alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Guro Pettersen

Guro Pettersen (født 22. august 1991 i Tromsø) er en norsk fotballspiller som er keeper for Vålerenga og det norske landslaget.

Hun ble tatt ut på det norske A-landslaget for første gang i 2013, debuten fikk hun først som 30-åring i 2022.

Klubbkarriere

Fløya (2008–2012) 
Hun spilte ungdomsfotball for Idrettsforeningen Fløya i Tromsø, og tok senere steget opp til klubbens A-lag. Hun debuterte i Toppserien i 2008. Fløya rykket ned fra Toppserien i 2010 og etter halvannen sesong i 1. divisjon forlot Pettersen klubben sommeren 2012.

Stabæk (2012–2014) 
Hun gikk videre fra Fløya til topplaget Stabæk i 2012, der ble hun andrekeeper. Da Stabæks førstekeeper Ingrid Hjelmseth ble skadet, ble Cupfinalen 2012 mot Røa den aller første kampen Pettersen startet for klubben. Stabæk vant 4-0, Pettersen holdt nullen og ble cupmester.

Vålerenga (2014–2015) 
Før 2014-sesongen gikk hun på utlån til Vålerenga. Der ble hun førstekeeper og etter sesongen ble overgangen gjort permanent.

Tilbake til Stabæk, og nye utlån (2016–2017) 
Før 2016-sesongen ble hun hentet tilbake til Stabæk for å erstatte Cecilie Fiskerstrand som andrekeeper. Som andrekeeper ble det lite spilletid i Stabæk og hun gikk i 2017 på utlån til den danske toppklubben Fortuna Hjørring, etterfulgt av et opphold i Arna-Bjørnar på lån.

Vålerenga (2018–2019) 
Etter to år med lite spilletid ble det i desember 2017 kjent at hun igjen skulle spille for Vålerenga. I 2018 var hun i tøff konkurranse med Tinja-Riikka Korpela om å være førstekeepeer. Pettersen spilte ca. halvparten av kampene den sesongen. Året etter i 2019 var hun med å ta sølv i Toppserien, og var tapende cupfinalist med Vålerenga.

Piteå (2020–2021) 
I desember 2019 signerte hun en toårskontrakt med svenske Piteå IF. Hun scoret årets mål i Damallsvenskan 2021, da hun scoret på et frispark fra midtbanen.

Vålerenga (2022–) 
12. desember 2021 ble det kjent at Pettersen hadde skrevet en toårskontrakt med Vålerenga, og med det var klar for sin tredje periode i klubben. 

Pettersen har siden 2016 spilt med en spesialdesignet hjelm etter å ha hatt et titalls hjernerystelser gjennom karrieren.

Landslagskarriere 
Pettersen har kamper for J17, J19, U23 og det norske A-landslaget.

21 år gammel ble hun tatt ut på A-landslaget for første gang til kampene mot Kina, Sør-Korea og Canada i januar 2013. 

Etter å ha vært ute av landslagsvarmen i fem år ble hun i 2020 igjen tatt ut på A-landslaget. 7. april 2022 fikk hun sin debut på A-landslaget i VM-kvalifiseringskampen hjemme mot Kosovo. Hun ble tatt ut i troppen til EM i England 2022, og var Norges førstekeeper under mesterskapet.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Norske fotballspillere i Danmark
Norske fotballspillere i Sverige
Personer fra Tromsø kommune
Fotballspillere for IF Fløya
Fotballspillere for Stabæk Fotball
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballspillere for Arna-Bjørnar Fotball
Fotballkeepere som har scoret
Norske damelandslagsspillere i fotball
Spillere under EM i fotball for kvinner 2022
Trio (TV-serie)

Trio er en norsk dramaserie for barn som gikk på NRK Super fra 2014 til 2016. Serien er skrevet av Morten Hovland og Trond Morten Venaasen. Musikk er av Sindre Hotvedt og Stein Berge Svendsen. 

Serien vant kategorien «beste barne- eller ungdomsprogram» under Gullruten 2014. Serien ble etterfulgt av spillefilmen Trio – Jakten på Olavsskrinet i 2017.

Handling

Sesong 1 – Odins Gull 
Sesong 1 handler handler om Nora som flytter fra storbyen til Skjåk. Hun blir kjent med Simen og Lars. De tre tar opp kampen for rettferdighet og avslører små og store mysterier i bygda. Den største av dem alle er myten om skatten «Odins gull», som ifølge historien skal ligge nedgravd på hemmelig sted.

