alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
LHL

LHL (tidligere Landsforeningen for hjerte- og lungesyke, opprinnelig Tuberkuløses hjelpeorganisasjon) er en norsk medlemsorganisasjon som jobber for mennesker med hjerte-, kar- og lungesykdom, allergi, hjerneslag, afasi og deres pårørende.

LHL har nærmere  medlemmer, 240 lokallag, nettverk og interessegrupper.

Lokallagene arrangerer aktiviteter som skal oppfylle LHLs formål, som trimgrupper, likepersonstjenester, kurs eller medlemsmøter. Politisk påvirkningsarbeid er også en aktivitet som tjener organisasjonens formål som ideell organisasjon. (Likepersonstjenester betyr at folk som skal få for eksempel pacemaker, får snakke med en som allerede bruker pacemaker, for å kunne stille spørsmål og få informasjoner om hvordan dette vil påvirke hverdagslivet.)

Historikk 
Organisasjonen ble stiftet i 1943 under navnet Tuberkuløses Hjelpeorganisasjon (THO). Organisasjonen var ment som en interesseorganisasjon for pasienter som var rammet av tuberkulose. Organisasjonen kjempet for en rekke helsereformer, blant annet innføringen av en ny lov, Tuberkuloseloven. Etter dette gikk antall dødsfall på grunn av tuberkulose ned. I Norge regner man idag den tidligere folkesykdommen som utryddet. I 1961 skiftet THO navn til Landsforeningen for hjerte- og lungesyke.

Frode Jahren har vært generalsekretær siden 2008.

Referanser

Eksterne lenker 
 LHL

Organisasjoner etablert i 1943
1943 i Norge
Norske ideelle organisasjoner
Kjetil Hasund

Kjetil Hasund (født 5. mai 1942) er en tidligere norsk fotballspiller for Hødd, der han som angrepsspiller hadde 646 kamper og 460 scoringer, derav 93 kamper og 47 scoringer i øverste divisjon (1966–72). Han ble klubbens første representant for Norges herrelandslag i fotball og scoret tre ganger i 16 kamper (1966–71). Under førstegangstjenesten (1962) spilte han fem kamper for en av landets ledende klubber, Steinkjer FK. Han er bror til Hallbjørn Hasund, far til Geir Hasund og har jobbet som bankmann i Sunnmøre Kreditbank, samt representert Høyre i lokalpolitikken.

Eksterne lenker 
 

Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Norske fotballspillere
Fotballspillere for IL Hødd
Fotballspillere for Steinkjer FK
Lokalpolitikere fra Høyre
Personer fra Ulstein kommune
Fødsler i 1942
Bergsjøen (Modum)

Bergsjøen er en innsjø, nærmest ei stille øverst i Drammenselva som står i nær tilknytning til Tyrifjorden, mellom Vikersund og Geithus i Modum kommune. Bergsjøen er inntaksmagasin for Geithusfoss kraftverk.

Området er et viktig våtmarksområde for sjø- og vadefugler, som også i stor utstrekning overvintrer der. Sjøen er del av Tyrifjorden dyrefredningsområde. Sjøen er også et godt fiskevann med abbor, ørret, sik, gjedde og brasme.

Se også 
 Nordre Tyrifjorden våtmarkssystem

Referanser 

Innsjøer i Modum
Reservoarer i Viken
Drammensvassdraget
Heyl Ha’Yam

Heyl Ha'Yam (Den israelske marine, hebraisk: חיל הים הישראלי, cheyl hayam ha’israeli) er Israels forsvars marineavdeling, som hovedsakelig opererer i Middelhavet i vest og i Akababukten, Rødehavet og Suezbukten i sør. Sjøforsvarets øverstkommanderende er Aluf Ram Rothberg.

Flåter

Missilbåtflåten – 3. flåte 
Missilbåtflåten –shayetet 3 – har sin hovedbase ved byen Haifas havnebasseng.

