alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Rekviem (Verdi)

Messa da Requiem av Giuseppe Verdi er hans tonesetting til den katolske dødmessen; rekviem. Det er et stort og mektig verk for orkester, kor og solister, og en fremføring tar normalt 85-90 minutter.

Historikk 
Da Gioacchino Rossini døde i 1868, foreslo Verdi at noen italienske komponister skulle samarbeide om et rekviem til Rossinis ære, og begynte det hele med å skrive sin Libera me. I løpet av det neste året ble Messa per Rossini fullført, med bidrag fra 13 komponister (hvorav kun Verdi er godt kjent i dag). Premieren var planlagt til ettårsdødsdagen til Rossini i 1869, men framførelsen ble avlyst, og ble ikke framført i sin helhet før Helmuth Rilling satte det opp i 1988, 100 år etter Rossinis død.

I mai 1873 døde den italienske forfatteren og humanisten Alessandro Manzoni, som Verdi hadd møtt i 1868, og verdsatte høyt. Da Verdi hørte om dette, besluttet han å fullføre et helt rekviem for Manzioni. Han dro til Paris i juni, og begynte arbeidet på Messa da Requiem slik vi kjenner det i dag. Det inkluderte en revidert utgave Libera me rekviet til Rossini, og deler av den nyskrevne musikken var basert på denne. Verdis rekviem ble første gang framført på markeringen av ettårsdødsdagen til Alessandro Manzoni i San Marco-kirken i Milano i mai 1874. Verket er også av og til omtalt som Manzoni-rekviet.

Besetning  
3 fløyter, tredje fløyte veksler med piccolofløyte
2 oboer
2 klarinetter
4 fagotter
4 valthorn
8 trompeter, hvorav fire spiller offstage under Tuba mirum
3 tromboner
1 ofikleide (vanligvis spilt på tuba eller cimbasso)
Pauker
Basstromme
Fioliner
Bratsjer
Celli
Kontrabasser
Åttestemt blandet kor, dobbelkor i én sats.
4 sangsolister (sopran, mezzosopran, tenor og bass)

Verkoppbygning 
Introitus – Kyrie (kor, solister)
Sekvens:
Dies irae (kor)
Tuba mirum (kor)
Mors stupebit (bass)
Liber scriptus (mezzosopran, kor)
Quid sum miser (sopran, mezzosopran, tenor)
Rex tremendae (solister, kor)
Recordare (sopran, mezzosopran)
Ingemisco (tenor)
Confutatis (bass, kor)
Lacrimosa (solister, kor)
Offertorium (solister):
Domine Jesu Christe
Hostias
Sanctus (dobbelkor)
Agnus Dei (sopran, mezzosopran, kor)
Communion (mezzosopran, tenor, bass)
Libera me (sopran, kor):
Libera me
Dies irae
Requiem aeternam
Libera me

Messer
Uroppføringer av musikk i 1874
Harry Benjamin ressurssenter

Harry Benjamin ressurssenter (HBRS) er en pasient- og brukerorganisasjon for mennesker som opplever kjønnsdysfori, kjønnsinkongruens og kjønnsidentitetsutfordringer og deres pårørende.

HBRS har som mål å arbeide politisk og sosialt for at personer som opplever kjønnsinkongruens og kjønnsdysfori skal kunne leve åpent, uten frykt for å bli sosialt utstøtt eller diskriminert. HBRS arbeider for å informere og øke kunnskap vedrørende kjønnsdysfori og kjønnsinkongruens, og være en pådriver for et godt og trygt behandlingstilbud i Norge. HBRS  jobber med forebyggende helsearbeid, forbedre levekår og livsvilkår og styrke mennesker i denne gruppe sin psykiske helse slik at de fungerer i skolen, arbeid og ute i samfunnet. HBRS ser det som viktig å bygge bro mellom brukerorganisasjon og et fagmiljø. En gjensidig forståelse for et slikt samarbeid av brukerkompetanse og helsefagligkompetanse vil være med på å sikre mennesker i denne målgruppe en faglig trygg og rett behandling. Foreningen er partipolitisk uavhengig og uavhengig av trossamfunn.