Sesong 2 – Cybergullet 
Sesong 2 handler om at hele Norge er utsatt for et cyberangrep, og strøm og mobilnett blir slått ut. Norges cybergull er i fare. Nora, Simen og Lars blir involvert. Vi blir med inn i den høyteknologiske verdenen. En trusselvideo på nettet utfordrer det norske cyberforsvaret. En hacker ved navn Ramrun krever et svimlende beløp. Norge holder pusten, og cyberforsvaret kommer til kort. Datanerden Lars er selvsagt ivrig med i jakta på Ramrun. Men han vet ikke hva som venter.

Sesong 3 – Keplerdiamantene 
Sesong 3 handler om at faren til Nora dukker opp igjen, han som alle trodde var død. Han var tatt i fange på en båt. Han er i klørne på en internasjonal skattejeger og keplerdiamantene står på spill. For å redde faren hennes må Trio først finne diamantane i Hamburgs skumle havneområde.

Rolleliste 
 Naomi Hasselberg Thorsrud – Nora
 Oskar Linquist – Simen
 Bjørnar Lysfoss Hagesveen – Lars
 Franziska Tørnquist – Emma
 Reidar Sørensen – Besten
 André Eriksen – Tom
 Thea Bay – Julie
 Per Tofte – Eirik
 Henrik Hines Grape – Simen (Trio - Jakten på Olavsskrinet)
 Yngvild Støen Grotmol - Ramrun (Trio - Cybergullet)
 Hannes Hellmann - Wolfgang Schwartz (Trio - Keplerdiamantene).
 Synne Stensgård – Kaja

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske barneserier
TV-produksjoner på NRK
Gullruten for beste TV-program
Norske TV-serier fra 2010-årene
Nordre Gullhella boligfelt

Nordre Gullhella boligfelt ligger i sørhellingen på Korpåsen, på Gullhella, i den øverste delen av Blakstad i Asker. Feltet ble ferdigstilt i perioden 2002–2011, med Asker og Bærum Boligbyggelag som byggherre. Det består av de fire sameiene Korpefaret, Korpåsen, Korpeplassen og Norddalplassen, og har til sammen 290 leiligheter. 

Boligfeltet ble prosjektert av Arkitektkontoret GASA AS, som vant førstepremien i en arkitektkonkurranse om bebyggelsesplan basert på en økologisk helhetstenkning. Ifølge Norske arkitekters landsforbund er planens plangrep med arealøkonomisk, terrengtilpasset bebyggelse og sammenhengende grøntstrukturer i hovedsak vellykket. Feltet har en original planløsning med en ringvei opp over toppen av Korpåsen. Feltet har kun en innkjøring utenfra, fra Røykenveien. 

Midt på feltet ligger et stort grønt friområde, som en tumleplass for små og store. I tilknytning til friområdet ligger Espira Gullhella barnehage, Gullhella parsellhage, en liten grusbane, en lekeplass og en akebakke. Her er det også et Pokéstop. Asker Turlag har en DNT-tursti gjennom friområdet og boligfeltet, som møter andre turstier ved Bondibru i nord og Gullhella stasjon i sør. 

I forlengelsen av boligfeltet mot nordøst ligger ulike typer omsorgsboliger og institusjoner. Asker kommune har her Gullhella bo- og omsorgssenter, Nordre Gullhella bofellesskap og Korpåsen bofellesskap. Her ligger også det statlige Bufetat Gullhella barne- og familiesenter. Gullhella bo- og omsorgssenter er en videreføring av Gullhella sykehjem (1982–2018), og står på tomten til Asker tuberkulosehjem/Gullhella aldershjem (1919–1979). 

Gullhella stasjon på Spikkestadbanen, med direkte forbindelse til Asker sentrum og Oslo, ligger om lag 500 meter fra feltet. Busstoppet «Gullhella Sykehjem» i Røykenveien, med direkte forbindelse til Asker stasjon og Blakstad terminal, ligger om lag 300 meter unna. 

