alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
GMC-gruppen

GMC-gruppen er et selskap innen offshore, maritim virksomhet og shippingtjenester. Selskapet har hovedkontor i Stavanger.

Historikk 
GMC ble etablert i 1973, av Gunnar Magne Christensen sr., Tor-Jan Christensen, Lars Einar Østerbø og Roald Rygh, som en leverandør innen teknisk service for skip og annen oljerelatert aktivitet. Konsernet består i dag av en rekke selskaper under morselskapet GMC Holding AS som leverer multidisipline tjenester og produkter til marine- og offshoreindustrien. GMC-gruppen består av GMC Holding og åtte datterselskaper, rangert ut ifra omsetning:

GMC HVAC AS 
GMC Maritime AS
GMC Yard A
GMC Shipping AS
GMC Elektro AS
 GMC Hinna Base AS
 GMC Engineering AS
GMC Brannvern AS

GMC har baser på Kalhammaren, Buøy og Mekjarvik, samt avdelingskontor i Haugesund og Kristiansund. Konsernet har fasiliteter som innbefatter to tørrdokker, dypvannskaianlegg, stor krankapasitet og ISPS-områder.

GMC Produkt AS ble i 2010 solgt til James Fisher plc.

Eksterne lenker 
 Hjemmesiden til GMC

Norske selskaper
Næringsliv i Stavanger
Stavanger havn
Selskaper etablert i 1973
Artikler i sjøfart-prosjektet
Howard Hughes

Howard Robard Hughes jr. (født 24. desember 1905 i Humble i Texas i  USA, død 5. april 1976 i Houston i Texas) var en pilot, ingeniør, industrimann, filmprodusent og filmregissør, en playboy og eksentriker, og en av de rikeste i verden. Han er berømt for å ha satt mangfoldige fartsrekorder i luften, for å ha bygget Hughes H-1 Racer og Hughes Hercules H-4 flyene, hvorav sistnevnte ble bygget for å frakte amerikanske stridsvogner over Atlanteren, for å ha produsert filmene Luftens dæmoner, Den fredløse og Scarface, som er basert på gangsteren Al Capone, for å ha kjøpt opp og utvidet TWA og mangedoblet dets verdi, for sitt enorme intellekt, og for sin eksentriske oppførsel senere i livet.

I 1938 gjennomførte han en jorden rundt-flyvning med en Lockheed Super Electra og satte ny rekord på 3 dager, 19 timer og 17 minutter.

Livet hans ble portrettert av Leonardo DiCaprio i Martin Scorseses film The Aviator fra 2004.

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 The Howard Hughes Corporation.
 Welcome Home Howard – En samling fotografier fra bibliotekene til UNLV.
 .

Flyvere fra USA
Testflyvere
Filmprodusenter fra USA
Personer fra Harris County i Texas
Fødsler i 1905
Dødsfall i 1976
Raphael (band)

Raphael var en japansk visual kei-gruppe som bestod av fire medlemmer: YUKI (vokal), 華月 (Kazuki; gitar), Yukito (bass) og Hiro (trommer). Raphael ble grunnlagt i 1998, men så seg tvunget til å avslutte aktiviteten kort tid etter Kazukis død i 2000

YUKI og Hiro har i dag et eget band kalt rice.

Diskografi 
Album
Mind soap (1. desember, 1999)
Fumetsuka (21. februar, 2001)
Raphael Singles (1. august, 2001)

Mini-album
LILAC (7. april, 1998) 
Sotsugyô – graduation (23. mars, 2000)
Sick ~XXX kanjya no karute  (22. november, 2000)

Maxi-singler
Sick~XXX kanja no karute (20. februar, 1999)

Singler
White Love Story (20. februar, 1999)
Sweet romance (29. april, 1999)
Yume yori suteki na (29. april, 1999)
Hanasaku Inochi aru kagiri (23. juli, 1999)
Eternal Wish, todokanu no kimi e (1. oktober, 1999)
Promise (20. november, 1999)
LOST GRADUATION (2. februar, 2000)
evergreen  (23. august, 2000)
Akikaze no Rhapsody (1. november, 2000)

