alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Solneset skole

Solneset skole er én av to barneskoler i bydelen Hamna i Tromsø. Skolen dekker 1. til 7. klasse. Rektor er Heidi Skøyen Johansen.

Solneset skole ble bygd i 1998 og har om lag 200 elever og 27 ansatte.

Med både fjæra og skogen i umiddelbar nærhet, er det tilrettelagt for et aktivt uteliv, både i skoletida og i skolefritidsordning-tida.

Eksterne lenker 
 Skolens egne nettsider

Barneskoler i Troms og Finnmark
Skoler i Tromsø
Kvitsund Gymnas

Kvitsund Gymnas er en privat videregående skole med internat i Kviteseid i Telemark. Skolen og internatet eies og drives av Norsk Luthersk Misjonssamband (NLM). I skoleåret 2007–2008 var det ca. 185 elever ved skolen, og om lag 175 av disse bodde på skoleinternatet.

Skolen tilbyr studiespesialisering med programfag innenfor realfag og språk, samfunnsfag og økonomi.

Historie
I 1914 ble Telemark folkehøgskole flyttet fra Seljord til Utsund i Kviteseid. Under krigen ble skolen rekvirert av nazistene til frontkjemperskole. I 1954 kjøpte NLM skolen av Jakob Naadland. Skolen ble drevet som linjedelt ungdomsskole fra 1957. 

Da NLM kjøpte Telemark Folkehøgskole, var det ulike meninger om hva de skulle kalle stedet. Stedet hadde tidligere vært kjent som gården Utsond, så man endte til slutt opp med en kombinasjon av Utsund og Kviteseid, nemlig Kvitsund. Navnet ble avgjort i en konkurranse. Den som foreslo "Kvitsund" var Mary J. Ringdal, Hedrum. Det nye navnet ble tatt i bruk i styret den 15. juni 1955. Rundt midten av 1970-tallet ble Kvitsund Norges første private kristne videregående skole med allmennfag.

I tiden som videregående skole har Kvitsund Gymnas vært under ledelse av følgende rektorer:
1974–1976: Jostein Stokkeland
1976–1984/1985–1987: Hadle Hovda
1984–1985: Olav Mosdøl
1987–2000: Jon Kvalbein
2000–2008: Håvard Brekkå
2008–2009: Leidulv Nesgård
2009–2011: Jonn Foldøy
2011–2012: Hans Johan Sagrusten
2013–2015: Torleif Belck-Olsen
2015–2019: Magnus Kvalbein
2019–: Edgar Gamst Kristoffersen

Referanser

Eksterne lenker
 

Videregående skoler i Vestfold og Telemark
Skoler tilknyttet Norsk Luthersk Misjonssamband
JetBlue Airways

JetBlue Airways er et amerikansk lavprisflyselskap basert i New York.

Historie
Gründer for selskapet var David Neeleman som meldte om sine planer i februar 1999 og bestilte fly fra Airbus. Den første flygningen til jetBlue fant sted 11. februar 2000 mellom New York JFK og Fort Lauderdale. JetBlue var et av få selskap som klarte å gå med overskudd selv etter terrorangrepet 11. september. I 2002 fikk selskapet levert underholdningsutstyr med skjerm i hvert sete som ga alle passasjerene mulighet til å se på fjernsyn.

Siden JetBlue ønsket å fly til en del destinasjoner der det ikke var grunnlag for Airbus A320 flyene bestilte selskapet 100 mindre Embraer 190 fly i 2003. Disse flyene ble satt i rute 8. november 2005, først på ruten New York-Boston. JetBlue hadde imidlertid en del problemer med de nye flyene med forsinkede leveranser og en del mindre tekniske problemer. Dette, sammen med høye drivstoffutgifter på grunn av høy oljepris, bidrog til at overskuddet ble kraftig svekket i tredje kvartal av 2005 (fra $8.7 millioner til $2.7 millioner), og selskapet fikk sitt første underskudd i siste kvartal 2005. I løpet av 2006 har selskapet imidlertid begynt å gå med overskudd igjen.

