alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Papuamicrochaetes

Papuamicrochaetes er en slekt av pillebiller.

Utseende 
Små, bredt ovale, matt gråbrune til gråsvarte pillebiller. Oversiden er ru og knudrete med oppstående, hårlignende skjell.

Levevis 
Både voksne og larver lever av stort sett av mose, selv om enkelte arter også kan finnes på lav og urter. De voksne beiter på overflaten av moseteppet, mens larvene stort sett lager tunneler nede i mosen. De fleste er nattaktive. Pillebillene finnes ganske høyt til fjells og er en av de tallrikeste bilegruppene i høyfjellet.

UTbredelse 
Slekten er utbredt på Ny-Guinea.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien pillebiller, Byrrhoidea
 Familien pillebiller, Byrrhidae
 Underfamilien skjellpillebiller, Syncalyptinae
 Stammen Microchaetini
 Slekten Papuamicrochaetes Pütz, 2002
 Papuamicrochaetes deharvengi Pütz, 2002
 Papuamicrochaetes insularis Pütz, 2002
 Papuamicrochaetes papuaensis Pütz, 2002
 Papuamicrochaetes riedeli Pütz, 2002

Referanser

Litteratur 
 Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. 344 sider. ISBN 8712166936
 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae. (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker 
 

Biller formelt beskrevet i 2002
Pillebiller
Ny-Guineas insekter
Borgundbrua

Borgundbrua er en betongplatebro på Fylkesvei 536 mellom øyene Nørvøya og Uksenøya i Ålesund kommune i Møre og Romsdal. Brua krysser sundet Nørvasundet, er 169 meter lang og lengste spenn er 26 meter.

Se også
Nørvasundbrua
Skuggebrua
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser

Platebroer
Veibroer i Møre og Romsdal
Veier i Ålesund
Skuggebrua

Skuggebrua er en betongplatebro på en veiarm av E136 mellom øyene Nørvøya og Uksenøya i Ålesund kommune i Møre og Romsdal. Brua krysser sundet Nørvasundet, er 76 meter lang og lengste spenn er 21 meter.

Se også
Borgundbrua
Nørvasundbrua
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser

Europavei 136
Platebroer
Veibroer i Møre og Romsdal
Veier i Ålesund
Nørvasundbrua

Nørvasundbrua er en betongplatebro på E136 mellom øyene Nørvøya og Uksenøya i Ålesund kommune i Møre og Romsdal. Brua krysser sundet Nørvasundet, er 75 meter lang og lengste spenn er 21 meter.

Nørvasundbrua ble åpnet i 1985 og erstattet en eldre bro fra 1952 som ble revet når den nye brua sto ferdig. Den gamle Nørvasundbrua var en 21 meter lang stålbjelkebro med et like langt hovedspenn som den nye og nåværende brua.

Se også
Borgundbrua
Skuggebrua
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser

Europavei 136
Bjelkebroer
Platebroer
Veibroer i Møre og Romsdal
Veier i Ålesund
Broer åpnet i 1952
1952 i Norge
Broer åpnet i 1985
1985 i Norge
Broer revet i 1985
Phanocerus

Phanocerus er en slekt av elvebiller som kryper rundt på bunnen av rennende vann. De voksne billene puster ved hjelp av et såkalt plastron, og trenger ikke komme opp til overflaten etter luft. Til gjengjeld er de avhengige av oksygenrikt vann.

Utseende 
Middelsstore, avlange, brunlige elvebiller. Artene i underfamilien Larainae fint hårete og halvmatte. Gamle biller kan kjennes på at de er «tilgrodde» med alger og mikroorganismer. Hodet er lite, antennene er middels lange, 7–11-leddete, tråd- eller kølleformede. Dekkvingene er avlange med punktrekker. Beina er lange, særlig fotleddene, og ganske kraftige. Det ytterste fotleddet bærer uvanlig store klør. Larvene er flattrykte og langstrakte. Ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter) er tydelig markerte. Hodet er ganske lite med korte antenner og små kjever (mandibler). De tre parene med bein er korte og kraftige, og bakkroppen langt tilspisset.