Demokassetter
Eternal Wish, todokanu no kimi e (24. desember, 1997)

DVD
Forever and ever (25. april, 2001)
Raphael Clips (19. september, 2001)
Last (21. september, 2001)
First (21. september, 2001)

VHS
LILAC – vision of extremes (1. august, 1998)
LILAC – vision of extremes II (20. september, 1998)
Pictorial poem (24. mars, 2000)
Raphael Special LIVE graduation -2000.3.4 Nippon Budokan- (23. august, 2000)
Forever and ever (25. april, 2001)
Pictorial Poem 2 (19. september, 2001)
Last (21. september, 2001)
First (21. september, 2001)

Japanske rockegrupper
Steve Harper

Stephen Alan Harper (født 14. mars 1975 i Easington, Northumberland) er en engelsk fotballspiller. Han spiller for Premier League-klubben Hull City AFC, og er en målvakt.

Han ble hentet til Newcastle i 1993, fra hans lokale klubb Seaham Red Star. Han har vært reservekeeper for Pavel Srníček, deretter Shaka Hislop og til slutt Shay Given. Han har vært innom Bradford City, Gateshead, Stockport County, Hartlepool United og Huddersfield Town på lån. Det tok 15 1/2 år før Harper etablerte seg som førstekeeper, etter at Shay Given ble solgt til Manchester City.

Eksterne lenker 
 

Engelske fotballspillere
Fotballspillere for Newcastle United FC
Fotballspillere for Stockport County FC
Fotballspillere for Bradford City AFC
Fotballspillere for Hartlepool United FC
Fotballspillere for Huddersfield Town FC
Fotballspillere for Brighton & Hove Albion FC
Fotballspillere for Hull City AFC
Personer fra County Durham i Durham
Fødsler i 1975
Fylkesvei 7864

Fylkesvei 7864 (Fv7864) går mellom Sifjordbotn og Flakstadvåg i Senja kommune.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 243 (Troms).

Kommuner og knutepunkter

Finnes
Gjeska

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 
 Hurtigbåter - Troms fylkestrafikk

Fylkesveier i Troms og Finnmark
Veier i Senja
George Coulouris

George Coulouris (født 1. oktober 1903 i Salford i Manchester i England, død 25. april 1989 i London i England) var en skuespiller.

Liv og virke

Bakgrunn 
Faren var en gresk immigrant og moren var engelsk.  Han vokste opp i Salford og Urmston og gikk på Manchester Grammar School. Han studerte på Londons Central School of Speech and Drama samtidig som Laurence Olivier og Peggy Ashcroft.

Karriere 
Hans debut på teater var i stykket Kong Henrik V i 1926 på Old Vic. I 1929 spilte han for første gang på Broadway og han hadde sin første rolle i en hollywoodfilm i 1933.

Orson Welles hadde en stor innvirkning på Coulouris' liv. De møttes i 1936 og Coulouris ble med i Welles' Mercury Theatre og spilte Mark Antony i oppsetningen av Julis Caesar. John Mason Brown skrev i sin anmedeldelse i New York Post blant annet: «Even 'Friends, Romans, countrymen' sounds on his tongue as if it were a rabble-rousing harangue he is uttering for the first time». Hans kanskje mest kjente rolle er som Walter Parks Thatcher i Welles' Citizen Kane (1941). For denne rollen vant han National Board of Reviews pris for beste skuespiller i 1941. Orson Welles var den eneste andre skuespilleren i Citizen Kane som også fikk denne prisen.

På 1930-tallet og 1940-tallet spilte han mye på både teater og i film. Han var med i broadwayproduksjonen av Richard III i 1943. Blant filmene han spilte i finner man Klokkene ringer for deg, Mr Skeffington (1944) og Watch on the Rhine (1943), som han fikk en oscarnominasjon for. Han spilte også Robert de Baudricourt i Technicolor-filmen Joan of Arc (1948) med Ingrid Bergman i hovedrollen.

