alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
9th Submarine Flotilla

9th Submarine Flottila (norsk: 9de undervannsbåtflotilje) var en flotilje i Royal Navy under annen verdenskrig, bestående av allierte undervannsbåter. Flotijen var stasjonert i Dundee i Skottland. Det er reist et krigsminnesmerke over falne fra flotijen i Dundee.

Båter i flotiljen
 «Junon»
 KNM «Ula» (P 66)
 «Uredd» (P 41)
 KNM «Utsira»

Fremdeles på patrulje - Tap i 9th Submarine Flottilla
HMS Oxley
HMS Thames (N71)
HNLMS O 13
HNLMS O 22
«Uredd» (P 41) Krigsgrav 
V-1 (tidl. HMS Sunfish)

Litteratur
 Marc C. Jones. Experiment at Dundee: The Royal Navy’s 9th Submarine Flotilla and Multinational Naval Cooperation during World War II. i The Journal of Military History, Volume 72, issue 4 (October 26, 2008), p. 1179-1212. ISSN: 1543-7795

Eksterne lenker
 https://archive.is/20130410082700/http://journals.ohiolink.edu/ejc/article.cgi?issn=15437795&issue=v72i0004&article=1179_eadtrnncdwwi
 http://muse.jhu.edu/journals/jmh/summary/v072/72.4.jones.html
 http://navalhistory.flixco.info/H/183806/8330/a0.htm

Avdelinger og forband i Royal Navy
Allierte militære avdelinger og forband under andre verdenskrig
Opphør i 1945
Sør-Innherad prosti

Sør-Innherad prosti var et tjenestedistrikt i Nidaros bispedømme i Den norske kirke. Det eksisterte i årene 1833-2018, og prosten hadde sete i Verdal hvor Stiklestad kirke var prostikirke. Per 2016 var Nils Åge Aune prost. Den 1. januar 2019 ble Sør-Innherad og Nord-Innherad prostier slått sammen til Stiklestad prosti.	
						
Prostiet var inndelt i sogn, som er den minste og grunnleggende enheten i Den norske kirke. Tidligere var det også inndelt i prestegjeld, men disse ble faset ut fra 2004.						
De ansatte i kirken er enten ansatt av sognet gjennom kirkelig fellesråd, eller er ansatte i prostiet. De fleste prestene er ansatte i prostiet, og har tjenesten sin knyttet til ett eller flere sogn.

Historikk
Søndre Indherred prosti ble opprettet ved delingen av det store Indherred prosti i 1833 og omfattet følgende prestegjeld:
 Størdal (delt 1849)
 Nedre Stjørdalen (opprettet 1849)
 Øvre Stjørdalen (opprettet 1849)
 Frosten
 Lexvigen
 Skognen
 Levanger (opprettet 1855)
 Værdalen

Prostiet ble i 1920 delt, ved at Stjørdal prosti ble opprettet med prestegjeldene Øvre Stjørdal, Nedre Stjørdal, Frosta og Leksvik. Fra 1. juli 1999 ble igjen Frosta prestegjeld lagt til Sør-Innherad prosti.

Skrivemåte
Den danske skrivemåten Søndre Indherred Provsti ble benyttet inntil 1917, da den offisielle skrivemåten ble endret til Sør-Innherad prosti. Det var imidlertid mer vanlig å bruke skrivemåten Sør-Innherred prosti.

Prestegjeld og sogn
Historisk inndeling i prestegjeld før prestegjeldene ble utfaset:
Verdal med	
Stiklestad sogn				
Vuku sogn				
Vinne sogn				
Vera sogn				
Levanger med
Levanger sogn
Ytterøy sogn
Okkenhaug sogn
Skogn med				
Alstadhaug sogn				
Markabygd sogn
Ekne sogn
Frosta med
Frosta sogn
Åsen sogn

Referanser

Kilder		
Sør-Innherad kirkelige fellesråd 
	

Tidligere prostier i Nidaros bispedømme
Administrative inndelinger i Trøndelag
Opphør i 2018
Klokkeblåstjerne

Klokkeblåstjerne (Hyacinthoides non-scripta) er en plante i aspargesfamilien. Den er en elsket vårplante i England. 