Levevis 
Elvebillene kryper rundt på bunnen av rennende vann. De kan ikke svømme og er avhengige av å klamre seg fast til bunnen. Både larvene og de voksne lever av å skrape alger og detritus fra steiner og grus. Noen få arter lever på vannplanter i stillestående vann.
Larvene puster med gjeller som sitter inne i endetarmen (kan skytes ut), mens de voksne billene har et såkalt plastron. Undersiden er dekket av vannavstøtende (hydrofuge) hår. Disse holder på plass en sølvaktig hinne av luft, og oksygenutveksling skjer mellom denne og det omringliggende vannet. Denne tilpasningen gjør at billene ikke trenger komme til overflaten for å få luft, men til gjengjeld er de avhengige av vann med høyt oksygeninnhold, slik som kaldt, raskt rennende vann. De utvokste larvene kryper på lang og forvandler seg til en puppe i en utgravd hule på bredden. De nyklekte billene kan fly langt, men når de først har funnet en passende bekk slår de seg vanligvis til der for resten av livet. De kan leve flere år.

Utbredelse 
Slekten er for det meste utbredt i den neotropiske økosonen.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien elvebiller, Elmidae Curtis, 1830
 Underfamilien Larainae LeConte, 1861 – for det meste tropiske arter
 Slekten Phanocerus Sharp, 1882
 Phanocerus bugnioni Grouvelle, 1902
 Phanocerus charopus Spangler, 1966
 Phanocerus clavicornis Sharp, 1882
 Phanocerus congener Grouvelle, 1898
 Phanocerus rufus Maier, 2013
 Phanocerus sharpi Grouvelle, 1896

Referanser

Litteratur 
 Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. 344 sider. ISBN 8712166936

Eksterne lenker 
 

Elvebiller
Biller formelt beskrevet i 1882
Euthryptus

Euthryptus er en slekt av biller som lever ved fersk- eller saltvann. Larvene graver i jorden og spiser alger og moser. De voksne flyr og kommer gjerne til lys. Underfamilien Limnichinae lever ved ferskvann og kan også finnes på fuktige steder et stykke fra vann.

Utseende 
Små (ca. 2 millimeter), ovale og hvelvede, mørke biller. De kan ha reduserte øyne. Oversiden er tett kledt med korte hår. Antennene er middels lange, tynne, de to innerste og det ytterste leddet er forstørrede.

Levevis 
Noen av artene kan finnes mellom fuktig løvstrø eller ved bredden av elver og bekker.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien Limnichidae Erichson, 1846
 Underfamilien Limnichinae
 Slekten Euthryptus Sharp, 1902
 Euthryptus orbicularis Sharp, 1902
 Euthryptus trigonalis Sharp, 1902

Referanser

Kilder 
 Lawrence, J.F., Hastings, A.M., Dallwitz, M.J., Paine, T.A. og Zurcher, E.J. Delta Interactive Key – Coleoptera Elateriformia, Limnichidae.

Eksterne lenker 
 

Limnichidae
Biller formelt beskrevet i 1902
Rapnus

Rapnus er en slekt av mudderbiller som lever i eller ved vann. De er avlange biller, som oftest er oversiden kledt med lange, oppstående hår. Antennene er karakteristiske, ganske korte, de 5-6 ytterste leddene danner en kølle eller har kamaktige utvekster.

Utseende 
Små, avlange, halvmatt mørkbrune til svarte mudderbiller. Antennene er kortere enn hodets bredde, og består 8-11 ledd, den ytre delen kamformet. Pronotum er avrundet rektangulært, dekkvingene er jevnbrede med kraftige punkstriper, avrundet bak. Beina er nokså lange. Undersiden er kledt med fine, korte, vannavstøtende hår, et såkalt plastron, som holder på et luftlag som er nyttig for billenes gassutveksling. Hunnene har et langt, spisst eggleggingsrør som vanligvis er trukket inn i bakkroppen.

Levevis 
Disse billene lever i eller ved vann. Det er bare de voksne individene av noen arter som er rent vannlevende, andre voksne og alle larver finner man gjerne i mudderet i vannkanten. Denne slekten utmerker seg ved at larvene er nokså rent landlevende. De artene som lever i vann kan ikke svømme, men kryper rundt på bunnen, under steiner eller på vannplanter. De trenger ikke komme opp til overflaten for å puste, men gassutvekslingen skjer gjennom plastronet på undersiden. Dette krever oksygenrikt vann og disse artene er derfor vanligvis å finne i kjølig, rennende vann med mye oksygen.

