Skog er utdannet sykepleier og har studier i friluftsliv ved Høgskulen i Volda. Hun har flere års erfaring som fjellfører i Sunnmørsalpene, brefører i Briksdalen og breinstruktør for Den Norske Turistforening. Hun ble den første kvinne som fullførte Seven Summits, i tillegg til «de tre poler». Hun ble den andre norske kvinnen til å bestige Mount Everest (2004) og den tiende kvinne i verden som nådde toppen av K2 (2008).

Forfatterskap 
Cecilie Skog har gitt ut flere bøker om friluftsliv og klatring: Cecilie Skog og de tre polene (2006), Til Rolf – tusen fine turer og én trist (2009), Antarktis, 71 dager – 1800 kilometer og én million tanker (2011) og Et friluftsliv (2014). I 2021 ga hun ut barneboka Kom, bli med ut.

Hun har også deltatt i TV-programmer. Blant annet i reiseprogrammer som Drømmeturen (2013–2014) på NRK, Tjukken og Lillemor (2015), med Truls Svendsen, på TV 2 og Familiefryd (2016) på NRK. I 2010 var hun deltaker i TV 2s Skal vi danse.

Privatliv 
Skog var gift med fjellklatrer Rolf Bae frem til han omkom under en klatreekspedisjon i K2 i 2008. Hun var selv med på ekspedisjonen.

Fra 2014 til 2019 var hun samboer med Aleksander Gamme. De har to døtre sammen.

Ekspedisjoner 
 1996: Mont Blanc
 2003: Shisa Pangma (stoppet ved 7 400 moh), Cho Oyu
 2004: krysset Grønland-610 km
 2005: K2 (stoppet ved 7300 moh), Sydpolen.
 2006: Nordpolen
 2008: K2 
2010: Antarktis 
 2011: Nordpolen om sommeren 
2011: Manaslu
 2012: Lhotse

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Cecilie Skogs hjemmeside (arkivert versjon)
  Cecilie Skog om polturene (Aftenposten nettprat, 2006) (arkivert versjon)

Personer fra Ålesund kommune
Norske polfarere
Norske fjellklatrere
Klatrere som har besteget Mount Everest
Klatrere som har besteget K2
Skal vi danse-deltakere
Artikler i Antarktis-prosjektet
Norske sykepleiere
Museo Nazionale Etrusco

Museo Nazionale Etrusco er det nasjonale etruskiske museet i Roma i Italia. Museet ligger i renessansevillaen Villa Giulia, som i sin tid ble bygd for Pave Julius III.

Historie 
Villa Giulia var i Kirkestatens eie fram til Italias samling i 1871, da det nye, forente Italia overtok eiendommen. Selve museet ble etablert i 1889, som en del av den nasjonalistiske bevegelsen som fulgte samlingen av Italia.

Samlinger 
Museets mest kjente gjenstand er et begravelsesmonument av terrakotta fra 500-tallet; «Bruden og brudgommen» (Sarcofago degli Sposi). Paret sitter som om de er på et middagsselskap. 

Andre objekter i museet er:
 De etriskisk-føniske pyrgi-tavlene
 Apollon fra Veii
 Rekonstruksjonen av Kreugas som spiser sin fiendes hjerne

Eksterne lenker 
 
 Informasjonsside om Museo Nazionale Etrusco

Museer i Roma
Arkeologiske museer i Italia
Etableringer i 1889
Museer etablert i 1880-årene
Vitenskap i 1889
1889 i Italia
Quartiere Pinciano
de:Villa Giulia
VM i skiskyting 2004

Det 39. verdensmesterskapet i skiskyting ble arrangert i tidsrommet 7. – 15. februar 2004 i Oberhof i 2004.

På medaljesiden ble mesterskapet fullstendig dominert av ekteparet Poirée, som stakk av med 75 % av gullmedaljene.

