alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Finnskogen

Finnskogen (offisiell skrivemåte), eller Finnskogene (finsk: Suomalaismetsät), er et stort sammenhengende skogområde som strekker seg langs begge sider av riksgrensen mellom Solør i Norge og Värmland i Sverige, der Trysil Finnskog danner nordgrensen. Lokalt uttales navnet fiɳɳ`skoga hvilket er en stivna dativform av navnet. Eidskog Finnskog, Vinger Finnskog, Brandval Finnskog, Grue Finnskog, Hof Finnskog, Åsnes Finnskog og Våler Finnskog finnes brukt om deler av området i henhold til tidligere kommunegrenser. Området er spredt befolket. Svullrya i Grue kommune danner et slags uoffisielt senter for den norske delen av Finnskogen.

Utstrekning

Området ligger i kommunene Kongsvinger, Grue, Åsnes, Våler og Trysil i Innlandet i Norge og i Torsby kommun i Värmland i Sverige. Det kan grovt sett avgrenses av bebyggelsene ved Glåma i vest, Klara i øst, Eidskog (Skotterud og Magnor) i sør og Trysilvegen (Rv 25) i nord.

Vegetasjonsmessig er Finnskogen preget av skrinn morenejord med furu og lyngmoer. Jordbruket er preget av små gårdsbruk med dyrehold og lite kornproduksjon.

Historie
Områdene har navn etter de finske innvandrerne, såkalte skogfinner, som reiste fra Finland til Sverige på 1570-tallet og ebbet ut i 1630-årene. Erik Pontoppidan skrev i 1752 at de første finnene kom til Norge allerede i 1624, men det er neppe riktig. Først fra 1640-tallet foreligger det skriftlige opplysninger om finsk bosetning på Finnskogene. Kjerneområdet for den norske «finnekulturen» ligger i Grue og Åsnes. Innvandringen kom i overveiende grad fra området Savolax i Finland. Det finnes også tilsvarende «finnskoger» eller «finnemarker» andre steder på Østlandet, både mellom Hedmark og Akershus og mellom Akershus, Oppland, Oslo og Buskerud (se Finnemarka der). Også i Sverige finnes det slike isolerte «finnskoger», blant annet Orsa Finnmark i Dalarna og i Tiveden i Västra Götalands län.

Skogfinner er i dag anerkjent som en av de fem nasjonale minoriteter i Norge. Den årlige festivalen Finnskogdagene feirer proklameringen av Republikken Finnskogen.

Referanser

Se også
Svedjebruk

Eksterne lenker
 Turforslag til Finnskogen på DNT og NRKs nettsted ut.no 
 Visit Finnskogene
 Finnskogen Turistforening 
 Norsk Skogfinsk Museum
 FINNSAM – Finnbygder i samverkan
 Trysilfinnskog

 
Finnekulturen
Landskap i Norge
Innlandets geografi
Värmlands läns geografi
Vikersund

Vikersund er et bypreget tettsted og administrasjonssenter i Modum kommune i Viken fylke. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar  og ligger lengst sørvest i Tyrifjorden, der utløpet av fjorden går over i Bergsjøen gjennom Vikerfossen.

Stedet 
Vikersund ligger 30 kilometer sør for Hønefoss og 40 kilometer nordvest for Drammen. Stamveien riksvei 35 passerer forbi Vikersund, mens Vikersund stasjon er tilknyttet Bergensbanen via Randsfjordbanen. Mellom Vikersund og tettstedet Krøderen går Norges lengste museumsjernbane, Krøderbanen.

Historisk har Vikersund vært viktig i treforedling og papirindustrien. Tømmer ble fløtet på Tyrifjorden, videre ut Vikerfossen og ned Drammenselva fra Vikersund. I dag er de største arbeidsgiverne i Vikersund Modum kommune, Modum Bad og entreprenørselskapet Albert Kr. Hæhre. 

