alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Aum Shinrikyō

Aum Shinrikyō (japansk: オウム真理教 Aum, den absolutte sannhetens lære), fra år 2000 kalt Aleph, er en japansk religiøs gruppe som blant annet betjener seg av utvalgte buddhistiske elementer i sitt læreapparat, og ellers har dommedagspreg. De ble verdenskjent i 1995 etter at medlemmer av gruppen utførte et terrorangrep i Tokyo med kjemiske midler. 

Organisasjonen ble stiftet av Shoko Asahara som Aum Shinsen no kai i 1984 (skiftet navn til Aum Shinrikyo i 1987), og hadde en «regjering» og 24 «ministerier» med «ministre» som ledere. Den hadde, for eksempel, «ministerier» for forsvar, helse og sosialsaker, vitenskap og teknologi, tungindustri, utdanning, etterretning. 

I oktober 1988 var antall tilhengere mellom 3 000 og 4 000, med mellom 100 og 200 som bodde i fellesskap på eiendommer som Aum hadde i Tokyo, Osaka, Fukuoka, Kamikuishiki (Yamanashi), Nagoya, Sapporo, New York og Russland. I 1995 antas det at gruppen hadde cirka 10 000 tilhengere i Japan og 30 000 i Russland. 

I 2016 forbød Russlands Høyesterett organisasjonen i Russland. USAs utenriksdepartement klassifiserte den som terroristorganisasjon i 1997, mens EU gjorde det i 2005.

Terrorangrepet 
Sekten og sektlederen ble verdenskjent etter giftgassangrepet i Tokyos undergrunnsbane 1995. Tolv personer ble drept og rundt 1300 skadet. Grunnleggeren og lederen av sekten var Shoko Asahara. 

I de utredningene som fulgte gassangrepet i Tokyos undergrunn viste det seg at gruppen disponerte over så meget råstoff at de kunne ha produsert nok sarin til å drepe 4,2 millioner mennesker. I kjølvannet av terrorangrepene ble det tatt ut tiltale mot 191 medlemmer av gruppen.

Den japanske høyesteretten gav klartegn til den første eksekvering av dødsstraff ti år etter angrepet i undergrunnsbanen. Det gjaldt da Aum Shinrikyo-medlemmet Kazuaki Okazaki. Okazaki, som var blitt dømt for minst fire mord i undergrunnsbanen. Han ble siden buddhist og bad om unnskyldning for angrepet.

Alle de tretten medlemmene som ble dømt til døden ble henrettet sommeren 2018.

Tiden etter terrorangrepet 
I 2000 byttet organisasjonen navn tll Aleph og har dempet sin profil. I 2017 hadde den omtrent 1 500 tilhengere. To utbrytergrupper er blitt dannet fra den, den ene ved navn Hikari no wa («Lysets ring»), som i 2018 hadde cirka 150 tilhengere.

Referanser

Eksterne lenker 
 Lenkesamling
 Kulturspalte
 Aleph offisiell hjemmeside

Terrorisme
Shinshūkyō
Tokyo
Cao Xueqin

Cao Xuuqin (kinesisk: 曹雪芹, pinyin: Cáo Xuěqín, født 1724 i Nanjing i Kina, død 1763) var en kinesisk forfatter. Han skrev den berømte romanen Drømmen om det røde kammeret.

Liv og virke 
Cao stammer fra en han-kinesisk familie som var blitt assimilert i den mandsjuiske kultur.  Cao Xueqins bestefar Cao Yin var en av Kangxi-keiserens rådgivere, noe som innebar stor velstand for familien. Lykken vendte seg først da Kangxis etterfølger Yongzheng-keiseren kom til makt. I forbindelse med politiske utrenskninger konfiskerte han i 1728 familien Caos eiendom og tvang dem til å forlate Beijing. 

Xueqin var da bare 9 år gammel. Så meget om hans senere liv er ikke kjent. Det meste av livet tilbragte han i stor armod vest i Beijing, der han holdt hodet over vann ved å selge bilder han laget. Tidvis var han også lærer ved den keiserlige skole for mandsjuiske adelige og bannerfolk.