Den er en flerårig urt med løk. Den har 3–6 smale blader ved basis av planten. Blomsterstilken kan bli opptil 50 cm høy og bøyer seg ned ved toppen. En klase med 5–12 klokkeformede, blå blomster sitter i toppen av stilken. Blomstene dufter søtt.

Klokkeblåstjerne forekommer naturlig i Vest-Europa fra Portugal og Spania til De britiske øyer og Nederland. Den har forvillet seg i Tyskland. Den vokser i løvskog og blomstrer om våren før trærne får blader. Lengst vest finnes arten også i åpent landskap. I skogene i Belgia, Vest-Frankrike og England vokser klokkeblåstjerne ofte i store mengder sammen med kusymre og vill påskelilje.

Klokkeblåstjerne hadde tidligere det vitenskapelige navnet Scilla non-scripta og ble regnet til den store liljefamilien.

Det er denne planten som kalles bluebell i England, og den må ikke forveksles med blåklokke som vokser i Norge. Andre engelsktalende områder har sine egne bluebells, for eksempel klokkeøstersurt (Mertensia virginica) i østlige Nord-Amerika.

Litteratur

Eksterne lenker 

 

Scilloideae
Turnéteatret i Trøndelag

Turnéteatret i Trøndelag, inntil april 2017 Nord-Trøndelag Teater, er et teater som eies av Trøndelag fylkeskommune og har base i Verdal. Det skal produsere og formidle profesjonell scenekunst i fylket. Det er også et kompetansesenter som yter bidrag til lokale teatermiljøer, for å utvikle fylkets amatørteatre.

Historie 
Historien til Turnéteatret i Trøndelag startet ved etableringen av Nord-Trøndelag Teaterverksted i 1983. De første ansatte var Arnulf Haga og Ragnhild Vannebo. Formålet til teaterverkstedet var å bidra til kvalitetsheving av amatørteatret gjennom kontakt med profesjonelle teaterarbeidere. I 1996 ble navnet endret til Nord-Trøndelag Teater. Bakgrunnen for dette var å forberede grunnen for etableringen av et profesjonelt regionteater med status og finansiering på lik linje med landets øvrige regionteatre. I statsbudsjettet for 2008 fikk Nord-Trøndelag Teater endelig status og region-/landsdelsinstitusjon. Den 1. januar 2010 ble Nord-Trøndelag Teater AS etablert som et aksjeselskap heleid av Nord-Trøndelag fylkeskommune.
Vannebo
Fra 2014 ble Nord-Trøndelag Teater en del av statens funksjonsfordelingssystem hvor staten og fylkeskommunen bidrar med hhv. 70% og 30% av den offentlige støtten til teatret.

Like før jul i 2014 ble det fattet vedtak i fylkestinget og i Verdal kommune om husleiegaranti for nytt teaterhus for Nord-Trøndelag Teater. I september 2015 ble grunnstein til teaterhuset lagt ned og byggingen av teaterhuset påbegynt. Det nye teaterhuset åpnet 9. september 2017.

I forbindelse med fylkessammenslåingen endret teatret navn fra Nord-Trøndelag Teater til Turnéteatret i Trøndelag 26. april 2017.

Teatersjefer har vært Anderz Døving 2004–2009, Liv Hege Nylund fra 2009, Ketil Kolstad fra 2011 og Nora Evensen fra 2015.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kultur i Trøndelag
Etableringer i 1983
Teatre i Norge
Kultur i Verdal
The Hangover Part III

The Hangover Part III er en amerikansk filmkomedie fra 2013. Filmen er den siste i Hangover-trilogien, som fra før består av The Hangover (2009) og The Hangover Part II (2011).

 Om filmen 
Filmen er, som de to foregående, regissert av Todd Phillips. Phillips og Craig Mazin har skrevet manuset. Bradley Cooper, Ed Helms og Zach Galifianakis spiller hovedrollene.The Hangover Part III hadde norsk premiere 29. mai 2013.

 Handling 
Denne gangen er det ikke noe bryllup og ikke noe utdrikningslag. Men når The Wolfpack'', Phil (Bradley Cooper), Stu (Ed Helms) og Alan (Zach Galifianakis), er sammen på veien, er det kun én ting som er sikkert: Det er ingenting som er sikkert.