Rutenettverk
Det meste av flytilbudet er på innenriksmarkedet til en rekke byer over det meste av USA, men det er en del utenriksfly til De karibiske øyer. John F. Kennedy flyplassen i New York er den største hovedflyplassen i nettverket og JetBlue disponerer hele Terminal 6 og er i ferd må å ruste opp Terminal 5. Flere ruter går også fra Long Beach, Fort Lauderdale, Washington Dulles, Oakland og Boston.

Selskapet har ruter til 20 stater samt Puerto Rico. Utenriksflygninger går til Aruba, Bahamas, Bermuda og Den dominikanske republikk.

Flyflåte
Ifølge egne tall består flåten til JetBlue består av 95 Airbus A320 med 156 seter for bruk på større og tyngre ruter og 18 Embraer 190 med 100 seter på mindre ruter. Hele flyflåten er utstyrt med lærseter og TV for hver passasjer. For å oppmuntre passasjerer til å trekke bakover i flyet har seteradene bak vingen om lag 5 cm mer plass til beina enn setene foran. De fleste flyene har navn med «Blue» eller «Bleu» i seg.

Eksterne lenker 
 

Flyselskaper fra USA
Flyselskaper etablert i 1999
1999 i USA
Middelskole

Middelskole ble innført i Norge ved lov om høyere allmennskoler av 1869. Etter å ha gått tre år på allmueskolen eller på en forberedelsesskole kunne elevene gå over til en seksårig middelskole med latinlinje og engelsklinje. Deretter fulgte det treårige gymnaset.

Allerede fra begynnelsen av 1800-tallet var det realskole og borgerskole i nesten alle norske byer. På flere steder ble det fra omkring 1820 opprettet lærde skoler som var ufullstendige middelskoler. De vokste frem av borgerskolene og manglet de tre øvre klassetrinnene. Slike skoler ble opprettet i Larvik i 1823, Arendal i 1824, Molde i 1832 og Tromsø i 1833. En ny lov i 1848 gjorde 6-årig middelskole obligatorisk for opptak til 3-årig gymnas, og alle landets borger- og realskoler gikk da over til å bli middelskoler.

I andre halvdel av 1930-årene ble det vedtatt nye lover for folkeskolen, og den gamle middelskolen ble erstattet av realskolen og gymnaset.

Se også
Norsk utdanningshistorie
Høyere allmennskole

Referanser 

Skoler i Norge
Norddalsbrua

Norddalsbrua er ei jernbanebru av stål over Norddalen øst for Narvik i Nordland. Brua ble tatt i bruk da Ofotbanen ble åpnet i 1902, og var i bruk fram til 1988, da jernbanen ble lagt om i Norddalen. Brua er 180 meter lang. Største høyde over dalbunnen er 40 meter.

Brua ble konstruert i Tyskland og fraktet i deler til Norddalen. Der ble den montert på bare 4 1/2 måned. Den ble bygd fordi Forsvaret krevde at det skulle være minst ei større bru på banen, som skulle kunne sprenges om landet ble invadert av fiendtlige styrker. Da tyskerne invaderte Norge i 1940 (slaget om Narvik), prøvde de norske styrkene å sprenge brua den 14. april. Men brua fikk bare mindre skader, og tyskerne reparerte den i løpet av relativt kort tid.

Senere ble Norddalsbrua forsterket til å tåle 25 tonns akseltrykk, og den ble reparert etter en avsporing i 1975. Da det ble snakk om å skifte ut brua på grunn av alderen, ble det i stedet bestemt å legge om jernbanen. Banen ble bygd et stykke videre opp Norddalen. Den nye traséen ble åpnet i 1988. Norddalsbrua er imidlertid bevart. Omkring 1 000 000 000 tonn malm ble transportert over brua mens den var i bruk.

En modell av Norddalsbrua står på Ofoten Museum.

Referanser

Eksterne lenker
 MJwiki: Norddalsbrua på Ofoten Museum

Jernbanebroer i Norge
Jernbanestrekninger i Nordland
Broer i Nordland
Ofotbanen
Jernbanebyggverk i Narvik
Kulturminner i Norge fra andre verdenskrig
1902 i Norge
1982 i Norge
Broer åpnet i 1902
Broer åpnet i 1982
Amharisk

Amharisk er et semittisk språk som tales i Etiopia, hvor det også er offisielt språk.

