Henriette Pauss

Anna Henriette Pauss (født 2. april 1841 på Frogner Hovedgård i Aker som Anna Henriette Wegner, død 4. april 1918 i Christiania) var en norsk lærer, redaktør, foreningskvinne og godseier, kjent for sin innsats for jenters og kvinners utdanning. Hun og hennes ektemann, teologen og skolemannen B.C. Pauss, eide og ledet privatskolen Nissens Pikeskole. I sin levetid var hun en av Norges mest kjente skolekvinner. Sammen med ektemannen stod hun i spissen i arbeidet for å bygge ut utdanningstilbud til kvinner på alle nivåer, en innsats som var med å legge grunnlaget for etableringen av kvinnesaksbevegelsen. Hun underviste blant annet i tysk og naturhistorie.

Hun ble født på Frogner Hovedgård, og vokste opp der og i Christiania. Faren Benjamin Wegner hadde store industriinteresser innen bergverk og trelasthandel, mens moren Henriette Seyler tilhørte bankierdynastiet Berenberg i Hamburg og var medeier i sin families bank, Berenberg Bank. Foreldrene flyttet til Norge i 1820-årene, ettersom hennes far ble administrerende direktør og medeier i Blaafarveværket. Selv om hun ble lærer gikk hun aldri selv på skole, men fikk privatundervisning.

Hun var fra 1860-årene lærer ved Nissens Pikeskole, der hun var eneste kvinne i ledelsen som førstelærerinne eller «kvinnelig bestyrer» fra 1885 til 1909. Hun fortsatte å være fullt yrkesaktiv også som gift, noe som var svært uvanlig i samtiden. Kvinnesakskvinnen Olga Thinn skrev at det vakte alminnelig oppmerksomhet da hun og Ragna Nielsen – hennes mangeårige kollega ved Nissens Pikeskole – besluttet seg til å bli lærerinner. Også hennes venninne og nærmeste nabo i ungdommen, Gina Krog, ble lærer. Hun og ektemannen bodde fra 1870-årene i toppleiligheten på Nissens Pikeskole, som på denne tiden ble et sentrum for den fremvoksende kvinnesaksbevegelsen. Ved siden av lærergjerningen hadde hun et omfattende engasjement i ulike organisasjoner. Hennes foreldre var liberale og ikke spesielt religiøse, men som voksen ble hun meget kirkelig interessert. Hun var en sentral lederskikkelse og hovedstyremedlem i Den norske Santalmisjon og ansvarlig redaktør for tidsskriftet Santalen (1907–1912). Hun satt også i styret i «Foreningen til fremme af søndagens rette brug», der høyesterettsdommer Edward Hambro var leder, og i styret i flere andre skoler og foreninger. Hun var det første kvinnelige hovedstyremedlemmet i en større kristen organisasjon i Norge.

Sammen med søsteren og broren George Wegner var hun fra 1875 til 1894 en av hovedeierne av Hafslund hovedgård som omfattet sagbruk, trelasteksport, rundt 340 000 dekar skog i Østfold og Østerdalen og en mengde leilendingbruk; hun og de andre eierne solgte i 1894 Hafslund til det konsortiet som ble starten på energiselskapet Hafslund. Hun var blant annet mor til president i Norges Røde Kors Nikolai Nissen Paus, advokat og direktør i Norsk Arbeidsgiverforening George Wegner Paus og industrilederen Augustin Paus. Landsbyen Pauspur i India ble oppkalt etter ektemannen. Hun var mormor til kvinnesakskvinnen Henriette Bie Lorentzen (Anna Henriette Wegner Haagaas) som ble oppkalt etter henne.

Bakgrunn og oppvekst 

Anna Henriette Wegner, i familien kalt Jette, ble født i 1841 på Frogner Hovedgård i Aker og vokste opp der og i Christiania. Hun var datter av godseier og verkseier Benjamin Wegner (1795–1864) og Henriette Seyler (1805–1875). Faren var fra Königsberg og flyttet til Norge i 1822 da han ble administrerende direktør og medeier i Blaafarveværket, og ble senere også eier av Frogner Hovedgård, lystgården Dronninghavn på Bygdøy og Frognerseteren, samt medeier i Hafslund hovedgård, Hassel Jernværk og trelastfirmaet Juel, Wegner & Co. Moren tilhørte en av Hamburgs fremste hanseatiske familier og var datter av mangeårig medeier i Berenberg Bank L.E. Seyler og barnebarn av en av 1700-tallets mest kjente teaterledere, Abel Seyler.