Utbredelse 
Slekten lever i Sør-Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien mudderbiller, Dryopidae
 Slekten Rapnus Grouvelle, 1899 
 Rapnus andreaei Delève, 1964
 Rapnus formosus Delève, 1964
 Rapnus raffrayi Grouvelle, 1899

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Mudderbiller
Biller formelt beskrevet i 1899
Sør-Afrikas insekter
Sclerocyphon

Sclerocyphon er en slekt av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk. De voksne billene, som kan minne om hårbiller (Scirtidae), er skjøre og kortlivede.

Utseende 
Middelsstore (gjerne 6-9 millimeter), bredt ovale, nokså flate, lysbrunlige biller. Kroppen er lite sklerotisert (myk) og de voksne dyrene er temmelig skjøre. Antennene er ganske lange og sagtakkede. Hodet er ganske lite og gjerne ikke synlig ovenfra. Fasettøynene er utstående, med fine fasetter, uten hår. Antennene er 11-leddete og når minst til midten av brystskjoldet, hos noen arter er de lengre enn kroppen. De fleste av leddene har et side-utskudd slik at antennen blir mer eller mindre sagtakket eller kamformet. Brystskjoldet (pronotum) er ganske lite og kort, sterkt tilsmalnet framover. Dekkvingene er brede og flate, ofte med dype punktstriper. Beina er slanke, føttene er tynne og fem-leddete. Larvene ("water pennies") er flate, hos denne slekten ganske avlange. Oversiden er fullstendig dekket av brede, overlappende ryggplater, glatt og jevn. På undersiden sitter tre par kraftige bein. Bakkroppen har en del lange hår.

Levevis 
Larvene lever på steiner i raskt rennende elver og bekker. Den flate formen og glatte overflaten gjør at de unngår å bli tatt av strømmen når de kryper rundt og beiter på alger som vokser på steinene. De voksne billene er nokså kortlivede, og finnes gjerne i vegetasjonen nær bekkene der larvene lever. De flyr bra og kan komme til lys om natten.

Utbredelse 
Artene lever i det østlige Australia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien Psephenidae – ca. 210 arter fordelt på 29 slekter
 Underfamilien Eubriinae
 Slekten Sclerocyphon Blackburn, 1892
 Sclerocyphon aquaticus Lea, 1919
 Sclerocyphon aquilonius Davis, 1986
 Sclerocyphon basicollis Lea, 1895
 Sclerocyphon collaris (Fabricius, 1775)
 Sclerocyphon fuscus Bertrand & Watts, 1965
 Sclerocyphon lacustris Davis, 1986
 Sclerocyphon maculatus Blackburn, 1892
 Sclerocyphon minimus Davis, 1986
 Sclerocyphon nitidus Davis, 1986
 Sclerocyphon secretus Smith, 1981
 Sclerocyphon serratus Lea, 1895
 Sclerocyphon striatus Lea, 1895
 Sclerocyphon zwicki Davis, 1986

Eksterne lenker 
 Nettside om slekten
 Atlas of Living Australia - Sclerocyphon 
 

Australias insekter
Biller formelt beskrevet i 1892
Psephenidae
Call of Duty: Mobile

Call of Duty: Mobile er et gratis skytespill i Call of Duty-serien. Det kom ut i 2019.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Call of Duty
Førstepersonsskytespill
Battle royale-spill
Videospill fra 2019
IOS-spill
Android-spill
Videospill utviklet i Kina
The Game Awards-vinnere
Fôrflåte

En fôrflåte (), også kalt serviceflåte, er en flåte med fôringsanlegg benyttet til fôring av fisk ved fiskeoppdrett. Fôrflåten fungerer som en flytende silo. Fiskefôret lagres i egne fôrsiloer på fôrflåten. Fiskefôr blir levert til flåtene av fôrbåter. Fôret pumpes eller blåses ut av skipets tanker, og direkte inn i fôrflåten. Fôrflåter er konstruert forskjellig, men bygges vanligvis av stål eller betong. Valg av konstruksjon er ofte basert på hvor harde vær-påkjenninger som forventes der flåten blir plassert. Fôrflåtene er ofte plassert nær land, for å skjermes mest mulig for vind. Flåtene er ankret til havbunnen, eller fortøyd til land.

Mange fôrflåter er utstyrt med et sentralfôringsanlegg, som er koblet til flere fôringslinjer. Fôringslinjene fører fiskefôret fra fôrflåten til de forskjellige merdene ved lokaliteten.