Boligfeltet ligger i grunnkretsen Gullhella, som tilhører delområdet Blakstad i Asker kommune. Det tilhører inntaksområdene til henholdsvis Blakstad skole og Hovedgården ungdomsskole. Kirkelig hører feltet til Østenstad sogn i Asker prosti. De fire sameiene på feltet har sammen etablert Nordre Gullhella vel, for å legge til rette for samarbeid mellom sameiene og deres seksjonseiere, forvalte friområdet og representere felles interesser utad.

Litteratur
 Butters, Chris og Finn Østmo:

Eksterne lenker
 Presentasjon av prosjektet på nettstedet til Norske arkitekters landsforbund
 Nettstedet til Nordre Gullhella vel
 Nettstedet til Korpefaret boligsameie
 Nettstedet til Korpåsen boligsameie
 Nettstedet til Gullhella parsellhage
 Nettstedet til Espira Gullhella barnehage
 Nettstedet til Gullhella bo- og omsorgssenter
 Nettstedet til Korpåsen bofellesskap og Nordre Gullhella bofellesskap
 Nettstedet til Bufetat Gullhella barne- og familiesenter

Bosetninger i Asker
Ansvarsart

Ansvarsart er et begrep innen natur- og miljøvern. En ansvarsart er en art som en viss region eller nasjon har et spesielt ansvar for å verne i henhold til Bonn- og Bern-konvensjonene. Det gjelder arter som har en betydelig andel av sin utbredelse i det aktuelle området. I Norge fikk begrepet en formell forankring i Kongelig resolusjon den 13. mai 2011 - forskrift om utvalgte naturtyper. I framlegget for Statsråd heter det: «Med arter som i all hovedsak forekommer i Norge mener vi de såkalte ansvarsartene. Ansvarsarter er arter hvor 25 prosent eller mer av den europeiske utbredelsen er i Norge.»

Noen norske ansvarsarter (ikke uttømmende) 
 Elvemusling
 Lemen
 Rødstilk
 Siland
 Villrein

Referanser 

Rettskildelære
Døden og piken

Døden og piken (originaltittel Death and the Maiden) er en amerikansk dramafilm utgitt i 1994, regissert av Roman Polański. Sigourney Weaver, Ben Kingsley og Stuart Wilson spiller de tre hovedrollene. Filmen er basert på teaterstykket med samme navn av Ariel Dorfman, som også skrev manuset sammen med Rafael Yglesias. Døden og piken forteller historien til Paulina Escobar (Weaver), en politisk aktivist som er overbevist om at naboen hennes, Dr. Roberto Miranda (Kingsley), er en mann som en gang var medlem av et fascistregime som torturerte og voldtok henne.

Sammendrag 
Paulina Escobar er en husmor gift med en fremtredende advokat i et ikke-navngitt sør-amerikansk land. En dag møter Paulina og ektemannen en mann som hun er overbevist er Dr. Miranda (spilt av Ben Kingsley) var medlem av det gamle regimet, og at denne mannen var personlig ansvarlig for å torturere og voldta Paulina i flere uker samtidig som hun hadde bind for øynene. Paulina tar ham til fange, fast bestemt for å få frem sannheten. Til tross for at både ektemannen og Miranda forsøker å overbevise henne om at han er uskyldig, er Paulina helt sikker på at det er han, og tvinger ektemannen til å være Mirandas "advokat" under "rettssaken" hun arrangerer mot Miranda.

Miranda konspirerer med ektemannen for å få frem en falsk tilståelse, i håp om at dette skal være nok til å få Paulina fornøyd. Så de skriver ned dette, og presenterer den for Paulina. Men Paulina blir rasende, og truer med å drepe Miranda. Ektemannen forsøker å stoppe henne, men det lykkes Miranda å skaffe Paulinas pistol, og truer med å drepe henne hvis han ikke får gå sin vei. Miranda ber dem også om å kontakte en skole hvor Miranda hevder å ha vært ved på tidspunktet for voldtekten til Paulina. Gerardo kontakter skolen, og Mirandas kollega ser ut til å bekrefte historien. Han informerer Paulina, til slutt overbevist om at Miranda faktisk er uskyldig. Paulina nekter å tro det, og sier at folk på den tiden skapte seg alibi for å skjule deres sanne identitet.