Coloruis dro tilbake til Storbritannia etter 1950 og spilte i flere filmer, på teater og i TV-serier, dog uten like mye anerkjennelse. Hans teaterskuespill var mest anerkjent og han spilte tittelrollen i Kong Lear hos Glasgow Citizens' Theatre (1952); i En folkefiende; i Sean O'Caseys The Plough and the Stars som Peter Flynn; i August Strindbergs Dødsdansen og i Tennesse Williams' Katt på hett blikktak.

På denne tiden spilte han også i filmene Doctor in the House-serien, Papillon, The Long Good Friday og Murder on the Orient Express. I løpet av livet spilte han i over 80 filmer.

Coulouris hadde også flere roller i hørespill på radio og blant rollene i TV-serier finner man Danger Man, The Prisoner og som Arbitan i Doctor Who-historien The Keys of Marinus.

Han var gift med Louise Franklin (1930–1976) og Elizabeth Donaldson (1977–1989).

Han døde av hjertesvikt på grunn av parkinsons.

Referanser

Eksterne lenker 
 .
 The George Coulouris Archive – Bilder, biografisk materiale og mye mer.
  Sønn, George Coulouris.
 Datter, Mary Louise Coulouris, kunstner.
  Find-A-Graves profil for George Coulouris.

Engelske skuespillere
Personer fra Salford
Fødsler i 1903
Dødsfall i 1989
Blendingsgardin

Blendingsgardin var påbudt under annen verdenskrig i alle vinduer der en hadde lys i rommet innenfor. Slike påbud ble utstedt i alle land som var berørt av krigen, mens eksempelvis Sverige som nøytralt land ikke hadde noe tilsvarende.

Grunnen var at nattlig flynavigasjon over landet skulle gjøres mest mulig vanskelig ved at man fjernet alt lys i tettbygde strøk og langs veier. Også det lille som var av lovlig biltrafikk ble berørt vet at hovedlysene ble blendet av med limbånd eller maling slik at bare en stripe lys kom ut.

Militærvesenet har i praksis fulgt dette opp ved at militære kjøretøyer har blendingshetter til hovedlysene som brukes ved feltøvelser.

Blendingsgardinene kunne være ulikt utformet, men måtte være lystette. I praksis anskaffet de fleste seg rullegardiner av tykt svart papir med bredde litt over vindusåpningen. Kvaliteten på papiret var så som så, så litt utskiftning og reparasjon ble nødvendig etter en tid. Blendingsbestemmelsene var lette å kontrollere, og brudd resulterte i ubehagelig besøk av øvrigheten.

Etter at andre verdenskrig var over 8. mai 1945 kunne man kaste blendingsgardinene. Da ble det i mange norske byer arrangert en «felles bålfest», der folk kunne komme med sine lite elskede blendingsgardiner til byens torv eller en annen åpen plass hvor gardinen ble brent til allmenn jubel.

Se også
 Gardin

Eksterne lenker
 Digitalt fortalt: «Blendingsgardinene - et kulturminne fra krigen» (skrevet av Anne Hals, Riksarkivet) (besøkt 30. mars 2012)

Historie
Andre verdenskrig
Interiør
Hopen videregående skole og Evangeliesenter

Hopen videregående skole og Evangeliesenter var en videregående skole og et av evangeliesentrene i Stiftelsen Pinsevennenes Evangeliesenter i perioden 1988-2008. Evangeliesenteret ble lagt ned i 2008. Skolen ble samtidig flyttet til Østerbo Evangeliesenter ved Halden og skiftet navn til Østerbo videregående skole. 

Hopen videregående skole lå på den lille gården Hopen ved Høydalsfjorden i Flora kommune.

Historie 
Ella og Asbjørn Ystebø, eiere av den lille gården Hopen, kontaktet Evangeliesenteret på 1980-tallet. De ønsket at gården kunne bli et hjem og en skole hvor mennesker kunne få en ny sjanse i livet. 