Menn

10 km sprint

Dato: 7. februar 2004

12,5 km jaktstart 

Dato: 8. februar 2004

15 km fellesstart 

Dato: 15. februar 2004

20 km 

Dato: 12. februar 2004

4 x 7,5 km stafett 

Dato: 13. februar 2004

Kvinner

7,5 km sprint

Dato: 7. februar 2004

10 km jaktstart 

Dato: 8. februar 2004

12,5 km fellesstart 

Dato: 14. februar 2004

15 km 

Dato: 10. februar 2004

4 x 6 km stafett 

Dato: 12. februar 2004

Medaljestatistikk 

 
Internasjonale mesterskap i 2004
Internasjonale mesterskap i Tyskland
Sport i Thüringen
Skiskyting
Skiskyting i 2004
Skiskyting i Tyskland
VM i ishockey for menn 1970

VM i ishockey for menn 1970 var det 37. verdensmesterskapet og det 48. europamesterskapet i ishockey for menn og ble arrangert av Det internasjonale ishockeyforbundet (IIHF). Mesterskapet ble arrangert på tre nivåer og 21 lag deltok i turneringen. VM for pulje A («A-VM») ble arrangert i Stockholm i Sverige fra 14. til 30. mars 1970 mens VM for lavere nivåer ble arrangert på forskjellige terminer i februar og mars 1970.

A-puljen skulle egentlig ha blitt avholdt i Montréal og Winnipeg i Canada men på grunn problematikken med profesjonelle spillere valgte Canada å trekke seg fra deltagelse i internasjonale turneringer. Turneringen ble derfor arrangert i Sverige for annet år på rad. Canadas boikott varte til 1977, da IIHF tillot profesjonelle spillere å delta i VM.

Sovjetunionen vant gull for åttende gang på rad, mens Sverige tok sølv og Tsjekkoslovakia vant bronse. 

Turneringen var også den første til å gjøre hjelmer obligatoriske for alle utespillere.

Oversikt

Sluttplassering

Ishockey-VM 1970 pulje A 

Ishockey-VM 1970 pulje A  ble arrangert i Stockholm i Sverige og kampene spilt i perioden 14. til 30. mars 1970. Turneringen talte også som det 48. europamesterskapet i ishockey. Seks lag deltok. Turneringen ble spilt som en dobbeltserie der alle lagene møttes to ganger. Sovjetunionen vant sin tiende tittel og gull for åttende år på rad, mens Sverige tok sølv og Tsjekkoslovakia vant bronse.

Sluttresultatet for Verdensmesterskapet 1970

Sluttresultatet for Europamesterskapet 1970

Ishockey-VM 1989 pulje B 

Ishockey-VM 1970 pulje B ble avholdt i București i Romania i perioden 24. februar til 5. mars 1970. USA dominerte turneringen og rykket opp til Pulje A for 1971, mens vertsnasjonen Romania og nylig opprykkede Bulgaria rykket ned til Pulje C.

Ishockey-VM 1970 pulje C 

Ishockey-VM 1970 pulje C ble avholdt i Galați i Romania i perioden 13. til 22. februar 1970. Østerrike og Italia rykket opp til Pulje B for 1971.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker
 
 
 

Ishockey-VM
Ishockey-EM 1970
Ishockeyturneringer i Sverige
Internasjonale mesterskap i Sverige
Sport i Stockholm
Internasjonale mesterskap i 1970
Sport i Sverige i 1970
Ishockey i 1970
Ishockey-VM 1971 for menn

Ishockey-VM 1971 var det 38. verdensmesterskapet og det 49. europamesterskapet i ishockey arrangert av International Ice Hockey Federation (IIHF). 22 land deltok i mesterskapet fordelt på 3 nivåer, en ny rekord. Det egentlige VM (pulje A, eller «A-VM») ble arrangert i Sveits fra 19. mars til 3. april 1971 og kampene ble spilt i Bern og Genève. Seks lag deltok i A-VM og ble spilt som en dobbelserie der alle lagene møttes to ganger. Sovjetunionen vant sitt niende strake, og totalt 11. VM-gull, mens Tsjekkoslovakia tok sølv og Sverige vant bronse. Tsjekkoslovakia ble europamestere. VM på lavere nivåer ble arrangert på forskjellige terminer i februar og mars 1971.

Turneringen avgjorde kvalifiseringen til ishockeyturneringen under vinter-OL 1972 i Sapporo. De seks lagene fra A-puljen, de seks beste lagene fra B-puljen og de to beste lagene fra C-puljen ville kvalifisere seg til OL.

Turneringen var også den siste hvor det ikke var obligatorisk for målvaktene å anvende ansiktsmasker.

Oversikt

Sluttplassering

Ishockey-VM 1971 pulje A 

Ishockey-VM 1971 pulje A ble arrangert i Sveits fra 19. mars til 3. april 1971 og kampene ble spilt i Bern og Genève. Turneringen talte også som det 49. europamesterskapet i ishockey. Seks lag deltok i turneringen som ble spilt som en dobbeltserie der alle lagene møttes to ganger. Sovjetunionen vant sitt niende strake, og totalt 11. VM-gull. Tsjekkoslovakia ble europamestere ettersom at deres tap i åpningskampen mot USA ikke talte i sluttplasseringen for EM. Sverige tok bronse.