Flåtens hovedmål er:
 å forsvare israelske handelsfartøyer mot ikke-israelske angrepsstyrker
 å forhindre en mulig sjøblokade av israelske innfartsårer under krig
 å blokkere fiendenes innfartsårer under krig

Ubåtflåten – 7. flåte 
Ubåtflåten er en frivillig eliteflåte, etablert i 1959. De moderne ubåtene i Dolphin-klassen er produsert i Tyskland. Ubåtflåten utgjør Israels undersjøiske angrepsstyrker.

Flåtens hovedmål er:
 å gjennomføre angrep på fiendenes marinebaser
 å drive signaletterretning
 å være støtteflåte for andre avdelinger

Spesialstyrkenes flåte – 13. flåte 

Marinekommandoens elite-spesialstyrker og kontraterrorisme-flåte er den israelske marinens 13. flåte.

Eksterne lenker 
  
 Marinens historie USAs frivillige i den arabisk-israelske krig 1948
 Israels ubåter 
 World Navies Today: Israel

Israels forsvar
Mariner etter land
Etableringer i 1948
Edward Fenech Adami

Edward Fenech Adami (født 7. februar 1934) var president i landet og republikken Malta mellom 4. april 2004 og 4. april 2009.

Adami mottok i 2009 Den hvite ørns orden fra Polens president.

Referanser 

Maltesiske politikere
Den hvite ørns orden
Personer fra øya Malta
Fødsler i 1934
Phil Plait

Philip Plait, også kjent som The Bad Astronomer (født 30. september 1964 i Washington D.C.) er en amerikansk astronom som driver nettstedet badastronomy.com. 
Han har jobbet ved fysikk- og astronomidepartementet ved Sonoma State University til han i begynnelsen av 2007 sa opp for å skrive sin nye bok Death from the Skies.
Han har tidligere utgitt boken Bad Astronomy.

Plait vokste opp i Washington, D.C.-området og bodde der i mange år. Han tok doktorgrad i astronomi ved University of Virginia i 1994 med en oppgave om supernovaen SN 1987A som han studerte med Supernova Intensive Study (SINS). Han jobbet først med COBE-satellitten og senere med STIS på Hubble-teleskopet i fem år.

Før han sluttet i jobben, drev Plait med web-basert allmennopplysning for romteleskopet GLAST som ble skutt opp i 2008. 
Arbeid av ham har også blitt utgitt i Encyclopædia Britannica Yearbook of Science. 

Han har fått asteroiden (165347) Philplait (tidligere 2000 WG11) oppkalt etter seg. Asteroiden ble oppdaget i 2000 og fikk sitt endelige navn i 2008.

I 2010 annonserte Plait at han har begynt å spille inn en miniserie i tre deler for Discovery Channel. Serien skal hete Phil Plait’s Bad Universe.

Bad Astronomy 
Bad Astronomy er navnet på Plaits blogg som tar for seg myter og misforståelser om astronomi og romfartsvitenskap i filmer, nyheter, bøker og på Internett. 
Plait setter også søkelys på mange pseudovitenskapelige teorier som omhandler astronomi. Han skriver også om politikk rundt vitenskap og utdanning.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 BadAstronomy.com

Astronomer fra USA
Personer fra Washington, D.C.
Artikler i astronomiprosjektet
Kompott

Kompott er en dessert som lages av frukter eller bær, kokt sammen med sukker. I den gamle tradisjonen var det mest vanlig å servere desserten med melk eller fløte, eventuelt med ekstra sukker. I dag er også vaniljesaus blitt et vanlig tilbehør, i tillegg til at det gjerne brukes kompott som element i en litt større dessertkreasjon.

Kompott blir laget ved at frukt og vann kokes til frukten blir nesten oppløst. Det blir tilsatt stivelse dersom frukten selv ikke inneholder nok, tradisjonelt sett potetmel, men nå like vanlig med maisstivelse, og søtning etter smak.  Konsistensen skal være noe midt mellom syltetøy eller grøt.

Enkelte konservesfabrikanter leverer serveringsklar kompott i plastpakning.

desserter
Husøy (Tønsberg)

Husøy er en øy på 0,9 km² tilhørende Tønsberg kommune, beliggende mellom øya Føynland i Færder kommune og Husvik i Tønsberg kommune. Husøy er et delområde og grunnkrets i Tønsberg kommune og har en befolkning på om lag 930 (2001). På øya finnes barneskolen Husøy skole (nedlagt 2013) og Husøy kirke fra 1933. Husøy og Føynland Idrettsforening har klubbhus og kunstgressbanen Husøy Arena på øya.

