alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Gråt

Gråt er en emosjonelt betinget atferd hos mennesket, som har en kommunikativ funksjon, er delvis viljestyrt og består av en kombinasjon av tåreavrenning fra øynene og et spesielt pustemønster.

Det spesielle mønsteret i pustingen består framfor alt av at utåndingsluften presses fram støtvis på et vis som påminner om det ved latter, hvorved gjentatte, korte klukkende og frikative lyder oppstår i de øvre luftveiene, da stemmebåndet forsøker parere de plutselige avvikelsene i luftstrømmen. Den kraftige tåreavrenningen får ofte den gråtende til å snørrle, det vil si gjøre en kraftig viljestyrt innånding gjennom nesen for å forhindre utrenning gjennom denne. Gråt kan også fremkalles på grunn av smerte.

Gråt framkalles framfor alt av negative følelser, eksempelvis sorg og fortvilelse, men kan også framkalles av grensesprengende lykke eller andre sterkt opplevde følelser. Foruten å ha en rent informativ funksjon for bevitnende personer vekker gråten ofte medlidenhet hos disse, hvilket kan tjene den gråtende og dermed torde være den fremste funksjonen. Slik som latter og gjesping tenderer gråt å være sosialt «smittsomt».

Se også 
 Sørgmodighet, sorg, depresjon
 Spedbarnskolikk
 Gråtekone, kvinne ansatt for å gråte i begravelser

Eksterne lenker 
 

Menneskelig_atferd
Sorg
Stripedelfin

Stripedelfin (Stenella coeruleoalba) er en liten delfinart som tilhører slekten flekk, stripe og skruedelfiner (Stenella) i gruppen av klassiske delfiner. Den er således en liten tannhval.

Beskrivelse 
Stripedelfinen blir omkring 2-2,50 m lang og veier cirka 80–150 kg. Hannen er noe større enn hunnene. Den er blåaktig-grå i fargen over ryggen og har en mørk blå-sort stripe på tvers av hele kroppen, mens buksiden er lys grå til hvit. De lever av fisk og blekksprut som fanges på havdyp ned mot 200 meter.

Atferd 
Stripedelfiner er sosiale dyr som lever i flokker. Arten ser ut til å foretrekke dype havområder, men er aldri observert i vanntemperaturer under 10 grader celsius.

Utbredelse 
Stripedelfinen er en utbredt og tallrik i tropiske og tempererte havområder, både i Atlanterhavet, Stillehavet og i Det indiske hav. I Nordøst-Atlanteren strekker utbredelsesområdet seg normalt til sørvest for Irland, men det er gjort funn av arten både i Skottland, på Shetland og i Skandinavia.

Fra Norge kjenner man kun til fire eksemplarer av arten, hvorav kun ett er dokumentert og bevart på en skikkelig måte. Dette var en nylig avdød Stripedelfin som ble funnet i Kråkstadfjorden i Råde i Østfold den 20. mai i 1999. Eksemplaret ble nedfrosset og senere overlevert Zoologisk museum på Tøyen i Oslo.

Det har vært observasjoner i Norge mars 2009 på Sola stranden i Rogaland, og i mai 2020 i Sognefjorden, utenfor Vik i Sogn.. Siste obersvasjon i Norge var i Iddefjorden i Halden 24. desember 2020. Tilsvarende observasjoner er også gjort i Sverige og Danmark, samt på Island.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tannhvaler
Pattedyr i Norge
Pattedyr formelt beskrevet i 1833
Europas hvaler
Stygimoloch

Stygimoloch var en liten planteetende dinosaur som levde i sen Kritt. Den hørte til en gruppe dinosaurer som vi kaller tykkskalledinosaurene. Hodet var så stort som en fotball, med en kuppel på toppen som var omkranset av pigger og tagger. Men som de fleste andre dinosaurer som så fryktinngytende ut, var Stygimoloch en ufarlig planteeter. Stygimoloch var på størrelse med en sau, selv om de største artene ble omkring 7,5 meter lange. I kroppsbygning var de svært like de vanlige, tobente planteetende dinosaurene, men hodets bygning var helt annerledes. Øverst var hodeskallen svært tykk. Hos noen arter, blant dem Stygimoloch, var denne fortykningen utvidet til en særpreget kuppel. Det var som om hodeskallen inneholdt en stor hjerne. Kuppelen bestod imidlertid nesten bare av ben, og dette gjorde hodeskallen ekstra sterk. 