I 2000 fikk personer som var i behandling for kjønnsdysfori sjokkbeskjeden om at Norges eneste kjønnskorrigerende tilbud ved Rikshospitalet skulle legges ned. Mange som stod i kø for å endelig å få kjønnskorrigerende kirurgi, fikk overlevert nyheten gjennom media. En 30 år lang medisinsk kamp var i ferd med å bli lagt i grus. I stedet for å la seg knuse stiftet noen engasjerte mennesker, som tilhører denne minoriteten, organisasjonen Harry Benjamin Ressurssenter 9.januar 2000. Etter lang tids kamp klarte HBRS å få Rikshospitalet og regjeringen til å snu etter aktiv politisk kamp.

Foreningen har hatt tre forskjellige navn:

 Landsforeningen for transseksuelle: 9. januar 2000
 Landsforeningen for transkjønnete: 23. april 2005
 Harry Benjamin ressurssenter: Våren 2009

Grunnlaget for navnebyttene har vært en økt forståelse av språk, om hvor stor betydning hvilke begreper man bruker for å beskrive en gruppe eller en person har. Derfor bruker HBRS ord og begreper som beskriver hva opplevelsen handler om, og overlater til den enkelte å beskrive sin egen identitet.

HBRS har tatt navnet etter den tysk/amerikanske legen Harry Benjamin (1885-1986). Harry Benjamin var en av de første legene i verden som ivaretok personer som opplever kjønnsdysfori. Han er den legen i historien som har betydd mest for forståelsen for medisinsk behandling for denne sårbare minoritet. Harry Benjamin viet store deler av sitt liv til å hjelpe mennesker som opplever kjønnsdysfori.

Referanser

Eksterne lenker 
 Harry Benjamin ressurssenter (HBRS)

Transseksualisme
Norske pasientorganisasjoner
Organisasjoner etablert i 2000
Kjønnsinkongruens
Kjønnsdysfori
Pneumonoultramicroscopicsilicovolcanoconiosis

Pneumonoultramicroscopicsilicovolcanoconiosis () regnes for å være det lengste ordet i engelsk språk som står i en ordbok. Ordet er navnet på en lungesykdom som kommer av innhalering av fin aske fra vulkaner.

Se også 
 Silikose

Sykdommer
Wytham

Wytham er en liten landsby og verdslig sogn i distriktet Vale of White Horse i midten av grevskapet Oxfordshire, England. Den ligger på sørsiden av elven Seacourt Stream, en sideelv av elven Thames, rundt 5 km vest for Oxford. Den ligger rett vest for den vestlige omkjøringsvei, en del av Oxfords ringvei A34. Den nærmeste landsbyen er Godstow. I henhold til noe udatert folketellingen i 2001 har landsbyen og sognet en befolkning på 131 innbyggere.

Historie 

Wytham var den nordligste delen av grevskapet Berkshire fram til grenseendringer i 1974 som overførte sognet til Oxfordshire. 

Stedsnavnet Wihtham er første gang nedtegnet som Wihtham en gang rundt 957. Dets opprinnelse er angelsaksisk i betydningen «gård eller landsby ved sving i elven».

Henrik I av England fikk en datter utenfor ekteskap med Ansfride, født ca. 1070, en kvinne fra Wytham.

Landgodset Wytham sammen med klosteret Wytham Abbey var tidligere eid av jarlene av Abingdon. Sognekirken i Wytham, dedikert alle helgener, er en bygning opprinnelig fra middelalderen, men ble omfattende ombygd mellom 1811 og 1812  av Montagu Bertie, 5. jarl av Abingdon.

Wytham Woods er et lenge etablert skogområde kjent for sin høye andel av grevlinger og kjøttmeis, sistnevnte har vært overvåket og notert i lang tid. Området er eid av Universitetet i Oxford og benyttes for forskning innenfor emner som zoologi og klimaendringer. Universitet drifter også en feltstasjon nord for landsbyen.

Både landsbyen og skogområdet har ofte vært åsted for Colin Dexters kriminalromaner om Inspektør Morse.