Over Husøy går fylkesvei 430 med broforbindelse over Myrasundet til Føynland og videre til fylkesvei 309 på Nøtterøy. Det var inntil 31.12.2012 fergeforbindelse over Husøysundet til Tangen ved Husvik, betjent av personfergen «Ole III». Fergen ble satt i drift igjen 3. juli 2017.

Referanser

Øyer i Tønsberg
Bosetninger i Tønsberg
Palais Esterházy

Palais Esterházy er et barokkpalé i Wien, som tilhørte den ungarske adelsslekten Esterházy. I den tidligere vinkjelleren ligger den kjente restauranten Esterházykeller.

Det finnes to bygninger i Wien som blir kalt Palais Esterházy. Denne bygningen ligger i Wallnerstraße, et annet Palais Esterházy ligger i Kärtner Straße.

Esterházy-familien begynte å bygge på dette området mellom 1685–1695, men det var først mellom 1806–1820 at paléet fikk dagens utseende. Paléet ble lite brukt av Esterházy-familien i det 20. århundre.

Byggverk i Wien
Heinrich Zille

Rudolf Heinrich Zille (født 10. januar 1858 i Radeburg nær Dresden, død 9. august 1929 i Berlin), var en tysk maler, tegner og fotograf, mest kjent som illustratør med emner fra folkelivet i Berlin og utallige vitsetegninger og karikaturer i bl.a. det satiriske og samfunnskritiske ukebladet Simplicissimus. Han var den første til å skildre det harde livet i arbeiderklassens Mietskasernen (tilsvarende på norsk: Gråbeingårder) med opptil 10-12 persomer på hvert rom, og do i gården – resultatet av dårlige tider på landsbygda, og nesten verre tider i byene.

Zille er gravlagt på Südwestkirchhof Stahnsdorf.

Tegninger

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Zille-Museum i Berlin 
  Galerie Ludorff, Duesseldorf

Tyske tegnere
Tyske karikaturtegnere
Personer fra Landkreis Meissen
Schloss Esterházy (Eisenstadt)

Schloss Esterházy er et slott i Eisenstadt i Østerrike. Det ble opprinnelig oppført på slutten av 1200-tallet, og kom i familien Esterhazys eie i 1622. Slottet eies idag indirekte, gjennom stiftelser, av prinsesse Melinda Esterházy. Esterházy-familien hadde Joseph Haydn som kapellmester, og det arrangeres jevnlig konserter i den kjente Haydn-salen i slottet.

Eksterne lenker
 http://www.schloss-esterhazy.at/ 

Slott i Østerrike
Akertrinnet

Akertrinnet er en tidsperiode ved slutten av siste istid da det ble dannet en markert israndavsetning i Oslofeltet. 

For rundt – kalenderår siden stanset tilbaketrekkingen av innlandsisen midlertidig opp, og i denne perioden ble det lagt igjen morener som bl.a. finnes igjen rett nord for byområdene i Oslo. 

Den store Grefsenmorenen, som danner en åsrygg i nordvest-sørøstlig retning fra Alfaset/Linderud og over Grefsen, er avsatt under Akertrinnet. Det samme ble både den morenen som demmer opp Maridalsvannet, Sognsvann og Bogstadvannet, og den som demmer opp Holsfjorden i Sylling.

Under innlandsisens tilbaketrekking ble det lagt igjen mange israndlinjer mellom ytre Oslofjord og Mjøsa. Av disse er Akertrinnet eldre enn Romerikstrinnet og yngre enn Ås–Skitrinnet.

For rundt  år siden lå de aktuelle områdene rundt 200 under havoverflata, slik at morenene ble avsatt på havbunnen. I leirelaget som er avsatt over morenemassene er det funnet skall fra havdyr som i dag lever i arktiske fjordstrøk, som på Svalbard.