Amharisk er i dag det semittiske språket med nest flest talere, bare overgått av arabisk. Det er knyttet til folkegruppen amharer.

Setninger struktureres vanligvis i rekkefølgen subjekt–objekt–verb.

Referanser

Eksterne lenker 
 Amharic - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).

Semittiske språk
Språk i Etiopia
Språk i Israel
Gutnisk

Gutnisk er navnet på de nordiske dialektene som tales på øya Gotland. 

Det er forskjell mellom Gutamål som et selvstendig (autoktont) språk og gotlandsk som svensk dialekt. Dagens gutnisk eller Gutamål har utviklet seg fra oldgutnisk (forngutnisk), som er en av de tre grenene av den nordiske språkfamilien. Gutnisk og Oldgutnisk står altså ved siden av de vestnordiske og de østnordiske språkene. Det karakteristiske for språket er de mange diftongene, i motsetning til de østnordiske språkene dansk og svensk, men i overensstemmelse med vestnordisk (stein i stedet for sten på dansk og svensk). Med hensyn til syntaks, bøyning og ordforråd avviker gutamål ellers bare litt fra fellesnordiske formene. De eldste kjente språkdokumentene er Gutalagen og Gutasagaen fra omkring 1350. Gutamålet ble under hanseatiden påvirket av lavtysk, i den danske perioden fram til 1645 av dansk og siden da av svensk. Det skilles mellom dialekten pâ hovedøya, hvor Laumålet fra Lau Sogn ble etterhånden normgivende, og på Fårø (Fårømål).

Referanser

Litteratur 
 Per Ehn: ABC-bok på gutniska – Gutnisk stavningarbók, Gotlandica förlag 2011, ISBN 978-9186103293
 Lars Jakobsen: Gutamålet - ett språk med gamla rötter, Visby 2002, ISBN 91-85446-25-4
 Herbert Gustavson: Gutamålet – inledning till studium. 3. oplag. Barry Press Förlag, Visby 1977.
 Bengt Pamp: Svenska dialekter. Natur och Kultur, Stockholm 1978, ISBN 91-27-00344-2, sider 75-79.

Eksterne lenker 
 Foreningen Gutamålsgillet

Germanske språk
Svenske dialekter
Gotlands län
Språk i Sverige

br:Henc'hutneg
ca:Gotlandès antic
cs:Starogotlandština
de:Gutnisch
et:Vanagutni keel
es:Gútnico antiguo
eo:Gotlanda lingvo
it:Gutnico antico
la:Lingua Gutnica Antiqua
pl:Dialekt starogotlandzki
pt:Gútnico antigo
ru:Древнегутнийский язык
Kannada

Kannada (også kalt kanaresisk) er et dravidisk språk som snakkes i det sør vestre India, av mer enn 35 millioner mennesker.

Referanser

Eksterne lenker 
 Kannada - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).

Dravidiske språk
Språk i India
Makedonsk

For det ubeslektede språket som ble talt i oldtidens Makedonia, se gammelmakedonsk.

Makedonsk (македонски, makedonski) er et sørslavisk språk som tales og er offisielt i Nord-Makedonia. Mellom 1 og 2 millioner mennesker snakker makedonsk. Det er offisielt språk i Nord-Makedonia, der det også snakkes albansk av rundt 30 prosent av befolkningen. Makedonsk tales også av et mindretall i Hellas, Bulgaria og Albania. Det er også betydelige mengder makedonisk utlendighet i Canada, Australia, USA, New Zealand og Nord-Europa (Tyskland, Sverige og Danmark).

Som et sørslavisk språk har makedonsk store grammatiske likheter med bulgarsk, og ordforrådet er også nært beslektet. Noen av likhetene er bestemte artikler, jevnførelser med anvendelse av prefiks samt mangel på infinitiv og kasussystem. Makedonsk tilhører det sørbalkanske språkforbundet som er utbredt til Makedonia, Bulgaria, Romania, Albania, Hellas og Sicilia. Det makedonske skriftspråket bygger på det kyrilliske alfabetet, som kan spores tilbake til 860 e.Kr. da gammelkirkeslavisk ble utviklet.

