alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Messerschmitt KR200

Messerschmitt KR200, på tysk kalt «Kabinenroller», var en trehjulet mikrobil bygget i Tyskland mellom 1955 og 1964. Modellen var designet av flyingeniøren Fritz Fend, etter at Messerschmitt etter den 2. verdenskrig måtte finne andre forretningsområder enn flyproduksjon.

KR200 erstattet modellen KR175 og var helt nydesignet, selv om det opprinnelige konseptet var beholdt. Det mest karakteristiske kjennetegnet for KR200 er bobletaket, som var produsert i gjennomsiktig plexiglass. Bilen hadde tre hjul, lav bakkeklaring og to runde hovedlykter, hadde setene plassert etter hverandre, og var svært lett gjenkjennelige i trafikken. KR200 var utstyrt med en luftkjølt totaktsmotor, med én sylinder fra Sachs plassert foran bakhjulet. Motoren var utstyrt med fire gir, som også kunne brukes som revers ved at motoren ble stoppet og startet motsatt vei. Dermed er den god for over 100 km/t både forover og bakover.

I tillegg til den vanlige «bubble-top»-modellen, som var med fast plast-tak, ble det også produsert en «cabriolet», som hadde et nedfellbart stofftak. I tillegg ble en modell kalt «Roadster KR201» produsert i et lite antall, med kun en lav frontrute og avtagbare sideruter, samt en modell kalt «sport», som det også ble produsert svært få av, utstyrt med et fast tak i stoff. I 1958 fikk Messerschmitt lov til å produsere fly igjen, og da var denne produksjonen ikke lenger like interessant, Konseptet ble solgt til de som laget hjuloppheng og bremsene: FMR. De fikk ikke lov å bruke logoen til Messerschmitt, men fikk beholde selve navnet Messerschmitt KR200.

Etterhvert som økonomien i Europa ble stadig bedre sank etterspørselen. Produksjonen opphørte i 1964. Det ble ikke solgt mange av disse bilene nye i Norge, og de er i dag svært ettertraktet som samleobjekt over hele verden. 

Bilens lave vekt (240kg) og lave luftmotstand gjorde at den fikk en toppfart på over 100km/t. Lavt tyngdepunkt og hjulenes plassering gjorde også at den fikk gode kjøreegenskaper. Motoren er en Fichel & Sachs 200cm luftavkjølt totakt som er spesielt modifisert for MS. Den hadde to sett stifter, og dynastart slik at motoren kunne startes begge veier.
Ved å trykke inn tenningsnøkkelen hardt gikk bilen i revers. Motoren må derfor stoppes hver gang bilen skal skifte retning. Instrumenter, ratt og kontroller viser tydelig slektskapet med flyprouksjonen. Bensinforbruket var under 0,3 l/mil.  Bilen er i motsetning til KR175 utstyrt med vanlige pedaler som en bil.
Bremsene er mekaniske og håndbrekket virker på alle hjul. Styringen betjenes ved å skyve heller enn å vri, og er meget direkte. Giret er av typen trekk/trykk med egen hendel for frikopling.

Idag finnes det entusiatklubber for denne biltypen i flere land,og de sørger for reproduksjon av nødvendige reservedeler

Se også 
Messerschmitt KR175
FMR TG500
BMW Isetta

Eksterne lenker 
 www.mikrobiler.no
 www.microcarmuseum.com

Bilmodeller
Mikrobiler
Bilmodeller introdusert i 1955
Highgrove House

Highgrove House er en av Storbritannias kongelige residenser. Det ble i 1980 kjøpt av hertugdømmet Cornwall, og brukes som landsted av prins Charles. Det ligger i Doughton nær Tetbury i Gloucestershire. 