I august 1988 var det oppstart av en liten skole med sju elever. Fagtilbudet var en ettårig møbelsnekkerlinje, og i løpet av de to neste årene hadde eldhuset blitt maskinverksted, låven sløydsal, hønsehuset lærerværelse og gårdshusets kjeller et moderne klasserom. Samtidig ble et internat med åtte rom bygget.  

Tilbudet var etterspurt og ble etterhvert utvidet. I 1996 kunne en nyreist skolehall og et utvidet internatområde innvies. Det var nå plass til 23 beboere. 

Møbelsnekkerlinjen ble utvidet til et to-årig tilbud (Grunnkurs trearbeidsfag og VK1 snekkerfag), og en ny toårig kokkelinje (Grunnkurs hotell- og næringsmiddelfag og VK1 kokkfag) ble introdusert. 

Høsten 2001 startet skolen med tilbud om VK2 allmennfaglig påbygning, noe som gjorde at utdanningen ved Hopen ga generell studiekompetanse.

Våren 2003 startet skolen med Grunnkurs byggfag. VK1 tømrer startet opp året etter. Hopen fikk med dette 46 elevplasser fordelt på sju forskjellige studietilbud. 

På det meste jobbet det 25 ansatte ved Hopen videregående skole og evangeliesenter

I 2008 var Evangeliesenteret i en presset økonomisk situasjon og valgte å flytte skolevirksomheten fra Hopen til Østerbo evangeliesenter utenfor Halden. Skolen lever der videre som Østerbo videregående skole.

Undervisningstilbudet 
 Vg1 bygg og anleggsteknikk 
 VG2 tømrer
 VG1 Hotell og næringsmiddelfag
 VG2 kokkfag
 VK2 Allmennfaglig påbygning

Hopen evangeliesenter 
Hopen evangeliesenter lå like ved den videregående skolen og var en omsorgsinstitusjon som fungerte som internat for skolen. 

Internatet/senteret hadde plass til 21 gutter og tre jenter, men ved behov ble det ble forsøkt ordnet med en annen inndeling av beboerplassene, flere jenteplasser eller tilrettelegging for ektepar. I tillegg leide Evangeliesenteret bygninger utenfor Hopen og hadde på det meste ca. 35 beboere.

Om Evangeliesenteret 
Stiftelsen Pinsevennenes Evangeliesenter, til vanlig kalt Evangeliesenteret, er en diakonal, kristen, frivillig organisasjon som driver arbeid mot rusavhengige med avvenning fra rus og hjelp til å begynne «et nytt liv». Evangeliesenteret er Norges største hjelpetiltak for russkadde.

Eksterne lenker 
 www.evangeliesenteret.no/ – Evangeliesenter

Evangeliesenteret
Skoler tilknyttet Pinsebevegelsen i Norge
Internatskoler
Videregående skoler i Vestland
Utdanning i Kinn
Florø
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1988
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 2008
Sogn og Fjordanes utdanningshistorie
Tidligere utdanningsinstitusjoner i Vestland
Aleksandr Karelin

Aleksandr Aleksandrovitsj Karelin, (russisk: Александр Александрович Карелин, født 19. september 1967 i Novosibirsk) er en tidligere russisk bryter. Han vant ni VM-gull og tre OL-gull i tungvektsklassen, og var ubeseiret i internasjonale konkurranser i perioden 1987–2000, de siste seks årene avga han ikke et eneste poeng. Han tapte til slutt finalekampen i OL 2000 mot amerikaneren Rulon Gardner. Karelins overlegenhet gjorde at han fikk tilnavn som «det russiske eksperimentet» og «løftekranen fra Sibir». Karelin regnes blant de fremste bryterne gjennom alle tider.

