alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Volkspartij voor Vrijheid en Democratie

Volkspartij voor Vrijheid en Democratie (norsk: Folkepartiet for frihet og demokrati), best kjent ved forkortelsen VVD, er et liberalt politisk parti i Nederland. Partiet, som er størst i Tweede Kamer, har ved Mark Rutte, ledet landets regjering siden 2010.

Historie
Partiet ble dannet i 1948, med utgangspunkt i den sekulariserte middelklassen. Det tilhører den liberale tradisjonen, som ønsker å begrense statens makt. Det regnes som det mest konservative blant de største partiene i landet.

Ved valget til Tweede Kamer i 2010 ble  partiet landets største, og fikk 31 av kammerets 150 folkevalgte representanter. Ved valget i 2012 befestet partiet sin stilling i parlamentet og fikk 41 representanter.  

Ayaan Hirsi Ali representerte partiet i Tweede Kamer fra 30. januar 2003 til 16. mai 2006.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Politiske partier i Nederland
Liberale partier
Politiske partier etablert i 1948
1948 i Nederland
Tournai

Tournai (på nederlandsk: Doornik, på latinsk: Tornacum) er en fransktalende kommune og by i Belgia, beliggende 85 kilometer sydvest for Brussel, ved elven Schelde, i provinsen Hainaut og regionen Vallonia. Innbyggertallet var 67 341 i 2004.

Sammen med Tongeren, er Tournai den eldste byen i Belgia, og byen har spilt en viktig rolle for landets kulturhistorie.

Geografi 
Tournai er beliggende i lavlandene i Belgia, ved den sydlige randen av den flamske slette. Administrativt er byen en del av provinsen Hainaut, og dermed en del av Vallonia-regionen og det fransktalende Belgia. Tournai har sine egne arrondissementer.

Et flateinnhold på 213,75 km² gjør den til den største kommunen i areal i Belgia; den er også den største i befolkning i Vest-Hainaut. Distriktet Tournai består av de tidligere distriktene Ere, Saint-Maur, Orcq, Esplechin, Froyennes, Froidmont, Willemeau, Ramegnies-Chin, Templeuve, Chercq, Blandain, Hertain, Lamain, Marquain, Gaurain-Ramecroix, Havinnes, Beclers, Thimougies, Barry, Maulde, Vaulx, Vezon, Kain, Melles, Quartes, Rumillies, Mont-Saint-Aubert, Mourcourt og Warchin.

Historie 
Under Hundreårskrigen beleiret kong Edvard III av England Tournai i 1340.

Personer født i Tournai 

 Gilles Li Muisis, fransk kronikør og poet (13. århundre)
 Rogier van der Weyden, flamsk maler (15. århundre)
 Jacques Daret, flamsk maler (15. århundre)
 Pierre de La Rue, fransk-flamsk komponist (15. århundre)
 Perkin Warbeck, bedrager og kandidat til Englands trone (15. århundre)
 Charles Blount, hoffman (16. århundre)
 Donat Casterman, utgiver (18. århundre)
 Piat Sauvage, maler (19. århundre)
 Louis Gallait, maler (19. århundre)
 Jean-Baptiste Moëns, filatelist (19. århundre)
 Jules Bara, statsmann (19. århundre)
 Georges Rodenbach, symbolistisk poet og romanforfatter (19. århundre)
 Hélène Dutrieu, syklist og pilot (19. og 20. århundre)
 Marc Quaghebeur, forfatter (20. århundre)
 Xaveer De Geyter, arkitekt (20. århundre)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kommuner i Hainaut
Byer i Belgia
Mus film

Mus film er et filmselskap fra Stavanger. Navnet Mus kommer fra navnet på katten til en av personene bak filmselskapet. Mus film står bak filmen Mongoland.

Norske filmselskaper
Eplemost

Eplemost er en most drikk av råsaft fra pressede epler.