Verk 
Cao er blitt kjent på grunn at ett eneste verk, men det er til gjengjeld gått inn i verdenslitteraturen: Romanen Drømmen om det røde kammeret. Han skal ha skrevet på verket i over ti år, antagelig i tiden rett før århundremidten. Da Cao døde i 1763 var åtti av de hundre planlagte kapitlene ferdig. Manuskriptet ble fullført av Gao E og i 1791 utkom en versjon på 120 kapitler.

Museum 
Et museum viet til Cao Xueqin (Cao Xueqin jinianguan) ligger i Beijing botaniske hage.

Referanser

Eksterne lenker 
 http://www.wsu.edu/~dee/CHING/DREAM.HTM (eng.)
 http://www3.sympatico.ca/ccsr/truelove.html (eng.)

Kinesiske forfattere
Kinesiskspråklige forfattere
Personer fra Nanjing
Ricci-institutter

Ricci-institutter er en rekke innbyrdes uavhengige men ofte samarbeidende sinologiske institutter oppkalt etter den katolske kinamisjonæren og jesuitten Matteo Ricci. De er forsknings- og publikasjonssentra rettet mot gammel og moderne kinesisk kultur og historie, og pleier interkulturell dialog mellom den kinesiske verden og andre åndstradisjoner i verden. 

De er direkte arvtakere etter det «Bureau d’études sinologiques» som var et pionerinstitutt for moderne sinologisk forskning, en organisasjon skapt av franske jesuitter mot slutten av 1800-tallet i Shanghai. 

Det er pr. 2007 fire Ricci-institutter i verden: 

 Taipei Ricci Institute, grunnlagt i 1966 av pater Yves Raguin, S.J.
 Institut Ricci de Paris, grunnlagt i 1972 av p. Claude Larre, S.J.
 Ricci Institute for Chinese-Western Cultural History ved University of San Francisco, grunnlagt i 1984 av Edward Malatesta, S.J.
 Instituto Ricci de Macau, grunnlagt i 1999 av Yves Camus, S.J. og Luis Sequeira S.J.

Disse instituttene er juridisk uavhengige og fremmer forsknings- og publikasjonsprogrammer av forskjellige profiler, men samarbeider som et nettverk. Selv om Ricci-instituttene er ledet av  jesuittene, der deres ledere og ansatte ofte lekfolk, kinesiske eller utenlandske sinologer.

Eksterne lenker
 Ricci Institute ved University of San Francisco
 Introduksjon til Taipei Ricci Institute (fransk)
 Taipei ricci Institute database (Chinese)
 Macao Ricci Institute nettsted
 Institut Ricci de Paris sitt nettsted

Sinologi
Jesuittordenen
Mikhail Borodin

Mikhail Markovitsj Borodin (Михаи́л Ма́ркович Бороди́н) (født 9. juli 1884 i  Janovitsj i det som i dag er Hviterussland, men da Russland, død 29. mai 1951 et sted i Sibir) var aliasnavnet til Mikhail Gruzenberg. Han var en agent for Komintern. 

Borodin gikk inn i bolsjevikpartiet i Russland i 1903. I 1907 ble han arrestert, og i 1908 valgte han å dra til USA. Mens han var der gikk han på Valparaiso University. I 1918, etter oktoberrevolusjonen, vendte han tilbake til fedrelandet og fikk arbeid i utenriksdepartementet. Fra 1919 til 1922 virket han i Mexico, USA og Storbritannia som agent for Komintern.

Mellom 1923 og 1927 var Borodin representant for Komintern og Sovjetunionen til Kuomintangs regjering i Kanton i Kina. Han var en ledende rådgiver til Sun Yat Sen på den tiden. På hans forslag åpnet Kuomintang seg for leninistisk tankegods, kommunister fikk lov til å melde seg inn i partiet, og Militærakademiet i Whampoa ble opprettet. 

Etter Sun Yat Sens død i 1925 fortsatte han som rådgiver for Kuomintangregjeringen til 1927, da Chiang Kai-shek utrenset kommunistene og så forsøkte å få Borodin arrestert. Borodin vendte tilbake til Sovjetunionen i 1928 og var i en kort tid redaktør for den engelskspråklige  Moscow News. 