Medvirkende 
Sigourney Weaver som Paulina Lorca Escobar
Ben Kingsley som Dr. Roberto Miranda
Stuart Wilson som Gerardo Escobar

Referanser

Eksterne lenker 
 

Engelskspråklige filmer
Filmer fra 1994
Dramafilmer fra USA
Franske dramafilmer
Britiske dramafilmer
Filmer basert på skuespill
Filmer regissert av Roman Polanski
Anahi

Anahi er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Små (6–8 millimeter), avlange, blanke, brunsvarte oldenborrer. Undersiden er kledt med lange hår. Beina er nokså lange og svært kraftige, leggene nærmest trekantede, med stive børster.

Levevis 
Ingenting er kjent om levesettet til disse billene. De finnes i den såkalte Chaco-regionen i Sør-Amerika, i nokså tørre, høytliggende skogområder.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Bolivia, Paraguay, Argentina).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Tanyproctini Erichson, 1847
 Gruppen Tanyproctina Erichson, 1847
 Slekten Anahi Martínez, 1958 - ofte ført til stammen Pachydemini
 Anahi dentata Ocampo & Ruiz-Manzanos, 2007
 Anahi guaraniticus Martínez, 1958
 Anahi oblivia Ocampo & Ruiz-Manzanos, 2007

Kilder 
 Ocampo, F. & Ruiz-Manzanos, E. (2007) A Revision of the Neotropical Genus Anahi  Martínez (Coleoptera: 
Scarabaeidae: Melolonthinae) with the Description of Two New Species. Neotropical Entomology 36(5):729-736

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1958
Warwickia

Warwickia er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En middelsstor (ca. 15 millimeter), avlang, blank, rødbrun oldenborre. Undersiden er kledt med lange, lyse hår. "Snuten" (clypeus) har to trekantede tenner.

Utbredelse 
Arten forekommer i Texas og det sentrale Mexico.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Tanyproctini Erichson, 1847
 Gruppen Tanyproctina Erichson, 1847
 Slekten Warwickia Smith & Evans, 2005 - ofte ført til stammen Pachydemini
 Warwickia pilosa (Sanderson, 1939)

Kilder 
 hannetons.fr - beskrivelse av slekten (på fransk)

Eksterne lenker 
 
 Bilder av arten

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1939
Puelchesia

Puelchesia er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En liten (3,7–5,6 millimeter), avlang, blank, brun oldenborre. Antennene er 8-leddete med en tre-leddet klubbe. Hodet er kraftig punktert, snuten noe framskutt, oval. Pronotum er blankt, spredt punktert, litt bredere enn dekkvingene, parallellsidig i den bakre delen, rettlinjet tilsmalnet forover i den fremre. Forkanten er kraftig buet innbuktet slik at forhjørnene blir skarpe. Dekkvingene er parallellsidige, med litt uregelmessife punktrader og korte, oppstående hår som står på litt uryddige rekker. Kroppssidene og undersiden er spredt kledt med lange, lyse hår. Beina er forholdsvis lange, leggene ytterst med bremmer av stive børster, føttene tynne.

Levevis 
Arten ble funnet i store mengder i et uttørket elveleie med spredt vegetasjon. Det var svært tørt der da materialet ble samlet inn. Hanner av denne arten kom tallrikt til lys om natten, hunner ble derimot ikke funnet, kanskje lever de hele livet under jordoverflaten.

Utbredelse 
Arten er kjent fra Argentina, i Monte-regionen.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Tanyproctini Erichson, 1847
 Gruppen Tanyproctina Erichson, 1847
 Slekten Puelchesia Ocampo & Smith, 2006 - ofte ført til stammen Pachydemini
 Puelchesia gracilis Ocampo & Smith, 2006

Kilder 
 Ocampo, F.C. og Smith, A,B.T. (2006) Puelchesia gracilis , a new genus and species of Pachydemini 
endemic to the Monte biogeographic province in Argentina (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). Zootaxa  1349: 53 –
62.