Eplemost kan også være laget av konsentrert eplemost som er blandet opp igjen med vann til samme volum som basisproduktet. For at eplemosten skal holde seg, blir den varmet opp under tappeprosessen (pasteurisert). Mindre presserier har etter hvert begynt å tilby eplemost med store variasjoner i smak, farge og konsistens etter hvilke eplesorter som er benyttet.

Eplenektar er en drikkeklar fruktnektar som består av minst 50 % råsaft fra eple. Eplesaft tilsatt kullsyre kalles brus og er en leskedrikk med eplesmak.

Saftdrikker
Epledrikker
Den hellenske gresk-katolske kirke

Den hellenske gresk-katolske kirke (eller hellensk-katolske kirke) er én av den katolske kirkens 23 særkirker. Kirken følger den bysantinske ritus og bruker gresk som liturgisk språk, men anerkjenner paven som religiøst overhode. Den hellenske gresk-katolske kirke har omtrent 2300 tilhengere, hovedsakelig i Hellas og Tyrkia. Bare ca. 0,02 % av den greske befolkningen er hellensk-katolsk, og kirken er dermed betydelig mindre enn både den gresk-ortodokse (93 %) og den romersk-katolske kirke (1 %).

Den hellensk-katolske kirke er organisert i to apostoliske eksarkater:
 eksarkatet Hellas med sete i Athen   
 eksarkatet Istanbul   

Kirken inngikk en union med paven i 1829 og består av tidligere gresk-ortodokse kristne, som har blitt katolske. Eksarkatene ble opprettet i 1911 (Istanbul) respektive 1932 (Hellas).

Betegnelsen gresk-katolsk har flere betydninger. Det er grunnen til at kirken omtales som den hellenske gresk-katolske kirke.

Orientalsk katolisisme
Kristendom i Hellas
Kristendom i Tyrkia
Reitan

Reitan er et stedsnavn i Norge og et norsk etternavn. Ordet reit betyr avgrensa jordstykke eller åkerlapp. Reitan kan vise til:

Geografi 
Reitan er et vanlig stedsnavn, og finnes flere steder i Trøndelag og Møre og Romsdal
Reitan ved Løding i Bodø kommune i Nordland. På området er fjellanlegget til Forsvarets operative hovedkvarter (FOH).
 Reitan i Holtålen kommune i Trøndelag. På stedet ligger Reitan stasjon.
Foruten disse finnes det også steder kalt Reitan i Orkdal, Tydal, Namsos, Steinkjer, Averøy, Heim, Hustadvika, Tingvoll, Midtre Gauldal, Todal, Rennebu, Skåla, Rinndal, Gjølme, Vinjerøa, for å nevne noen.

Personer

Kjøpmannsfamilien Reitan 
Kjøpmannsfamilien Reitan kommer fra Hemnesslekt til gårdbrukerætt på Reitan i Soknedal. Ole Ingebrigtsen Reitan ble den første til å bytte fra sin fars etternavn Anshus til gårdsnavnet Reitan.

 Even Arntsen Anshus (1758–1836), g.m. Kari Jensdatter Solberg (1764–1843)
 Ingebrigt Evensen Anshus (1790–1871), gårdbruker på Reitan og Fløtta i Soknedal, utenomekteskaplig forhold til Kjersti Olsdatter Kjønnum (1796–1861)
 Ole Ingebrigtsen Reitan (1833–1916), gårdbruker på Reitan og Fløtta, og ordfører i Soknedal, g.m. Kjersti Olsdatter Garli (hans firmenning)
 Olaf Olsen Reitan, (1867–1951), gårdbruker på Fløtta, g.m. Oline Larsdatter Sæther (1864–1937) 
 Ottar Olafsen Reitan (1901–??), gårdbruker på Fløtta, g.m. Kjersti Bersvendsdatter Røe (1899–??)
 Ole Reitan (1924–1988), kjøpmann og etablerer av «O. Reitan kolonial», g.m. Margit Aarhaug
 Odd Reitan (f. 1951), kjøpmann, direktør, gründer og musiker
 Ole Robert Reitan (f. 1971), bedriftsleder og forretningsmann
 Magnus Reitan (f. 1975), bedriftsleder og forretningsmann
 Kristoffer Reitan (f. 1998), golfspiller
 , artist

Skolefamilien Reitan fra Ålen 
Stiger Jørgen Pedersen Rugelsjøen tok navnet Reitan tidlig på 1800-tallet og er opphavet til en rekke av akademikere.