Hun var oppkalt etter mormoren Anna Henriette Gossler, datter av bankierene Johann Hinrich Gossler og Elisabeth Berenberg. Hennes mor var en periode medeier i Berenberg Bank og var kusine til Hermann Gossler som var førsteborgermester, dvs. statsoverhode i byrepublikken Hamburg.

Hennes faddere ved dåpen var grevinne Karen Wedel-Jarlsberg, Marie Schjøtt, Henriette Benedicte Løvenskiold, førstestatsråd Nicolay Johan Krog, stortingspresident Søren Anton Wilhelm Sørenssen, grosserer Johannes Heftye, advokat, senere statsminister Frederik Stang, og oberstløytnant og adjutant for kongen Hans Christian Rosen.

Hun gikk aldri selv på skole, men fikk privatundervisning slik det var vanlig i høyere samfunnslag på den tiden. Allerede oldemoren Elisabeth Berenberg, som var partner i Berenberg Bank fra 1790, hadde vært svært velutdannet og opptatt av å sikre døtrene en god utdanning. Begge hennes foreldre var liberale, og opptatt av døtrenes utdanning og arverettslige likestilling med brødrene.

I 1860-årene bodde hun i en bygård i Christian Augusts Gade 17–19, som stod der Domus Juridica står nå. Den litt yngre venninnen Gina Krog, som også ble lærer, bodde i naboleiligheten. I den andre naboleiligheten bodde Fritz Wedel Jarlsberg og overhoffmesterinne Juliane Cathrine Wilhelmine Wedel Jarlsberg, med sønnen Fritz Wedel Jarlsberg. Familien hadde også et landsted på Bygdøy, eiendommen Dronninghavn på rundt 250 mål, der de bodde om sommeren. De eide også fortsatt Frognerseteren og Frognerseterskogen, som faren hadde skilt ut fra Frogner Hovedgård da han solgte hovedgården i 1849, og var hovedeiere av Hafslund hovedgård med 340 000 dekar skog i Østfold og Østerdalen.

Henriette Wegner var en av deltagerne i Hans Fayes mye omtalte og nøye innøvde maskeradeball med kostymer fra Ludvig XIVs og Ludvig XVs regjeringstid i Logen i 1859, et høydepunkt i selskapslivet i Christiania på 1800-tallet. Et malt portrett av henne eies av Oslo Museum. Det skal også eksistere et barneportrett av henne av Johan Gørbitz fra 1846/47, men maleriets skjebne er ukjent.

Medeier i Hafslund

Fra 1875 til 1894 var hun medeier i Hafslund hovedgård, som omfattet sagbruk, trelasteksport og store skoger i Østfold og Østerdalen. Faren hadde vært Hafslunds største eier, og hun arvet hans eierandel sammen med to av søskenene, Sophie Nørregaard og høyesterettsadvokat George Wegner. Sammen med de andre medeierne i Hafslund bestemte hun i 1893 å selge eiendommen til det engelske firmaet Kellner-Partington Paper Pulp Co. Ltd. som noen år tidligere hadde kjøpt Borregaard. Regjeringen avslo å godkjenne salget året etter fordi Kellner Partington Paper Pulp Co. da ville få en for dominerende stilling i norsk industri gjennom å eie hele Sarpsfossen med store eiendommer på begge sider. Det ble dannet et norsk konsortium som trådte inn i det engelske firmaets sted i budet og overtok Hafslund; dette konsortiet ble omdannet til aksjeselskapet Hafslund, som ble et av Norges største energiselskaper.

Nissens Pikeskole 

Hun var lærerinne ved privatskolen Nissens Pikeskole. Kvinnesakskvinnen Olga Thinn skrev at det vakte alminnelig oppmerksomhet da hun og Ragna Nielsen – hennes mangeårige kollega ved Nissens Pikeskole – besluttet seg til å bli lærerinner. I 1885 etterfulgte hun Augusta Hagerup som skolens førstelærerinne eller kvinnelige bestyrer, og hadde stillingen til 1909. Hun var dermed eneste kvinne i skoleledelsen.