Rolleliste 
 Bradley Cooper som Phil Wenneck
 Ed Helms som Stu Price
 Zach Galifianakis som Alan Garner
 Justin Bartha som Doug Billings
 Ken Jeong som Leslie Chow
 John Goodman som Marshall
 Melissa McCarthy som Cassie
 Jeffrey Tambor som Sid Garner
 Heather Graham som Jade
 Mike Epps som Black Doug
 Sasha Barrese som Tracy Billings
 Jamie Chung som Lauren Price
 Sondra Currie som Linda Garner
 Gillian Vigman som Stephanie Wenneck
 Oliver Cooper som Pharmacy Assistant
 Mike Valley som Nico
 Grant Holmquist som Tyler
 Oscar Torre som Officer Vasquez
 Zoe Aggeliki som Sandra

Eksterne lenker 
 
 
 (en) The Hangover Part III Soundtrack Stream

Filmer fra 2013
Filmkomedier fra USA
Engelskspråklige filmer
Filmer lagt til Las Vegas
Filmer lagt til Los Angeles
Filmer lagt til Mexico
Oppfølgerfilmer
Seilmaker Peter Høeg

Seilmaker Peter Høeg er Drammens eldste bedrift, grunnlagt i 1767. Firmaet var i seilskutetiden den ledende seilprodusenten i Norge, med 32 ansatte som sydde seil for hånd.

Peder Nilsen Høeg (1768–1818) overtok seilmakeriet fra sin pleiefar Ole Abrahamsen Dahle. Han var far til den neste eieren av seilmakeriet, Ole Alsing Høeg (1814–1876). Sistnevntes sønn var neste eier Peter Hannibal Høeg, som også var skipsreder, medlem av formannskapet i Drammen og fast møtende stortingsrepresentant en kort periode. Hans bror var skipsreder, skipsmegler, russisk konsul, Larviksordfører og stortingsrepresentant Thomas Arbo Høeg, som grunnla rederiet Arbo Høeg.

I seilskutetiden laget firmaet mest seil til handelsfartøy, mens i dag er det hovedsakelig seil til fritidsbåter som produseres.

Eksterne lenker
 https://web.archive.org/web/20170627185345/http://www.seilmakerhoeg.no/

Drammens historie
Næringsliv i Drammen
Etableringer i 1767
7
1767 i Norge
Fluktforsøket fra Alcatraz

Fluktforsøket fra Alcatraz er benevnelsen på en fangeflukt fra fangeøya Alcatraz i 1962, da tre menn klarte å bryte seg ut av fengselet og ta seg vekk fra øya i oppblåsbar båt. Fengselet ble ansett for meget rømningssikkert og de tre er de eneste som noen sinne har klart å flykte fra fangeøya. Fengselet var i drift i 29 år og ble nedlagt året etter rømningen. 

Det hersker usikkerhet om hvorvidt de tre mennene overlevde ferden til fastlandet. Det har aldri blitt hørt fra dem siden og med årene ble det antatt at de druknet. Men i 2010 kom det frem opplysninger som tydet på at de kunne ha overlevd og at de hadde flyttet til Brasil.

Rømlingene 

Frank Lee Morris (født 1. september 1926 i Washington, D.C.) var lederen og hjernen bak flukten. Han var blant annet dømt for biltyveri, innbrudd og væpnet ran. Han sonet opprinnelig i Louisiana State Penitentiary, men ble sendt til Alcatraz etter et rømningsforsøk. Morris ble foreldreløs da han var 11 og tilbragte resten av oppveksten i forskjellige fosterhjem.

John og Clarence Anglin (et brødrepar født 1930 og 1931) De ble født inn i en familie i Georgia som to av 13 barn. De var dømt for bankran og satt i fengsel i Florida og Atlanta. Etter flere rømningsforsøk ble de overført til Alcatraz.

Allen West (født 1929 i New York, død 1978) ble dømt for biltyveri. Han sonet dommer i Atlanta og Florida, men ble overført til Alcatraz etter et mislykket fluktforsøk fra Florida State Prison. West deltok i planleggingen av flukten fra Alcatraz, men trakk seg før flukten tok til.