Sluttresultatet for Verdensmesterskapet 1971

Sluttresultatet for Europamesterskapet 1971

Ishockey-VM 1971 pulje B 

Ishockey-VM 1971 pulje B ble arrangert i Sveits fra 5. til 14. mars 1971 og kampene ble spilt i Bern, Genève, La Chaux-de-Fonds og Lyss. Vertsnasjonen Sveits, som ikke ble ansett som favoritter innen turneringen, skulle spille en avgjørende kamp mot Øst-Tyskland, som på grunn av det såkalte Leistungssportbeschluss hadde valgt å trekke seg fra deltakelse i A-puljen til fordel for spill i B-puljen. De østtyske spillerne ble oppfordret av østtyske myndigheter til ikke å vinne i lovnad mot økonomisk kompensasjon. Sveits vant kampen 3–1 og sikret dermed opprykk til A-puljen. Nylig opprykkede Østerrike og Italia rykket ned til Pulje C.

De seks beste lagene fra B-puljen (Sveits, Øst-Tyskland, Øst-Tyskland, Norge, Jugoslavia og Japan) sikret kvalifisering til ishockeyturneringen under vinter-OL 1972.

Ishockey-VM 1971 pulje C 

Ishockey-VM 1971 pulje C ble arrangert i Nederland fra 26. februar til 7. mars 1971 og kampene ble spilt i Nijmegen, Utrecht, Eindhoven, Tilburg, Rotterdam, Geleen, s-Hertogenbosch og Groningen. Romania og Frankrike rykket opp til B-puljen og sikret samtidig kvalifisering til ishockeyturneringen under vinter-OL 1972.

Litteratur

Eksterne lenker
 
 
 

Ishockey-VM
Ishockey-EM 1971
Internasjonale mesterskap i 1971
Internasjonale mesterskap i Sveits
Sport i Sveits i 1971
Sport i Bern
Sport i Genève
Ishockey i 1971
Ishockeyturneringer i Sveits
Ishockey-VM 1973 for menn

Ishockey-VM 1973 var det 40. verdensmesterskapet og det 51. europamesterskapet i ishockey. Turneringen ble arrangert i Sovjetunionen fra 31. mars til 15. april og kampene ble spilt i hovedstaden Moskva. Seks lag deltok i A-VM, det ble spilt en dobbelserie der alle lagene møttes to ganger. Sovjetunionen tok tilbake verdensmestertitelen, de vant samtlige ti kampene på hjemmebane med overlegen målforskjell og ble verdensmestere for tolvte gang.

Resultater

VM-Tabell

Medaljer VM

Medaljer EM

Kilder 
 Resultater www.hockeyarchives.info

Ishockey-VM
Ishockey-EM 1973
Internasjonale mesterskap i 1973
Internasjonale mesterskap i Sovjetunionen
1973 i Sovjetunionen
Ishockey i 1973
Ishockeyturneringer i Russland
Bønsnes kirke

Bønsnes kirke er en liten langkirke fra cirka 1300–1350, basert på en analyse av norske kirker og klostre av Øystein Ekroll, som hevder at kirken knapt kan være bygget før 1300, men kanskje heller senere. Den ligger på Bønsnes, ytterst på Røysehalvøya i Hole kommune, Viken fylke. Bønsnes kirke har lange tradisjoner som gavekirke, og kan ha vært det fra begynnelsen av. Kirken ble lenge  datert til 1000-tallet, men det er nå mer alminnelig å tro at den først ble bygget en god stund etter både Norderhov kirke (cirka 1170) og tidligere Stein kirke (som trolig ble bygget i årene rundt Norderhov kirke).

Sagnet om Hellige Olav 

På folkemunne heter det seg at det var Olav den hellige som bygget kirken, noe som var årsaken til at den tidligere ble antatt ¨være mye eldre, men denne teorien er forlatt av forskerne. Det står imidlertid en bauta til hans minne like foran klokketårnet. Noen mener også at Olav kan ha vokst opp på Bønsnes, som er en gammel storgård (nå delt). Andre mener at det var på Stein han vokste opp.

Bønsnes kirke er å regne som en middelalderkirke fordi den har vesentlige bevarte konstruksjonsdeler fra middelalderen.

