alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Slaget ved Hemmingstedt

Slaget ved Hemmingstedt var et slag mellom Kong Hans av Danmarks menn og befolkningen i Ditmarsken i nåværende Holstein i Tyskland i 1500. Kong Hans, som var konge i Kalmarunionen, bega seg dette året mot Meldorf i Ditmarsken med en hær bestående av danske adelsmenn og Den saksiske garde. Hensikten var å underlegge seg Ditmarsken, en uavhengig bonderepublikk sør for Eideren i det nåværende Holstein, som offisielt var tilknyttet bispesetet i Bremen, men reelt var selvstendig. Det var ingen sentral ledelse i republikken, og makten var spredt rundt om i de ulike landsbyene. Ditmarskerne var organisert som en bondehær, og i moderne terminologi begrenset til å bruke geriljametoder og primitive våpen i kampen for å forsvare sitt område, som dessuten på grunn av sin myrlendte karakter og vanskelige fremkommelighet begunstiget de lokalkjente. De talte ca. 6000, og var alle bønder.

Slaget 
Etter 13. februar 1500 ventet kongen og hæren på at værforholdene skulle bedre seg. På dette tidspunktet hadde de allerede massakrert innbyggerne i Meldorf, og et væromslag ville være avgjørende for videre fremrykning. Etter at Meldorf ble inntatt, blåste det opp til storm, og veiene ble uframkommelige. Derfor håpet hæren på frost. 

17. februar gjorde kong Hans en vurdering og fant ut at de økonomiske omkostningene med å ha 10 000 mann stående ubeskjeftiget var for store. Han besluttet derfor å rykke fram til tross for advarsler fra rådgiverne. I mellomtiden har ditmarskerne fanget og avhørt en av kongens menn som var blitt sendt ut for å rekognosere. Gjennom ham fikk de opplysninger om kongens planer og planlagte rute. I løpet av natten bygde de en jordvoll på tvers av den smale veien som hæren måtte følge. Dessuten åpnet de slusene mot Nordsjøen, og på den måten kunne ikke den store hæren utnytte de høyereliggende områdene i terrenget, men var tvinget til å holde seg på den smale, mudrete veien. 

Da ditmarskerne angrep ble hæren grepet av panikk og påført store tap. Det ble klart for kongen at et forsmedelig tilbaketog var eneste utvei, men siden trenet fulgte bak dem, var de stengt inne på den smale veien. De forsøkte i desperasjon å velte vognene ut i vannet, og kong Hans unnslapp selv med nød og neppe. Hovedparten av hæren druknet i det iskalde vannet. 

Ditmarskernes fordel var at de brukte planker og stokker til å løpe på eller hoppe mellom små tuer av land, og kunne derfor bevege seg mye lettere enn fienden. Dessuten hadde de fordelen av å ha vinden og den fykende snøen i ryggen.

Angivelig ble den originale Dannebrogsfanen fra Estlandstoget i 1219 erobret av ditmarskerne i dette slaget, og denne ble senere hengt opp i kirken ved Meldorf.

Referanser

Se også 
 Hemmingstedt
 Ditmarsken

Litteratur 
 Walther Lammers: Die Schlacht bei Hemmingstedt, Neumünster 1953.
 Rochus von Liliencron (red.): Die historischen Volkslieder der Deutschen, bind 2, s. 432–456.

Eksterne lenker 
  Informasjon om slaget ved Hemmingstedt
  Liste over falne riddere i den dansk–tyske hæren

Danmarks historie
Slag i Tyskland
Schleswig-Holsteins historie
Konflikter i 1500
Liz Tove Vespestad

Liz Tove Vespestad (født 13. januar 1965 på Jessheim) er en norsk musiker som har utgitt soloalbum og samarbeidet med flere.  Mest kjent er samarbeidet med Tine Valand i duoen Somebody's Darling som har utgitt tre album med countrymusikk.  

Soloalbumet Blackout var komponert i samarbeid med Helge Hovland, som også vokste opp i samme nabolag på Jessheim. Liz Tove er søster av Jarle Vespestad som også er en kjent musiker fra Jessheim.