Geologen Baltazar Mathias Keilhau beskrev i 1838 en lokalitet ved Nydalsdammen, der Akerselva skjærer gjennom Grefsenmorenen:
«Ogsaa rækkeviis sammenhobede Masser av Blokke, Gruus og Sand forekomme ganske i Nærheden av Staden. Mellom Grefsen-Aasen og Agers Elv ved Nygaardsdalens Møller ligger en høi Banke af dette Material, hvilken man meget tydeligen kan see fra Christiania selv, og som allerede derfra viser seg som om den havde været en Dæmning for Maridalens bagenfor liggende Bassin, hvis Vande brøde ud gjennem Agers-Elvens Rende, efterat have udskaaret den nu her steilt afbrudte Vold. Oppe paa Overfladen av Sand- og Gruus-Masserne ligge meget store Blokke, af hvilke idetmindste de fleste bestaae af Granit- og Syenit-Bildninger.»

Kilder 
 
 Grefsenmorenen, Naturhistorisk museum
 Oslos geologiske historie, Naturhistorisk museum

Referanser 

Oslos geologi
Oslofeltet
Vikens geologi
Vestfold og Telemarks geologi
Wettingen-Mehrerau

Wettingen-Mehrerau er et cistercienserkloster i Bregenz i den østerrikske delstaten Vorarlberg. Som territorialabbedi er den ikke underlagt noen biskop, men står direkte under paven. Abbeden er derfor medlem av Østerrikes bispekonferanse på lik linje med landets ni biskoper. Hans offisielle tittel er «abbed av Wettingen og prior av Mehrerau», og han er ansvarlig for de cisterciensiske kvinneklostrene i Sveits.

Historie 
Dagens kloster ble åpnet i 1854 av cisterciensere fra Wettingen kloster på stedet der Mehrerau kloster hadde ligget tidligere. Disse to klostrene hadde inntil da hatt uavhengige historier.

Mehrerau kloster ble grunnlagt av grev Ulrik X av Bregenz rundt 1097 og var et benediktinerkloster. Det ble sekularisert av Østerrike i 1806.

Wettingen kloster ble stiftet av friherr Henrik II av Rapperswil i 1227 i den sveitsiske byen Wettingen (Aargau). Klosteret lå inntil 1803 under riksabbediet Salem. Kantonen Aargau, som var den nye eieren, sekulariserte klosteret i 1841.

Etter noen år på vandring fikk Wettingens cisterciensermunker lov av keiser Frans Josef I av Østerrike til å slå seg ned i det tidligere klosteret Mehrerau. Det nye klosteret Wettingen-Mehrerau har etter dette spilt en viktig rolle for Cistercienserordenens utbredelse, og bl.a. stått for nye klostergrunnleggelser i Polen og Slovenia.

Eksterne lenker 
 

Katolske klostre
Klostre i Østerrike
Benediktinerordenen
Cistercienserordenen
Katolske kirkedistrikter
Vorarlberg
Anjouan

Anjouan (også kjent som Ndzuwani og Nzwani) er en øy og en autonom region i Komorene, som ligger i Mosambikkanalen i Indiahavet. Øya har 277 500 innbyggere (2006 estimat) og et areal på 424 km². Hovedstaden er Mutsamudu.

Se også 
 Invasjonen av Anjouan 2008

Eksterne lenker 
 
 Comoros geography, ECDD Comoros Project
 Anjouan.net (På engelsk og fransk)

Komorenes geografi
Weingarten kloster

Weingarten kloster er et benediktinerabbedi i den baden-württembergiske kommunen Weingarten ikke langt fra Ravensburg i det sørlige Tyskland. Det var welfenes huskloster og fra 1274 til 1803 et velstående rikskloster.

Klosteret ble stiftet i 1056 av hertug Welf I av Bayern og tjente i flere generasjoner som gravkirke for welfene. I middelalderen var munkene fra Weingarten videns kjent for deres kunstferdige bokmaleri.

Weingarten, som fra 1247 var riksumiddelbar, var et av Sør-Tysklands rikeste klostre. Dens besittelser strekte seg fra Allgäu til Bodensee og omfattet bl.a. mange vingårder (Wein-garten = «vin-hage»). Totalt hersket abbeden av Weingarten over et areal på 306 km² og med til dels over 10 000 innbyggere.