Det er sannsynlig at tykkskalledinosaurene levde i flokker, og at de store hannene sloss om lederskapet i flokken ved å stenge hverandre, akkurat som værer og geitebukker gjør i dag. Knoklene i nakken og ryggen var bygd opp slik at de skulle tåle rystelsen da de brukte hodene som rambukk. Kuppelen til Stygimoloch var omkranset av pigger, og det var uten tvil for å få hodet til å se større og mer skremmende ut. Det kan også hende at Stygimoloch-rivaler ikke løp mot hverandre og stanget, kanskje filtret de hornene sammen og dyttet. Hoftene til tykkskalledinosaurene var svært brede, og det er mulig at det betyr at denne dinosaur arten fødte levende unger i stedet for å legge egg.

Dinosaurer
Krypdyr formelt beskrevet i 1983
Quinckes ødem

Angioødem (eller Quinckes ødem) er plutselig hevelse i ansiktet spesielt rundt øynene, leppene og i kinnene, ofte utløst av allergi. 

Det kan også være et av symptomene på sykdommen Hereditært angioødem. En alvorlig komplikasjon til Quinckes ødem er hevelse av de øvre luftveiene, med nedsatt eller ingen pust som følge.
Angioødem er en allergisk reaksjon i de dypere lagene av huden og slimhinnen. Tilstanden kan være både akutt og kronisk.

Angioødem og elveblest (urtikaria) kan betraktes som ulike uttrykk for den samme sykdommen. Elveblest gir utslett og forandringer i små blodårer i hudens overflate, mens angioødem påvirker dypereliggende kapillære blodårer i huden.

Referanser

Immunologi
Asiamesterskapet i fotball for kvinner 1993

Asiamesterskapet i fotball for kvinner 1993 ble arrangert i Sarawak i Malaysia. Det var det niende arrangementet av Asiamesterskapet i fotball for kvinner. Filippinene var tilbake for første gang på ti år, mens Thailands landslag manglet for første gang siden 1977 og for andre gang i mesterskapets historie. Det betydde at denne turneringen ble den første der samtlige deltakernasjoner grenset til Øst- eller Sørkinahavet. Kina vant finalen for fjerde gang, denne gangen mot Nord-Korea.

Sluttspillet
Deltakerlandene var:

Gruppe A

Gruppe B

Finalespill

Semifinaler

Bronsefinale

Finale

Eksterne lenker

 Tabeller & resultater ved RSSSF.com

Asiamesterskapet i fotball for kvinner
Fotball i 1993
Fotball i Malaysia
Internasjonale mesterskap i 1993
Internasjonale mesterskap i Malaysia
1990-årene i Malaysia
Tomas Drefvelin

Tomas «Rudi» Drefvelin (født 4. juni 1969) er en norsk sanger, gitarist, pianist og låtskriver. Han er vokalist, pianist og gitarist i Oslo-bandet Rex Rudi. Han står også bak tegneserien om bandet, som ble publisert fast i bladet Nemi i årene 2003-2009. Han har også spilt i bandene Bosses Lengsel, Bandkind, og i et band som het INRI sammen med blant andre Hans-Erik Dyvik Husby. I tillegg til tegneserien Rex Rudi tegner Tomas 20mg DREFVELIN, som også er publisert i Nemi.