Vikersund har en barneskole – Vikersund barneskole, og en ungdomsskole – Nordre Modum ungdomsskole. Elevene på NMU kommer fra Vikersund skole, Sysle barneskole og noen kommer også fra Stalsberg skole (Geithus).

Kultur og idrett 
Vikersund er kanskje mest kjent for sin skiflygingsbakke, Vikersundbakken. I april 2010 startet utbygging slik at bakken ble verdens største hoppbakke. Den ble for første gang tatt i bruk under prøve-VM i februar 2011, og arrangerer jevnlig verdenscup i skiflyging.  Johan Remen Evensen satte ny bakkerekord og verdensrekord under prøve-VM i 2011 med to hopp på 243 og 246,5 meter, i henholdsvis den 2. prøveomgangen og kvalifiseringen. I februar 2012 ble VM i skiflyging arrangert der. Bakken ble ytterligere utbygd før verdenscuprennene i 2013. Stefan Kraft satte ny bakke- og verdensrekord 18. mars 2017 med et hopp på 253,5 meter.

Modum kommune har mange kultur- og idrettsanlegg. I Vikersund ligger blant annet Vikersund Hoppsenter med sju hoppbakker, alpinbakke og Modum Kulturhus.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tettsteder i Viken
Bosetninger i Modum
Vintersportssteder i Norge
Byer ved Drammenselva
Vidalen

Vidalen er et dalføre (fjelldal) som ligger høyt i landskapet mellom Vikerfjell i Ringerike kommune, Bukollen i Flå kommune og Storrustefjell og Middagsknatten i Sør-Aurdal kommune. Dalen, som inngår i Vassfaret/Vidalen landskapsvernområde og Vikerfjell naturreservat, danner fylkesgrense mellom Viken og Innlandet. I bunnen av dalføret renner grenselva Vidøla ned mot Hedalssiden, der den renner ut i Urula, som drenerer til Sperillen i Ådal (alle inngår i Begnavassdraget).

Dalen er en vid bredal med omfattende moreneavsettinger. På grunn av de vide flate områdene stopper vannet opp og en får store flate myrer.

Vidalen er kjent gjennom Mikkjel Fønhus, som ofte skrev om dette landskapet.

Et sagn sier at området tidligere var bebodd og at det skulle finnes en kirke i dalen. I dag lever sagnet om kirka videre i navnet Kyrkjemyra og Kyrkjemyrhaugen hvor sagnet sier at kirka stod. Det er foretatt befaringer på stedet uten at det er gjort funn som støtter sagnet.

Under Storofsen, et forferdelig uvær 20. – 23. juli 1789, ble Mansætra tatt av flom. Mennesker som ble begravd av massene som kom med flomvannet er aldri gravd frem.

Det er mulig å ta seg gjennom Vidalen med bil via bomvei. Tilkomst går enten via Sokna og Strømsoddbygda i Ringerike, eller via Rv243 fra Nes i Ådal (Ringerike) til Hedalen (Sør-Aurdal). Det finnes også en tilkomst via Rv223 fra Nesbyen i Hallingdal til Hedal i Hedalen og videre via Rv243 mot Nes i Ådal.

Daler i Viken
Ådals geografi
Daler i Innlandet
Sør-Aurdals geografi
Finner

For flere betydninger, se finne.
En finne er en innbygger i Finland. 

Mer enn 90 % av innbyggerne i Finland har finsk som morsmål.

Den svenskspråklige minoriteten i Finland kalles finlandssvensker.

Se også 
 Finnifisering
 skogfinner
 Finnemarka og Finnskogen

Referanser
Glitre

Glitre eller Glittre kan sikte til
Glitre (innsjø) – en innsjø i Finnemarka
Glitre (flaskevann) – kildevann produsert av Aass Bryggeri
Glitre stadion – idrettsanlegg i Gol kommune
Glittre sanatorium – tidligere sanatorium i Nittedal
Thomas Levet

Thomas Levet (født 5. september 1968) er en fransk profesjonell golfspiller. Han ble profesjonell i 1988, og spiller på  Europatouren.