Bygningen
De anerkjente kirkehistorikerne Sigrid og Håkon Christie samt Øystein Ekroll mener ut fra kirkens form og byggematerialer at Bønsnes kirke må være fra annen halvdel av 1200-tallet. Den middelalderske steinkirken var forfallen og ute av bruk i 1500 og 1600-årene. Fra 1680 begynte en oppbygging av kirken fra gaver som ble gitt den, og fra ca. 1727 ble Bønsnes kirke tatt i bruk igjen.

Murene er ca. 130 cm tykke og pusset utvendig og innvendig. Den øvre delen av begge gavlmurene ble tatt ned da kirken fikk et nytt tak med mindre takvinkel på  1800-tallet. Et vesttårn av tre ble oppført foran vestgavlen i 1862. Prekestolen ble skjenket av Anders Christensen og hustru fra Grinaker stavkirke i 1726, da denne fikk en ny.

Vestportalen er opprinnelig, men den ble omarbeidet i 1952 da den fikk nye dører.

Tapt runeinnskrift
I 1743 noterte sogneprest Iver Wiel at det var en runeinnskrift på en av kirkeklokkene:

þorgeir:prester:let:gera:mik:ion:gerde:mik:med:guz:misku

På moderne norsk blir det: Torgeir prest lot gjøre meg. Jon gjorde meg med Guds nåde. Klokken ble sendt til Nederland for omstøping i 1753. Runene og språket i innskriften dateres til middelalderen.

Referanser

Litteratur
 Christie, Håkon og Christie, Sigrid; Norges kirker, Buskerud bind.2 s.105—119 Oslo 1986, ISBN 82-05-16315-4
 Christie, Håkon og Christie, Sigrid; Norges kirker, Buskerud bind.3 s.66 og 81 (om alderen), Oslo 1993

Eksterne lenker
 Sigrid Marie Christie, Håkon Christie. Bønsnes kirke i Norges Kirker utgitt av NIKU og KA
 Bønsnes kirke
 Arc Bønsnes kirke
 
 

Kirker i Hole
Kirker i Ringerike prosti
Kulturminner i Hole
Norske middelalderkirker i stein
Norske kirker fra 1300-tallet
Langkirker i Tunsberg bispedømme
Fredete byggverk i Viken
Wimbledon-turneringen 1976

Wimbledon-turneringen 1976

Menn

Kvartfinaler

Semifinaler

Finale

Kvinner

Kvartfinaler

Semifinaler

Finale

Eksterne lenker 
 ITF Menn, Kvinner

Wimbledon-turneringen
Tennis i 1976
Sport i England i 1976
Likør

Likør er alkoholholdig drikk laget ved at frukt og urter først legges i sprit og siles fra etter en tid. Noen likører lages på basis av brennevin som whisky, cognac eller brandy. Den frasilte væsken blir enten brukt ren (fruktlikør), eller tilsatt andre uttrekk for å oppnå ønsket smak. Blandingen kan søtes i tillegg og tynnes med sukkervann for å få riktig alkoholprosent. Sluttblandingen kan så fatlagres i noen år før den tappes på flasker. 

Mange likører lages i dag etter gamle oppskrifter som holdes hemmelig. I de mest kompliserte oppskriftene skal flere enn hundre forskjellige ingredienser tilpasses hverandre.

Ekte likører blir ofte dyre, og det har vært vanlig å kjøpe essens og sprit og blande sin egen. Mange essenser har brukt navn på likører som nå har fått varemerkebeskyttelse. Benediktinerlikørmuseet i Fécamp i Bretagne, Frankrike har en stor utstilling av piratprodukter fra 1950-årene, hvorav bare én er norsk.

Felles for likørene er at de er søtlige i motsetning til bittere og snapser, og holder en alkoholprosent på mellom 23 og 35 prosent. Dette skiller dem også fra hetvinene som madeira, sherry, portvin og Martini.

Kjente likører 

 Drambuie (skotsk på whiskybasis)
 DOM Bénédictine (fransk, sitrus)
 Marie Brizard (fransk fabrikk, lager fruktlikør av det meste med druesprit som basis)
 Sankt Hallvard (tradisjonell, norsk)
 Southern Comfort (amerikansk, på bourbonwhiskeybasis, dvs. maissmak)
 Bols (nederlandsk, mest kjent for genever, men har også mange likører)
 Metaxa (gresk), også brandy med samme navn.