I 1944 ble makedonsk opphøyd til offisielt språk, men det moderne, standardiserte makedonske skriftspråket ble utviklet av lingvister i tiden etter den andre verdenskrig og er hovedsakelig bygd på de vestmakedonske dialektene. Alfabetet ble basert på det fonetiske alfabetet til Vuk Stefanović Karadžić. Et lignende alfabet ble benyttet av Krste Misirkov på slutten av 1800-tallet og i den betydningsfulle boken Za makedonckite raboti («Om de makedonske spørsmål»), som ble utgitt i 1903, der han beskrev prinsippene for et moderne makedonsk språk. 

Moderne makedonsk er derimot ikke beslektet med gammelmakedonsk som ble snakket i oldtidens Makedonia. Mens nåtidens makedonsk er sørslavisk språk, var gammelmakedonsk summen av en rekke nordvestlige greske dialekter.

Referanser

Eksterne lenker 
 Macedonian - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).

Slaviske språk
Språk i Albania
Språk i Bulgaria
Språk i Hellas
Språk i Nord-Makedonia
Språk i Serbia
Mandeisk

Mandeisk er et utrydningstruet semittisk språk som tales av 500 personer i Iran. Det er også navnet på et klassisk språk som trolig er den direkte forgjengeren til dagens språk, og som brukes kun som liturgisk språk for i mandeanismen.

Referanser 

Semittiske språk
Språk i Iran
Oshiwambo

Oshiwambo er et egentlig bantuspråk som snakkes i Namibia og Angola.

Referanser 

Niger-kongospråk
Språk i Namibia
Språk i Angola
Samoansk

Samoansk er et malayopolynesisk språk som snakkes på Samoa og Amerikansk Samoa.

Referanser 

Sentraløstlige malayopolynesiske språk
Språk på Amerikansk Samoa
Språk på Samoa
Slovensk

Slovensk (slovensk: slovenski jezik eller slovenščina; må ikke forveksles med slovenčina, slovakisk) er et sørslavisk språk som snakkes av rundt 2 millioner mennesker, hovedsakelig i Slovenia, men også i Østerrike, Ungarn, Italia og Kroatia. Slovensk er offisielt i Slovenia og Den europeiske union, samt lokalt i deler av Østerrike, Ungarn og Italia.

Et særegent trekk ved slovensk er dualis. Den vanlige ordstillinga i slovensk er subjekt–verb–objekt, og språket har ofte brukte høflighetsformer i andre person. Slovensk og slovakisk er de to moderne slaviske språka hvis navn betyr slavisk (fra kirkeslavisk ).

Se også  
 Prekmuresk

Referanser 

Den europeiske unions offisielle språk
Slaviske språk
Språk i Slovenia
Somali

Somali er et kusjittisk språk som snakkes i Somalia, der det er offisielt språk, og av somaliere i deler av Kenya, Etiopia og Djibouti.

Referanser

Litteratur  
 Pål Kristian Eriksen Nye språk i Norge. En språkodyssé Pax 2019 ISBN 9788253040325

Eksterne lenker 
 Bibliografi over somaliske ordbøker
 Bibliografi over lærebøker i somalisk 
 Bibliografi over lettleste somaliske tekster
 Bibliografi over håndbøker i somalisk grammatikk
 Bibliografi over bøker om somalisk lingvistikk
 Bibliografi over artikler om somalisk lingvistikk

Kusjittiske språk
Språk i Djibouti
Språk i Etiopia
Språk i Kenya
Språk i Somalia
Agglutinerende språk
Xhosa (språk)

For folkegruppen, se xhosa.

Xhosa (uttales:  (), isiXhosa) er et bantuspråk som snakkes i Sør-Afrika og Lesotho. Xhosa er ett av elleve offisielle språk i Sør-Afrika, og snakkes av om lag 7 214 000 mennesker, eller nær 18 % av Sør-Afrikas innbyggere. Språkets brukere omtales også som xhosa. 