Ved mange fiskeoppdrett fungerer fôrflåten som base for arbeidet ved lokaliteten. Moderne fôrflåter er ofte utstyrt med kontor, lugarer, sanitæranlegg, kjøkken og oppholdsstue for røktere. Mange fôrflåter har også kvern for å kverne dødfisk til ensilasje, kran, strømgenerator og dieseltank.

Det finnes rundt 900 operative fôrflåter langs norskekysten per 2019.

Historie 

Fra tiden fisk ved fiskeoppdrett ble fôret manuelt med bøtte, er fôringen gjort mer automatisk. Verdens første flytende fôringsanlegg for ørret ble tatt i bruk utenfor Kongsberg i 1964. Den første fôringsautomaten kom i 1980-årene.

I 2020 ble den første fôrflåten med mulighet for tilkobling til fôrslangene fra bunn av flåten tatt i bruk. Dette gjør at alle sider av flåten blant annet kan benyttes til mottak av fôr.

I 2019 hadde de største fôrflåtene dekksareal på rundt 900 kvadratmeter.

Referanser

Eksterne lenker 

 

Fiskeoppdrett
Artikler i sjøfart-prosjektet
Epilichas

Epilichas er en slekt av biller der de fleste, men ikke alle, artene har karakteristiske kamformede antenner. De fleste artene lever i eller ved ferskvann, men noen er landlevende og beiter på mikroskopiske sopper.

Utseende 
Middelsstore (ca. 10 millimeter), avlange, blanke biller med lange, kamformede antenner. Kroppen er mørk, dekkvingene ofte rødbrune.

Levevis 
Arter i denne slekten kan finnes i kalde, klare bekker.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Øst-Asia med mange arter i Japan.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien kamfølerbiller, Ptilodactylidae Laporte de Castelnau, 1836
 Underfamilien Anchytarsinae
 Slekten Epilichas White, 1859
 Epilichas amamianus Nakane, 1963 - ofte plassert som en underart av E. flabellata
 Epilichas atricolor Lewis, 1895
 Epilichas brunneicornis Lewis, 1895
 Epilichas candezei White, 1859
 Epilichas flabellata (Kiesenwetter, 1874)
 Epilichas iriomotensis Satô, 1968 - ofte plassert som en underart av E. yakushimensis
 Epilichas monticola Nakane, 1952
 Epilichas muneaka Nakane, 1963  - ofte plassert som en underart av E. flabellata
 Epilichas mutsuensis Nakane, 1958  - ofte plassert som en underart av E. flabellata
 Epilichas niponicus Lewis, 1895
 Epilichas okinawana Satô, 1968 - ofte plassert som en underart av E. flabellata
 Epilichas oshimana Nakane, 1952 - ofte plassert som en underart av E. yakushimensis
 Epilichas otsukai Nakane, 1985
 Epilichas rubricollis Nakane, 1952  - ofte plassert som en underart av E. flabellata
 Epilichas taiwanensis Nakane, 1996
 Epilichas tamaii  Satô, 1964- ofte plassert som en underart av E. flabellata
 Epilichas taniuchiensis Nakane, 1985  - ofte plassert som en underart av E. flabellata
 Epilichas yakushimensis Nakane, 1952

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kamfølerbiller
Biller formelt beskrevet i 1859
Dilophotes

Dilophotes er en slekt av rødvinger der hunnene er larvelignende.

Utseende 
Hannene er middelsstore (6-8 millimeter), slanke, røde til brunrøde rødvinger. Antennene er svarte, svært kraftige, litt lengre enn til nesten dobbelt så lange som kroppen, bredt sagtakkede. Hodet er forholdsvis lite, mørkt farget, med små, utstående fasettøyne. Pronotum er avrundet trapesformet, noe bredere enn langt, tydelige smalere enn dekkvingene. Disse er jevnbrede med tre opphøyde lengderibber, hvert ribbemellomrom med to rader av store, tverrbrede groper. Beina er mørke, ganske korte.

Levevis 
De voksne hannene er dagaktive og treffes gjerne på blomster, der de spiser nektar og pollen. De voksne hunnene er neoteniske, det vil si at de er larvelignende også i det voksne stadiet. Andre arter tar trolig ikke næring til seg som voksne. Larvene kan finnes under bark, i jord eller mellom løvstrø. Munndelene tyder på at de lever av flytende føde, men det er uvisst hva de faktisk spiser. Råtnende plantemateriale og slimsopp har blitt foreslått.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Asia.