Aleksandr Karelin begynte med bryting i en alder av 13 år, men han veide allerede da 79 kilo og var 179 centimeter høy.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Russiske brytere
Olympiske mestere for Sovjetunionen
Olympiske mestere for SUS
Olympiske mestere for Russland
Medaljevinnere under Sommer-OL 1988
Deltakere for Sovjetunionen under Sommer-OL 1988
Brytere under Sommer-OL 1988
Medaljevinnere under Sommer-OL 1992
Deltakere for SUS under Sommer-OL 1992
Brytere under Sommer-OL 1992
Medaljevinnere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Russland under Sommer-OL 1996
Brytere under Sommer-OL 1996
Medaljevinnere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Russland under Sommer-OL 2000
Brytere under Sommer-OL 2000
Personer fra Novosibirsk
Fødsler i 1967
Olsenbanden jr.

Olsenbanden jr. er et svensk idé-konsept (Lilla Jönssonligan) og en videreføring av de gamle Olsenbanden-filmene. Tilretteleggelsen var ved Sverre Holm og Arne Lindtner Næss. Alle film- og TV-seriene om Olsenbanden jr. ble produsert av Nordisk Film.

I Norge startet det med en julekalender på TV 2, og utviklet seg siden til spillefilmproduksjoner. Olsenbanden jr. er historien om Egon Olsen, Benny Fransen og Kjell Jensen som barn. Første gang Egon møtte Kjell og Benny var da Egon begynte på ny skole. Han kom fra barnehjemmet Lykkebo, hvor han hadde bodd nærmest hele livet. Kjell og Benny ble ofte mobbet på skoleveien av Biffen, Johnny og Knut. Da Egon slo Biffen i håndbak med hjelp av en prompepute, sluttet de med det. Men fortsatt misliker de to bandene hverandre sterkt. Det er også her Valborg og Kjell innleder sitt forhold. Forskjellen mellom seniorfilmene og juniorfilmene er at Olsenbanden er på en slags måte helter. De driver  med rampestreker og kupp, men de bekjemper skurkene og samarbeider med politiet.

Det oppstod et kontinuitetsproblem mellom juniorfilmene og den originale serien. Barneseriene er lagt til slutten av 1950-årene, og stanset på starten av 1960-tallet. Den første «originale» filmen ble utgitt i 1969, da Kjell og Valborg allerede hadde tre barn, hvorav den eldste allerede en tenåring. Den siste juniorfilmen foregår imidlertid i 1961. 

PC-spillet Olsenbanden Jr. - I Vikingenes fotspor er basert på Olsenbanden jr.

Filmer  
 2001: Olsenbanden jr. – Første kupp (24 delers TV-serie, sendt som julekalender på TV 2)
 2003: Olsenbanden jr. går under vann
 2004: Olsenbanden jr. på rocker'n
 2006: Olsenbanden jr. på Cirkus
 2007: Olsenbanden jr. Sølvgruvens hemmelighet
 2009: Olsenbanden jr. Det sorte gullet
 2010: Olsenbanden jr. Mestertyvens skatt

Roller 
 Egon Olsen – Aksel Støren Aschjem, Ola Isaac Høgåsen Mæhlen, Oskar Øiestad og Thomas Stene-Johansen.
 Benny Fransen – Lars Berteig Andersen, Ole Martin Wølner og Fridtjof Tangen.
 Kjell Jensen – Thomas Engeset, Robert Opsahl og Jonas Hoff Oftebro.
 Dynamitt-Harry – Jakob Schøyen Andersen, Jacob Beranek Hvattum og Petter Westlund
 Valborg - Julia Charlotte Geitvik, Maren Eikli Hiorth og Lina Sørlie Strand
 Biffen – Tor Gunnar Maagø Hunstad, Daniel Damvall og Bastian Hafr
 Herman Hermansen – Halvor Borgen Lindstad, Ole Martin Synnes og Thomas Fjeldberg
 Kriminalbetjent Hermansen –	Anders Hatlo
 Kriminalassistent Holm –	Johannes Joner
 Ingrid - Karoline Gamlund

Referanser 

 
Norsk barnekultur
Jarl (navn)

Jarl eller Jarle er et mannsnavn som er avledet av det norrøne ordet for høvding, jarl. Jarle er den svake formen av navnet. Se også navnet Erling som betyr «etterkommer av Jarl».