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 2006
Argentinas insekter
Aegostheta

Aegostheta er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore til store (13–33 millimeter), kraftige oldenborrer. Kroppen, særlig forkroppen, er tett hårete. Hode og pronotum er vanligvis svarte, dekkvingene rødbrune. Hannene har lange antenneblader.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika,

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Tanyproctini Erichson, 1847
 Slekten Aegostheta Dejean, 1833 
 Aegostheta boa Erichson, 1847
 Aegostheta brachiata (Péringuey, 1904)
 Aegostheta capicola (Péringuey, 1904)
 Aegostheta ciliata (Herbst, 1790)
 Aegostheta longicornis (Fabricius, 1787)
 Aegostheta maritima Burmeister, 1855
 Aegostheta natalensis (Péringuey, 1904)
 Aegostheta nigra (Blanchard, 1851)
 Aegostheta nigricollis (Péringuey, 1904)
 Aegostheta pubens (Péringuey, 1904)
 Aegostheta simplex (Péringuey, 1904)
 Aegostheta sjoestedti Moser, 1922
 Aegostheta vestita (Péringuey, 1904)

Kilder 
 Liste over artene
 hannetons.fr - beskrivelse av slekten (på fransk)

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1833
Elaphocera

Elaphocera er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, brede, blanke, brunlige til svarte oldenborrer.

Utbredelse 
Slekten er artsrik i middelhavsområdet. I Europa forekommer den i Spania, på Sardinia, i Hellas og Tyrkia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
 Pachydemini Reitter, 1902
 Slekten Elaphocera Gene, 1836 
 Europeiske arter:
 Elaphocera affinis Schaufuss, 1874
 Elaphocera alonsoi López-Colón, 1992
 Elaphocera ampla Baguena, 1955
 Elaphocera angusta Kraatz, 1882
 Elaphocera autumnalis Motschulsky, 1859
 Elaphocera baguenae Mancini, 1925
 Elaphocera cacerensis López-Colón & Rodrigues-Arias, 1986
 Elaphocera capdeboni Schaufuss, 1879
 Elaphocera carteiensis Rambur, 1843
 Elaphocera christina Baraud, 1966
 Elaphocera churianensis Rambur, 1843
 Elaphocera cretica Reitter, 1902
 Elaphocera dalmatina Motschulsky, 1859
 Elaphocera denticornis Reitter, 1902
 Elaphocera elongata Schaufuss, 1874
 Elaphocera emarginata (Gyllenhal, 1817)
 Elaphocera erberi Kraatz, 1882
 Elaphocera erichsoni Kraatz, 1882
 Elaphocera ferreri López-Colón & Plaza Lama, 1989
 Elaphocera gracilis Waltl, 1838
 Elaphocera heydeni Kraatz, 1882
 Elaphocera hiemalis Erichson, 1840
 Elaphocera hirticollis Kraatz, 1882
 Elaphocera hispalensis Rambur, 1843
 Elaphocera ibicensis Escalera, 1926
 Elaphocera insularis Fairmaire, 1877
 Elaphocera kosensis Keith & Trichas, 2007
 Elaphocera lajonquierei Baraud, 1966
 Elaphocera lucidicollis Kraatz, 1882
 Elaphocera martini López-Colón, 1993
 Elaphocera martorellii Fairmaire, 1879
 Elaphocera nigroflabellata Burmeister, 1855
 Elaphocera nupcialis Ruiz & Avila, 1995
 Elaphocera ochsi Baraud, 1987
 Elaphocera perezlopezi Ruiz, 1996
 Elaphocera phungae Baraud, 1987
 Elaphocera segurensis Escalera, 1923
 Elaphocera suturalis Schaufuss, 1874
 Elaphocera tethys Reitter, 1902
 Øvrige arter:
 Elaphocera aristidis Raffray, 1871
 Elaphocera barbara Rambur, 1843
 Elaphocera gibbifrons Reitter, 1902
 Elaphocera longitarsis (Illiger, 1803)
 Elaphocera roessneri Keith, 2005
 Elaphocera schmidti Keith, 2005
 Elaphocera staudingeri Reitter, 1902
 Elaphocera sulcatula Fairmaire, 1884
 Elaphocera syriaca Kraatz, 1882

Kilder 
 Liste over artene
 hannetons.fr - beskrivelse av slekten (på fransk)
 Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr

Eksterne lenker 
 
 Bilde av Elaphocera bedeaui
 Bilde av Elaphocera emarginata
 Bilde av Elaphocera erichsoni
 Bilde av Elaphocera ibicensis

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1836
Grønnor

Grønnor (Alnus alnobetula eller Alnus viridis) er en løvfellende busk i bjørkefamilien.