I 1949 ble han anklaget for å være fiende av Sovjetunionen og sendt til et gulag i Sibir, der han døde to år etter.

Referanser 

Sovjetiske diplomater
Sovjetiske politikere
Personer fra Vitsebsk rajon
Gammelbolsjeviker
Hobbart & Hobbart

Hobbart & Hobbart er et norsk agentbyrå som ble etablert i 1998 og drives av Martin Braathen. Selskapet har i dag avdelinger i Oslo og London. Agentbyrået leverer løsning med hjelp innenfor juss, mediahåndtering, coaching, og sponsing.
Det forestår kontraktforhandlinger, og ivaretar rettigheter. Det hjelper til med pressefilter, merkevarebygging, krisehåndtering og personlig veiledning.

Hobbart & Hobbart representerer et bredt utvalg av norske skuespillere: Aksel Hennie, André Eriksen, Jonathan Chederville, Anneke von der Lippe, Stig Eldred, Kathrine Fagerland, Thomas Berg, Lars Arentz-Hansen, Mikkel Gaup, Morten Faldaas, Janicke Askevold, Stig Henrik Hoff, Knut Joner, Michael Phenicie, Thomas Berg og Sølje Bergman.

Eksterne lenker 
 Hjemmeside

Norske tjenesteselskaper
Etableringer i 1988
Solbergbakken

Solbergbakken er en hoppbakke som ligger på Valler i Bærum. Den er eiet av Bærums Skiklub og var i bruk frem til 1997. Den hadde K-punkt på 59 meter.

Fire verdensrekorder i skihopping har blitt satt i Solbergbakken. Asbjørn Nilssen og Morten Hanssen hoppet 32,5 meter i 1899, mens Olaf Tandberg hoppet 35,5 meter året etter. I 1910 satte Hilda Stang verdensrekord for kvinner med 22 meter.

Eksterne lenker
 Filmklipp fra hopprenn i Solbergbakken, 1924 fra Bærum Bibliotek sin Bærumssamling
 Portal med hoppanlegg

Hoppbakker i Norge
Idrettsanlegg i Bærum
Bodil Jørgensen

Bodil Jørgensen (født 3. juni 1961 i Vejle) er en dansk skuespiller. Hun har hovedsakelig jobbet på forskjellige teatre, blant annet Jomfru Ane Teatret og siden 1996 på Det Kongelige Teater, men hun har også hatt markante roller på film, blant annet store roller i Lars von Triers Idiotene og Fruen på Hamre. Hun medvirket i 2005 i Jul i Valhall. 

Bodil Jørgensen har vært gift med regissøren Henrik Sartou.

Filmografi (utvalg)

Film 
 2021 – Hvor kragerne vender – Jane
 2016 – Forældre – Vibeke, 52 år
 2008 – Frode og alle de andre rødder (post-produksjon) – Fru Rask
 2007 – Til døden os skiller – Sykesøster
 2007 – Mig & Che – Kirsten
 2007 – Hjemve – Myrtle
 2006 – Partus – Mor
 2006 – Der var engang en dreng – Karin fra kommunen
 2006 – The Amazing Death of Mrs Müller – Mrs. Müller
 2005 – In transit – Bartender bar
 2005 – Voksne mennesker – Gunvor
 2005 – Anklaget – Skolepsykolog
 2004 – Silkevejen – Ellen – Christines venn og kollega
 2003 – Pagten – Johanne
 2003 – De grønne slagtere – Tina
 2001 – At klappe med een hånd – Enke
 2001 – Send mere slik – Lissi Grise Knud
 2000 – Fruen på Hamre – Bente
 2000 – Juliane – Josephine
 1999 – Klinkevals – Josephine
 1998 – Idiotene (Dansk tittel: Idioterne ) – Karen
 1997 – Nonnebørn (1997) – Søster Augustina
 1997 – Sunes familie (1997) – Sykepleierske
 1992 – Russian Pizza Blues 
 1992 – Planetens spejle – Vitenskapskvinnen