Herregården ble reist i årene 1796–1798 av hugenotten John Paul Paul. Huset antas å ha blitt designet av Anthony Keck. I 1850 fant en tragedie sted der da Mary Elizabeth Paul omkom da klærne hennes tok fyr under en tilstelning for hennes bror i ballsalen. Huset ble solgt ut av Paul-slekten i 1860, og i 1864 ble det igjen solgt, til advokaten William Yatman. Det ble restaurert i 1894 etter at en brann hadde ødelagt interiøret og skadet vestfronten. Huset har fire mottagelsesrom, en barnefløy og tjenerrom. Hertugdømmet kjøpte det fra parlamentsmedlemmet Maurice Macmillan, sønn av tidligere statsminister Harold Macmillan. Kjøpet bidro til økt spekulasjon om hvorvidt prinsen planla å gifte seg.

Etter kjøpet i 1980 ble interiøret renovert av Dudley Poplak, som også hadde designet prinsens leilighet i Kensington Palace. Prinsen og prinsessen av Wales tok i bruk Highgrove i 1981. I 1988 ble eksteriøret endret med en ny balustrade, gavl og klassiske pilastre etter prinsens egen design. Det ble også bygget et anneks til staben. 

Prins Charles har lagt mye arbeid i å planlegge og designe hagen, noe som er en kjær hobby for ham. Han har anlagt en naturhage, en formell hage og en kjøkkenhage omgitt av en mur. Prinsen har også plantet mange trær på eiendommen, og han har satt opp en byste av Alan McGlashan. 

Eiendommen består av et parkområde med skog i utkanten, flere gårdsbygninger og omkring 364 hektar dyrkbar mark, Home Farm, som drives av hertugdømmet. Det holdes både storfe og småfe på gården.  

I 1985 ble tre soner tatt i bruk til et forsøk med økologisk landbruk. Forsøkte ble utvidet, og siden 1996 har hele gården blitt drevet økologisk.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kongelige residenser i Storbritannia
Herregårder i England
Gloucestershire
Byggverk fullført i 1798
1798 i England
San Francisco Bay Area

San Francisco Bay Area, også kjent som Bay Area, er et metropolområde som omringer San Francisco-bukta i Nord-California. San Francisco Bay Area strekker seg over et større område og er hjemsted til nesten  amerikanere. De største byene i området er San Jose, San Francisco og Oakland.

Området betjenes av tunnelbanesystemet BART, som er blitt gradvis utbygget siden første parsell ble åpnet i 1972.

Referanser 

San Francisco
Sixten Jernberg-prisen

Sixten Jernberg-prisen i langrenn ble innstiftet i 1964. Den deles ut årlig til «den skidlöpare som i stora SM-veckan visat prov på något av den sinnets och kroppens hårdhet, envishet, kampglöd och segervilja som präglade Sixten Jernbergs skidlöpargestalt och förde honom fram till de största segrarna».

Juryen som utpeker vinneren, består av en representant fra Svenska Skidförbundet, en representant fra SM-arrangøren og en journalist.

