Håkjerring

Håkjerring (Somniosus microcephalus) er en stor hai i slekten Somniosus, som teller fem arter og tilhører håkjerringfamilien (Somniosidae). Arten er på størrelse med hvithai og kan i sjeldne tilfeller bli opp mot  lang. Håkjerring er den haiarten som frekventerer lengst nord i arktiske farvann, særlig i havene mellom Grønland og Island. Den er normalt å finne på dybder rundt  og spiser det meste den kommer over. Håkjerring er en toppkonsument i sitt økosystem og arten frekventerer de dype fjordene langs Norskekysten.

Biologi 
Det er fanget fisk på over 700kg, men det finnes trolig individer på over 1000kg. Det største eksemplar som er målt var på 640 cm og veide  kg. Det er dog observert håkjerringer på over 7 meter.

Den største tatt i Norge veide 1099,2 kg, var 4,79 meter lang, og ble tatt med stang i Nedstrandsfjorden, 19. juli 2013..

I juli 2018 ble den nest største håkjerringa tatt i Norge: Svenske Mikael Åkesson tok en håkjerring på rundt 1050 kilo i Andfjorden. Den var 406 cm i lengde og hadde en omkrets på 274 cm. Den tredje største tatt i Norge veide 880 kg, var 4,10 meter lang, og ble tatt med stang i Boknafjorden, 30. juni 2010.. I 2009 ble det fisket en håkjerring på 643 kilo og 3,65 meter i  Trondheimsfjorden [Beitstadfjorden].

På Island kalles denne haien hákarl. Der regnes den som en delikatesse når den er gravet, om enn svært illeluktende hevdes det. På dansk kalles håkjerring for grønlandshaj, men også havkarl. På engelsk kalles den Greenland shark, men stundom også for «sleeper shark» på grunn av dens ry for å opptre sløvt og bevege seg langsomt. Inuittene kaller den for eqalussuaq.

Håkjerringas kjøtt er giftig hvis det ikke er kokt eller stekt, og den fiskes i hovedsak kun på grunn av den oljerike leveren.

I 2011 ble det vist en episode av Ut i naturen på NRK hvor håkjerringer ble mistenkt for a være rovdyret som dreper seler på Svalbard. I dokumentaren vises prøvefangst av håkjerring, og antallet av haien overrasket forskerne -det var nemlig mange flere hai enn det de hadde trodd. Mistanken om at håkjerring spiser selarten steinkobbe ble bekreftet ved at det ble funnet store mengder av sel i håkjerringas mageinnhold. Haiartens bevegelsesmønster ble målt ved satellittmerking og akselerometer, og dokumenterte et langsomt dyr. Overraskelsen var desto større, siden selen beveger seg mer enn dobbelt så raskt. Forskernes hovedteori er at de spiser sovende sel, da steinkobbe sover under vann. I juni 2008 fant Norsk polarinstitutt deler av kjeven til en ung isbjørn i magen til en håkjerring.

Inndeling 
Inndelingen følger WoRMS og er i henhold til Froese & Pauly (eds.) (2018b). Norske navn og beskrivelser i parentes er ikke gyldige, men kun midlertidige og høyst uoffisielle).

 Selachii
 Galeomorphi
 Squalomorphi
 Hexanchiformes, (seks- og sjugjellede haier)
 Pristiophoriformes, saghaier
 Squaliformes, håer
 Centrophoridae
 Dalatiidae
 Echinorhinidae
 Etmopteridae
 Oxynotidae
 Somniosidae, håkjerringfamilien
 Centroscymnus
 Scymnodalatias
 Scymnodon
 Somniosus, (håkjerringer)
 S. antarcticus, (sørlig håkjerring)
 S. longus, (froskehai)
 S. microcephalus, håkjerring
 S. pacificus, (stillehavshåkjerring)
 S. rostratus, (pygmehåkjerring)
 Zameus
 Squalidae
 Squatiniformes, havengler

Alder 
Før den nyeste forskningen ble publisert i 2016 anslo IMR (Havforskningsinstituttet i Bergen) maksimal alder til ca 200 år og kanskje eldre. Håkjerring har ikke samme vekstsoner i øresteiner og andre vev til å aldersbestemme arten med, slik en finner i andre fiskearter.

Danske forskere har studert innholdet av den radioaktive isotopen 14C i øyelinsen hos håkjerring. Vevet i linsen er dødt og tilføres ikke mer 14C etter at det er dannet. Forskerne fant spor etter de store prøvesprengningene tidlig i 1960-årene. Ved å ekstrapolere målingene mener de å ha påvist at håkjerring først blir kjønnsmoden ved en alder på . Den eldste undersøkte håkjerringa var 5,02 m lang og  gammel, noe som gir en maksimal alder på omtrent 510 år.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske haier
Fisker formelt beskrevet i 1801
Fisker på norsk rødliste
Dyr formelt beskrevet av Marcus Élieser Bloch
Haier