Diskografi 
 Blackout (1997)
Singler
 Blackout (1997)
 Somebody's Heart (1997)

Somebody's Darling 
Album
 Somebody's Darling, Sonet (Universal) (1992)
 Forever For Now, Sonet (Universal) (1994)
 Still Wearing Black, Universal Music (2003)
 Walls, Warner/WM Norway (2007)
Singler
 Only Time/You'll Remember Me (1993)
 That's Why I Wear Black (1993)
 Dans meg gjennom kropp og ånd (1993), med CC Cowboys
 Easy Going (1994)
 If Not in Heaven (1994)
 Lament for Faith (2003)
 Strange Pillows (2006)
 Home (2006)

Deltar på 
 Jan Dahlen: Mitt bæste før dæ (1993)
 Leonard Cohen-hyllest: Hadde månen en søster – Cohen på norsk (1993)
 Per Vestaby: 10000 Flowers and One B (1993)
 Danko/Fjeld/Andersen: Ridin' on the Blinds (1994)
 Polydor: Lekekameratene – Kom ut og lek! (1995), «Å, så heldig jeg er»
 Tore Brunborg & Jarle Vespestad: Orbit (1997)
 PolyGram: PolyGram høsten 1997 (1997)
 Universal: 96% countryfest (2002)
 Johns Quijote: Jeg kjenner noen (2003)
 Casino Steel: There's a Tear in My Beer (2005)
 Jankie: Knekt, dame og et ess (2005)
 Erik Lukashaugen: Vi eier skogene (2018)

Eksterne lenker 
 Somebody's Darlings hjemmeside

Norske sangere
Norske countrymusikere
Norske låtskrivere
Personer fra Ullensaker kommune
Fødsler i 1965
Standard Norge

Standard Norge (SN) er en norsk privat medlemsorganisasjon som har ansvar for standardiseringsoppgaver på alle områder, unntatt elektroteknikk som ivaretas av Norsk Elektroteknisk Komite og telekommunikasjon som ivaretas av Nasjonal kommunikasjonsmyndighet. Medlemskapet i Standard Norge er åpent for bedrifter, organisasjoner, myndigheter og andre. Standard Norge holder til på Lilleaker i Oslo.

Historie
Standard Norge ble stiftet 24. juni 2003, men med røtter tilbake til opprettelsen av Norges Standardiseringsforbund i 1923.

Virksomhet
Standard Norge har enerett på å fastsette og utgi Norsk Standard, og er det norske medlemmet i den europeiske standardiseringsorganisasjonen CEN og den internasjonale standardiseringsorganisasjonen ISO. Standard Norge har et eget datterselskap, Standard Online, som selger standarder og tilhørende produkter. Standard Norge har 80 % av aksjene i Standard Online, de øvrige 20 % eies av Norsk Elektroteknisk Komite.

Kontroverser

Standard Norges håndtering av avstemningen over Office Open XML-filformater (uformelt ofte omtalt som OOXML eller OpenXML) var omstridt og resulterte i at 13 (av 23) av medlemmene i komiteen SN/K 185 meldte seg kollektivt ut . Samtidig medførte saken også at nye medlemmer meldte seg inn i komiteen.

Referanser

Eksterne lenker
 

Standardiseringsorganisasjoner
Norske organisasjoner
Organisasjoner etablert i 2003
Marsj (musikk)

Marsj er en musikalsk sjanger som karakteriseres av markert og regulær rytme. Opprinnelig ble denne musikken skrevet for å marsjeres til, og som oftest ble den framført av et militærorkester. I stemning varierer marsjer fra den rørende dødsmarsjen i Richard Wagners Götterdämmerung til de tøffere militærmarsjene av John Philip Sousa og brudemarsjene sent på 1800-tallet. Eksempler på den varierte bruken av marsjer kan bli funnet i Beethovens Eroica-symfoni, i militærmarsjene til Franz Schubert, i marche funèbre i Chopins Sonata i h-moll, i sørgemarsjen i Händels Saul og i den tyske militærmarsjen Alte Kameraden av Carl Teike.
Vefsn landbruksskole

Vefsn landbrukskole er en videregående skole som ligger i Vefsn kommune i Nordland. Skolen er en del av Mosjøen videregående skole.

Skolen har landbruksrettede studieretninger. Hovedbygningene ligger i Marka, om lag 10 km fra Mosjøen.Skolen har 45 elevplasser i Mosjøen og 12 elevplasser i Hattfjelldal.