Referanser

Eksterne lenker 
 Wytham – Landsbyens nettsted
 Wytham Village Hall – Byhallen
 All Saints Church, Wytham – Allehelgenkirken
 Nature Conservation in Wytham Woods – Naturbevaring i skogsområdet

Landsbyer i Oxfordshire
Byer ved Themsen
Borzja

Borzja (russisk: Борзя) er en by i Zabajkalskij kraj i Russland. Den ligger ved elva Borzja (i Amurs nedbørfelt), rundt 280 km sørøst for Tsjita.

Borzja ble grunnlagt i 1899 og fikk innvilget bystatus i 1950.

Demografi 
Befolkningsutvikling:
{| class="wikitable"
|-
! År || Folketall || Kilde
|-
| 1959 || align=right | 23 680 || Folketelling 1959
|-
| 1970 || align=right | 27 815 || Folketelling 1970
|-
| 1979 || align=right | 35 817 || Folketelling 1979
|-
| 1989 || align=right | 36 373 || Folketelling 1989
|-
| 2002 || align=right | 31 460 || Folketelling 2002
|-
| 2010 || align=right | 31 379 || Folketelling 2010
|}

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Zabajkalskij kraj
Bosetninger etablert i 1899
1899 i Russland
Mogotsja

Mogotsja (russisk: Мого́ча) er en by i Zabajkalskij kraj i Russland. Den ligger ved samløpet mellom elvene Mogotsja og Amazar (ei sideelv til Amur), rundt 460 km nordøst for Tsjita.

Mogotsja ble grunnlagt i 1910, og fikk bystatus i 1950. Mesteparten av befolkningen kom fra den europeiske delen av Russland for å arbeide på den transsibirske jernbanen.

Demografi 
Befolkningsutvikling:
{| class="wikitable"
|-
! År || Folketall || Kilde
|-
| 1959 || align=right |  || Folketelling 1959
|-
| 1970 || align=right |  || Folketelling 1970
|-
| 1979 || align=right |  || Folketelling 1979
|-
| 1989 || align=right |  || Folketelling 1989
|-
| 2002 || align=right |  || Folketelling 2002
|-
| 2010 || align=right |  || Folketelling 2010
|}

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Zabajkalskij kraj
Bosetninger etablert i 1910
1910 i Russland
8 mm Lebel

8 mm Lebel (8x50mmR French) er en patron for rifle

Patronen var den første riflepatron med røyksvakt krutt som ble laget og adoptert som militær ammunisjon av et land. Den ble introdusert i Frankrike i 1886 og startet en revolusjon i militærrifler. Den var også den første militære patronen som ble ladet med en spitzer-kule som var avsmalet bak. Dette gav kulen (etter datidens mål) eksepsjonelle ballistiske egenskaper. Kombinert med det røksvake kruttet gav den det franske infanteriet mye større rekkevidde enn sine motstandere.

Rørmagasin og spitzer-kuler
Patronen og geværet som erstattet den ble konstruert i løpet av bare ett år. Frankrikes nye infanteririfle Lebel Model 1886 var sterkt basert på den tidligere 11 mm Kropatschek-riflen, og patronen var rett og slett en 11 mm Gras strupet ned til 8 mm. Dette gav patronen en ekstrem konisk form. Lebel-riflen hadde et rørmagasin. De første patronenen ble derfor ladet med et flatneset prosjektil.

1898 patronen, som den første, ladet med moderne spitzer-prosjektiler med innsnevret bakkant. For at ikke spissen på prosjektilet skulle sette av tennhetten på patronen foran var det skåret en sirkelformet forsenkning i bunnen utenfor tennhetten. Sammen med den kjegleformede patronen og markante randen sørget det for at patronene ikke ble liggende parallelt med hverandre i magasinet og at spissen på prosjektilet ble fanget opp av forsenkningen. Dette systemet fungerte utmerket i rørmagasinet til Lebel-riflen.