Seire (Europatouren) 
 2011: Alstom Open de France
 2009: Open de España
 2008: Valle Romano Open de Andalucia
 2004: Barclays Scottish Open
 2001: Victor Chandler British Masters
 1998: Cannes Open

Eksterne lenker 
 
 Profil på Europeantour.com

Franske golfspillere
Personer fra Paris
Fødsler i 1968
Taxila

Taxila er en by og et arkeologisk sted i Punjab-provinsen i Pakistan, vest for Islamabad og Rawalpindi, på grensen mellom Punjab og nordvestre grenseprovinsen.

Det bor omtrent 85 000 mennesker i Taxila i dag. Byen er en av Pakistans mest besøkte turistattraksjoner, og tiltrekker seg opptil én million turister i året.  

Taxila står på listen til UNESCO over verdensarvens verneverdige steder. Det ble lenge fryktet at den arkeologiske byen skulle bli ødelagt, men innsats fra Pakistans myndigheter har ført til at det ikke lenger er frykt for at området skal bli ødelagt.

Historie 
Taxila (da kalt Taksh-shila) var et antikt buddhistisk læresenter, forbundet med silkeveien over Khunjerab-passet, som tiltrakk seg studenter fra hele verden. Den ble også kalt Takshashila på sanskrit i antikkens India.

Dareios I underla Taxila til persiske akamenide-dynastiet rike ca. 518 f.Kr., før Aleksander den store erobret byen i 326 f.Kr. og satte en makedonsk garnison der, men det greske styret endte i 317 f.Kr. Den blomstret i løpet av det første til det femte århundret (se Gandhara). Lokalisert i krysset mellom tre betydelige handelsruter, var det et viktig økonomisk og strategisk sted.  

Ifølge tradisjonen besøkte Apostelen Tomas Taxila.

Galleri

Referanser

Litteratur 
 Lendering, Jona: «Taxila», Livius.org

Eksterne lenker
 Noen bilder
 «Taxila 600 years older than earlier believed», Dawn.com, 24. mars 2002
 «Taxila» , Punjab-info

Pakistans historie
Byer i Pakistan
Silkeveien
Punjab (Pakistan)
Wilhelm Marx

Wilhelm Marx (født 15. januar 1863 i Köln i Tyskland, død 5. august 1946 i Bonn) var en tysk politiker som representerte Det katolske sentrumspartiet. Han var Tysklands kansler fra 1923 til 1925 og igjen fra 1926 til 1928.

Marx var utdannet jurist, og arbeidet som advokat før han ble politiker. Han ble ved presidentvalget i Tyskland 1925 lansert som presidentkandidat for Det katolske sentrumspartiet. I annen runde avstod SPD fra å stille egen kandidat, og stilte seg bak Marx' kandidatur. Høyrefløyen lanserte da Paul von Hindenburg som motkandidat, og von Hindenburg vant valgene med knapp margin.

I 1932 gikk Marx ut av Riksdagen og trakk seg tilbake fra det politiske liv. Han levde fra da av et stille liv i Bonn.

Se også 
 Marx I
 Marx II
 Marx III
 Marx IV

Referanser 

Tyske kanslere
Personer fra Köln
Tyske justisministre
Fødsler i 1863
Dødsfall i 1946
Kragerøvassdraget

Kragerøvassdraget (også kalt Tokevassdraget eller Drangedalsvassdraget) består i hovedsak av innsjøen Toke og dens tilløp, beliggende i Drangedal kommune i Telemark. Vassdraget drenerer et tilsigsfelt på ca. .

Hovedtilløp 

 Gautefallelva, som får sin tilførsel fra vannene på Gautefallheia, renner østover. Et stykke nede får denne en vesentlig tilførsel sørfra, fra Søvasselva som drenerer vannene i Søvassmarka. Det største vannet her er Hellersvatnet, på grensa til Nissedal. Elva har sitt utløp i Bjorvann ved Bostrak.
 Suvdøla (regulert) har sitt utspring i Nissedal. Største vann her er Holmvatn. Ved utløpet kommer den sammen med Daleelva/Loneelva og blir til Bøelva som etter ca. to kilometer munner ut helt nord i Bjorvatnet, ved Bø i Tørdal.