Jørgen Pedersen Rugelsjøen (1784–1863), stiger ved Ålens kopperverk og gårdbruker, tok senere navnet senere Reitan, g.m. Kari Jonsdatter Kurås (1786–1860) 
Anders Jørgensen Reitan (1826–1872), dikter, målmann, lærer og stortingsmann, g. 1851 m. 1. Margrete Taraldsdatter Gjerde (1829–1918), fikk seks barn, hadde utenomekteskaplig forhold til 2: Randi Larsdatter Kuraas (1824–1894)
 2: Anders Reitan (1852–??), samler av slåtter
Jon Jørgensen Reitan, lærer, stortingsmann og bruker på gården Stigran i Ålen, g.m. Beret Olsdatter Kirkbak (1820–1864)
 Anders Jonsen Reitan (1860–1941), lærer, gårdbruker, lokalhistoriker og lokalpolitiker, g.m. Ingeborg Bersvendsdatter Bårdstu, lærer
 Jørgen Jonsen Reitan (1871–1944), skolemann, nynorskforkjemper og dialektgransker, ugift

Andre Reitan 
 Elling Reitan (f. 1949), litteraturhistoriker, filosof, lektor og maler
 Harald Reitan (f. 1950), redaksjonsleder i NRK
 Magne Reitan (f. 1956), universitetslektor
 Ketil Reitan (f. 1960), hundekjører
 Malin Reitan (f. 1995), sanger

Annet 
 Reitangruppen
 Reitan Servicehandel, et selskap i Reitangruppen 
 Anders Reitans veg, vei i bydelen Heimdal i Trondheim

Referanser 

Etternavn
Swinging

Swinging (kommer av det engelske ordet swing, bevege seg frem og tilbake som i en huske) kan defineres som «ikke-monogam seksuell aktivitet, som også kan oppleves som par».
Fenomenet swinging kan sees på som et ledd i den seksuelle frigjøringen fra 1960-årene og fremover, som har oppstått som følge av bedre prevensjonsmetoder og en forandring av hvordan seksualitet kan leves ut med flere partnere, frigjort fra ekteskapets tradisjonelle begrensninger, men likevel uten at det kan kalles utroskap.

Swinging kalles noen ganger for «konebytte», men denne termen brukes ikke lengre da den uttrykker en annen praksis hvor kvinnenes rolle var vesentlig mer passiv enn det som er tilfelle i dag .Ordet «partnerbytte» har den fordelen at det ikke er knyttet til kjønn. Men heller ikke det er en fullt dekkende betegnelse. Amerikanske swingere betegner ofte seg selv som Lifestylers, eller «in the lifestyle».

Aktiviteter
Swinging kan inkludere (men er ikke begrenset til):
Ekshibisjonisme, det vil si å ha sex mens andre ser på
Voyeurisme, se andre som har sex.
Soft swinging, det vil si å kysse, stryke eller å ha munnsex med en tredje eller fjerde person. Dette kan være i en trekant eller i gruppesex, eller man bytter sine partnere.
Hard swinging, det vil si å penetrere en annen enn sin faste partner, og er den vanligst forståtte definisjon av swinging.
Gruppesex en alt inkluderende term for aktiviteter som involverer flere partnerer samtidig.

Som oftest er det snakk om et gift par eller fast forhold som møter andre par, flere par eller single personer. Dette kan skje i samme rom eller i forskjellige rom. Det vil si at gruppen kan være samlet eller dele seg i mindre grupper. Par splittes sjelden, og kontakten mellom de to ivaretas aktivt. Swinging er, for de fleste par som deltar, ikke noe en gjør for seg selv, men noe en gjør sammen med sin partner. I en undersøkelse gjort i 2011 rapporterte informantene ikke om sjalusi i slike situasjoner, fordi det opplevdes som gode opplevelser sammen med den faste partneren heller enn "tillatte sidesprang". 