Diskografi 

 Fem sanger fra Rettighetsslottet (2015), med Redd Barna
 De gjennomførte menns hotell I (2016)
 De gjennomførte menns hotell II (2018)
 De gjennomførte menns hotell III (2019)
 Kunsten å skinne i regn (2021)
Singler/EP-er
 Amerika/Nørholm (2009), med Johan Klüwer
 Helt ny mann  (2013)
 Barnas rettigheter (2013)
 Enkle tanker (2015)
 Galgeberg midnatt (2017)
 Kaldt ute og varmt inne – en vintersang om vennskap (2017), med Julia Wilhelmine Klüwer
 Tremoloblod (2018), med Elisabeth H. Julton
 Kaja på avstand (2018)

Rex Rudi 
 Her om dagen i Lagunen (1999)
 Kampens hete (2003)
 Backbeat og begjær (2005)
 Alt er vel (2008)
 Psycho Membrana (2012)
Singler/EP-er
 Rexmaskin demo (2001)
 Rock'n'roll Jul (2003)
 Så lenge det er natt (2008)
 Connery (2011)

Bosses Lengsel 
 Åh, for et klimax! (1989)

INRI 
 La barna dine få en god start (1991)
 Breakfast Serial X (1992)

Bandkind 
 As You Ride Through (2001)
 Look Away, Kids (2003)

Andre deltagelser 
 Hallo i uken: Kofferten er kastet! (1999)
 Hallo i uken: Finnes det da ingen grenser! Hallo i uken 2002 (2002)
 Vidar Busk & His Bubble of Trouble: Troublecaster (2011)
 Raga Rockers-hyllest: Sannhet på boks – en hyllest til Raga Rockers (2015)

Norske sangere
Norske pianister
Norske tegneserieskapere
Norske låtskrivere
Norske gitarister
Fødsler i 1969
Christian Landu Landu

Christian Tamba Landu-Landu (født 25. januar 1992) er en norsk fotballspiller som spiller for Sandnes Ulf. Han er klar for  fra den 8. januar 2023.

16 år gammel debuterte han for eliteserielaget  mot , august 2008. Han ble dermed en av de yngste debutantene i norsk eliteserie. Landu startet sin karriere i Tasta IL, i 2005 gikk han over til Viking. I 2007 signerte han en treårs-kontrakt med Viking. Året etter, 2008 signerte han en ny og forbedret kontrakt. I januar 2008 ble han tatt med i troppen til G17-landslaget. Han debuterte 4. februar i en kamp mot Ukraina.
Etter innhopp mot Lyn i 2008 og  i 2009, fikk han spille sin første kamp fra start for Viking. Den 6. mai 2009 startet han borte mot .

Foreldrene hans er fra Kinshasa i Kongo.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  www.rogalandsavis.no: Signerte ny 3 års kontrakt.

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Viking FK
Fotballspillere for Tromsø IL
Fotballspillere for Sandnes Ulf
Fotballspillere for Bryne FK
Personer fra Stavanger kommune
Ulrik Hendriksens Ærespris

Ulrik Hendriksens Ærespris, tidligere Ulrik Hendriksen minnestipend, er en norsk kunstnerpris som utdeles hvert år til minne om kunstneren Ulrik Hendriksen. Stipendet utdeles av Bildende Kunstneres Hjelpefond. Ulrik Hendriksen minnestipend ble omgjort til Ulrik Hendriksens Ærespris i 2016. Prisvinneren mottar kr 250 000.

Ulrik Hendriksen var engasjert i styrearbeid i Bildende Kunstneres Styre, og var sterkt medvirkende til at Kunstavgiftsloven ble innført i 1948, og derved bestemmelsene om 3 %, senere justert til 5% fra 1. januar 2007 avgift på offentlig omsetning av kunst, som skal være en støtte til billedkunstnere og «i hovedsak gå til eldre billedkunstnere og deres etterlatte».