Systematisk oversikt med noen arter 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
 Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
 Underfamilien Ateliinae Kleine, 1928
 slekten Dilophotes Waterhouse, 1879

Liste over artene 

 Dilophotes akitai Matsuda, 2021
 Dilophotes angustipennis Kazantsev, 2013
 Dilophotes anthracinus Bic, 2002
 Dilophotes atricollis Pic, 1926
 Dilophotes atrorufus (Kiesenwetter, 1879)
 Dilophotes basalis Pic, 1943
 Dilophotes beresowskii Kazantsev
 Dilophotes comes Kleine, 1926
 Dilophotes corporaali Pic, 1921
 Dilophotes depressicornis Pic, 1921
 Dilophotes diversipennis (Pic, 1922)
 Dilophotes exilis Waterhouse, 1878
 Dilophotes flabellicornis Kazantsev, 2013
 Dilophotes ilyai Kazantsev
 Dilophotes kubani Bic, 2002
 Dilophotes libnetoides Nakane, 1971
 Dilophotes lizipingensis Bic, 2002
 Dilophotes longipennis Pic, 1912
 Dilophotes luteus Bic, 2002
 Dilophotes moxiensis Bic, 2002
 Dilophotes niisatoi Matsuda & Lan, 2017
 Dilophotes ohirai (Ohbayashi, 1956)
 Dilophotes ouenoi Matsuda, 2021
 Dilophotes pacholatkoi Bic, 2002
 Dilophotes particularis Pic, 1928
 Dilophotes pubescens Pic, 1943
 Dilophotes qinlinganus Kazantsev
 Dilophotes rubrovestitus Kazantsev, 2013
 Dilophotes sausai Bic, 2002
 Dilophotes sexualis (Pic, 1925)
 Dilophotes tibetanus Kazantsev
 Dilophotes vandykei (Nakane, 1970)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Rødvinger
Biller formelt beskrevet i 1879
Lampyrolycus

Lampyrolycus er en slekt av rødvinger der hunnene er larvelignende.

Utseende 
Hannene er middelsstore (11-13 millimeter), slanke, gulrødlige rødvinger. Antennene er slanke, omtrent en tredjedel av kroppslengden. Hodet er forholdsvis lite, med utstående fasettøyne. Pronotum er trapesformet, noe bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede med opphøyde lengderibber, fint hårete, nokså tynne. Beina er ganske korte. Hunnene er larvelignende (neoteni)ske.

Levevis

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det vestlig-sentrale Afrika (Ekvatorial-Guinea og Den Demokratiske republikken Kongo).

Systematisk oversikt 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
 Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
 Underfamilien Dexorinae Bocak & Bocakova, 1989
 slekten Lampyrolycus Burgeon, 1937
 Lampyrolycus bicolor Kazantsev, 1999
 Lamprolycus hulstaerti Burgeon, 1937

Referanser

Eksterne lenker 
 

Rødvinger
Biller formelt beskrevet i 1937
Steinsland i Birkenes

Steinsland er en gård (gnr. 22) i Birkenes kommune i Agder som i dag består av 5 opprinnelige bruk, pluss 8 eneboliger uten større eiendom. 

Steinsland ligger i luftlinje 7 km. vest for Birkenes kirke og tilhører Svaland krins. 

Det totale areal av det som utgjør Steinslands mark er på 7340 dekar, inkludert gnr. 23 Sauestøl (støl og husmannsplass).

På grunn av delinger, sammenslåinger, kjøp og salg har antall bruk på Steinsland variert. Mellom 1661 og 1885 varierte det mellom 3 og 5 bruk. 

I 1790 ble f.eks. et av brukene kjøpt opp av to av de andre gårdeierne og det ble delt i to mellom de. Derav steingjerdet som går tvers gjennom det gamle gårdstunet. 

I årene 1885-1887 ble det foretatt en omfattende utskifting på Steinsland der det også ble tegnet et svært detaljert kart med alt av teignumre, teignavn og typer markslag.

Navn og opprinnelse 
Gården og navnet Steinsland tyder på å ha sin opprinnelse i den norske folkevandringstida, 400-600 e.Kr. 