Cacique Guaro er Costa Ricas mestselgende brennevin.
Hildeborg Juvet Hugdal

Hildeborg Juvet Hugdal (født 5. juli 1983 i Sauda) er en norsk styrkeløfter, som løfter for Sauda IL. Hun har vært aktiv styrkeløfter siden 1998 og er på landslaget i styrkeløft.

Hennes beste internasjonale plasseringer inkluderer 1.-plass i klasse +90 kg under VM i 2006, 1.-plass i klasse +84 kg under EM i 2013 og 2014, og 1.-plass i klasse +84 kg under EM i benkpress i 2013. VM-sølv styrkeløft Stavanger 2013, VM-bronse styrkeløft og gull benkpress 2014, VM 2xgull benkpress 2016, EM-gull 2019 i styrkeløft og benkpress, VM-bronse 2019

Hennes personlige rekorder er:
 Knebøy 280 kg 
 Benkpress 227 kg ( 232,5 enkeltløft )
 Markløft 218 kg
 Sammenlagt 713 kg

227 kg i benkpress er også gjeldende verdensrekord i vektklasse +84 kg (tidligere +90kg).

NM medaljer- 20 stk gull (åpen, U/jr og benkpress) 

Til daglig arbeider hun som lærer på Risvoll skole Sauda kommune.

Referanser

Eksterne lenker 
 Side på styrkeloft.no
 Omtale i Haugesunds Avis

Norske styrkeløftere
Personer fra Sauda kommune
Ionisering

Ionisering eller ionisasjon er en prosess der et atom eller et molekyl omdannes til ioner. Kjemisk er det to måter dette kan skje på: oksidasjon (avgir elektroner) og reduksjon (tar opp elektroner). Dette vil resultere i en endring av den elektriske ladningen i atomet eller molekylet som oftest innebærer en overgang fra nøytralitet (positive og negative ladninger utjevner hverandre) til å bli et ion.

Ioniserende stråling vekselvirker med materie og danner ioner. Energien som trengs for å danne et ionepar i luft, er 33,97 eV.

Kilder 
 Seaborg, Glenn T. «Ionization.» Microsoft® Student 2007 (DVD). Redmond, WA: Microsoft Corporation, 2006.

Se også 
Ioniserende stråling

Kjernefysikk
Kvantekjemi
Mimes brønn

Mimes brønn, på norrønt Mímisbrunnr, er navnet på kunnskapens og visdommens brønn i norrøn mytologi. Odin fikk sin kunnskap da han ofret sitt ene øye for å drikke av denne brønnen og forstå den verden han hadde skapt. 

 
Mimes brønn ligger under den ene av verdenstreet Yggdrasils røtter som vender mot rimtussene. Den kloke jotnen Mime (Mímir) fikk sin visdom fordi han drakk av denne brønnen. Mime ble seinere halshugd under vanekrigen (den mytologiske krigen mellom æser og vaner), og Mimes hode ble plassert ved brønnen etter at æsene hadde balsamert det og vekket det til live. Det er hit Odin drar når han trenger råd. 

Ifølge volvens spådom skal æsene samles her når ragnarok kommer for å søke råd hos Mime og beslutte hva de skal gjøre.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norrøn mytologi
Mytologiske objekter
Brønner
Igor Paklin

Igor Vasiljevitsj Paklin (russisk: Игорь Васильевич Паклин, født 15. juni 1963 i Frunze i Kirgisistan i Sovjetunionen) er en tidligere sovjetisk, senere kirgisisk idrettsutøver som konkurrerte i høydehopp.

Han vant høydehopp under EM 1986 i Stuttgart med 2,34, og innendørs-VM 1987 i Indianapolis i USA med 2,38. I VM 1987 i Roma ble han sølvvinner med et hopp på 2,38.

Han satte verdensrekord 4. september 1985 med  2,41 meter, en verdensrekord som han hadde frem til 30. juni 1987 da svenske Patrik Sjöberg hoppet en centimeter høyere.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Bisjkek
Kirgisiske høydehoppere
Russiske høydehoppere
Sovjetiske høydehoppere
Europamestere i friidrett for Sovjetunionen
VM-sølvmedaljevinnere i friidrett for Sovjetunionen
Verdensmestere i friidrett innendørs for Sovjetunionen
Deltakere for Sovjetunionen under Sommer-OL 1988
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1988
Deltakere for SUS under Vinter-OL 1992
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1992
Deltakere for Sovjetunionen under VM i friidrett 1983
Deltakere for Sovjetunionen under VM i friidrett 1987
Verdensrekordsettere i friidrett