I likhet med de fleste bantuspråk er xhosa et tonespråk. Like sekvenser av konsonanter og vokaler kan ha ulik betydning alt etter om tonen er stigende, synkende, høy eller lav. En av språkets mest karakteristiske kjennetegn er klikkelydene, ofte beskrevet som «xh» i begynnelsen av et ord. Språkets navn xhosa begynner med en slik klikkelyd.

Referanser 

Bantuspråk
Xhosa
Språk i Lesotho
Språk i Sør-Afrika
Tonespråk
Glottal plosiv

En glottal plosiv, også kalt en glottal lukkelyd, er en konsonant som uttales ved at stemmebåndene presses sammen slik at ingen luft kan passere. Symbolet i det internasjonale fonetiske alfabetetet som representerer denne lyden er .

En glottal plosiv kan opptre både i begynnelsen av et ord, mellom to vokaler i et ord eller på slutten av ordet. I noen språk, som for eksempel arabisk, hebraisk og noen polynesiske språk, er en glottal plosiv et fonem, det vil si en betydningsskillende enhet. I noen av disse språkene er også konsonantene representert ved en egen bokstav (som  (alef) i hebraisk og ء (hamza) i arabisk). På cockney blir ofte -tt- erstattet av en glottal plosiv, f.eks. i ordet bottle - [boʔl]. Dette ansees ikke for å være god engelsk uttale, men den er del av såkalt Estuary English («elveengelsk» - en referanse til Themsen), som holder på å spre seg og trekk av den kan merkes i mennesker som er høyt på den sosiale rangstigen (og som derfor burde «vite bedre»), som prinsesse Diana og Tony Blair.

Tysk har som regel en glottal plosiv før vokalen i ord som har vokal i framlyd, for eksempel foran a i acht og der Alte. Hvis ordstammen begynner på vokal, er det en glotal plosiv foran vokalen selv om ordet begynner med en prefiks, for eksempel foran a i beachten.

Referanser
 

 
Konsonanter
Theodor-Heuss-Platz

Theodor-Heuss-Platz er en stor plass i Berlin oppkalt etter Theodor Heuss, Tysklands første forbundspresident. Plassen ligger i ortsteilen Westend i Berlins bydel Charlottenburg-Wilmersdorf. Gatene Heerstraße, Reichsstraße, Kaiserdamm, Linden-, Ahorn-, Pommern- og Masurenallee møtes ved Theodor-Heuss-Platz. Under plassen ligger Theodor-Heuss-Platz undergrunnsstasjon.

Historie 

Plassen ble oppført mellom 1904 og 1908 som prydplass, og het opprinnelig Reichskanzlerplatz. I begynnelsen var området ved plassen ubebygget; i tillegg til metrostasjonen lå det bare villaen Tanneck, bygget i eventyrslottstil, ved plassen. Under første verdenskrig ble villaen et pikepensjonat.

I 1933 ble plassen omdøpt Adolf-Hitler-Platz. I forbindelse med planlegningen av Welthauptstadt Germania, skulle plassen spille en viktig rolle som vestende i øst-vest-aksen. Det ble planlagt en rekke monumentalbygg, bl.a. et Mussolinimonument. Samtidig skulle plassen omdøpes til Mussoliniplatz. Ettersom Welthauptstadt Germania ikke ble realisert ble disse planene imidlertid aldri satt ut i livet. I 1947 fikk plassen sitt opprinnelige navn, Reichskanzlerplatz, tilbake.

Seks dager etter tidligere president Theodor Heuss' død, ble plassen 18. desember 1963 omdøpt til Theodor-Heuss-Platz.

Bygninger, minnesmerker og kunstverk 
Over Kaiserdamm, Bismarckstraße og Straße des 17. Juni er Theodor-Heuss-Platz i direkte linje knyttet til Ernst-Reuter-Platz, Siegessäule, Brandenburger Tor og Unter den Linden. Aksen fortsetter i vestlig retning rettlinjet over Heerstraße.