Prismottakere Ulrik Hendriksens Ærespris 
 2016 – Robert Meyer
 2017 – Elise Storsveen og Eline Mugaas
 2018 – Hilde Hauan Johnsen
2019 – Olav Starheim
2020/2021 – Avlyst på grunn av koronaviruspandemien
2022 – Nina Malterud

Stipendmottagere Ulrik Hendriksens minnestipend 
 1969 – Erling Enger
 1970 – Olav Mosebekk
 1971 – Olav Johan Andreassen
 1972 – Odd Hilt
 1973 – Gunnar Janson og Tormod Sjaamo
 1974 – Knut Frøysaa
 1975 – Herman Hebler
 1976 – Håkon Stenstadvold
 1977 – Rune Brynestad
 1978 – Yngvil Teigen og Hetty Gleditsch
 1979 – Henning Særnblom
 1980 – Asbjørn Brekke
 1981 – Bjørn Melbye Gulliksen og Randi Monsen
 1982 – Else Hagen og Kåre Orud
 1983 – Ole Johan Tørud og Thorstein Rittun
 1984 – Idar Ingebrigtsen og Irma Salo Jæger
 1985 – Morten Krohg og Inger Sitter
 1986 – Bård Breivik og Per Palle Storm
 1987 – Chrix Dahl og Anne Marie Komissar
 1988 – Per Adde og Else Christie Kielland
 1989 – Anne Breivik og Nils Eger
 1990 – Turid Holter og Kristofer Leirdal
 1991 – Finn Faaborg og Kajsa Zetterquist
 1992 – Lillen Dahll Vogt og Gunnar Aas
 1993 – Ove Stokstad og Kai Øvre
 1994 – Synnøve Persen og Hugo Wathne
 1995 – Svein Rønning og Dag Skedsmo
 1996 – Stanley Stornes
 1997 – Eva Lange
 1998 – Oddvar Løkse
 1999 – Bo Krister Wallström
 2000 – Elisabeth Haarr
 2001 – Grete Marstein
 2002 – Hilde Mæhlum
 2003 – Wenche Gulbransen
 2004 – Victor Lind
 2005 – Kristin Bergaust
 2006 – Tone Hansen 
 2007 – Zdenka Rusova
 2008 – Vebjørg Hagene Thoe
 2009 – Sonja Krohn
 2010 – Henrik Placht
 2011 – Ingrid Book og Carina Hedén
 2012 – Michael O’Donnell
 2013 – Kari Rolfsen
 2014 – Arne Nøst
 2015 – A.K. Dolven

Referanser 

Norske kulturpriser
Pemco

Pemco Holding AS er et norskeid handels- og industrikonsern som er aktivt innen fornybar energi, fiskeoppdrett, papir- og emballasjeproduksjon basert på resirkulert råstoff, medisinske og kjemiske hjemmeprodukter, samt fintech og digitalisering. Selskapet er aktivt i 18 land, og hadde i 2017 en omsetning på 2 milliarder kroner og ca. 400 ansatte. Selskapet har hovedkontor på Solli plass i Oslo, og ledes av Håkon Knappskog.

Selskapet ble etablert som et oljehandelsselskap under navnet Norwegian Oil Trading AS i 1983, men skiftet navn til Pemco Oil AS året etter. I 2001 kjøpte det opp Paus & Paus (grunnlagt 1906), og i årene som fulgte kjøpte det opp bl.a. de svenske selskapene Kemetyl og Petrosol. Kemetyl ble senere solgt igjen. I 2009 kjøpte selskapet Statoils bioenergivirksomhet og dannet Pemco Trepellets, som senere skiftet navn til Pemco Energi og ble solgt til Solør Bioenergi i 2018. I 2012 kjøpte Pemco opp papirindustrifirmaet Peterson (grunnlagt 1801).

Pemco Trepellets
Pemco Trepellets (tidligere Statoil Trepellets) er et selskap innen fornybar energi som inngår i Pemco-konsernet.

Selskapet tilbyr biobaserte varmeløsninger, og har en kapasitet til å produsere cirka  tonn trepellets per år i egne fabrikker, hvilket tilsvarer omkring 290 GWh. Pemco Trepellets leverer 100 GWh i egne varmesentraler (ferdig varme), og resten i form av trepellets i bulk og sekk.

Selskapet ble solgt fra Statoil til Pemco i 2009.

Selskapet skiftet senere navn til Pemco Energi, og ble i 2018 solgt til Solør Bioenergi.