Bjorvatnet dreneres videre via Tørneselva og Storelva ned til Hoseidvatnet, og deretter ut i øvre Toke ved Kjeosen i Prestestranda.

 Nordøst i Drangedal samles nedbøren fra Singusdalen og Nakksjøen i Nosvatnet og Tveitvatnet, før dette også renner ut i øvre Toke ved Prestestranda.

Fra øvre Toke renner vannet via «Straumen» til nedre Toke.

 I nedre Toke er det kun tilløpet fra Neslandsvatn fra vest som har noen større betydning.

Utløpet 
Ved Merkebekk lengst i sør har Toke sitt utløp. Utløpet skifter navn flere ganger, men ofte brukes Kammerfosselva om strekningen fra Tveitereidvannet og ned til havet.
 Lundereidelva fra Merkebekk via Dalsfoss ned til Farsjø (38 moh.).
 Fossane og Tisjø fra Farsjø ned til Tveitereidvannet (27 moh.).
 Vadfosselva fra Tveitereid ned til Vafoss.
 Kammerfosselva fra Vafoss, gjennom Kammerfoss, ned til Kilsfjorden i Kragerø.

Kraftverk 
I vassdraget er det etablert syv vannkraftverk med en samlet midlere årsproduksjon på 123 GWh; to ved elva Suvdøla i Drangedal, og fem langs Tokes utløp til havet gjennom Kragerø kommune. Stasjonene er som følger, i geografisk rekkefølge fra nord til sør;
 Suvdøla kraftverk (1960) 30 GWh.
 Suvdal kraftverk (2004) 10 GWh.
 Dalsfoss kraftverk (1907) 32 GWh.
 Tveitereidfoss kraftverk (1955) 14 GWh.
 Langfoss kraftverk (1955) 12 GWh.
 Vafoss kraftverk (1954) 15 GWh.
 Kammerfoss kraftverk (1958) 10 GWh.

Referanser

Eksterne lenker 
 Om Kragerøvassdraget, fra turer.no

Vestfold og Telemarks geografi
Drangedals geografi
Kragerøs geografi
Ekte trøfler

Tuber aestivum
 Tuber borchii
 Tuber brumale
 Tuber himalayensis
 Tuber macrosporum
 Tuber magnatum
 Tuber melanosporum
 Tuber mesentericum
 Tuber rufum
 Tuber sinensis
 Tuber uncinatum

Ekte trøfler er en gruppe underjordiske, knollformede sopper som vokser på røttene til visse tresorter. Noen av artene er matnyttige og blir ansett som en delikatesse, og kan være svært kostbare.

Ekte trøfler i Syd-Europa 
Nesten all trøffel som omsettes kommer fra Italia og Frankrike. I Mellom- og Sør-Europa kan prisen på en god trøffel komme opp i 30 000 kroner per kilo. De to mest eksklusive artene er sort Périgord-trøffel (Tuber melanosporum) og italiensk hvit trøffel (Tuber magnatum). Førstnevnte sort vokser eksklusivt på røtter av eiketrær og sistnevnte, som vokser på røttene til flere tresorter,  

For å finne trøfler brukte man før trøffelgriser, nå bruker man såkalte trøffelhunder som er trent opp til formålet. En god trøffelhund kan oppdage trøfler en halv meter under jordoverflaten. 

I dag dyrkes det også trøfler flere steder i forskjellige kulturer.

Bruk av trøffel 
En liten del trøffel kan ta nøytrale smaker over i en ny dimensjon, det brukes derfor som smakstilsetning. 

Trøffel blir brukt i sauser, dressinger, trøffelolje, raspet over pastaretter eller i andre matretter. Men den kan også fås i is og som smakstilsetting på potetgull.