Den sterk koniske hylsekroppen og markante randen var imidlertid lite egnet for boksemagasiner. Berthier-geværet som ble brukt av artillerister og kavalerister hadde et sterkt krummet boksemagasin som bare tok tre patroner (i en laderamme), og en forbedret modell som tok fem patroner kom ikke før i 1918. I 1929 ble Lebel-patronenn erstattet av den mer moderne 7,5 × 54 mm MAS med rille og rett hylse.

Utviklingen av tilsvarende ammunisjonstyper
Inspirert av den nye franske ammunisjonen satte umiddelbart andre europeiske nasjoner i gang programmer for å framstille tilsvarende patrontyper. Dette ledet blant annet til 8 mm Mauser i 1888, den russiske 7,62 × 54R i 1891 og til omlegging av den britiske .303-patronen til å bruke korditt. Ved utgangen av 1800-tallet hadde alle de større hærene i Europe rifler med ammunisjon som liknet den franske Lebel-ammunisjonen i kaliber, utgangshastighet og prosjektildesign.

Se også 
 Liste over patrontyper

Referanser 

Patroner
Tregrense

Tregrense betegner grensen øverst mot høyfjellet eller ytterst mot kysten der enkeltvise trær naturlig kan vokse. Den må ikke forveksles med skoggrensen, som gjerne ligger  lavere enn tregrensen og defineres som at høyden av trærne må være mer enn 2–3 meter og tettheten mellom trærne mindre enn 30 meter. Det er i hovedsak klimatiske forhold, særlig temperatur og vind, som bestemmer tregrensen. Den stiger med fjellmassivenes høyde og mot kontinentale strøk, og synker med høyere breddegrad og mot kysten.

Tregrensen og skoggrensen er noen av de skarpeste vegetasjonsgrensene i naturen.

Tregrense i Norge 
I Norge ligger tregrensen høyest i Jotunheimen, for eksempel i Utladalen, på 1200 m over havet, mens den bare er et par hundre meter ut mot kysten på Vestlandet. I Nord-Norge er det mange steder ikke vekstgrunnlag for trær (tregrensen er 0 m).

Arktisk tregrense 
Den arktiske tregrensen er grensen for trær mot Arktis. I Alaska og Canada har kvitgran og svartgran omtrent samme nordgrense, men de to treslagene har ulike økologiske krav. Enkelttrær av amerikalerk vokser noen steder like langt nord, men danner ikke bestander. Noen få steder i østlige Canada danner balsamgran skoggrensen. Furuarter danner aldri den arktiske skoggrensen i Nord-Amerika.

Lengst øst i Sibir mot Beringhavet danner sibirsk dvergfuru tregrensen, selv om den sjelden har treform. Mongollerk dekker store områder i sentrale og østlige Sibir. I Vest-Sibir og europeisk Russland overtar sibirlerk. Den vokser ikke helt nord til tregrensen som i dette området dannes av gran og furu. I Fennoskandia danner fjellbjørk og osp skoggrensen ettersom bartrær ikke trives i det fuktige klimaet med kjølige somre. Fjellbjørk vokser også i nordlige og sentrale deler av Uralfjellene, i munningen til Ob, på Island og sørvestlige Grønland og i Skottland.

Kamtsjatkabjørk vokser i store bestander og danner tre- og skoggrensen i fjellene mot Stillehavet på Kamtsjatka, Kurilene, Sakhalin og Hokkaido. I fjellene i sørlige Alaska vokser grønnor (subsp. crispa) i et belte over bartrærne sitkagran og fjellhemlokk. Lengst øst i Sibir danner Salix arbutifolia tregrensen, og Populus suaveolens vokser nesten like langt nord. I Nord-Amerika vokser amerikaosp, balsampoppel og noen bjørkearter nesten like langt nord som bartrærne, og i Alaska finnes det bestander av balsampoppel nord for bartrærne.

Se også 
 Skoggrense

Referanser 

Økologi
Botanikk
Britain’s Got Talent

Britain's Got Talent er et britisk talentprogram som har gått på ITV siden 2007. Programkonseptet er en britisk utgave av America's Got Talent, og er en jakt på det beste britiske amatørtalentet, være seg innen sang, dans, komedie eller andre genre. Alle som mener de har talent ble oppfordret til å delta i prøvene, og vinneren av konkurransen fikk 100 000 pund, og oppdrag under the Royal Variety Performance foran dronningen av Storbritannia og medlemmer av kongefamilien, ved the Empire Theatre i Liverpool.