De romanske kirkebygningene fra 1100-tallet ble revet i 1715 og på 1720-tallet erstattet med en stor kirke i barokkstil. Denne er med 102 m Tysklands lengste barokkirke. 1956 fikk kirken lov av paven til å bruke æresbetegnelsen basilika.

Klosteret ble sekularisert i 1803 og tilfalt først fyrstehuset Nassau og fra 1806 Württemberg, som bl.a. brukte bygningene som kaserner. 1922 ble klosteret gjenåpnet gjennom benediktinermunker fra Beuron erkeabbedi.

Katolske klostre
Klostre i Tyskland
Benediktinerordenen
Byggverk i Baden-Württemberg
Finstermünz

Finstermünz (uttales «finsta-munts») er et juv av Inndalen ved grensen mellom Østerrike og Sveits. Her lå siden middelalderen en viktig toll- og grensestasjon mellom det tirolske landskapet Vinschgau og Engadin i Graubünden. Finstermünz hører til kommunen Nauders og ligger knappe ti kilometer nord for Reschenpasset.

Gjennom nesten to årtusener var Finstermünz det eneste stedet der man kunne krysse Innjuvet på den viktige nord–syd-forbindelsen over Reschenpasset. Stedet ble gjort passerbar av romerne i år 46 e.Kr., da de bygget veien Via Claudia Augusta over Reschenpasset til Augsburg. Først i 1854 ble det bygget en alternativ forbindelse, der dagens vei til og fra Reschenpasset passerer Inn.

Altfinstermünz (alt = «gammel») betegner i dag stedet der den gamle brua ligger. Den er en trebru med tretak som passerer et treetasjers vakttårn som samtidig fungerer som brupilar. Anlegget stammer i denne form fra 1472 (bygget under erkehertug og fyrstegreve Sigmund av Tirol). Godt bevart er også det femetasjers vakttårnet over veien, som ble bygget under keiser Maximilian I av Det tysk-romerske rike, og kapellet som stammer fra 1605. Videre er rester etter en eldre festning, et jaktslott, staller og andre bygninger bevart. Tollstasjonen i Finstermünz ble opphevet i 1779 og flyttet lenger syd (til Martinsbruck). Etter at en ny vei ble bygget i 1854, mistet Altfinstermünz sin betydning. I dag er stedet bare tilgjengelig via en opplevelsesrik fot- eller sykkeltur.

Hochfinstermünz (hoch = «høy») betegner veien som ble anlagt i 1854. Her, i en svimlende høyde over Innjuvet, ligger et lite hotell, som hadde sin glanstid tidlig på 1900-tallet, men som fremdeles tar imot gjester. Litt lenger mot syd langs samme vei ligger festningen Nauders, som ble bygget mellom 1836 og 1840, og som skulle tjene som vern mot eventuelle invasjoner fra vest (franskmenn via Sveits) og syd (italienere via Syd-Tirol). Det ble imidlertid aldri nødvendig å ta festningen i bruk.

Stedets navn har i tidens løp blitt forvansket til Finstermünz på tysk, der leddene betyr «mørk» (finster) og «mynt» (Münze). Opphavet til navnet er imidlertid et helt annet: Det kommer mest sannsynlig av den latinske betegnelsen Venustae munitio, dvs. «Vinschgaus festning». På retoromansk ble navnet derimot forvansket til Fines tra munt («grensen innenfor fjellene»).

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Verein Altfinstermünz
 Alexander Zanesso: Altfinstermünz. Bodenarcgäologische Untersuchungen

Broer i Østerrike
Festninger i Østerrike
Daler i Tirol
Inns vassdragsområde
Overdekkete broer
Fariseere

Fariseere (gjennom gresk, fra hebraisk «avsondret»; på Jesu tid: jøde som holdt strengt på Moseloven og den muntlige lovtradisjonen) var en filosofisk gren av jødedommen. Jødedommen delte seg i flere filosofiske grener eller retninger; blant disse var fariseere, sadukeere, seloter og esseere. På norsk har begrepet i dens utvidelse fått tilleggbetydning som «selvrettferdig, skinnhellig person».