Prisvinnere
1965 – Ove Lestander, Bergnäsets AIK
1966 – Jan Halvarsson, Föllinge IK
1967 – Per-Erik Eriksson, Åsarna IK
1968 – Lars-Göran Åslund, Åsarna IK
1969 – Gunnar Larsson, Hulans IF
1970 – Lars-Arne Bölling, IFK Mora
1971 – Sven-Åke Lundbäck, Bergnäsets AIK
1972 – Thomas Magnuson, Delsbo IF
1973 – Esbjörn Ulvenwall, IFK Mora
1974 – Tommy Limby, Orsa IF
1975 – Christer Johansson, MoDo AIK
1976 – Erik Wäppling, IFK Umeå
1977 – Thomas Wassberg, Åsarna IK
1978 – Björn Risby, IFK Umeå
1979 – Erik Gustavsson, Malungs IF
1980 – Stig Jäder, Jäderfors SK
1981 – Thomas Eriksson, Domnarvets GoIF
1982 – Anders Larsson, Bondsjöhöjdens IK
1983 – Jan Ottosson, Åsarna IK
1984 – Gunde Svan, Dala-Järna IK
1985 – Torgny Mogren, Åsarna IK
1986 – Lars Håland, IFK Lidingö
1987 – Tony Pölder, Landsbro IF
1988 – Larry Poromaa, Hakkas GoIF
1989 – Henrik Forsberg, Bergeforsens SK
1990 – Christer Majbäck, Jukkasjärvi IF
1991 – Stefan Grahn, Landsbro IF
1992 – Niklas Johansson, Landsbro IF
1993 – Staffan Larsson, IFK Mora
1994 – Niklas Jonsson, Piteå SGIF
1995 – Mathias Fredriksson, Häggenås SK
1996 – Daniel Gideonsson, Åsarna IK
1997 – Anders Bergström, Domnarvets GoIF
1998 – Per Elofsson, IFK Umeå
1999 – Jörgen Brink, Piteå SGIF
2000 – Urban Lindgren, Piteå SGIF
2001 – Morgan Göransson, Åsarna IK
2002 – Anders Södergren, Stockviks SF
2003 – Thobias Fredriksson, Östersunds SK
2004 – Mats Larsson, Åsarna IK
2005 – Emelie Öhrstig, Piteå Elit
2006 – Maria Rydqvist, Östersunds SK
2007 – Charlotte Kalla, IFK Tärendö
2008 – Johan Olsson, Åsarna IK
2009 – Britta Norgren, Sollefteå SK
2010 – Marcus Hellner, Gellivare Skidallians
2011 – Daniel Rickardsson, Hudiksvalls IF
2012 – Hanna Brodin, Åsarna IK
2013 – Emma Wikén, Åsarna IK
2014 – Sofia Bleckur, IFK Mora SK
2015 – Stina Nilsson, IFK Mora SK
2016 – Sofia Henriksson, Piteå Elit SK
2017 – Anders Svanebo, Stockviks SF 
2018 – Jonna Sundling, IFK Umeå
2019 – Ebba Andersson, Sollefteå Skidor IF
2020 – ikke utdelt

Referanser

Kilder 
Informasjon om prisen med vinnerliste hos Svenska Skidförbundets nettsted

Svenske idrettspriser
Langrenn
Utmerkelser etablert i 1964
1964 i Sverige
Sport i Sverige i 1964
Tokke kraftverk

Tokke kraftverk er et vannkraftverk i Tokke kommune i Vestfold og Telemark fylke.

Kraftverket ble satt i drift i 1961 og utvidet i 1962, og utnytter et fall på  377 meter fra Vinjevatn til Dalen ved Bandak. Overføringstunnelen mellom Vinjevatn og kraftverket er på 17 km.

Det er installert fire  francisturbiner på totalt 430 MW. Normal årsproduksjon er på 2 140 GWh.

Magasinet Vinjevatn reguleres mellom 466 og 462 moh. Til Vinjevatn overføres det vann via Vinje kraftverk.

Statsreguleringen av Tokke-Vinjevassdraget ble vedtatt i kronprinsregentens resolusjon av 8. februar 1957.
Byggingen av kraftverket ble delfinansiert med lån i Verdensbanken. Kraftverket eies og driftes av Statkraft.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase
 Statkraft: Tokke Besøkt 31. oktober 2015

Vannkraftverk i Vestfold og Telemark
Statkraft
Kraftverk i Tokke
Vest-vassdraget
Kraftverk etablert i 1961
Tekniske og industrielle kulturminner i Norge
Hillsborough Castle

Hillsborough Castle er en herregård og kongelig residens i Down i Nord-Irland. Den brukes til daglig av monarkens offisielle representant i provinsen, ministeren for Nord-Irland, av medlemmer av kongefamilien når de besøker Nord-Irland, og av prominente internasjonale gjester. Fra 1922 til 1972 var herregården offisiell bolig for Nord-Irlands guvernør, et embete som ble avskaffet i 1973.