Den er som regel en opprett, rikt forgreinet busk på 2–5 m eller lavere, men kan en sjelden gang bli et lite tre på opptil 10 m. Bladene er elliptiske eller ovale, dobbelt sagtannede og med hårete nerver på undersiden. Grønnor blomstrer i motsetning til andre orearter etter løvsprett. Hannraklene er 5–12 cm lange. Hunnraklene sitter i knipper på 5–8 og er rødgrønne, men blir grønne om sommeren før de til slutt blir lyst rødbrune.

Grønnor vokser på fuktige steder i fjellet og langt mot nord. Den spretter raskt på nytt om greinene knekkes av snøras og er vanlig i rasmarker. Arten er nesten sirkumpolart utbredt i kjølige strøk på den nordlige halvkule, men det er et gap i utbredelsen mellom Grønland og den nordøstlige delen av europeiske Russland. Arten mangler i nordvestlige Europa selv om klimaet burde være riktig i Pyreneene, Massif Central, Jurafjellene, Vogesene, De britiske øyer og Norden.

Underarter 
Grønnor er svært variabel med ulike former som til dels vokser på samme sted. Noen botanikere mener at det vitenskapelige navnet Alnus viridis kun skal brukes om de to europeiske formene, og at de andre skal kalles Alnus crispa. En mulig inndeling i underarter er vist nedenfor.

 Alnus alnobetula subsp. alnobetula – Alpene, Schwarzwald, Karpatene, De dinariske Alper
 Alnus alnobetula subsp. suaveolens – Korsika
 Alnus alnobetula subsp. fruticosa – nordlige Russland fra den sørlige delen av Kaninhalvøya til Beringstredet, Alaska, nordvestlige Canada
 Alnus alnobetula subsp. maximowiczii – Japan, Korea og Russlands fjerne østen, blir ofte regnet som en egen art
 Alnus alnobetula subsp. crispa — Canada, Appalachene i østlige USA, Grønland
 Alnus alnobetula subsp. sinuata – lengst øst i Russland, vestlige Nord-Amerika sørover til California og Wyoming

Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 

Bjørkefamilien
Grønlands flora
Høyrisikoarter på fremmedartslista
Hurdalselva

Hurdalselva starter der Høverelva løper sammen med Steinsjøelva nær Hurdal skisenter. Ved Hurdal Verk er elva regulert med en knapt 5 meter høy dam. Ellers renner elva i rolige småstryk nedover til Hurdalselvdeltaet naturreservat. Som alle tilførselselver til Hurdalssjøen ble også Hurdalselva vernet i Verneplan III for vassdrag, 1986.

I øvre del av elva finnes ørret sammen med ørekyt og steinsmett. I nedre del finnes i tillegg abbor, lake og gjedde. Elva er det viktigste gyte- og oppvekstområdet for storørretstammen i Hurdalsjøen.

Vannområdet Hurdalsvassdraget er et regionalt samarbeidsorgan som støtter implementeringen av EUs vanndirektiv og er pådriver for at målene i vannforskriften nås. Vannet skal forvaltes der det renner, uavhengig av administrative grenser. Innsjøer og elver skal sikres god økologisk og kjemisk tilstand.

Se også 
 Liste over elver i Akershus

Referanser 

Elver i Hurdal
Vorma-Lågenvassdraget
Undersbo skole

Undersbo skole var en folkeskole i daværende Hedrum kommune (nå Larvik). Den ble opprettet 1866 som skole ved Lågen Dampsag. Den ble overtatt av kommunen i 1900 og nedlagt i 1939. Det ble bygget ny skolebygning i 1914 og den gamle ble revet ca. 1960.

Referanser

Barneskoler i Vestfold og Telemark
Skoler i Larvik
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1866
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 1939
Tidligere skoler i Vestfold
Sebaris

Sebaris er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika (Angola, Sør-Afrika).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Tanyproctini Erichson, 1847
 Slekten Sebaris Laporte de Castelnau, 1840 
 Sebaris lanuginosa Lansberge, 1886
 Sebaris palpalis Laporte de Castelnau, 1840

Kilder 
 Liste over artene
 hannetons.fr - beskrivelse av slekten (på fransk)

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1840
William B. Ide

William Brown Ide (født 28. mars 1796 i Rutland, død 19. eller 20. desember 1852 i Red Bluff) var en amerikansk pionér som ledet den kortvarige Californiarepublikken i 1846.

Referanser 

Personer fra USA
Snekkere
Personer fra Worcester County i Massachusetts