Fariseerne var skriftlærde. Det som skilte fariseerne fra de andre gruppene var at fariserene trodde på, og levde etter, «fedrenes overleveringer», altså den muntlige loven som stammet fra Moses.

Etymologi 
Fariseere er kommet til norsk (som i andre vesteuropeiske språk) fra senlatin, Pharisæus, som igjen har det fra gresk, Φαρισαῖος, Pharisaios, som har det fra arameisk Pərīšā () flertall Pərīšayyā (), i betydningen «sette fra hverandre, adskille, avsondret», beslektet med hebraiske pārûš (), flertall pĕrûšîm (), i qal (innenfor lingvistikk den enkle paradigmet av verbet) passiv partisipp av verbet pāraš ().

Kristen betydning 
Den antikke jødiske sekten fariseerne skilte seg ut ved sin strenge eller ekstreme overholdelse av lovene, men ble oppfattet som pretensiøse og selvrettferdige, i det minste av Jesus som advarte mot «de skriftlærde og fariseerne». Den generelle betydningen «selvrettferdige, formalist, hykler» er dokumentert på engelsk fra 1580-tallet.

Jesus var ikke motstander av den muntlige loven, men mente at den (loven) ikke var en mulig frelsesvei for mennesket. Bare Guds kjærlighet kan frelse, og derfor mente han at fariseerne heller burde legge vekt på kjærlighet til Gud og kjærlighet til mennesker, altså nestekjærlighet. Den muntlige loven sa en god del om renhet, noe som fariseerne tok alvorlig, og dette var til hinder for dem for å vise nestekjærlighet. For eksempel var det å hjelpe spedalske, kvinner eller andre «urene» ikke aktuelt for fariseerne.

Paulus (forfatteren bak flere av Paulus-brevene) var fra tidlig av fariseer før han fikk kall fra Gud og forkynte kristendommen for å få mennesker til å tro på Gud.

Ordet «fariseer» er i dag brukt om en som er en hykler. Dette kommer av at Jesus mente fariseerne var mer opptatt av ytre renhet enn av kjærlighet til Gud og mennesker – det som virkelig var viktig, ifølge Jesu ord.

Referanser

Litteratur 
 Sødal, Helje Kringlebotn; Sandnes, Karl Olav; Eidhamar, Levi Geir (2004): Kristendommen 1, Bibelen. Høyskoleforlaget. ISBN 9788276345438

Eksterne lenker 
 «Pharisees», Jewish Encyclopedia

Jødedom
Kristendom
Unterinntal

Unterinntal («Nedre Inndalen») er den tyrolske delen av dalen til Inn mellom Innsbruck og den tyske grensen. Dalen strekker seg østover fra Innsbruck og bøyer nordover ved Kufstein, før Inn krysser grensen til Bayern. De viktigste byene i Unterinntal mellom Innsbruck og Kufstein er Hall in Tirol, Schwaz, Jenbach, Rattenberg og Wörgl.

Innsbruck regnes av noen til Unterinntal, mens byen i andres øyne ligger mellom Ober- og Unterinntal. Sammen med Unterinntals sidedaler og de østlige delene av Nord-Tirol omtales dette landskapet som (Tiroler) Unterland. De aktuelle sidedalene er Zillertal, Alpbachtal og Wildschönau i sør samt de noe mindre Achen-, Brandenberger og Thierseetal i nord og Brixental og Sölland i øst. Også Leukental (med bl.a. Kitzbühel og St. Johann in Tirol) regnes til Unterland, selv om den ikke drenener mot Inn, men mot Chiemsee.

Lingvister opererer med en annen grense for Tiroler Unterland: De sydbairiske dialektene vest for Zillertal gjør bl.a. utstrakt bruk av «sj»-lyden, der standardtysk, mellombairisk samt dialektene øst for Zillertal bruker vanlig «s». (Eksempel: norsk har [du] = standardtysk hast [du] = unterländlersk håst = oberländlersk håscht.) Dermed ligger f.eks. byen Schwaz i Unterinntal, men språklig sett ikke i Unterland.