Tidlig historie
Til tross for navnet er ikke Hillsborough Castle et slott. Det er en georgiansk herregård, som ble reist i det 18. århundre for markien av Downshires slekt. Den sjette markien soldte det i 1922 til den britiske regjeringen. Dette løste et praktisk problem for regjeringen: Gjennom Government of Ireland Act 1920 hadde Nord-Irland blitt opprettet, med Irlands stattholder som utøvende myndighet for både Nord-Irland og Sør-Irland. Da Den anglo-irske traktat av 1921 i praksis avskaffet papirstaten Sør-Irland og i stedet opprettet Den irske fristat forsvant denne felles myndigheten, og guvernørembetet ble opprettet i stedet. Visekongens residens i Dublin var ikke lenger mulig å bruke av både praktiske og politiske årsaker, og man trengte derfor å raskt finne en passende residens. Selv om Hillsborough ligger utenfor hovedstaden Belfast var det passende, og etter renovasjon kunne den første guvernøren, James Albert Edward Hamilton, 3. hertug av Abercorn flytte inn i 1925.

Statssekretærens bolig
Da Stormontparlamentet ble oppløst i 1971 ble også alle regjeringsposter i Nord-Irland avskaffet. Guvernør- og statsministerembetene ble kombinert i den nye ministerposten for Nord-Irland, og Hillsborough ble ministerens offisielle residens. Juniorministre fikk også leiligheter der, samt at det finnes leiligheter for kongefamilien og gjester. 

Elizabeth II og Philip, hertug av Edinburgh bodde p¨å Hillsborough under dronningens gulljubileumsreise i 2002.

Fredsprosessen

Den anglo-irske avtale ble undertegnet på Hillsborough i 1985. Dette skulle vise seg å være kontroversielt; mens den irske statsministeren Garret FitzGerald hadde trodd av valget av sted ville tilfredsstille unionistene, var det i stedet mange som ble fornærmet over at tronrommet ble brukt til å undertegne det de så som en forrædersk avtale. 

Senere ble mange av samtalene som førte frem til Belfastavtalen i 1998 ført på Hillsborough. Selve undertegningen skjedde på Stormont. 

Statsråden Mo Mowlam var den første ministeren for Nord-Irland som åpnet eiendommen for publikum. Tidligere ministre hadde ikke kunnet gjøre dette av frykt for angrep fra IRA. Sikkerhetstiltakene er fortsatt strenge, med blant annet skuddsikkert glass i plastkarmer i alle vinduer på de sidene publikum har adgang til. 

Kongelige residenser i Storbritannia
Byggverk i Nord-Irland
Down
Byggverk fullført på 1700-tallet
The Dubliners

The Dubliners var en irsk folkemusikkgruppe som ble dannet i 1962, og avsluttet i 2012, da det siste originale medlemmet døde. The Dublin Legends ble da dannet av senere innmeldte medlemmer

Eamonn Campbell døde i 2017.

Referanser

Eksterne lenker
 www.thedubliners.org : konsertdatoer, bilder, nyheter, historikk, diskografi

Dubliners, The
Great Plains

Great Plains («De store slettene») er et stort område med prærie og steppe som ligger øst for Rocky Mountains i USA, Canada og Mexico.

Området dekker deler av de amerikanske statene Colorado, Kansas, Montana, Nebraska, New Mexico, Nord-Dakota, Oklahoma, Sør-Dakota, Texas og Wyoming, og de kanadiske provinsene Alberta, Manitoba og Saskatchewan. 

I Canada er betegnelsen prærie mer vanlig, og regionen er mer kjent som de kanadiske prærier eller bare «præriene».

 
Sletter
USAs geografi
Canadas geografi
Nord-Amerikas geografi
Partiregisteret

Partiregisteret er et norsk offentlig register som godkjenner og holder oversikt over registrerte politiske partier i Norge. Registeret drives av Registerenheten i Brønnøysund (Brønnøysundregistrene). Virksomheten er hjemla i partiloven.

Et parti som er registrert i Partiregisteret, har enerett på det registrerte navnet. For at et parti skal bli opptatt i registeret, må det kunne framlegge underskrifter fra minst 5000 personer om at disse ønsker partiet registrert. Underskriverne må ha stemmerett ved stortingsvalg. Underskriftene må være samla inn i løpet av ett år. Navnet på partiet må ikke kunne forveksles med andre registrerte partier eller samepolitiske enheter.