Markante bygninger inkluderer det såkalte Deutschland- und Amerikahaus, bygget 1928–1930 av arkitekten Heinrich Straumer i den modernistiske stilen Neue Sachlichkeit.

I nærheten av plassen ligger også Haus des Rundfunks, sete for Rundfunk Berlin-Brandenburg (rbb), kringkastingen i Berlin-Brandenburg. Her fant også den første internasjonale kringkastingsutstillingen sted.

På Theodor-Heuss-Platz brenner siden 1955 den evige flammen til minne for ofrene for flukt og fordrivelse (Mahnmal gegen Flucht und Vertreibung). Fra 1995 har kunstneren Hella Santarossas skulptur «Blauer Obelisk» også stått på Theodor-Heuss-Platz.

Eksterne lenker 
 
 Bezirkslexikon: Theodor-Heuss-Platz
 Bezirkslexikon: Deutschland- und Amerikahaus 
 Beschlussempfehlung des Kulturausschusses zum Denkmal für die Opfer von Flucht und Vertreibung

Gater og plasser i Berlin
Charlottenburg-Wilmersdorf
Plasser i Tyskland
Georg II av Hellas

Georg II av Hellas (gresk: Γεώργιος Βασιλεύς των Ελλήνων, født  i Tatoi nær Aten, død 1. april 1947) var konge av Hellas 1922–24 og 1935–47. Eldste sønn av Konstantin I av Hellas og Sofia av Preussen.

Han giftet seg 27. februar 1921 i București med prinsesse Elisabeth av Romania (født 12. oktober 1894 død 14. november 1956), datter til Ferdinand I av Romania og prinsesse Marie av Edinburgh. De hadde ingen barn og ble skilt 6. juli 1935.

Han ble i 1917, sammen med sin far Konstantin I, sendt i eksil og returnerte sammen med ham i 1920 etter at hans bror Alexander døde av et apebitt. Han etterfulgte sin far på tronen 27. september 1922 da hans far abdiserte for annen gang. I 1923, på slutten av året 19. desember forlot han landet og levde i eksil i Romania og senere i Storbritannia. Han ble offisielt avsatt da republikken ble proklamert den 25. mars 1924. Han ble gjeninnsatt på tronen 3. november 1935, etter en militærkupp mot republikken. Han flyktet fra Aten sammen med regjeringen da tyskerne invaderte landet 23. april 1941.  Georg dro til Kreta og da tyskerne angrep øya med flystyrker ble han evakuert til Egypt og senere til Storbritannia. En folkeavstemning den 1. september 1946 gikk inn for gjeninnføring av monarkiet og han returnerte til Hellas 28. september 1946. Året etter døde han av en plutselig hjerteattakk i det kongelige palasset i Aten. Han ble etterfulgt av sin bror Paul.

På grunn av sine mange eksiltilværelser sies det at han har sagt «det viktigste verktøy for en konge av Hellas er en håndkoffert».

I 1942 ble han dekorert med det Norske krigskorset.

Referanser 

Greske monarker
Kongelige grekere
Huset Glücksburg
Krigskorset
Personer fra Athen
Den hvite ørns orden
Henning Carlsen

Henning Carlsen (født 4. juni 1927 i Aalborg, død 30. mai 2014 i København) var en dansk filmregissør.

Carlsen startet med å redigere kortfilmer på 1950-tallet, og han fikk sitt gjennombrudd med filmen De gamle i 1961. Hans første spillefilm Dilemma gjorde han kjent i utlandet.

I 1966 laget han den norske filmen Sult og med den filmen ble han internasjonalt kjent og akseptert. Filmen lå an til å vinne Gullpalmen i Cannes, men det ble kun Per Oscarsson som vant gullpalmen for hovedrollen i filmen. Filmen mottok Bodilprisen for beste danske film og Oscarsson Bodilprisen for beste mannlige hovedrolle i 1967.