Navnet er satt sammen av “stein” og “land”, der ordet “land” i dette tilfellet betyr dyrket mark og “stein” henviser til flere store kampesteiner i Steinslands inn- og utmark som ble lagt igjen da isen smeltet og flyttet seg under siste istid.

Sauestøl 

Sauestøl ligger ca. 1 km. nord-øst for Steinsland og var opprinnelig støl under Steinsland. Trolig sent på 1500-tallet eller tidlig på 1600-tallet ble det ryddet husmannsplass i Sauestøl under navnet Husebakken. 

Her er der spor etter to separate gårdstun under samme bruksnummer. (se kulturminnesok.no)

“Et sagn forteller at det en gang i tiden sto et slag på Sauestøl mellom folk på Klepp og Svalandsfolket. Ofrene ble gravlagt på valplassen (slagmarken)”. (Dolven, 1975)

Referanser 

Gårder i Agder
Bosetninger i Birkenes
Arne Kristian Lindmo

Arne Kristian Lindmo (født 11. september 1981) er en norsk forfatter fra Inderøy i Trøndelag.

Han har tidligere jobbet mange år som lærer i Oslo-skolen.

Lindmo debuterte som forfatter i 2022 med barneboken Kråkeslottets hemmelighet, som er første bok i Trollheim-serien. Han ble tildelt ARKs barnebokpris for boken.

Trollheim 
Bokserien handler om de tre vennene Adam, Tara og Tobias, som opplever mystiske ting i det lille tettstedet Trollheim. Bøkene er illustrert av Ida Skjelbakken og tilhører fantasysjangeren. De låner flere skapninger fra norrøn mytologi og norsk folketro.

Bibliografi 
 Kråkeslottets hemmelighet, barnebok, Figenschou forlag (2022)
 Hevneren fra Helheim, barnebok, Figenschou forlag (2022)
 Underjordisk Oppdrag, barnebok, Figenschou forlag (2022)

Referanser 

Norske barnebokforfattere
As Time Goes By (TV-serie)

As Time Goes By er en britisk romantisk komiserie som gikk på BBC fra 1992 til 2002. Serien handlet om Jean and Lionel som tilfeldigvis møttes igjen etter 38 år. De var kjærester i sin ungdoms år, men ble skilt da Lionel ble sendt i Koreakrigen. Lionel har i mellomtiden blitt både gift og skilt, mens Jean er blitt enke. De gjenopptar romansen og blir etterhvert gift. Hovedrollene ble spilt av Geoffrey Palmer og Judi Dench, mens andre sentrale roller ble spilt av Jenny Funnell, Philip Bretherton og Moira Brooker.

Serien ble egentlig avsluttet i 2002, men i 2005 sendte BBC en julespesial i to deler.

Referanser

Eksterne lenker 

 

Britiske komiserier
Britiske TV-serier fra 1990-årene
Britiske TV-serier fra 2000-årene
TV-produksjoner på BBC
Crailsheim

Crailsheim er en by i Landkreis Schwäbisch Hall i regionen Heilbronn-Franken i Regierungsbezirk Stuttgart i forbundsstaten Baden-Württemberg i Tyskland. Befolkningen utgjør cirka 34 000 innbyggere.

Crailsheim er en del av administrative sammen med bykommunene Frankenhardt, Satteldorf og Stimpfach.

Byen ligger på begge sider av elven Jagst, som er en sideelv til Neckar. I nærheten av byen er det et stort trafikkområde der motorveiene Bundesautobahn 6 og Bundesautobahn 7 krysser hverandre. Crailsheim er også et viktig jernbaneknutepunkt.

Historie
Crailsheim har sine røtter i en frankisk bosetning fra 7. århundre nær en kryssing av elven.
Det første skriftlige beviset på byens eksistens er fra 1136.
Allerede 1875, ble byen et viktig jernbaneknutepunkt da linjen Stuttgart – Nürnberg ble åpnet.
I løpet av 1930-årene ble det etablert et luftvåpen som en del av Luftwaffe og  jernbanen og flyplassen gjorde byen til et ønskelig mål for alliert bombing under andre verdenskrig.
Før de amerikanske troppene inntok byen i april 1945, ble det utkjempet harde kamper der mer enn 80 % av byen ble ødelagt.
Rekonstruksjonen skjedde ikke etter historiske forbilder, men etter det som da (1945) ble ansett som moderne.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 

 
Byer i Baden-Württemberg