Et registrert parti strykes av registeret dersom det ikke har stilt lister i noen fylker ved to påfølgende stortingsvalg. Partinavnet blir da fritt. Det samme gjelder fire år etter at et parti er nedlagt eller har skifta navn.

Valgloven gir bestemmelser om hvem som kan levere inn valglister ved valg til Stortinget, fylkestinget og kommunestyrene. Partier som er registrert i partiregisteret, har i denne sammenheng enklere regler. Dersom et registrert parti ved forrige stortingsvalg fikk minst 500 stemmer i ett fylke eller minst 5000 stemmer på nasjonalt plan, kan partiet uten videre levere inn valglister. For alle andre partier eller grupper er det krav om å kunne framlegge et visst antall underskrifter fra velgerne.

Partiregisteret har også oversikt over hvem som sitter i ledelsen for de ulike partia. Disse plikter å holde registeret informert om endringer.

Det er oppretta ei partilovnemnd, som blant annet er klageinstans når det gjelder vedtak om registrering av partier. Nemnda har fem medlemmer og oppnevnes av Kongen i statsråd for seks år av gangen. Lederen skal ha dommerkompetanse.

For valg til Sametinget er det Sametinget som registrerer partier (samepolitiske enheter), jf sameloven §2-7.

Registrerte partier 

Følgende partier er registrert i Partiregisteret (per 7. mai 2021):
 Alliansen – Alternativ for Norge
 Arbeiderpartiet
 Demokratene
 Folkets parti FNB
 Fremskrittspartiet
 Helsepartiet
 Høyre
Industri- og næringspartiet
 Kristelig Folkeparti
 Kystpartiet
 Liberalistene
 Miljøpartiet De Grønne
 Norges Kommunistiske Parti
 Partiet De Kristne
 Partiet Sentrum
 Pensjonistpartiet
 Piratpartiet
 Rødt
 Samfunnspartiet
 Senterpartiet
 SV – Sosialistisk Venstreparti
 Venstre

Tidligere registrerte partier:
 Det Liberale Folkepartiet
 Fedrelandspartiet
 Kristent Samlingsparti (KSP)
 Nasjonalalliansen
 Naturlovpartiet
 Reformpartiet
 Samefolkets parti (Sámeálbmot Bellodat) 
 Sosialdemokratene
 Tverrpolitisk Folkevalgte

(Det var tidligere andre regler for godkjenning av partier. Partia som var godkjent etter disse, blei automatisk overført til Partiregisteret uten krav om nye underskrifter.)

Referanser

Eksterne lenker 
 Lovdata:Partiloven
 Brønnøysundregistrene:Partiregisteret

Brønnøysundregistrene
Norske offentlige registre
Olav Nysæter

Olav Nysæter (født 28. februar 1955) er en norsk tidligere fotballspiller.

Nysæter kom til  i 1980 fra naboklubben . Han scoret klubbens første mål i toppserien (2-2 mot  våren 1983) og et hat-trick (3 mål) noen uker senere mot seriefavoritten  da Kongsvinger vant 6-2 på bortebane.  Han ble toppscorer i 1. divisjon 1983 med 14 av klubbens 44 mål og mottok  Aftenpostens fjerde gullstøvel til en verdi av fem tusen kroner, overrakt under cupfinalen 1983.  

Nysæter skulle egentlig representere Norge i den europeiske «Gullstøvelen» avholdt 3. november 1983 i Paris, men meldte avbud da han overtok Øivind Tomtebergets plass på landslaget, ledet av Tor Røste Fossen.
Han fikk sin landslagsdebut i en OL-kvalifiseringskamp 9. november mot  i Poznań, en kamp som Norge tapte 0-1 og han ble byttet ut.
Like etter fikk han sin andre og siste offisielle landskamp, da mot  i Potsdam den 13. november. Norge tapte også denne kampen med 0-1.  I mars året etter scoret han det siste målet da A-landslaget slo det spanske klubblaget Villa Jojosa 6-2 i en treningskamp på bortebane. 