Store trøfler 
I 1999 ble en hvit trøffel på 1,31 kg funnet på Istria i Kroatia, det var den gang den største i verden. En ny rekord kom i 2007 da en 1,5 kg tung hvit trøffel funnet i nærheten av Pisa i Italia, en kasinoeier fra Macao, Stanley Ho, betalte $330 000 for den. Den 4. desember 2014 ble en hvit trøffel på 1,79 kg funnet i det sentrale Italia. Kjempetrøffelen ble solgt av Sabatino Tartufi ved auksjonshuset Sotheby's New York 6. desember til et telefonbud fra Taipei i Taiwan  for $61 250.

Trøfler i Norge 
Det skal til sammen være ni arter av Tuber, trøffel, i de nordiske landene. I Norge finnes blant annet rødbrun trøffel (Tuber rufum), stanktrøffel (Tuber foetidum) og bittertrøffel (Tuber maculatum).

De norske trøflene har imidlertid ikke samme status som de kjente trøflene fra Italia og Frankrike. De er ikke på langt nær så smakfulle, de lukter eller smaker, som navnene også antyder, ikke så godt. De er også temmelig fjernt beslektet med de edle trøflene.

Nøttetrøffel, kjempetrøffel og foldtrøffel er også trøfler, men tilhører andre slekter.

Løpekuler (Elaphomyces) er ganske vanlige i Norge og kan forveksles med trøfler.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sekksporesopper
Matsopp
Ivan IV av Russland

For den sovjetiske filmen fra 1946 i to deler, se Ivan den grusomme (film)

Ivan IV (født 25. august 1530, død ) var den første russiske hersker som tok tittelen tsar. Han er også kjent som Ivan den grusomme (Ива́н Гро́зный, Ivan Groznyj). «Den grusomme» er en historisk oversettelse  med opprinnelse i den engelske oversettelse av Groznyj som the terrible, som i sin tur stammer fra den gamle betydning av the terrible, «en som skaper frykt, er farlig, skremmende». Det siste ligger mye nærmere til betydningen av det russiske ordet groznyj. I Russland er han også kjent som Ivan Vasiljevitsj.

Ivan hadde stor betydning for utviklingen av tsardømmet. Årsaken til at han ofte ble kalt Ivan den grusomme, var at han i omfattende grad brukte tortur, fangenskap og henrettelser mot sine politiske fiender. Eksperimentet med opritsjnina bidro også til Ivans ettermæle.

Ivan den grusomme drepte sin egen sønn, tsarevitsj Ivan Ivanovitsj. Ivan den grusomme skal ha slått sin gravide svigerdatter, og da Ivan Ivanovitsj sa til faren at han ikke måtte drepe sitt eget barnebarn, slo Ivan den grusomme sønnen sin ihjel. Ilja Repin har fremstiilt Ivan den grusomme og hans døde sønn etter handlingen på  et maleri.

Noen russiske media framstiller Ivan IV som et forbilde, i form av en sterk leder som satte seg i respekt hos sine fiender.

Se også 
 Ivan den grusomme, sovjetrussisk film i to deler med premiere i 1944

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Personer fra Moskva
Russiske monarker
Guillaume de la Jugée

Guillaume de la Jugée  (født i 1317 i Eyrein i Frankrike, død 28. april 1374  i Avignon) var en av den katolske kirkes kardinaler.  Han var kannik og erkediakon i Paris.

Han ble kreert til kardinal 20. september 1342 av sin onkel pave Klemens VI, med San Clemente som tittelkirke; senere overført til Santa Maria in Cosmedin.

Eksterne lenker
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Franske kardinaler
Personer fra departementet Corrèze
Alfapartikkel

En alfapartikkel (α-partikkel) er en atomkjerne bestående av 2 protoner og 2 nøytroner, som kjernen i heliumatomet. I forbindelse med kjernefysisk spalting (fisjon) sendes det ofte ut alfapartikler (alfastråling) sammen med betapartikler (betastråling) og gammastråling (svært kortbølget elektromagnetisk stråling). Direkte alfastråling har liten gjennomtrengningskraft og er derfor ganske ufarlig utenfor kroppen, men partiklene er kraftig ioniserende og blir skadelige for bronkier og lunger ved innånding.