Flukten 
3. januar 1960 ble Morris sendt til Alcatraz, hvor han ble innsatt AZ1441. Morris begynte angivelig å utforme sin flukt innen ett år etter sin ankomst på Alcatraz Det var tre andre involverte: John Anglin, hans bror Clarence Anglin og Allen West. West ble aldri med på selve flukten.

Flukten var lang og komplisert. Over en periode på to år, skapte Morris, West og Anglin brødrene en flåte og naturtro, falske hoder av seg selv, og stjal verktøy for å grave med. Flåten ble laget av regnfrakker og kontaktlim, og ventilasjonsluken bakerst i cellen ble gravet ut. 

Om morgenen den 11. juni 1962, fant fengselsbetjentene de falske hodene i sengene, og slo alarm. Flåten og mennene har aldri noen gang blitt funnet. Det eneste som ble funnet var en padleåre og en vanntett pose med personlige bilder og notater tilhørende Angelin-brødrene.

Myndighetene var sikre på at mennene hadde druknet. De mente at en pose full av effekter var det siste de ville miste i en flukt.

I 2010 kom det frem opplysninger som sannsynliggjorde at de kunne ha overlevd og at de kunne ha reist til Brasil.

Filmatisering 
 Flukten fra Alcatraz

Referanser

Eksterne lenker 
 FBI Files

Hendelser i 1962
Kriminalitet i USA
Jarle Eknes

Jarle Eknes (født 25. november 1963 i Bergen) er en norsk psykolog, utdannet 1987–1992 ved Universitetet i Oslo. 

Eknes er daglig leder av Stiftelsen SOR, og har skrevet en rekke fagbøker. Særlig har han engasjert seg i innsats for personer med utviklingshemning. Eknes har psykisk helse og utviklingshemning som spesialområde.

Bibliografi 

 Mæhle, I., Hauge, G. og Eknes, J. (red.) (2011). Utviklingshemning - årsaker og konsekvenser.  Universitetsforlaget. ISBN 9788215013008. 
 Eknes, J. & Løkke, J. (red.) (2009). Utviklingshemning og habilitering. Innspill til habiliteringsprosessen.  Universitetsforlaget. ISBN 978-82-15-01342-8. 
 Eknes, J., et al. (red.)(2008). Utredning og diagnostisering - utviklingshemning, psykiske lidelser og atferdsvansker.  Universitetsforlaget. ISBN 9788215013015.
 Eknes, J. (2006). Depresjon og mani. Forståelse og behandling.  Universitetsforlaget. ISBN 9788215008561 
 Eknes, J. (2004). Tvangslidelse. Forståelse og behandling.  Universitetsforlaget. ISBN 9788215005409. 
 Eknes, J. (red.) (2000). Utviklingshemning og psykisk helse.  Universitetsforlaget. ISBN 8251838002

Referanser 

Norske psykologer
Merbein (Victoria)

Merbein er en by i den nordvestlige delen av delstaten Victoria i Australia. Den ligger rett vest for byen Mildura og 554 kilometer nordvest for delstatshovedstaden Melbourne langs elva Murray som utgjør grensen til New South Wales.

Opprinnelig var stedet kjent som White Cliffs, men navnet ble byttet til det nåværende navnet i 1909. Merribein er et tradisjonelt aboriginsk navn på en sandrygg i nærheten av byen. Den første virkelige bosettingen i området kom i 1909 da Merbein ble en av de første kunstige vannede landbruksområdene i Victoria. Etter første verdenskrig var Merbein en av stedene i Victoria der man bosatte krigsveteraner som del av Soldier Settlement Scheme

Referanser

Byer i Victoria
Byer ved Murray
Artjom (navn)

Artjom (russisk kyrillisk: Артём) er et russisk mannsnavn. Navnet transkriberes også som Artyom eller Artem. Artsiom (kviterussisk kyrillisk: Арцём) er en hviterussisk variant av navnet, og Artem (ukrainsk kyrillisk: Артем) er en ukrainsk form av navnet.