De fleste swingere er heterofile par. Biseksuell aktivitet mellom kvinner er vanlig, men oftest kun når det er menn til stede. Det er liten aksept for biseksualitet mellom menn, selv om dette forekommer. 

Swinging kan ses som en egen seksuell subkultur, med spesifikke normer og regler som ikke er intuitive for de som står utenfor. 

I Norge finnes det (per 2012) to swingersklubber, begge lokalisert i Oslo. Det finnes også flere private grupperinger i andre deler av landet hvor par som kjenner hverandre treffes. Noen av disse gruppene er semi-åpne, da de ofte tar mot besøk fra andre par som er en del av miljøet. Miljøet er lukket for de som står utenfor, i hovedsak fordi de fleste har stort behov for å beskytte sin identitet.

Se også 
 Polyamori
 Cuckold

Referanser 

Seksualitet
Polyamori
Novi Sad

Novi Sad (serbisk: Нови Сад; tysk: Neusatz an der Donau; ungarsk: Újvidék; slovakisk: Nový Sad) er en by nord i Serbia. Den nest største byen i landet (etter Beograd) ligger ved Donaus bredder. Den er hovedstad i den autonome provinsen Vojvodina.

Denne universitetsbyen består av bydelene Novi Sad, nord for Donau, og Petrovaradin, ved foten av festningen med samme navn, sør for Donau. Den har 381 388 innbyggere (folketelling 2005) og ligger på mellom 72 og 80 meters høyde.

Historie 

Byen ble grunnlagt i 1694 av prins Eugene av Savoia etter at Habsburgerne hadde erobret området. Bysenteret ble bygget i barokk stil, som mange andre bysentra i Vojvodina og Slavonia. Den viktigste bygningen er festningen Petrovaradin (oppført mellom 1692 og 1780). Denne festningen var i mange hundre år et av de viktigste forsvarspunktene for det habsburgske riket mot  Det ottomanske rike.

Under andre verdenskrig hørte byen mellom 1941 og 1945 til Ungarn. Novi Sad var under Kosovokrigen i 1999 mål for luftangrep fra NATO, angrep som blant annet ødela alle broene over Donau og kringkastingshuset.

Kultur og utdanning 
Novi Sad er hjemsted for den eldste serbiske institusjonen for kunst og vitenskap, Matica Srpska, som ble grunnlagt i  1826 i Budapest  og flyttet til Novi Sad i 1864.

Universitetet i Novi Sad (med avdelinger i Subotica, Zrenjanin og Sombor) ble grunnlagt i 1960. Det omfatter i dag 13 fakulteter og omtrent 38 000 studenter.
Nasjonalteateret i Novi Sad ble grunnlagt i 1861.

Kjente bysbarn 
 Vlada Avramov, fotballspiller
 Josef Lapid, justisminister i Israel
 Svetislav Pesic, basketballspiller og trener
 Monica Seles, tennisspiller
 Dara Bubamara, sanger
 Đorđe Balašević, sanger
 Aleksandar Tišma, forfatter
 Brankica Becejac, forfatter

Bilder

Eksterne lenker 
 

 
Byer ved Donau
Bosetninger etablert i 1694
Europeiske kulturhovedsteder
Tradisjon

En tradisjon (fra latin tradere, «overføre») er en sosial praksis, en forestilling, en institusjon eller et produkt som overføres over flere ledd (for eksempel fra generasjon til generasjon), i et samfunn eller i en gruppe. Tradisjonens oppgave er å binde sammen det gamle og det nye for å skape en historisk kontinuitet for en gruppe eller samfunnsmedlemmene. Innholdet i tradisjonen er ofte knyttet til kulturelle elementer som en mener er spesielt verdifulle fordi de utgjør en vesentlig del av et samfunns eller en gruppes sosiale arv.

Se også
 Folklore
 Folkediktning

Sosiologi
Kultur
Tradisjon
Alma mater

Alma mater er latin og betyr «nærende mor». I antikkens Roma var det en tittel på modergudinnen, og i den kristne middelalderkirken på jomfru Maria.