Tidslinje
1983: Norwegian Oil Trading grunnlegges
2001: Overtar Paus & Paus AS
2003: Overtar Petrosol AB
2009: Overtar Statoils bioenergivirksomhet, Statoil Trepellets
2012: Overtar Peterson AS
2021: Datterselskapet Arbaflame bygger en pelletsfabrikk i nærheten av Kongsberg.

Referanser

Eksterne lenker
 http://www.pemco.no
 http://www.pemcotrepellets.no
 https://web.archive.org/web/20181101055454/http://kemetyl.no/

Norske selskaper
Ishavskraft

Ishavskraft AS er én av Norges største strømleverandører og én av de største forvalterne av konsesjonskraft i Norge. Ishavskraft selger fornybar energi i det norske sluttbrukermarkedet, og har en solid portefølje av privat- og bedriftskunder. Selskapet har kontorer i Alta og Tromsø, og er heleid av Troms Kraft. 

Selskapet er den eneste kraftleverandøren som er trippelsertifisert etter internasjonale standarder for kvalitet, miljø og arbeidsmiljø.

Historie
Selskapet ble etablert 26. juni 1997. Alta Kraftlag SA, Nord Troms Kraftlag AS, Repvåg Kraftlag A/L, Luostejok Kraftlag A/L og Hammerfest Elverk sto bak etableringen. Formålet med etableringen var at Ishavskraft skulle stå for kraftomsetningen til eierne. 1. januar 2009 ble Ishavskraft AS slått sammen med deler av Troms Kraft Marked AS.

Referanser

Eksterne lenker
 Ishavskraft

Norske kraftselskaper
Etableringer i 1997
Jostein Grindhaug

Jostein Grindhaug (født 20. februar 1973) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener og tidligere sportsdirektør og markedsanvarlig for Fotballklubben Haugesund.

Grindhaug har en innholdsrik fotballkarriere bak seg, hvor han blant annet scoret seiersmålet da FK Haugesund rykket opp til Tippeligaen for første gang.

Trenerperiode.1 i Haugesund 2009–2015 
Førte også FK Haugesund til Tippeligaen i sin første sesong som trener.
I 2010 fikk Jostein Grindhaug Kniksenprisen for årets trener og ble kåret av TV 2s kommentatorer som årets trener. Han førte FKH til en 6.-plass på tabellen, første året, deretter en ny 6.-plass i 2011. I 2012 endte Fotballklubben Haugesund på en 7.-plass, før han i 2013 førte laget til en historisk 3.-plass. I cupen førte han laget til en kvartfinale i 2012 og semifinale i 2013.

Grindhaug gikk av som hovedtrener for Fotballklubben Haugesund høsten 2015. Assistentrener, Mark Dempsey, overtok jobben som hovedtrener etter Grindhaugs avgang.

Sportsdirektør 2015–2019 
Fra 2015 var Grindhaug sportsdirektør og hadde blant annet ansvar for speiding og spillersigneringer. Han var sportsdirektør fra 2015 til 2019. Erik Opedal overtar som sportsdirektør.

Trenerperiode.2 Haugesund 2019– 
Etter at Eirk Horneland fikk tilbud fra Rosenborg høsten 2018 og valgte å gå, fikk Grindhaug tilbud om å overta hovedtreneransvaret. Han har i to år hatt Sebastian Brydegaard med som assistent trener 2019-2021 før Espen Bull Tornø overtok samme rolle i mars 2021.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballtrenere
Fotballspillere for SK Djerv 1919
Fotballtrenere for FK Haugesund
Vinnere av Kniksenprisen
Personer fra Karmøy kommune
EMBASE

EMBASE, også kalt Excerpta Medica Database er en biomedisinsk og farmakologisk database produsert av Elsevier som inneholder 11 millioner oppslag fra 1974 til i dag. Hvert oppslag er fullt indeksert og dekker over 5000 biomedisinske tidsskrifter fra 70 land. Databasen er tilgjengelig på internett via en rekke database-utbydere.