Den norske varianten av programkonseptet heter Norske Talenter og har gått på TV 2.

Sesonger

Eksterne lenker 
 

Britiske talentkonkurranser på TV
Britain's Got Talent
Britiske musikkprogrammer på TV
Britiske TV-serier fra 2000-årene
Britiske TV-serier fra 2010-årene
TV-produksjoner på ITV
Schwarzburg

Grevskapet Schwarzburg var en stat i det tysk-romerske rike som eksisterte fra 1195 til det ble delt opp i Schwarzburg-Rudolstadt og Schwarzburg-Sondershausen. Det ble styrt av grever fra Huset Schwarzburg.

Historiske stater og riker i Europa
Tysklands historie
Stater og territorier etablert i 1195
Stater og territorier opphørt i 1599

de:Grafschaft Schwarzburg
en:County of Schwarzburg
fr:Comté de Schwarzbourg
Jan Grønli

Jan Grønli (født 18. august 1950) er en norsk skuespiller. Han var fra 1971 til 1991, da han ble ansatt ved Det norske teatret, knyttet til Den Nationale Scene i Bergen, Rogaland Teater og Nationaltheatret. Han regnes som Norges fremste tolker av Thomas Bernhard sine stykker.

Grønli har også lest inn flere lydbøker, blant annet Epp av Axel Jensen og Ut og stjæle hester av Per Petterson, samt Jan Guillous trilogi om Arn Magnusson

Filmografi 
 Arme riddere
 Olsenbanden jr. Mestertyvens skatt
 Olsenbanden jr. Det sorte gullet
 Olsenbanden jr. Sølvgruvens hemmelighet
 En udødelig mann
 Drømmen om Norge
 Olsenbanden jr. på Cirkus
 Ved kongens bord
 Dødslegen
 Olsenbanden jr. på rocker'n
 Olsenbanden jr. går under vann
 Jonny Vang
 Morgan Kane - Døden er en ensom jeger
 Olsenbandens første kupp
 Aberdeen
 De 7 dødssyndene - Fråtseri
 Kineseren
 1996 - Pust på meg
 Hotel Oslo
 Eremittkrepsen
 Farlig Farvann
 Hustruer 3
 Lakki
 Svarte pantere
 Brannen

Som stemme 
 Robots
 Oppdrag Nemo
 Hvalens sjel
 Istid
 Småspioner 1
 Atlantis - The Lost Empire
 Minoes
 102 Dalmatinere
 Solan, Ludvig og Gurin med reverompa
 Dypets ensomhet

Priser 
 Heddaprisen for «fremragende sceneprestasjon» for rollen som Bruscon i Teatermakeren av Thomas Bernhard på Nationaltheatret (2004)
 Aksel Waldemars minnepris (1994) 
 Radioteatrets Blå fugl (1995), 
 Aase Byes legat (1997)
 Hulda Garborgs pris (2000)

Trivia 
Han er den eneste personen som har vært med i alle Olsenbanden Jr., dog med forskjellige roller i alle filmene.

Referanser

Eksterne lenker 
 Om Jan Grønli hos Teatermannen
 Om Jan Grønli hos snurrfilm.no
  

Norske skuespillere
Skuespillere i Olsenbanden-filmer
István Pungor

István Pungor (født 13. juli 1991), er en ungarsk skihopper som representerer skiklubben Koeszegi Se.

Sammen med Armin Csukovics var han med på å erobre de 2 siste plassene under junior-VM i 2008. Andreas Wank vant. Istvan har bare deltatt i to internasjonale konkurranser ved siden av Junior-VM, begge i FIS-Cup.

Han er en yngre bror av skihopperen Dénes Pungor.

Eksterne lenker 
 

Ungarske skihoppere
Fødsler i 1991
Dénes Pungor

Dénes Pungor (født 1. november 1987) er en ungarsk skihopper som representerer klubben Latex Koszeg SE.