Innenfor den akademiske verden brukes uttrykket til å betegne det universitetet en person har studert ved, i setninger som «NTNU er mitt alma mater» og «Hillary Clintons alma mater».

I den betydningen har uttrykket sitt opphav i navnet på Universitetet i Bologna – Europas eldste universitet, som ble etablert i 1088: Alma Mater Studiorum. Også Berlins Humboldt-universitet spiller en sentral rolle i den betydning uttrykket har fått innen akademia. Universitetet er kjent som «alle universiteters mor», og dets latinske navn er Alma Mater Berolinensis.

Se også 
 Alumn
 Immatrikulering

Referanser 

Latinske ord og uttrykk
Akademisk terminologi
Basilica di Santa Croce (Firenze)

Basilica di Santa Croce di Firenze, Hellige korsets basilika i Firenze, er fransiskanernes hovedkirke i Firenze, og har status som Basilica Minor i den katolske kirke. Den er beliggende på Piazza Santa Croce, øst for Duomo (Santa Maria del Fiore).

Santa Croce betyr det hellige kors, og kirken er den største fransiskanerkirken i Firenze, som også var den byen hvor fransiskanerne først fikk fotfeste. Ifølge legenden var det selveste Frans av Assisi som grunnla kirken. I datiden gikk det dessuten rykter om at det foregikk mirakler i kirken.

Man regner imidlertid med at bygningen ble påbegynt omkring 1294 av Arnolfo di Cambio som var en anerkjent arkitekt og billedhugger. Utover hans arbeide med Santa Croce-kirken var Arnolfo byggmester på domkirken Santa Maria del Fiore. Som så mange andre spektakulære bygninger fra renessansen ble kirken finansiert av italienske rikmenn, og kirken stod ferdig i 1385 (ifølge enkelte kirker var den økonomiske prosessen så besværlig at kirken først ble innviet i 1443). Fasaden ble imidlertid først finansiert av en englender i 1857 og er utført i neo-gotisk stil.

Santa Croce-kirken er en basilika. Det er en bygningstype som stammer fra det klassiske Roma og Hellas, og som i sin opprinnelige form bestod av et hovedrom, midtskipet, med sideskipet på langsidene. Typen ble fortsatt utviklet i gotikken, hvor midtskipet ble forhøyet, så det kunne innsettes vinduer over sideskipet. Navnet "basilika" stammer fra det greske basiliké stoà som betyr kongelig søylehall.

Tross fransiskanerordenens svorskap til fattigdom og ydmykhet er kirken fylt med gravmonumenter for rike og berømte som kjøpte seg inn for uhyrlige summer. Således ligger blant annet Michelangelo, Machiavelli og Galilei begravet i Santa Croce. Utover er det 16 kapeller med både fresker og relikvier. Innenfor er det kunst av blant annet Henry Moore, Donatello og Rosselino.

Kirken er en del av handlingen i den prisbelønnete filmen Et rom med utsikt.

Eksterne lenker 
 

Kirker i Italia
Byggverk i Firenze
Basilica Minor
Katolske kirker i Italia
Dosso Dossi

Giovanni di Niccolò de Luteri (født omkring 1489 i Ferrara, død 1542 i Ferrara), bedre kjent som Dosso Dossi, var en italiensk maler i høy- og senrenessansen.  Han var den fremste forgjengeren for Ferraraskolen. Ved siden av fresker utførte Dossi malerier med kristne, mytologiske og allegoriske motiver. I 1514 ble han ansatt som maler ved hoffet i Ferrara.

Liv og virke
Dossi var trolig elev av Lorenzo Costa og ble sterkt påvirket av venetiansk kunst. I 1512 var han i arbeid i Mantova og i 1532 i Trento. Ellers arbeidet han mest i Ferrara, der han fra 1514 virket for fyrstehuset i byen, for det meste av tiden som ledende hoffmaler. Her arbeidet han også med utsmykkinger av teaterrom og keramikk, såkalte majolikaer.