Kjernefysikk
Seine

Seine er en elv i det nordlige Frankrike. Elvas kilder ligger i Saint-Germain-Source-Seine på Plateau de Langres i departementet Côte-d'Or. Herfra renner den i nordvestlig retning gjennom byene Troyes, Paris og Rouen ut i Den engelske kanal ved Le Havre. Totalt er elven 776 km lang. 

I sitt nedre løp gjennom Île-de-France har elva lite fall, og går i flere store meandersvinger. Tidevannet i Kanalen går godt over hundre kilometer oppover elva, like til Poses. Pont de Normandie ligger like innenfor utløpet.

Elven gikk over sine bredder og forårsaker flom i 1924, 1955, 1982, 1999, 2000, 2016, og 2018.

Seine er seilbar til Nogent-sur-Seine ovenfor Paris, og både Paris og Rouen er blant de største havnebyene i Frankrike. Andre viktige havner langs elva er Limay og Montereau.

Mye industri ligger langs Seine, særlig bilindustri (Poissy, Flins, Cléon, Sandouville), petrokjemisk industri (Port-Jérôme, Gonfreville l'Orcher, Notre-Dame-de-Gravenchon, Petit-Couronne), varmekraftverk (Porcheville, Saint-Ouen) og kjernekraftverk (Nogent-sur-Seine).

For å regulere vannføringen i elva ble det på 1960-tallet anlagt en dam ved Forêt d'Orient utafor Troyes.

Ved Seines kilde er det anlagt en kunstig grotte som prydes av en statue av en nymfe.

Seinens bredder i Paris ble i 1991 utpekt som et verdensarvområde.

Sideelver 
De største sideelvene – regnet fra kilden og nedover, er:
 Aube – 248 km
 Yonne – 293 km
 Loing – 166 km
 Essonne – 90 km
 Marne – 525 km
 Oise – 302 km
 Epte – 100 km
 Andelle – 54 km
 Eure – 225 km
 Risle – 140 km.

Se også 
 L'Inconnue de la Seine

Referanser

Eksterne lenker 
 

Elver i Frankrike
Val-de-Marne
Seine-et-Marne
Seines vassdragsområde
Île-de-Frances geografi
Normandies geografi
Windows CE

Microsoft Windows CE (nå offisielt Windows Embedded Compact) er et operativsystem fra Microsoft til bruk for innebygd operativsystem («embedded systems») og minimalistiske maskiner / mobile enheter. Windows CE er et helt eget operativsystem og kjerne, istedenfor en trimmet ned versjon av Windows tilpasset PCer. Det må ikke forveksles med Windows XP Embedded som er NT-basert. Microsoft lisenser Windows CE til originaldelsprodusenter og enhet-produsentene. Disse kan endre og lage sine egne brukergrensesnitt og erfaringer, mens Windows CE gir tekniske grunnlaget for å gjøre det.

Windows CE er støttet på Intel x86 og prosessorer kompatible til denne, samt MIPS, ARM, og Hitachi SuperH prosessorer.

Funksjoner 
Windows CE er optimalisert for maskinvare med lite minne (RAM) og kan derfor kjøre med så lite som en megabyte minne. De maskinene som kjører Windows CE kan bli konfigurert til et lukket system, som ikke tillater utvidelser fra brukeren, f.eks. ved at operativsystemet lagres i ROM.

Microsoft har brukt Windows CE i Windows Phone og har tidligere bruk det i Windows Mobile.

En distinkt forskjell fra Microsoft sine andre Windows operativsystemer er at store deler av Windows CE gis ut som Kildekode, slik at enhetprodusenter kan justere operativsystemet til å fungere bedre med produktet sitt.