TV 
 2010 – Rytteriet
 2007 – De unge år: Erik Nietzsche sagaen del 1 – Katrine Bonfils
 2004 – 2007 – Krøniken – Astrid Nørregaard (6 episodes, 2004-2007)
 2005 – Jul i Valhall TV series – Sif 
 2003 – Er du skidt, skat?  – Bjørk Ramsig, forretningskonsulent / (2 episodes, 2003)
 2003 – Jesus & Josefine" – TV series – Jytte, lærer
 2002 – Langt fra Las Vegas – Parterapeut (1 episode, 2002)
 2000 – Den vægelsindede (TV) – Terentia
 1999 – Kajen mod vest (TV) – Monique
 1999 – Skybrud (1999) (TV) 
 1999 – Menneskereden (1999) (TV) – Stellar
 1997 – Strisser på Samsø – TV series – Bodil 
 1995 – Kun en pige (1995) – Gudrun
 1995 – Alletiders nisse – Bibliotekar (1 episode, 1995)

Priser og utmerkelser 
 2017 – Robertprisen for årets kvinnelige birolle – TV-serie for Rytteriet
 2015 – Robertprisen for årets kvinnelige hovedrolle for All Inclusive
 2013 – Robertprisen for årets kvinnelige hovedrolle for Hvidstengruppen 
 2011 – Robertprisen for årets kvinnelige birolle for Smukke mennesker
 2011 – Olaf Poulsens minnelegat
 2010 – Teaterpokalen
 2009 – Ridder av Dannebrogordenen 
 2001 – Nominert til Robert-prisen for beste kvinnelige hovedrolle for Fruen på Hamre.
 2000 – Robert nominert for beste kvinnelige birolle for Klinkevals.
 1999 – Bodilprisen for beste kvinnelige hovedrolle  for Idiotene
 1999 – Robertprisen for årets kvinnelige hovedrolle for Idiotene.

Noter

Referanser

Eksterne lenker   
 

Danske skuespillere
Dannebrogordenen 
Bodilprisen for beste kvinnelige hovedrolle
Robertprisen for årets kvinnelige hovedrolle
Robertprisen for årets kvinnelige birolle
Robertprisen for årets kvinnelige birolle – TV-serie
Personer fra Vejle
Tigoda

Tigoda (russisk: Тигода) er ei elv i Novgorod og Leningrad oblast i Russland. 

Den er 143 km lang, og er ei venstre sideelv til Volkhov. Elva har sine kilder i myrområdene (på 55 moh) nordvest for Velikij Novgorod, og løper sammen med Volkhov rundt 12 km sørvest for byen Kirisji, på 17 moh. Byen Ljuban ligger ved Tigoda. Største sideelver er Ravan, Tsjagoda og Kusinka.

Elver i Leningrad oblast
Elver i Novgorod oblast
Nevas vassdragsområde
Rune Hagestrand

Stein Rune Hagestrand (født 4. april 1964) var ordfører i Gjerstad kommune i Aust-Agder fra 2007 til 2011. Han representerer Høyre. 

Hagestrand har vært kommunestyremedlem i Gjerstad kommune (2003-2019) og fylkestingsmedlem for Høyre i Aust-Agder (2011-2019) Han er nå fylkestingsmedlem i Agder Fylkeskommune (2020- ) og medlem i samferdselsutvalget der. Fra 2011 har han vært medlem i Jernbaneforum Sør og er valgt som leder av forumet for perioden 2020-2023. 

Hagestrand driver gjennom sitt firma No Limit Events AS den lokale nettavisen iGjerstad.no og de årlige Brokelandsheiadagene.

Referanser 

 
 

Høyre-ordførere i Aust-Agder
Ordførere i Gjerstad
Catalinaaffæren

Catalinaaffæren () var en diplomatisk krise mellom Sverige og Sovjetunionen under den kalde krigen. Den ble utløst i juni 1952 da et svensk militærfly forsvant sporløst under et hemmelig signaletterretningsoppdrag over Østersjøen og et svensk letefly, et Catalina sjøfly, tre dager seinere ble skutt ned av et sovjetrussisk fly. 

Bakgrunnen for militærflygningen 13. juni var et svensk-amerikansk etterretningssamarbeid som brøt med Sveriges offisielle nøytralitetslinje. Sverige byttet bort data fra signaletterretning mot amerikansk militært utstyr. Samarbeidet var strengt hemmelig, noe som imidlertid ikke var til hinder for at Sovjetunionen fikk vite om det.