Han malte både alterbilder og mytologiske og allegoriske framstillinger. Dei fleste temaer hentet han fra antikken og fra kristendommen. Et visst romantisk drag i en del verker kan være inspirert av vennen og åndsbroderen Ludovico Ariosto.

Blant annet malte Dossi bilder som det allegoriske Menneskets tre stadier, de antikke Circe og hennes elskere i et landskap og Aeneas og Akhates ved den libyske kyst, samt Kristi fødsel og Hvile under flukten fra Egypt, begge med tema fra Bibelen. Han malte ellers flere portretter, som for eksempel et hertug Herkules II av Este.

Dossi var den ledende maleren i Ferrara i det 16. århundre. Han utmerket seg særlig ved bruken av lysende farger, og ellers med fantasi og humor. Dossi formet også det rene sjangermaleriet og la meget arbeide i gjengivingen av de små ting, som frukt og blomster. Han arbeidet en del sammen med sin bror Battista Dossi; flere veggmalerier i Ferrara-slottet og en hel del andre verker synes å ha kommet i stand ved dette arbeidsfellesskapet.

Referanser

Litteratur 
 W.C. Zwanziger, Dosso Dossi : Mit besonderer Berücksichtigung seines künstlerischen Verhältnisses zu seinem Bruder Battista, Leipzig, 1911.

Eksterne lenker 
 
 Dosso Dossi on Census of Ferrarese Paintings and Drawings

Italienske malere
Personer fra renessansen
Personer fra Ferrara
Fødselsår ukjent
Dødsdato ukjent
USAs grunnlov

USAs grunnlov er den overordnede lov i Amerikas forente stater. Den ble vedtatt den 17. september 1787 av et eget grunnlovskonvent i Philadelphia i Pennsylvania, som bestod av delegater fra de ulike statene som dannet USA. I det ni av de tretten statene hadde ratifisert dokumentet markerte det dannelsen av en union av selvstendige stater og en føderal regjering for å administrere unionen. 

USAs grunnlov trådte i kraft 4. mars 1789 og erstattet da den svakere unionen som hadde eksistert under konføderasjonsartiklene. USAs grunnlov er en av de eldste som fremdeles er i bruk (den eldste tilhører republikken San Marino) og den eldste føderale.

Grunnloven er blitt endret i alt 27 ganger siden 1789, siste gang i 1992. Grunnlovsendringene kalles amendments, og de ti første, kalt The Bill of Rights, trådte i kraft allerede i 1791. Åtte av disse ti endringene omhandler i stor grad borgernes rettigheter overfor statsmakten. Eksempler på rettigheter fastslått her er tros- og trykkefriheten, samt retten til en jury. Den niende grunnlovsendringen sier at selv om visse rettigheter er nevnt i grunnloven, skal ikke det tolkes som at ikke folket også har andre rettigheter. Den tiende grunnlovsendringen sier at rettigheter som ikke er delegert til det føderale nivået er forbeholdt de respektive delstater eller folket.

Eksterne lenker

USAs Nasjonalarkiv 
 The National Archives Experience — Constitution of the United States (engelsk)
 The National Archives Experience — High Resolution Downloads of the Charters of Freedom (engelsk)
 Full text of U.S. Constitution (engelsk)
 Full text of The Bill of Rights (engelsk)
 Full text of the amendments (engelsk)

Offisielle amerikanske kilder 
 Analysis and Interpretation of the Constitution of the United States: Annotated constitution, with descriptions of important cases (official publication of U.S. Senate) (engelsk)
 United States Constitution and related resources: Library of Congress (engelsk)