Han hadde en mislykket debut i Planica i 2004, hvor han ble sist av alle 80 deltakerne. Dagen etter ble det 8 plasser høyere for den ungarske unggutten. Han var den første ungarer som deltok i verdenscupen på mange år, etter at Gábor Gellér hadde deltatt på 80-tallet.

Hans beste plassering noensinne i et renn er en 28.-plass. Den kom i Bischofshofen I 2006 under et FIS-cuprenn.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Ungarske skihoppere
Fødsler i 1987
Elsebeth Steentoft

Elsebeth Steentoft (født 4. oktober 1943) er en dansk skuespillerinne. Hun er utdannet fra skuespillerskolen ved Århus Teater i 1964. 

Steentoft  ble nominert til Robertprisen for årets kvinnelige birolle for rollen i filmen En Soap i 2007 og Bodilprisen for beste kvinnelige birolle for 10 timer til Paradis i 2013.

Filmografi (utvalg)

Skuespiller

Referanser

Eksterne lenker  
 

Danske skuespillere
Hoffdame

En hoffdame er en kvinne er ansatt ved et kongelig hoff som personlig assistent for en dronning, prinsesse eller annen adelsdame. Tradisjonelt var en hoffdame en adelsdame av lavere rang enn den hun bistod. Hoffdamer regnes ikke som tjenere.

Norge
Ved Det kongelige hoff i Norge ble tittelen «hoffdame» fjernet i 2001.

Referanser 

Beskjeftigelser
Monarki
Møre og Romsdal distriktshøgskole, Volda

Møre og Romsdal distriktshøgskole, Volda var en distriktshøgskole, etablert i Volda i 1970. Skolen ble fra 1994 slått sammen med Volda lærarhøgskule til Høgskulen i Volda. 

Skolen utmerket seg med utradisjonelle studietilbud: medievitenskap, journalistikk, kateketutdanning og lokalsamfunnsstudier.

Litteratur 
 Distriktshøgskulen i Volda 1970-1980 : høgare utdanning i ei bygd. Redigert av Frode Følling Birkeland og Peter Hallaråker. Volda, 1981 ISBN 82-90155-48-4

Tidligere høgskoler i Norge
Tidligere utdanningsinstitusjoner i Møre og Romsdal
Voldas historie
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1970
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 1994
Utdanning i Volda
Volda lærarhøgskule

Volda lærarhøgskule var en høgskole for lærerutdanning, etablert i Volda i 1895. Skolen ble fra 1994 slått sammen med Møre og Romsdal distriktshøgskole, Volda til Høgskulen i Volda. 

Skolen var fra starten et privat drevet lærerseminar, men ble offentlig skole fra 1924. Forut for etableringen av lærerseminaret fantes det fra 1861 til 1880 en Volda høiere Almueskole med annecteret dannelsesanstalt for Almueskolelærere.

Tidligere høgskoler i Norge
Utdanning i Volda
Voldas historie
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1895
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 1994
1895 i Norge
Storhertugdømmet Baden

Storhertugdømmet Baden var en stat i det sørvestlige Tyskland ved Rhinen, som eksisterte fra 1806 til 1918. I 1818 godkjente storhertug Karl en forfatning etter fransk forbilde, og som var den mest moderne i datidens Tyskland.

Storhertugene av Baden 
 1806–1811: Karl Fredrik (født 1728, død 1811)
 1811–1818: Karl (født 1786, død 1818)
 1818–1830: Ludvig I (født 1763, død 1830)
 1830–1852: Leopold (født 1790, død 1852)
 1852–1858: Ludvig II (født 1824, død 1858)
 1858–1907: Fredrik I (født 1826, død 1907), (regent fra 1852, fra 1856 med tittelen storhertug)
 1907–1918: Fredrik II (født 1857, død 1928)