Se også 
 Index medicus
 MEDLINE

Referanser

Eksterne lenker 
 EMBASE — Elseviers beskrivelse
 EMBASE-produktpakker på EMBASE.com
 EMBASE versus MEDLINE for family medicine searches: Can MEDLINE searches find the forest or a tree?
 EMBASE and MEDLINE searches

Medisinsk forskning
Ulf Morten Davidsen

Ulf Morten Davidsen (født 1961 i Fredrikstad) er administrasjonssjef i NRK Region Øst (distriktskontorene i Østfold, Oslo/Akershus og Buskerud og NRK Region Sør (distriktskontorene i Vestfold, Telemark og Sørlandet). Han har tidligere vært prosjektsjef i NRKs Distriktsdivisjon, og redaktør i NRKs distriktskontor NRK Østfold. Han har arbeidet med innholdsprosjekter i hele NRK, og var blant annet prosjektlede for gjenopprettelsen av NRK Finnmark som eget distriktskontor. Davidsen leder også et europeisk prosjekt som bidrar til opprettelse av en demokratisk kringkaster i Ukraina etter revolusjonen.

Davidsen har eksamen artium fra Greåker videregående skole, og studerte ved Bedriftsøkonomisk Institutt fra 1983 – 1985.

Davidsen startet som frilanser i NRK i 1979 med faste sportssendinger på søndager fra Østfold. Han arbeidet flere år som programleder og nyhetsredaktør i Radio Fredrikstad, før han i 1990, som første nærradiomedarbeider, ble lånt ut til NRK. I 1991 gikk han til NRK, og ledet programmet Østfoldtoppen. Han ble ansatt som programsekretær i 1993, og arbeidet som journalist og programleder i radio, og journalist i fjernsyn frem til 1998, da han ble redaksjonssjef. Davidsen ble ansatt som distriktsredaktør ved NRK Østfold i 2004, og gikk over i ny stilling som prosjektsjef i 2013. Han ble administrasjonssjef i januar 2017.

Personer tilknyttet NRK
Norske redaktører
Personer fra Fredrikstad kommune
Bulgaria under Sommer-OL 1896

Bulgaria under Sommer-OL 1896. Det var muligens én deltaker, den opprinnelig sveitsiske mannlige turneren Charles Champaud, som noen kilder sier konkurrerte for Bulgaria under Sommer-OL 1896 i Athen, mens andre sier han representerte Sveits. Bulgaria var en av fire nasjoner som ikke vant noen medalje av de fjorten nasjonene som deltok i de første moderne olympiske lekene i 1896.

Medaljer

Det ble ikke delt ut gull, sølv og bronsemedaljer under Sommer-OL 1896 i Athen. Vinneren fikk sølvmedalje, og den som kom på andreplass fikk bronse. Det var først under Sommer-OL 1904 det ble utdelt medaljer til de tre beste, men IOC har med tilbakevirkende kraft besluttet at medaljefordelingen også gjelder for de olympiske leker 1896 i Athen og 1900 i Paris.

Referanser

Eksterne lenker 
 Resultater og profilside  på sports-reference.com

Nasjoner under Sommer-OL 1896
Bulgaria under de olympiske leker
1896 i Bulgaria
John Connelly

John Michael Connelly (født 18. juli 1938 i St Helens i Merseyside, død 25. oktober 2012) var en engelsk fotballspiller. Han er mest kjent for sin tid hos Burnley FC og Manchester United FC. Connelly var også i s tropp som ble verdensmester på hjemmebane i 1966, hvor han spilte åpningskampen mot , forøvrig hans siste landskamp. Alf Ramsey valgte å ofre ham til fordel for formasjonen uten ving-løpere kalt «The Wingless Wonders». Totalt fikk han 20 kamper for England og scoret sju mål.

Han startet karrieren som spiller på det lokale amatørlaget i St Helens, men ble i 1956 oppdaget av «speidere» fra Burnley FC som ble meget imponert av hva Connelly presterte på fotballbanen. Han debuterte som profesjonell spiller i november 1957. I sesongen 1959–60 var han en viktig spiller da Burnley sikret seg ligamesterskapet. De tre påfølgende sesongene var han med på å sikre fjerdeplass, andreplass og tredjeplass i ligaen, i tillegg til en tapt FA-cupfinale i 1962. 