Etymologi
Artjom er en russisk form av det greske navnet Artemisos (gresk: Αρτεμισιος). Dette navnet var avledet av gudinnenavnet Artemis (gresk: Αρτεμις), som har usikker betydning. Det kan være dannet av artemes (gresk: αρτεμης), «trygg», eller artamos (gresk: αρταμος), «slakter».

Utbredelse

|}

Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
 Fjodor «Artjom» Sergejev (1883–1921), russisk og ukrainsk revolusjonær
 Artem Chigvintsev (f. 1982), russisk danser
 Artem Anisimov (f. 1988), russisk iskhockeyspiller
 Artjom Dmitrijev (f. 1988), estisk fotballspiller
 Artjom Savitski (f. 1992), estisk sanger

Referanser

Eksterne lenker

Mannsnavn
Ji Kwang-min

Ji Kwang-min (født 14. august 1981) er en sørkoreansk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC1, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese.

Karriere 
Ji deltok ved VM i boccia 2010 i Lisboa i Portugal. I den individuelle konkurransen vant han kun én av sine tre kamper i grunnspillet, og gikk ikke videre til sluttspillet. Han kom på 13.-plass i klassen BC1. I lagkonkurransen (BC1/2) spilte Sør-Korea seg fram til finalen, der de slo Thailand 8-1, og vant VM-gull. Senere på året deltok han også ved Asian Para Games 2010, som ble arrangert i Guangzhou i Kina, der han fikk sølv individuelt. Han tapte finalen 5-8 for thailandske Witsanu Huadpradit. 

Ved Verdenscupen i boccia 2011 vant han klassen BC1 individuelt, etter seier 3-2 over kinesiske Qi Zhang i finalen. I tillegg vant Sør-Korea gull i lagkonkurransen, etter at de slo Japan 8-1 i finalen. 

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London deltok han både individuelt og i lagkonkurransen. Han tapte åttendedelsfinalen på tie-break, etter 3-3 ved full tid, mot brasilianske Jose Carlos Chagas de Oliveira, Han deltok også i lagkonkurransen, der Sør-Korea ble slått ut av Kina i kvartfinalen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Profil hos IPC
 London 2012 - Kwang-Min Ji
 London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)

Sørkoreanske bocciaspillere
Sørkoreanske handikappidrettsutøvere
Verdensmestere i boccia
Deltakere for Sør-Korea under Paralympiske sommerleker 2012
Aliaksei Likhacheuski

Aliaksei Likhacheuski, hviterussisk Аляксей Ліхачэўскі - Aljaksiej Likhatsjewski (født 28. juni 1990) er en hviterussisk fekter, som spesialiserer seg i sabel. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer syv i lagkonkurransen.

Referanser

Eksterne lenker  
 

Hviterussiske fektere
Deltakere for Belarus under Sommer-OL 2012
Fektere under Sommer-OL 2012
Fødsler i 1990
Personer fra Brest-Litovsk
Ilaria Salvatori

Ilaria Salvatori (født 5. februar 1979) er en italiensk fekter, som spesialiserer seg i florett. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun tok gull i lagkonkurransen .

Referanser

Eksterne lenker 
 

Italienske fektere
Olympiske mestere for Italia
Deltakere for Italia under Sommer-OL 2012
Fektere under Sommer-OL 2012
Medaljevinnere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Italia under Sommer-OL 2008
Fektere under Sommer-OL 2008
Medaljevinnere under Sommer-OL 2008
Fødsler i 1979
Olympiske medaljevinnere i fekting
Tatjana Logunova

Tatjana Jurjevna Logunova (russisk Татьяна Юрьевна Логунова, født 3. juli 1980) er en russisk fekter, som spesialiserer seg i kårde. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer fire i lagkonkurransen . Hun hadde fra før to gull fra Sommer-OL 2000 og Sommer-OL 2004.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Russiske fektere
Olympiske mestere for Russland
Deltakere for Russland under Sommer-OL 2012
Fektere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Russland under Sommer-OL 2008
Fektere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Russland under Sommer-OL 2004
Fektere under Sommer-OL 2004
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Russland under Sommer-OL 2000
Fektere under Sommer-OL 2000
Medaljevinnere under Sommer-OL 2000
Fødsler i 1980
Olympiske medaljevinnere i fekting
Bannlyst/Angor Wat

Bannlyst/Angor Wat er et split-album med Bannlyst og Angor Wat, utgitt i 1984.