Historie 
Windows CE ble annonsert ved Comdex i 1996 og ble demonstrert av Bill Gates og John McGill. De fortalte at maskinvaren må oppfylle følgene krav for å bruke Windows CE:
 SH3, MIPS 3000 eller MIPS 4000 prosessor
 Minimum 4 MB ROM
 Minimum 2 MB RAM med reserve batteri, f.eks. CR2023 litium batteri
 Strøm fra to AA batterier
 Et QWERTY tastatur med Ctrl, Alt og Shift taster
 480x240 LCD-skjerm
Skjermer til maskinvare på den tiden som brukte Windows CE hadde for det meste 480x240 som oppløsning, med få unntak som hadde 640x240. Det betydde at et vindu tok opp hele skjermen. Windows CE 1.0 hadde ikke en Startmeny som Windows 95 hadde heller, så navigering ble for det meste gjort ved å klikke eller dobbeltklikke på ikoner på skrivebordet.

Windows CE 2.0 ble godt mottatt. Microsoft hadde lært fra Windows CE 1.0 og la til en startmeny, identisk med den som var i Windows 95 og Windows NT 4.0. Støtte for fargeskjermer ble også lagt til, og dermed begynte produsenter å legge til fargeskjermer i sine produkter som brukte Windows CE. Windows CE 2.0 la også til støtte for flere prosessorer og flere prosessorarkitekturer.

Referanser 

Microsoft Windows
Operativsystemer for mobile enheter
Windows Mobile

Må ikke forveksles med Windows Phone

Windows Mobile er et mobilt operativsystem som ble utviklet av Microsoft som for bruk på smarttelefoner og mobile enheter/PDAer, men som nå blir faset ut til spesialiserte markeder.

Den nåværende versjonen heter "Windows Mobile 6.5". Den er basert på Windows CE 5.2-kjernen, og har en rekke grunnleggende applikasjoner utviklet ved hjelp av Microsoft Windows API. Det er designet for å være noe lik PC-versjoner av Windows, og for å være logisk og estetisk. I tillegg er tredjeparts programvare utvikling tilgjengelig for Windows Mobile, og programvare kan kjøpes via Windows Marketplace for Mobile.

Siden den første versjonen Pocket PC 2000 ble lansert har de fleste Windows Mobile-enheter blitt levert med en «stylus penn», som brukes til å skrive inn kommandoer ved å peke på den på skjermen. Microsoft annonsert en helt ny plattform, Windows Phone, på Mobile World Congress i Barcelona den 15. februar 2010. Telefoner som kjører Windows Mobile 6.x vil ikke bli oppgradert til versjon 7.

Windows Mobile andel av Smartphone markedet har falt fra år til år, og minsket med 20 % i 3. kvartal 2009. Det er pr september 2010 det femte mest populære smartphone operativsystemet, med en 6,8 % andel for smarttelefoner på verdensbasis (etter Symbian, BlackBerry OS, Android og iOS). Microsoft faser nå ut Windows Mobile til kun å gjelde spesialiserte markeder, slik som såkalte «rugged devices» (brukt i logistikk, som i varehus, på trucker og/eller trailere), og fokuserer heller på sin nye mobile plattform: Windows Phone.

Utgaver 
Pocket PC 2000
Pocket PC 2002
Windows Mobile 2003
Windows Mobile 2003 Second Edition
Windows Mobile 5.0
Windows Mobile 6.0
Windows Mobile 6.5
Windows Mobile 6.5.1
Windows Mobile 6.5.3
Windows Mobile 6.5.5

Eksterne lenker 
 

Microsoft Windows
Operativsystemer for mobile enheter
Pierre Flandrin

Pierre Flandrin (født 1301, død 23. januar 1381) var en av Den katolske kirkes kardinaler.

Han ble kreert til kardinal 30. mai 1371 av pave Gregor XI.

Eksterne lenker
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Franske kardinaler
Fødsler i 1301
Dødsfall i 1381