Utbredelse
Jarl ble først tatt i bruk som navn i Sverige på 1800-tallet, mens det i Norge ble brukt fra tidlig på 1900-tallet. Jarle ble først tatt i bruk som navn i Norge i 1930-årene og er pr i dag mer brukt i Norge enn den opprinnelige versjonen. Jarl hadde sin popularitetstopp i Norge i 1930-årene, mens Jarle hadde sin popularitetstopp i 1960-årene.

Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Jarl i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.

Kjente navnebærere
Jarl eller Jarle som fornavn

Ordnet kronologisk etter fødselsår
Jarl Bruu (1887–1984) – Norsk bokser
Jarl André Bjerke (1918–1985) – Norsk forfatter og lyriker
Jarl Kulle (1927–1997) – svensk skuespiller
Jarl Munch (f. 1935) – Norsk journalist  og forfatter. 
Jarl Emsell Larsen (f. 1951) – Norsk filmskaper
Jarle Råum (f.1955) – Norsk fotballspiller og -trener
Jarle Førde (f.1956) – Norsk jazzmusiker
Jarl Goli ( f. 1957) – Norsk programleder
Jarle Vespestad (f. 1966) – Norsk jazzmusiker
Jarle Bernhoft (f.1976) – Norsk sanger og gitarist
Jarle Andhøy (f. 1977) – Norsk eventyrer
Jarle Waldemar ( f. 1978) – Norsk sanger og forfatter 
Jarl André Storbæk ( f. 1978) – Norsk fotballspiller

Jarl eller Jarle som etternavn
Stefan Jarl – Svensk filmregissør

Se også
Jarl – Den opprinnelige betydningen av ordet
Jarlsberg
Jarlshof – Bosetning på Shetland
Jarlsø – Ei lita øy i Vestfold

Referanser 

Mannsnavn
Anders Besseberg

Anders Besseberg (født 25. februar 1946) er en norsk tidligere skiskytter, og var president i Det internasjonale skiskytterforbundet (IBU) fra 1992 til 2018.

Karriere 
Besseberg var i sin aktive periode på det norske landslaget i skiskyting. I 1976 ble han norsk landslagstrener, en stilling han hadde til 1980.

Han begynte deretter i IBUs tekniske komité og ble visepresident i forbundet i 1988. Han overtok ledervervet etter russeren Igor Novikov i 1992. I løpet av Bessebergs tid som leder har skiskyting utviklet seg til å bli en av de viktigste vinteridrettene. Under IBU-kongressen 2010 i St. Petersburg ville han ikke stille som lederkandidat, men etter massivt press lot han seg likevel gjenvelge frem til 2014.

I september 2014 ble han nok en gang valgt for fire nye år på IBUs 11. kongress i østerrikske St. Wolfgang med rent flertall. Besseberg uttalte at han egentlig ønsket å tre til side etter 22 år i vervet, men stilte til gjenvalg for å hindre at den kontroversielle, russiske kandidaten Aleksandr Tikhonov ble valgt til IBU-president. Besseberg vant klart med 33 stemmer, mens motkandidatene, Tikhonov og kanadiske James Carrabre, fikk henholdsvis elleve og seks stemmer.

Anklager om korrupsjon 
12. april 2018 informerte Besseberg norske medier at han trekker seg som IBU-president i etterkant av anklager om korrupsjon.

28. januar 2021 ble en granskingsrapport om korrupsjon i idretten offentliggjort. Denne rapporten gjentar anklagene om korrupsjon mot Besseberg.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske idrettsledere
Norske skiskyttere
Norgesmestere i skiskyting
Norske skiskyttertrenere
Korrupsjonssaker
Oberhof

Oberhof er en mindre by i den sørlige delen av delstaten Thüringen i Tyskland. Byen har ca. 1700 innbyggere (2004).

Oberhof er Thüringens vintersportssentrum med anlegg for bl.a. skiskyting, skihopping, bobsleigh og aking, samt alpinanlegg. Byen ligger ved den tidligere Bundesstrassen B247, men denne er nå erstattet av en ny motorvei med navn A71. Oberhof ligger ca. 17 km nord for byen Suhl.