Under søk etter det savnede flyet, en Douglas C-47 (svensk betegnelse Tp 79), ble et sjøredningsfly av typen Consolidated PBY Catalina (svensk betegnelse Tp 47) angrepet av et sovjetisk MiG-15 jagerfly. Catalina-maskinen ble så skadet at den måtte nødlande. Alle de fem besetningsmedlemmene ble reddet av et vesttysk lastefartøy og kom seg tilbake til Sverige via Finland. 

De pårørende til de åtte (tre besetningsmedlemmer og fem etterretningsspesialister) ombord i signaletterretningsflyet levde lenge i uvisshet om hva som hadde skjedd. Selv om den sovjetiske lederen Nikita Khrusjtsjov i 1956 bekreftet overfor den svenske statsministeren Tage Erlander at flyet var skutt ned av Sovjet, ble det i mange år hemmeligholdt av den svenske staten. 

Etter den kalde krigens slutt vedgikk Russland i 1991 at flyet var skutt ned. I 2003 ble vraket funnet av svenske dykkerfartøy i internasjonalt farvann og de ble berget året etter.

Se også
 Sveriges utenriks- og sikkerhetspolitikk under den kalde krigen

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Informasjon og bilder fra søket hvor de to nedskutte flyene ble funnet, i juni 2003 (svensk)

Den kalde krigen
1952 i Sverige
Hendelser i 1952
Nedskytninger av fly
Ulykker og hendelser med militære fly
Esben Selvig

Esben Ullbæk Bundgaard-Jørgensen Selvig, kjent under artistnavnene The Dane og Dansken, (født 17. juni 1978 i København) er en norsk-dansk artist, programleder og produsent. Han er frontfigur i den norske hiphopgruppa Klovner i Kamp og var tidligere frontfigur og vokalist i rockebandet Yoga Fire. 

Selvig er opprinnelig dansk, men flyttet til Norge tidlig på 1980-tallet. Han vokste opp på Tåsen i Oslo.

I perioden 1994-2006 var han frontfigur i rapgruppa Klovner i Kamp før bandet ble oppløst og Selvig flyttet til Los Angeles hvor han bodde i to år. Her skrev han filmmanus og artikler for norske medier. 

I perioden 2001-2012 var Selvig vokalist og frontfigur i rockebandet Yoga Fire.

I 2008 debuterte han som forfatter med boken IKON Tupac som ble gitt ut på Gyldendal. 

Sammen med Thomas Gullestad ledet han tre sesonger av TV-serien Dansken & Fingern og i  2013 og 2014 var han dommer i Idol på TV 2. 

I 2016 var han aktuell med en serie portrettintervjuer på TV 2 og som deltager i årets sesong av Hver Gang Vi Møtes (TV 2).

I 2005 oversatte han det danske manuset til filmen Terkel i knipe til norsk. Det er en dansk animasjonsfilm som har fått kultstatus både i Danmark og Norge. Aksel Hennie hadde alle stemmene i den norske versjonen.

Selvig og Aslak Hartberg fikk i 2002 Edvard-prisen i klassen tekst til musikk for Klovner i Kamp-sangen «Nattens sønner». Gruppas tekster er å finne i et halvt dusin norskbøker, samt diktsamlinger og antologier.

Han har også fått Spellemannprisen med Klovner i Kamp og Yoga Fire, samt Gullruten for Dansken & Fingern.

Selvig er utdannet kaospilot fra Kaospilotene i Århus i Danmark.

Klovner i Kamp ble gjenforent i 2013. 

Esben er medeier og kreativ leder i produksjonsselskapet Klynge AS som utvikler og produserer radio, podcast, TV-underholdning og dramaserier.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske rappere
Personer fra København
Nordmenn født i Danmark
Idol
Henderson State University

Henderson State University er et delstatseid universitet i Arkadelphia, ikke langt fra Hot Springs i delstaten Arkansas i USA. Grunnleggelsen var i 1890, den gang som et metodistisk fireårig college.

Det var 3.664 studenter ved Henderson i 2006, og 229 vitenskapelig ansatte. Skolepengene samme år var US$ 4.230 for studenter hjemmehørende i delstaten.