Uoffisielle nettsider 
 US Law Dictionary (engelsk)
 Audio version of US Constitution: free mp3 download (engelsk)
 The Constitution Society: Research and public education on the principles of constitutional republican government] (engelsk)
 Law about...the Constitution: An overview of constitutional law from the Legal Information Institute (engelsk)
 The U.S. Constitution Online: Full text of Constitution, with some history and annotation (engelsk)
 The U.S. Constitution Online: Record of ratifications by states (engelsk)
 National Constitution Center in Philadelphia: Museum and education center (engelsk)
 Free audiobook from  librivox.org (engelsk)
 Annotated Constitution by the Congressional Research Service of the U.S. Library of Congress (engelsk)
 Audio narration (mp3) of The United States Constitution at Americana Phonic (engelsk)
 Free typeset PDF ebook of the Constitution and the Bill of Rights, optimized for printing (engelsk)

Lover i USA
Konstitusjoner
1789 i USA
Lover av 1789
Kaskaskia

Kaskaskia er en landsby i Randolph County i Illinois i USA. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 14 innbyggere. Stedet var Illinois sin første statshovedstad, før hovedstaden ble flyttet til Vandalia i 1820.

Historie
Da Louis Joliet og Jacques Marquette utforsket Mississippifloden i 1673, støtte de ved Illinois River på stammen kaskaskia. De ble tatt vel imot og grunnla der misjonsstasjonen Conception Immaculee. Misjonen ble flyttet flere ganger, til den til sist var ved elvemøtet mellom Kaskaskia River og Mississippi. Landsbyen Kaskaskia ble grunnlagt av 1703 pater Marest og noen franske pelshandlere med deres indianske koner. Stedet lå på fruktbart område i alluvialland ved Mississippi (i dag kalt American Bottoms), og det ble snart sentrum for regionens pelshandel og jordbruk. Ved utbruddet av den franske og indianske krig i 1756 bygde franskmennene Fort Kaskaskia på Garrison Hill. Etter at Frankrike hadde tapt krigen ble fortet ødelagt av Kaskaskias innvånere. Det som gjenstår kan ses i Fort Kaskaskia State Historic Site. For ikke å måtte leve under britisk styre flyttet mange av Kaskaskias innbygere over Mississippi til Ste. Genevieve og St. Louis.

I 1771 befestet britene en stor steinbygning inne i byen, og kalte det Fort Gage. Tidligere var dette de franske jesuittenes misjonsstasjon, til britene overtok og brukte det til kaserne. I den amerikanske uavhengighetskrig førte George Rogers Clark sine Long Knives til Illinois og inntok den 4. Juli 1778 Fort Gage, uten å løsne et skudd. Etter krigsslutt i 1786 var det verken sivile eller militære her mer, og området rundt ble behersket av banditter anført av John Dodge. De tok seg Kaskaskia som hovedkvarter og terrorisere området. Situasjonen roet seg først da militære marsjerte inn i 1790. U.S. Army renoverte fortet og tolv av soldatene stasjonert der ble i 1803 med Lewis-og-Clark-ekspedisjonen. I 1812 års krig gav fortet beskyttelse fra overfall fra indianere som var allierte med britene.

I 1809 ble Illinois et amerikansk territorium, og Kaskaskia ble dets hovedstad. Men i 1820 ble denne rolle ovtetatt av det mer sentralt beliggende Vandalia. Kaskaskia tapte betydning og den stadige innvandring gjorte at flere rivaliserende nabobyer vokste frem. Det størte problemet var Mississippi, hvis store oversvømmelse i 1844 nesten ødela byen. Atter i 1881 ble mye ødelagt i en storflom i april. Den måneden skar Mississippielven som da var statens vestlige grense, over et nes og grov ut en nytt elveløp gjennom store deler av den tidligere byen. Befolkningen i Kaskasia som var overrasket over å plutselig befinne seg på Missouris side av elven, krevde at statsgrensen skulle følge det gamle elveleiet. Kaskaskia er derfor en av svært få områder av Illinois som ligger vest for Mississippis hovedløp, på Kasskaskia Island i en meander og klart på vestre bredd.

De fleste overlevende flyttet uansett til St. Louis.

Referanser

Byer ved Mississippi
Bosetninger etablert i 1703
1703 i Nord-Amerika
Handelsstasjoner og andre steder tilknyttet pelshandel i Nord-Amerika
Byer i Randolph County i Illinois
Byer i Illinois