Han spilte til og med 1987-sesongen og ble etter hvert hjelpetrener og på midten av 90-tallet også klubbens formann.  I 2007 etterfulgte han Åge Steen som klubbens  sportslige leder. Han fratrådte året etter, etterfulgt av Morten Kristiansen.  Etter dette har han vært styremedlem i Kongsvinger golfklubb og President i Vinger Rotary Klubb.

Nysæter ble i 2007 klubbens (KILs)leder. I det private er han i 2013 EDB-ingeniør i firmaet BDO AS, med spesielt ansvar for dataetterforskingsarbeid og blant annet kjent for Ibas-rapporten som påviste elektronisk mobbing på arbeidsplasser i 2007.  I 2007 etablerte han Digipol på samme sted (Kongsvinger). I mars 2020 avsluttet han etter 40 sammenhengende år i Kongsvinger fotballen med sin hittil siste rolle i KIL Toppfotball som leder av kontrollkomiteen.

Klubber 
 Kongsvinger (1983–1987)

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Toppscorere i Eliteserien i fotball for menn
Fotballspillere for Kongsvinger IL Toppfotball
Nordmenn i databransjen
Fødsler i 1955
Dag Riisnæs

Dag Riisnæs (født 20. juni 1969) er en norsk tidligere fotballspiller. Han ble kåret til Årets spiller i norsk fotball av VG i 1991.

Med Ørn-Horten var han i 1988 med på å vinne Junior-NM med seier 2-1 over  i finalen.

Meritter 
 Norgesmester for junior med Ørn-Horten i 1988
 Seriesølv med Kongsvinger i 1992
 Cupseier med Vålerenga i 1997

Karriereoversikt

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Fotballspillere for FK Ørn-Horten
Fotballspillere for Kongsvinger IL Toppfotball
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Personer fra Horten kommune
PGM-11 Redstone

PGM-11 Redstone er en amerikansk rakett, som ble først skutt opp i 1953. Den var en direkte etterkommer av den tyske V-2 raketten. Redstone ble brukt i de første testene med atomvåpen på raketter av USA. Den var også kjent som «Redstone MRBM» (medium range ballistic missile), altså en ballistisk missil, og var sist i bruk på 1960-tallet. Modifiserte Redstone-raketter ble kalt Sparta-raketter. Jupiter-rakettene ble utviklet med basis i Redstone.

Historie

Atomrakett
Redstone ble produsert og designet av «Army Ballistic Missile Agency» (ABMA) under ledelse av Wernher von Braun. Den var opprinnelig tenkt som en bakke-til-bakke-rakett for den amerikanske hæren og ble først utplassert i 1958. Redstone-raketter var stasjonert i Vest-Tyskland frem til 1963. De hadde en rekkevidde på opp til 300 km.

Redstone kunne bære enten et 1 eller 3,75 megatonn atomstridshode. Redstone-raketter ble brukt i to atomvåpenprøver fra Johnston Island i Stillehavet i august 1958. Begge sprengningene var på 3,75 megatonn og var de første der atomstridshodet ble avfyrt av en rakett.

Romfart
En Redstone-rakett ble brukt til å skyte opp den amerikanske satellitten Explorer 1 i januar 1958.
Redstone ble også brukt i flere suborbitale ferder i det amerikanske Mercury-programmet: 
Mercury-Redstone 1. Løftet seg 100 mm 
Mercury-Redstone 1A. Vellykket ubemannet ferd.
Mercury-Redstone 2. Hadde med sjimpansen «Ham» om bord.  
Mercury-Redstone BD Booster Development – siste test før bemannede ferder.
Mercury-Redstone 3 (Freedom 7). Første amerikaner i verdensrommet Alan Shepard. 
Mercury-Redstone 4 (Liberty Bell 7). Andre amerikaner i verdensrommet "Gus" Grissom.