Oberhof er vennskapsby med Lillehammer.

Internasjonale mesterskap
1931 VM i bobsleigh (tomanns)
1931 VM på ski, nordiske grener
1973 VM i bobsleigh
1985 VM i aking
2004 VM i skiskyting
Stort sett hvert år arrangeres det renn som inngår i verdenscupen i skiskyting.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Thüringen
Vintersportssteder i Tyskland
Bosetninger første gang omtalt i 1470
Byer grunnlagt i 1985
Aud Inger Aure

Aud Inger Aure (født 12. november 1942) er en norsk jurist og politiker som representerer Kristelig Folkeparti. Hun var justisminister i perioden 1997–1999

Aure er cand.jur. fra 1993, etter flere års yrkespraksis som regnskapsøkonom. Hun var ordfører i Kristiansund fra 1995 til 1997 og i en kort periode i 1999 etter at hun gikk av som justisminister. Hun var  vararepresentant til Stortinget 1985–1993 og møtte fast 1989–1990 mens Kjell Magne Bondevik var utenriksminister i Jan P. Syses regjering. Fra 1988 til 1994 var hun leder for Kristelig Folkepartis Kvinner. Hun var distriktsarbeidssjef i Kristiansund kommune i 1994-1995.

Referanser

Eksterne lenker 
 

KrF-statsråder
Statsråder i Regjeringen Bondevik I
KrF-ordførere i Møre og Romsdal
Stortingsrepresentanter 1989–1993
Stortingsrepresentanter fra KrF
Ordførere i Kristiansund
Personer fra Kristiansund kommune
Willy Røgeberg

Willy Mads Henry Røgeberg (født 11. desember 1905 i Oslo, død 15. desember 1969 samme sted) var en norsk skytter. Han var i verdenstoppen i flere grener i løpet av karrieren, og deltok i verdensmesterskap med hele 25 års mellomrom (1924 og 1949). Han ble skytterkonge på Landsskytterstevnet i Steinkjer i 1937. Han representerte Oslo Østre Skytterlag.

Røgeberg vant gull i liggende miniatyr i OL 1936 i Berlin med fullt hus, 300 poeng og ny verdensrekord. Han vant tolv år senere bronsemedalje i frigevær i OL 1948 i London. Etter OL-seieren i 1936 startet han egen våpen- og sportsforretning i Oslo.

Han har tre kongepokaler og hele 25 NM-gull: fem i armegevær, åtte i frigevær, syv i miniatyr 15 meter og åtte i miniatyr 50 meter.

Røgeberg ble tildelt Morgenbladets gullmedalje i 1936 for OL-bragden.

Andre titler i sportsskyting 
 VM 1935: sølv i stående miniatyr, bronse i knestående miniatyr og stående frigevær
 VM 1947: gull i liggende miniatyr
 4 nordiske og 28 norske mesterskap i sportsskyting, deriblant 3 kongepokaler

Nasjonale titler (Det frivillige skyttervesen) 
 Vinner av Hagens Krus i 1921
 Vinner av samlagsskytingen på Landsskytterstevnet med Oslo i 1926, 1936, 1948 og 1949
 Vinner av Stangskytingen (Stangmedaljen) i 1934 og 1950
 Vinner av Officerspokalen i 1948

Referanser

Kilder 
 Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen

Eksterne lenker 
 
 Det frivillige Skyttervesens hjemmesider

Norske skyttere
Olympiske mestere for Norge
Olympiske bronsemedaljevinnere for Norge
Skyttere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1924
Medaljevinnere under Sommer-OL 1936
Skyttere under Sommer-OL 1936
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1936
Medaljevinnere under Sommer-OL 1948
Skyttere under Sommer-OL 1948
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1948
Personer fra Oslo
Fødsler i 1905
Dødsfall i 1969
Kongepokalvinnere i skytesport
Olympiske medaljevinnere i skyting