Studiene gis opp til mastergrad.

Eksterne lenker
 

Universiteter i Arkansas
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1890
1890 i USA
Stig Bergling

Stig Svante Eugén Bergling (født 1. mars 1937 i Stockholm, død 24. januar 2015 samme sted) var en svensk forhenværende politimann og spion for Sovjetunionen.

Liv og virke

Bakgrunn
Bergling vokste opp på Östermalm i Stockholm. Berglings far, som kom fra et velberget hjem i Sala, var ingeniør og arbeidet med skadeforsikringer for et forsikringsselskap. Berglings mor kom fra et arbeiderhjem i Falun, var strengt religiøst oppfostret og arbeidet som sekretær i Berglings oppvekst. Bergling hadde en yngre søster.

Han ble sendt på privatskole, Carlssons skola, på Östermalm i Stockholm, og gikk deretter på Östra Real.

I 1957 avtjente han verneplikten som kystjeger ved Vaxholms kustartilleriregemente (KA 1) i Vaxholm.

Säpo
I 1969 ble han ansatt i det svenske sikkerhetspolitiet Säpo og arbeidet i Byrå II, spaningsavdelingen. Samme år ble han sikkerhetssjef for FNs fredsbevarende styrker på Kypros der han var stasjonert i ett år. I løpet av tjenesten besøkte han ofte Beirut og det var der han ble vervet av GRU. Bergling var reserveoffiser i kystartilleriet og i en kortere periode var han utlånt til den svenske forsvarsstabens sikkerhetsavdeling. I denne perioden stjal han hemmelige dokumenter over svenske forsvarsanlegg.

Spion for Sovjetunionen
Under et FN-oppdrag i Libanon i 1973 solgte han de hemmelige dokumentene til GRU. Etter å ha vendt tilbake til Sverige, fortsatte han sin spionasjevirksomhet ved å utlevere informasjon om Säpos virksomhet i Sverige. I Säpo fant man etterhvert ut at tjenesten hadde en muldvarp. Bergling søkte på ny FN-tjeneste og ble sendt til Suez. Han ble imidlertid beordret til Kypros da mistankene begynte å bli sterkere.

Avsløring, dom
Bergling ble pågrepet 20. mars 1979 i Israel av den israelske etterretningstjenesten Mossad.

Den 7. desember 1979 ble Bergling dømt til livsvarig fengsel for grov spionasje. I løpet av fengselstiden byttet Bergling navn til Eugén Sandberg i forbindelse med at han giftet seg med Elisabeth Sandberg, en venninne fra ungdomstiden.

Rømning
Under en permisjon fra Norrköpingsanstalten lyktes Bergling den 6. oktober 1987, sammen med sin daværende hustru Elisabeth, med å gjennomføre en flukt til sin tidligere oppdragsgiver Sovjetunionen, via Åland og Finland. Paret levde en tid i Moskva, og senere i Ungarn, under navnene Ivar og Elisabeth Straus. I 1990 flyttet de til Libanon.

I august 1994 vendte paret frivillig tilbake til Sverige. Bergling tilbrakte ytterligere tre år i fengsel før han ble løslatt i juli 1997.

Referanser

Eksterne lenker 
 Program på svensk radio, P3 om Stig Bergling (svensk)

Svenske offiserer
Spioner under den kalde krigen
Svenske spioner
Spioner for Sovjetunionen
Personer fra Stockholm
Personer dømt for spionasje
Kraftuttak

Kraftuttaket på en traktor er en sylindrisk, ståltapp med rillespor (eng. splines). Det vil si at kraftoverføringsakselen er en aksel som overfører mekanisk kraft fra et drivverk til et redskap. Kraftuttakets rotasjon kan slås på og av etter behov. Det benyttes til å drive funksjoner på traktorredskap ved hjelp av en kraftoverføringsaksel. Kraftuttaket er normalt plassert bak på traktoren over trekkroken, men traktorer kan også utstyres med frontmontert kraftuttak.