Utfasing
Produksjonen av Redstone-raketter ble stoppet i 1961, og raketten ble erstattet av Pershing i arsenalet til den amerikanske hæren. Sent på 1960-tallet ble en serie av overflødige og modifiserte Redstone MRBM-raketter skutt opp i Australia som del av et militært testprogram. En av disse rakettene skjøt opp Australias første satellitt Wresat i 1967. Denne serien med australsk-modifiserte Redstone-raketter ble kalt for Sparta-raketter.

Eksterne lenker 
 The Mercury Redstone Project (PDF) December 1964
 Redstone from Encyclopedia Astronautica
 Redstone MRBM History Website
 https://web.archive.org/web/20081206164629/http://www.redstone.army.mil/history/systems/redstone/welcome.html
 Boeing: History -- Products – North American Aviation Rocketdyne Redstone Rocket Engine

Mercury-programmet
Romraketter
Atomraketter
Ballistiske missiler
Arvid Andersson

Arvid Andersson (født 19. mai 1919 i Västerrottna i Värmland, død 20. september 2011 i Kristinehamn) var en svensk vektløfter og verdensmester. Av yrke var Andersson brannmann.

Andersson, kalt «sterke-Arvid», ble verdensmester i Paris 18. oktober 1948. Han løftet i vektklassen fjærvekt (60 kg) og vant med bare 2,5 kg margin. Vinnerresultatet ble 320 kg sammenlaget etter 90 kg i press, 100 kg i rykk og 130 i støt. I Sommer-OL i London samme år ble han nummer 13.

Andersson vant 10 svenske mesterskap, 6 nordiske mesterskap og én VM-bronse i tillegg til VM-gullet.

I 1948 ble Andersson tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje for sin prestasjon under VM, og er så langt (per 2006) den eneste vektløfteren som har mottatt denne prisen.

Arvid Andersson var brannmann av yrke og bodde i Kristinehamn mesteparten av sitt liv.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Svenske vektløftere
Deltakere for Sverige under Sommer-OL 1948
Vektløftere under Sommer-OL 1948
Deltakere for Sverige under Sommer-OL 1952
Vektløftere under Sommer-OL 1952
Brannfolk
Personer fra Sunne kommun
Fødsler i 1919
Dødsfall i 2011
Aididae

Aidos
 Xenarchus

Aididae er en artsfattig familie av sommerfugler med bare to slekter som nylig ble skilt ut fra den større familien Megalopygidae. De ti kjente artene lever i Sør- og Mellom-Amerika. De sneglelignende larvene har neslehår som kan gi store plager om man kommer i kontakt med dem.

Utseende 
Middelsstore (vingespenn gjerne 25 – 50 mm), kraftige, spinnerlignende møll. Kroppen er kort og kraftig, tett hårete. Hodet er stort og bredt, antennene er forholdsvis korte, fjærformede hos hannene og trådformede hos hunnene. Vingene er store og brede, tynt skjellkledte og noe gjennomsiktige. Forvingene er trekantede og gråaktige, bakvingene avrundede og rødlige. Hunnene er betydelig større enn hannene.

Systematisk inndeling 

 Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
 Gruppen Glossata – Homoneura
 Gruppen Coelolepida
 Gruppen Myoglossata
 Gruppen Neolepidoptera
 Gruppen Heteroneura
 Gruppen Eulepidoptera
 Gruppen Ditrysia
 Gruppen Apoditrysia
 Overfamilien Zygaenoidea
 Familien Aididae
 Slekten Aidos Hübner, 1820
 Aidos admiranda Schaus, 1912
 Aidos amanda (Stoll, 1782)
 Aidos cynosura Dognin, 1911
 Aidos nuncilla Dognin, 1914
 Aidos perfusa (Schaus, 1905)
 Aidos yamouna Dognin, 1891
 Slekten Xenarchus
 Xenarchus admirabilis (Schaus, 1894)
 Xenarchus carmen (Scahus, 1892)
 Xenarchus castrensis (Schaus, 1896)
 Xenarchus osorius (Herrich-Schäffer, 1856)

Eksterne lenker 
 
Bildegalleri over arter fra Fransk Guyana: 

Sommerfugler