Filmen Sult er tatt med i den danske Kulturkanonen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Danske regissører
Personer med enkeltverk i den danske kulturkanonen
Æres-Robert
Personer fra Aalborg
Wilhelm Gutzeit

Friedrich Wilhelm Gutzeit (født 29. september 1802 i Königsberg i Preussen, død 1871) var en norsk sagbrukseier og skipsreder. Han var opprinnelig fra Königsberg og utvandret som ung til Norge, hvor han ble en fremtredende forretningsmann i Drammen og senere i Fredrikstad. Han grunnla firmaet W. Gutzeit & Co., den ene av to forløpere til skogsindustrikonsernet Stora Enso.

Bakgrunn

Wilhelm Gutzeit var sønn av skipskaptein og senere skipsbygger i Königsberg Benjamin Gutzeit (f. 1771) og Anna Juliane Crispin (ca. 1777–1814). Wilhelm Gutzeit var stefetter til industrimannen Benjamin Wegner, som også var fra Königsberg og senere flyttet til Norge. Benjamin Wegners mor Regina Dorothea Harder var i andre ekteskap gift med skipsbygger Philipp Gutzeit (f. 1773), som var yngre bror av Benjamin Gutzeit; Wegner- og Gutzeitfamilien synes også å ha hatt familierelasjoner tidligere. I eldre fremstillinger har Wilhelm Gutzeit feilaktig vært omtalt som Wegners halvbror.

Forretningsmann i Norge

Gutzeit flyttet rundt midten av 1820-årene til Norge, og som det fremgår av Blaafarveværkets forretningskorrespondanse opptrådte han som sekretær og fullmektig for slektningen Benjamin Wegner.

Gutzeit etablerte etterhvert egen virksomhet som skipsreder og brukseier i Drammen. I Drammen grunnla han og ble den første formann i Drammen Handelsstands Forening. Senere flyttet han virksomheten til Fredrikstad. Med sin kone Dorothea Gurine Holst, født i 1806, fikk han sønnen Hans Gutzeit. Far og sønn grunnla i 1860 selskapet Wilhelm Gutzeit & Co. i Fredrikstad, det første norske sagbruk som ble drevet med dampkraft. I 1854 hadde Stortinget vedtatt å oppheve sagbruksprivilegiene fra 1. januar 1860. Det åpnet for mange store tekniske forandringer innen sagbruksvirksomheten; de fleste vanndrevne oppgangsagene ble nedlagt og de nye dampsagene overtok.

Wilhelm Gutzeit ble Kongeriket Portugals visekonsul i Drammen; stefetteren Wegner var Portugals visekonsul i Christiania.

Sønnen Hans Gutzeit arvet firmaet W. Gutzeit & Co. i 1869. Under hans ledelse etablerte firmaet det store sagbruket i Kotka i Finland, som ble kjernen i den store treforedlingsbedriften Enso Gutzeit OY, nå fusjonert inn i det finsk-svenske konsernet Stora Enso.

Se også 
 Norsk Teknisk Museum
 Gutzeit i Fredrikstad - pdf-file

Referanser 

Norske industrigründere
Konsuler
Personer fra Königsberg
Fødsler i 1802
Dødsfall i 1871
Mangazeja

Mangazeja (russisk: Мангазе́я) var en handelskoloni i nordvestlige Sibir og senere en by på 1600-tallet. Den ble opprettet av kosakker på det stedet der elvene Ob og Jenisej renner ut i Nordishavet. Navnet er avledet fra et nenetsisk etnonym, Monkansi eller Mongandi.

Russiske pomorer hadde funnet en rute langs kysten av Nordishavet til Arkhangelsk for å bytte varer med norske, engelske og nederlandske handelsmenn. Mangazeja var et senter for omsetning av dyreskinn og elfenben (hvalrosstenner).

Lokaliseringen til det opprinnelige Mangazeja og pomorenes nordlige sjørute var blitt glemt fram til 1900-tallet da arkeologer oppdaget levninger av en festning gjort av tømmer, kreml, og gostinyj dvor, russisk betegnelse for en markedplass.

Referanser

Eksterne lenker 
 Mangazeya:A 16th Century Arctic Trading City in Siberia

Jamalo-Nenetsk
Tidligere byer i Russland
Bosetninger etablert i 1601