Dersom redskapen skal beveges i forhold til traktoren, må akslingen være bevegelig både opp og ned, til siden og i lengderetningene. Bevegelighet i lengderetningene oppnår vi når akslingen er teleskopisk, det vil si at den består av to deler som er stukket inn i hverandre. Her må vi passe på at profilrørene er passelig lange, slik at de ikke går fra hverandre eller butter imot når akslingen blir kortere. Det kan føre til skader i opplagringa av kraftuttakstappen på traktoren. Det samme kan skje hvis profilrørene ikke er godt nok smurt. Da vil teleskopbevegelsen gå tregt. De forskjellige delen på akslingen er: Kryss, smørenippel, låseskive, låsepinne, muffe, akslingens hanndel (profilrør) og akslingens hunndel (profilrør).

Enkelte gamle traktorer hadde et kraftuttak i form av et flatrem-hjul på siden av motoren. Dermed kunne trakoren drive stasjonære redskaper, så som en sag, på samme måte som en lokomobil.

Eksempler på traktorredskap med funksjoner som drives av kraftuttaket:
 Avlesservogn
 Forhøster
 Halmpresse
 Jordfreser
 Potetopptaker
 Pumpe
 Gjødselpumpe
 Vanningspumpe
 Risknuser
 Rundballepresse
 Sagutstyr for ved med kappsag, vedkløyver og transportbånd.
 Slåmaskin
 Snøfreser
 Steinplukker
 Vinsj
 Åkersprøyte

Eksterne lenker 
 

Traktorredskaper
Robertprisen for årets mannlige birolle

Robertprisen for årets mannlige birolle er en filmpris som deles ut av Danmarks Film Akademi ved den årlige Robertfest.

Prismottakere 
2022 – Jakob Oftebro for Margrete den første
2021 – Lars Brygmann for Retfærdighedens ryttere
2020 – Magnus Krepper for Dronningen
2019 – Fares Fares for Journal 64
2018 – Jakob Oftebro for Mesteren
2017 – Lars Mikkelsen for Der kommer en dag
2016 – Nicolas Bro for Mænd og høns
2015 – Fares Fares for Fasandreperne
2014 – Nicolas Bro for Spies & Glistrup
2013 – Mikkel Boe Følsgaard for En kongelig affære
2012 – Lars Ranthe for Dirch
2011 – Peter Plaugborg for Submarino
2010 – Henning Moritzen for Headhunter
2009 – Jens Jørn Spottag for To verdener
2008 – Jesper Asholt for Kunsten å gråte i kor (Dansk tittel: Kunsten at græde i kor)
2007 – Bent Mejding for Drømmen
2006 – Thure Lindhardt for Nordkraft
2005 – Søren Pilmark for Kongekabale
2004 – Peter Steen for Arven
2003 – Nikolaj Lie Kaas for Elsker dig for evigt
2002 – Troels Lyby for En kort en lang
2001 – Peter Gantzler for Italiensk for begyndere
2000 – Jesper Asholt for Mifunes sidste sang
1999 – Thomas Bo Larsen for Festen
1998 – Jesper Christensen for Barbara
1997 – Ulrich Thomsen for De største helte
1996 – Søren Pilmark for Menneskedyret
1995 – Kim Bodnia for Nattevakten
1994 – Jesper Christensen for Den russiske sangerinde
1993 – Jesper Christensen for Sofie
1992 – Nikolaj Lie Kaas for Drengene fra Sankt Petri
1991 – Peter Schrøder for Springflod
1990 – Tom McEwan for Århus by Night
1989 – Erik Mørk for Himmel og helvede
1988 – Björn Granath for Pelle Erobreren
1987 – Peter Hesse Overgaard for Flamberede hjerter
1986 – Flemming Jørgensen for Ofelia kommer til byen
1985 – Bent Mejding for Tro, håb og kærlighed
1984 – Hans Christian Ægidius for Forræderne

Referanser 

Robertprisen
Martin Ness

Martin Kornelius Ness (født 4. august 1954) er en norsk lokalpolitiker (Ap) som var ordfører i Lenvik kommune fra 2007 til 2011. Ness ble direktevalgt, og fikk 42 % av stemmene ved kommunevalget 2007.

Eksterne lenker 
 

Ap-ordførere i Troms
Ordførere i Lenvik
Personer fra Lenvik kommune