Linjer
Førsteåret (VG1) er felles for alle utdanningsveiene innenfor utdanningsprogram naturbruk. De to neste årene tilbys følgende årskurs (per 2020): 

 VG2 Landbruk og gartneri 
 VG2 Skogbruk og jakt 
 VG2 Heste-og hovslagerfag 
 VG3 Landbruk 
 VG3 Studieforberedende naturbruk

Historie
Vefsn landbruksskole ble åpnet i 1968 etter at det ble vedtatt å flytte landbruksskolen på Bodin ved Bodø til Vefsn. Den ble da flyttet til Honggarden i Marka.

Bygninger
De eldste bygningene er de som opprinnelig var hovedhuset og fjøset på Hoggarden. Der er det nå barnehage, sau/hønsefjøs og stall. Kufjøset er den største enkeltbygningen på landbruksskolen og var lenge det største fjøset i Vefsn. Grisefjøset ligger like ved og er blitt utvidet nylig. I tillegg er det andre driftsbygninger knyttet til skolen som gartneri, verksteder, garasjer, lager og gårdssag. På skolens hovedbygning er det klasserom, datasal, kontorer, bibliotek, matsal og gymsal. Elevene bor i internatene Gimle, Valhall, Borgen og Valkyrien. Det er også rom på kvisten i hovedbygningen.

Eksterne lenker
 Vefsn landbruksskole, offisielle sider

Utdanning i Vefsn
Videregående skoler i Nordland
Kim Sørensen

Kim Sørensen (født 1976) er en norsk skuespiller.

Kim Sørensen gikk ut fra Statens Teaterhøgskole i 2001. Han har vært tilknyttet Agder teater, Den Nationale Scene, Det norske teatret, Oslo Nye Teater, Nationaltheatret og Nordland Teater. Våren 2006 hadde han stor suksess på Nordland Teater i rollen som Peder Seier i stykket med samme navn. Sørensen har medvirket i flere TV-serier og filmer ved siden av teaterkarrieren. 

I 2018 ble han nominert til Amandaprisen for sin rolle i filmen Gjengangere (2017). 

Sørensen er også en av skuespillerne som har grunnlagt og driver friteatergruppen Statsteatret.

Roller (utvalg)

Film og TV 
 1996: Offshore (TV-serie)
 1998: Red Indian (film)
 2003: Sejer - elskede Poona (TV-serie)
 2003: Solstikk (kortfilm)
 2004: Ikke naken (film)
 2005: Ved kongens bord (mini-TV-serie)
 2006: En udødelig mann (miniserie)
 2006: Uro (film)
 2007: 5 løgner (film)
 2007–2008: Kodenavn Hunter (TV-serie; sesong 1 og 2)
 2008: Sommerhuset (film)
 2012: Varg Veum – Kalde hjerter (film)
 2019: Twin (TV-serie)
 2017: Gjengangere (Film)
 2020: Sigurd fåkke pult (TV-serie)
 2020: Livstid (TV-serie)
 2021: Maxitaxi Driver (TV-serie)
 2021: Beforeigners (TV-serie)
 2021: Wisting (TV-serie)
 2022: Alt du elsker (TV-serie)

Teater (utvalg) 

 2004: Maria Stuart (Nationaltheatret)
 2004: Fruen fra havet (Nationaltheatret)
 2004: Bakkantinnene (Nationaltheatret)
 2005: Speer (Nationaltheatret)
 2006: Folk og røvere i Kardemomme by (Nationaltheatret)
 2006: Peder Seier (Nordland Teater)
 2007: Seks personer søker en forfatter (Nationaltheatret)
 2007: Hjemkomsten (Nationaltheatret)
 2008: Jokkes verdiløse menn (Torshovteateret)

Familie 
Kim Sørensen er sønn av skuespilleren Reidar Sørensen, og halvbror til skuespilleren Elias Holmen Sørensen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske skuespillere
Spåtind

Spåtind er den høyeste fjelltoppen på Synnfjellet, som ligger midt i mellom Lillehammer i øst og Fagernes i vest. Fjellet har en høyde på  meter over havet. Toppen ligger på grensen mellom kommunene Nordre Land og Etnedal, begge i Innlandet fylke.