Sporliste

Bannlyst
 «Maktspill»
 «Medalje eller dom»
 «Der det finnes makt»
 «Systemets redskap»
 «Starving By Greed»
 «Krav»
 «Livets gang»
 «Liv og død»
 «Warning: The Final Day»
 «Den siste kamp»
 «Refuse»
 «Det var engang et menneske»
 «Soldat»
 «Omega»

Angor Wat
 «Straff»
 «Ikke alene»
 «Svikt»
 «Kæm lagd loven?»
 «10000 daga»
 «Trance»
 «Gud og staten»
 «Over lik»
 «Metalljungel»

Kilder 
Kassetten på Discogs

Musikkalbum fra 1984
Angor Wat-album
Bannlyst-album
Gullstjerneslekta

Gullstjerneslekta (Gagea) er en slekt i liljefamilien. 

De er flerårige, småvokste urter med løk. Stilken er opptil 20 cm lang. Blomsterdekkbladene er gule på utsiden og grønne (mer sjeldent røde) på utsiden. De blomstrer om våren, og blomstene er kun åpne når sola skinner.

Arter i Norge 
 gullstjerne (G. lutea) 
 smågullstjerne (G. minima) 
 enggullstjerne (G. pratensis) 
 lundgullstjerne (G. spathacea)

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Den virtuella floran: Vårlökar
 Gagea i Artsdatabanken

Liljefamilien
Gullstjerne

Gullstjerne (Gagea lutea) er en plante i liljefamilien. Den er en velkjent vårplante som blomstrer samtidig med, og ofte på de samme stedene, som hvitveis.

Den er en flerårig urt med løk og kan bli opptil 20 cm høy. Den har bare et enkelt blad. Hvert blomsterdekkblad har en grønn stripe under. Frøene har et oljeaktig vedheng. Maur eter dette vedhenget og bidrar til å spre frøene.

I Norge er den vanlig på Østlandet og Trøndelag, men finnes ellers mer spredt nordover til Troms. Den er vanlig i Mellom-Europa fra Spania, Frankrike og England østover til Uralfjellene, men finnes ikke lengst vest i Vest-Europa, eller ved Middelhavet.

I nyttevekstleksikonet utgitt av Norges sopp- og nyttevekstforbund er det oppgitt at planten inneholder giftstoffet tuliposid A, det samme giftstoffet som finnes i tulipaner.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 

 

 Den virtuella floran − Vårlök

Liljefamilien
Gule blomster
Sohn Jeong-min

Sohn Jeong-min (født 23. februar 1975) er en sørkoreansk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC2, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese.

Karriere 
Sohn deltok ved VM i boccia 2010 (CPISRA Boccia World Championships), som ble arrangert i Lisboa i Portugal. Individuelt kom han på 16.-plass, etter at han tapte åttendedelsfinalen 0-5 for spanske Manuel Ángel Martín Perez. I lagkonkurransen fikk Sør-Korea gull, etter at de slo Thailand 8-1 i finalen. Senere på året deltok han ved Asian Para Games 2010, der han fikk bronse individuelt, etter seier 8-1 over malaysiske Lee Chee Hoong. 

I 2011 kom han på 10.-plass ved Verdenscupen i boccia 2011 (CPISRA Boccia World Cup 2011), der Sør-Korea vant gull i lagkonkurransen. Ved utgangen av 2011 var han rangert som nummer 9 i verden i sin klasse.

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London deltok han både individuelt og i lagkonkurransen, men fikk ingen medaljer. Han ble slått ut i kvartfinalen av brasilianske Maciel Sousa Santos, og endte på 8.-plass. I lagkonkurransen ble også Sør-Korea slått ut i kvartfinalen, av Kina.