Totalt spilte han 265 kamper og scoret 105 mål for Burnley før han i april 1964 ble kjøpt opp av Manchester United for 56 000 pund. Han spilte to sesonger for Manchester United, inkludert sesongen 1964–65 da han var med på å vinne ligamesterskapet. Høsten 1966 ble han solgt til Blackburn Rovers, som på den tiden lå i 2. divisjon, for 40 000 pund. 

Han ble i Blackburn i fire år uten å klare å hjelpe klubben til opprykk, og gikk i mai 1973 gratis over til Bury FC. Her ble han i tre år, før han la opp som spiller i mai 1976.  

Den 27. november 2007 ble det rapportert at John Connelly – sammen med de andre spillerne som var med i troppen i VM i fotball 1966 som ikke fikk spille finalen (Jimmy Greaves (Tottenham Hotspur FC), Jimmy Armfield (Blackpool FC), Peter Bonetti (Chelsea FC), Ron Springett (Sheffield Wednesday FC), Gerry Byrne (Liverpool FC), Ron Flowers (Wolverhampton Wanderers FC), Norman Hunter (Leeds United AFC), Terry Paine (Southampton FC), Ian Callaghan (Liverpool FC) og George Eastham (Arsenal FC)) – skulle få gullmedalje fra FIFA etter regelendringene i 2007. Fra VM i fotball 1930 til 1974 ble bare de elleve som spilte finalen tildelt medaljer, men FIFA endret reglene slik at alle i troppen mottar medaljer.

Meritter 
Burnley
 Engelsk ligamester: 1959-60
 FA-cupfinalist: 1962

Manchester United
 Engelsk ligamester: 1964-65

Referanser

Eksterne lenker 
 

Engelske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 1962
Spillere i Fotball-VM 1966
Fotballspillere for Burnley FC
Fotballspillere for Manchester United FC
Fotballspillere for Blackburn Rovers FC
Fotballspillere for Bury FC
Personer fra St. Helens
Verdensmestere i fotball
Karl Glad

Karl Glad (født 26. september 1937 i Oslo) er en norsk jurist og næringslivsleder.

Glad tok cand.jur.-graden ved Universitetet i Oslo i 1961, og tok senere en mastergrad ved Columbia University i New York. Han arbeidet deretter som dommerfullmektig i Setesdal, ligningsfunksjonær i Tønsberg og forretningsadvokat i Wikborg, Rein & Co., hvorav tre år i Japan.

I 1972 begynte Glad i Akergruppen. Her ble han generaldirektør (adm. direktør) fra 1980. Da Aker fusjonerte med Norcem på tampen av 1986 dannet Glad sammen med Kjell O. Kran og Gerhard Heiberg ledertroikaen i det nye selskapet. I årsskiftet 1987/88 gikk Glad av fra direktørjobben i selskapet, og jobbet med organisasjonsutvikling. Våren 1989 ble Glad Aker-toppsjef, etter at Heiberg trakk seg.

I 1985 ble Glad valgt til formann i Mekaniske Verksteders Landsforening. Han gikk av i 1989, og ble erstattet av Diderik Schnitler. Høsten 1990 ble Glad valgt til NHO-direktør, og tiltrådte stillingen 1. mars 1991. Glad satt som NHO-leder frem til 1998, da han ble etterfulgt av Finn Bergesen jr.

Glad har også hatt en rekke profilerte styreverv, blant annet i Kongsberg Våpenfabrikk og Norsk Jernverk.

Han ble i 1999 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs orden for fortjeneste av norsk næringsliv.

Referanser 

Norske forretningsfolk
Norske jurister
Personer fra Oslo
Ledere for Næringslivets Hovedorganisasjon
Norske konsernsjefer
Riddere av 1. klasse av St. Olavs Orden