Statsministere 1809–1918 
 1809–1810: Sigismund von Reitzenstein
 1810–1810: Conrad Karl Friedrich von Andlau-Birseck
 1810–1812: Christian Heinrich Gayling von Altheim
 1812–1817: Karl Christian von Berckheim
 1817–1818: Sigismund von Reitzenstein
 1818–1831: Wilhelm Ludwig Leopold Reinhard von Berstett
 1832–1833: Sigismund von Reitzenstein
 1833–1838: Ludwig Georg von Winter
 1838–1839: Karl Friedrich Nebenius
 1839–1843: Friedrich von Blittersdorf
 1843–1845: Christian Friedrich von Boeckh
 1845–1846: Karl Friedrich Nebenius
 1846–1848: Johann Baptist Bekk
 1848–1849: Karl Georg Hoffmann
 1849–1856: Friedrich Adolf Klüber
 1856–1860: Franz von Stengel
 1861–1866: Anton von Stabel
 1866–1868: Karl Mathy
 1868–1876: Julius August Isaak Jolly
 1876–1893: Ludwig Karl Friedrich Turban
 1893–1901: Franz Wilhelm Nokk
 1901–1905: Carl Ludwig Wilhelm Arthur von Brauer
 1905–1917: Alexander von Dusch
 1917–1918: Heinrich von Bodman

Referanser

Eksterne lenker
 
 
 Baden hos Encyclopædia Britannica

Historiske stater og riker i Europa
Tidligere fyrstedømmer
Tidligere tyske forbundsstater
Franske klientstater under Napoleon
Stater og territorier etablert i 1806
Stater og territorier opphørt i 1918
Hapro

Hapro AS (tidligere Hadelandprodukter AS) er en ledende tilbyder innenfor EMS (Electronic Manufacturing Services), bedriften tilbyr elektronisk og mekatronisk sammenstilling. Hapro er også ledende aktør innenfor yrkeskvalifisering, med 12 kontorer i Akershus, Buskerud, Oppland og Oslo. Ved inngangen av 2018 hadde Hapro omkring 360 ansatte. Per Sønsteby var administrerende direktør fra oppstarten 1. april 1973 til 2. juni 2008, da Erik Lundbekk (tidl. fabrikksjef ved Steertec Raufoss) tok over. I 2017 ble Hapro organisert som konsern, med datterselskapene Hapro Electronics AS og Hapro Jobb og Karriere AS.   

Hapro disponerer industribygg på totalt 22 500 m² på Jaren i Gran kommune.

Historie 
Hadelandprodukter ble opprettet som en underavdeling av en bedrift i Oslo i 1971, for å gi et tilbud til personer som falt ut av det ordinære arbeidsmarkedet.

Økonomi 
Omsetning 2017: 468 MNOK

Eiere 
Hapro eies av Gran kommune (35,7%), Oppland fylkeskommune (20,8%), Lunner kommune (11,1%), Sparebank 1 Gran (6,9%), Jevnaker kommune (5,5%), Hadeland Gjensidige Brannkasse, Sparebank 1 Jevnaker Lunner, Brandbu og Tingelstad Almenning, Gran Almenning, Diakonstiftelsen Røysum, Lunner Almenning, Lions Club Gran og Lions Club Lunner. Hapro er en arbeidsmarkedsbedrift, og eierne kan ikke ta ut overskuddet, men det pløyes i sin helhet tilbake i bedriften.

Hapro B.I.L 
Hapros bedriftsidrettslag, «HAPRO BIL» har spilt mot Tufte IL.

Referanser

Eksterne lenker
 
 Hapro inn i "Alfa-lokaler" – hadeland.net
 Eventyrlig fra Hadelandprodukter – hadeland.net
 Hapro lekte med Tufte – hadeland.net
 Velger produksjon i Norge - et nytt industrieventyr?

Norske elektronikkselskaper
Selskaper etablert i 1973
Næringsliv i Gran
Wenche Skorge

Wenche Skorge (født 16. februar 1956) er en norsk forretningsdrivende, kommunikasjonssjef i Rogaland Teater. Hun har tidligere vært informasjonsdirektør i Statoil og informasjonsdirektør i Skagen Fondene, rådgiver og partner i PR- og kommunikasjonsbyrået MonsenHejna AS, og har tidligere vært styremedlem i Viking Fotballklubb.

Skorge sitter i sentralstyret til Naturvernforbundet. 

Norske forretningsfolk
Fødsler i 1956