Daler i Tirol
Einsiedeln kloster

Einsiedeln kloster er et benediktinerabbedi i den sveitsiske kantonen Schwyz. Som territorialabbedi er den ikke underlagt noen biskop, men står direkte under paven. Abbeden er derfor medlem av Sveits' bispekonferanse på lik linje med landets seks biskoper. Han er samtidig abbed over Einsiedelns to datterprostier: kvinneklosteret Fahr ved Zürich og herreklosteret St. Gerold i Vorarlberg.

Einsiedeln kloster er et kjent valfartssted og var i middelalderen et av Sveits' mektigste klostre. Spesielt den svarte madonnastatuen tiltrekker seg pilegrimer fra mange land. Den nåværende klosterkirken (ferdigstilt 1735) er Sveits' største barokkbygning. Også klosterets omfattende bibliotek ligger i en barokk praktbygning (ferdigstilt 1740). Bøkene overlevde klosterets mange branner siden biblioteket tidligere lå i kjelleren. Det inneholder derfor en rekke verdifulle håndskrifter helt tilbake til 700-tallet. Takmaleriene ble utført av Asambrødrene i perioden 1724–1726.

Historie 

Klosterets navn (Einsiedelei = «eremittbolig») kommer av at dets historie begynner med eremitten Meinrad. Han trakk seg i 835 tilbake fra Reichenau kloster til en eneboertilværelse ved dagens Einsiedeln. Flere munker fulgte hans forbilde, og eremittsamfunnet ble i 934 sammenfattet til et kloster. Allerede få år senere (947) gjorde den tysk-romerske keiseren Otto I klosteret riksumiddelbart. Senest fra 1200-tallet hadde det status som fyrsteabbedi, dvs. klosterets abbed var samtidig tysk-romersk riksfyrste.

Klosterets fogder var hertugene av Schwaben, herrene av Nellenburg, Uster og Rapperswil, habsburgene og til slutt schwyzerne. Klosteret ervervet store besittelser i bl.a. Aargau, Bern, Breisgau, Elsass, St. Gallen, Thurgau, Vorarlberg og Zürich. Klosteret var svært velstående og drev og driver bl.a. med hesteavl (rasen Cavalli della Madonna), vinproduksjon og skogbruk.

Reformatoren Ulrich Zwingli startet sin virksomhet i Einsiedeln rundt 1518. Senere var imidlertid Einsiedeln kloster et av motreformasjonens sentre. 1798 flyktet klosterets beboere fra franske tropper, men kunne returnere til klosteret i 1803. 

På det kirkelige plan lå Einsiedeln først under Konstanz bispedømme. Klosteret var immediat, dvs. lagt direkte under paven, fra 1452 til 1467, fra 1512 til 1819 og igjen fra 1907. På 1800-tallet hørte klosteret til Chur bispedømme.

Eksterne lenker 
 

Katolske klostre
Klostre i Sveits
Katolske kirkedistrikter
Benediktinerordenen
Disentis/Mustér

Disentis/Mustér er en kommune i Surselva (dvs. den fremre Rhinens dal) i den sveitsiske kantonen Graubünden. Tettstedet ligger på 1130 moh. og er i dag et kjent vintersports- og kursted. Historisk er stedet betydningsfull på grunn av klosteret som ble grunnlagt her på 700-tallet. Gjennom hele middelalderen var Disentis et kulturelt og politisk midtpunkt i Graubünden. Stedet regnes også som det retoromanske språkets sentrum. Av kommunens 2100 innbyggere snakker 75 % retoromansk (sursilvan-dialekten) og 20 % tysk.

Disentis/Mustér ligger ved foten av to viktige fjellpass: I vest fører Oberalppasset til Urseren (og videre mot Lausanne). I sør går Lucmagnpasset til Ticino (og videre mot Italia).

Kommunens offisielle betegnelse siden 1963 er en dobbelform bestående av stedets tyske (Disentis) og retoromanske navn (Mustér).

Eksterne lenker 
 

Graubünden
Byer ved Rhinen