Hun ble i 1875 gift med skolens bestyrer og medeier, teologen B.C. Pauss. Ektemannen hadde etterfulgt grunnleggeren Hartvig Nissen som en av tre bestyrere og eiere i 1872. Fra 1900 eide hennes mann skolen alene og var eneste bestyrer. Ekteparet Pauss fra 1870-årene bodde til 1899 i toppleiligheten i skolebygningen i Øvre Vollgate 15 (nå Bokhandelens hus), etter å ha overtatt leiligheten fra Hartvig Nissens enke. Nissens Pikeskole omfattet i hennes og ektemannens tid barnehage, barneskole, middelskole, gymnas og lærerhøyskole (Kristiania Lærerskole).

Therese Bertheau, som var elev og fra 1880 lærer i engelsk og fransk ved Nissens Pikeskole og som ble kjent som «tindebestiger», har beskrevet Henriette Wegner som sin yndlingslærer; Wegner underviste blant annet i naturhistorie og sendte elevene sine lange brev med pressede fjellplanter fra sommerferiene sine. Ved århundreskiftet var Bertheau klatrekamerat med Henriettes sønn George og flere av datidens mest kjente norske og britiske fjellklatrere.

Den norske Santalmisjon
Hun vokste ikke opp i en spesielt religiøs familie, men ble som voksen meget kirkelig interessert. Sammen med sin mann var hun en sentral lederskikkelse i Den norske Santalmisjon, som var virksom som misjons- og humanitær organisasjon blant santalfolket i India. Fra etableringen i 1883 bistod hun sin mann med redigeringen av bladet Santalen og etter mannens død i 1907 overtok hun redaktørvervet frem til 1912. Hun var også medlem av sentralkomiteen i Santalmisjonen frem til 1911, som første kvinnelige hovedstyremedlem i en norsk misjonsorganisasjon. En landsby i India, Pauspur, ble oppkalt etter hennes mann.

Annet engasjement
Hun var styremedlem i Husholdningsskole for unge damer i Christian Augusts gate. Hun bidro bl.a. også med et kapittel om leketøy i boken Forældre og Børn redigert av Aksel Arstal (1902).

Hun var også styremedlem i Foreningen til fremme av søndagens rette bruk, som ble ledet av høyesterettsdommer Edward Hambro og som var den norske avleggeren i en internasjonal bevegelse som arbeidet for å gi søndagen den statusen som hvile- og helligdag som dagen etterhvert fikk.

Personlig liv

Hun var gift med teologen og skolemannen B.C. Pauss. De hadde fem barn, blant dem kirurg og president i Norges Røde Kors Nikolai Nissen Paus, advokat og direktør i Norsk Arbeidsgiverforening George Wegner Paus og industrilederen Augustin Paus. En stesønn døde som medisinstudent i 1890.

I folketellingen for 1865 bodde hun i Christian Augusts gate sammen med sin mor, bror, morens selskapsdame og husjomfru Henriette Cathrine Bidenkap og to tjenestepiker. Familiens nærmeste naboer var Fritz Wedel Jarlsberg og overhoffmesterinne Juliane Cathrine Wilhelmine Wedel Jarlsberg, og enkefru Anna Krog og hennes datter Gina Krog. I folketellingen for 1875 bodde hun i Holbergs plass 7 sammen med Bidenkap og tjenestepiken Gina Holm, og levde av «Formue, Livrente». I folketellingen for 1885 bodde hun i toppetasjen i Øvre Vollgate 15 (nå Bokhandelens hus) sammen med sin mann, barn og tre tjenestepiker. I folketellingen for 1900 bodde hun i Eilert Sundts Gade 11. I folketellingen for 1910 bodde hun i Ole Vigs gate 25.

Hun er begravet på Vår Frelsers gravlund.

Galleri

Referanser 

Norske skoleledere
Personer fra Oslo
Personer begravet på Vår Frelsers gravlund