Referanser

Eksterne lenker 
 Profil hos IPC
 London 2012 - Jeong-Min Sohn
 London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)

Sørkoreanske bocciaspillere
Sørkoreanske handikappidrettsutøvere
Deltakere for Sør-Korea under Paralympiske sommerleker 2012
Verdensmestere i boccia
Fødsler i 1975
Jonathan Evans

Jonathan Evans, baron Evans av Weardale, (født 1958) er tidligere generaldirektør i den britiske sikkerhetstjenesten MI5. Han tok over stillingen etter at hans forgjenger Eliza Manningham-Buller pensjonerte seg den 21. april 2007. I 2013 ble han etterfulgt av Andrew Parker.

Evans sluttet seg til den britiske sikkerhetstjenesten i 1980, og arbeidet opprinnelig med spionasje. Mot slutten av 1980-tallet begynte han med innenlandske tiltak mot terrorisme fra blant andre IRA. I 1999, etter at volden i Nord-Irland var sterkt redusert på grunn av Belfastavtalen, ble Evans forflyttet til den delen av MI5 som arbeider med internasjonal terrorisme. Der ble han ekspert på al-Qaida og andre grupperinger som bedrev islamsk terrorisme.

I 2005 ble Evans utnevnt til visegeneraldirektør før han ble forfremmet til å lede hele MI5 i 2007. I september 2010 uttalte Evans at Anwar al-Awlaki var Vestens fiende nummer en.

Det ble annonsert den 25. mars 2013 at Evans skulle trappe ned fra sin rolle som leder av MI5 i løpet av april 2013.

Evans ble utnevnt til kommandørridder (KCB) av Order of the Bath i 2013 for sine mangeårige tjenester for forsvar av Storbritannia. Han ble derved adlet og fikk rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn. I desember 2014 ble han gjort til life peer med tittelen baron Evans av Weardale.

Referanser 

Britisk etterretning
Personer tilknyttet etterretning
Britiske baroner og baronesser (ikke-arvelig)
Order of the Bath
Peer Guldbrandsen

Peer Vilhelm Norden Guldbrandsen (født 22. oktober 1912 i Odense, død 13. mars 1996) var en dansk forfatter, filmregissør, filmprodusent og skuespiller.

Peer Guldbrandsen var sønn av skuespiller ved Det kongelige Teater Johannes Guldbrandsen (1871–1922) og hustru, kongelig solodanserinne Valborg Borchsenius (1872–1949). Han var bror av forfatterinnen Alice Guldbrandsen (1911–).

Filmografi 
 Genboerne (1939)
 Jeg mødte en morder (1943)
 Det store ansvar (1944)
 De røde enge (1945)
 Penge som græs (1948)
 Dorte (1951)
 Amor i telefonen (1957)
 Det stod i avisen (1962)
 Et døgn uden løgn (1963)
 Een pige og 39 sømænd (1965)
 Der var engang (1966)
 Mig og min lillebror (1967)
 Nyhavns glade gutter (1967)
 Der kom en soldat (1969)
 Præriens skrappe drenge (1970)
 Og så er der bal bagefter (1970)
 Fætrene på Torndal (1973)
 Sønnen fra Vingården (1975)
 Hør, var der ikke en som lo? (1978)

Eksterne lenker 
 
 

Danske forfattere
Danske regissører
Danske filmprodusenter
Danske skuespillere
Personer fra Odense
Fjelltistel

Fjelltistel (Saussurea alpina) er en plante i kurvplantefamilien. 

Den er en flerårig lav til middelshøy urt med ovale til lansettformede blader. Bladene er hvitfiltete, og med eller uten tenner. Bladene har aldri torner, så navnet tistel er litt misvisende. Blomsterkurvene er purpur og dufter av vanilje. Fjelltistel vokser i fuktig eng og skog, i høyfjellsvegetasjon og vierkratt. I Jotunheimen finnes den opptil 2110 moh, og i Alpene opptil 3000 moh.

Utbredelsen omfatter Fennoskandia, nordlige deler og fjellstrøk i Sibir, Skottland, Alpene, Karpatene og Pyreneene. I Irland er den knyttet til berg ved havet. Fjelltistel er vanlig i det meste av Norge, spesielt i fjellet. På Svalbard er arten kun funnet på Kapp Berg på sørvestkysten av Spitsbergen.

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Den virtuella floran − Fjällskära
 Svalbards flora - Saussurea alpina (L.) DC. 

Kurvplantefamilien
Svalbards flora