Fjellmassivet Synnfjell ruver godt i forhold til omgivelsene. Dette gjør Spåtind ganske unik med tanke på utsikt. Det er bare Gaustatoppen ved Rjukan som har tilsvarende utsyn fra toppen. Fra Spåtind ser man fjelltopper i seks fylker. I sør skimtes Norefjell og mot høyre ligger Hallingskarvet, Skogshorn i Hemsedal. Valdresfjellene Rundemellen og Skaget sees i vest. I nordvest dukker Jotunheimens spisse tagger opp med blant annet Hurrungane og Glittertinden opp. Mer mot høyre ser man Rondane. Det er lett å kjenne igjen karakteristiske topper som Stor-Sølnkletten i Alvdalsfjellene og Muen i Ringebufjellet. Alpinanlegget ved Hafjell er også godt synlig. Søsterkirkene på Hadeland og kirken i Stange er også synlig. Sommeren 2014 ble det på Spåtindtoppen avduket en av de største sikteskivene her i landet med sine 155 siktepunkter.

Ved foten av Spåtind er det mange store og små hyttefelt. De største er i Synnadalen på østsiden av fjellet, og Hugulia, på sørsiden av Spåtind. På østsiden er det en alpinbakke og et hotell.

Fotnoter

Referanser

Litteratur 
Kåre Kompelien (2005): Synnfjellet i våre hjerter. ISBN 978-82-91525-13-7

Eksterne lenker 
 Detaljert beskrivelse av Spåtind på Peakbook.org
 Hugulia fjellstue
 Hugulia velforening
 Spåtind sport hotell
 Spåtind Skisenter

Torpa
Nordre Lands geografi
Etnedals geografi
Fjell i Innlandet
Fjell over 1000 meter
Fylkesvei 5582

Fylkesvei 5582 går mellom Byrknes og Sløvåg i Gulen.

Traséer: Sellevåg – Eidsbotn (11,2 km), Skipavik – Byrknes (16,8 km), Mjømnevatnet – Mjømna kai (2,6 km), Mjømnevatnet – Mjømna kai (2,6 km), Sløvåg – Fivelstad (ca. 5 km), Brandangersundet – Ånneland (ca. 5 km)

4. november 2010 ble den nye fylkesveitraséen mellom Ånneland og Sløvåg offisielt åpnet, fergesambandet mellom Skipavik og Sløvåg ble samtidig nedlagt. Strekningen mellom Sløvåg og Fivelstad hadde vært i trafikk siden desember 2008. Kostnadene var 215 mill. kroner, Brandangersundet bru inkludert.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 4 (Sogn og Fjordane).

Kommuner og knutepunkter

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Vestland
Veier i Gulen
Atalanta norvegica

Atalanta norvegica eller bare Atalanta, var et entomologisk vitenskapelig tidsskrift.  Bladet var norskspråklig. Navnet kommer av det latinske navnet på dagsommerfuglen admiral (Vanessa atalanta).

Bladet ble startet av Magne Opheim (1898–1987) i 1967 samtidig med Norsk Lepidopterologisk Selskap som skulle spre kunnskap om Norges sommerfuglfauna. Selskapet var uavhengig av Norsk entomologisk forening. Opheim var redaktør for bladet og han var lenge den store eksperten på sommerfugler i Norge. 

Første hefte kom i 1967. Det viste seg at navnet Atalanta allerede var benyttet på et tysk tidsskrift. Navnet ble derfor forandret til Atalanta norvegica fra og med det tredje heftet. 

Atalanta norvegica kom ut med fire bind over 17 år.  
 1967-1971 – Det første bindet, omfattet fem hefter på i alt 254 sider. 
 1972-1976 – Bind to, omfattet fem hefter på tilsammen 158 sider. 
 1977-1981 – Bind tre, omfattet syv hefter fordelt på 184 sider. 
 1982-1983 – Bind fire, omfattet to hefter på i alt 48 sider.

Etter det fjerde bindet, i 1983, gikk både Norsk Lepidopterologisk Selskap og tidsskriftet inn.

Alle hefter av Atalanta norvegica kan leses (PDF) på siden til Norsk entomologisk forening

Kilder 
 Norsk entomologisk forening – Atalanta norvegica
 Sømme, Laurits. 2004. Entomologiens historie i Norge. Norsk entomologisk forening 1904 – 2004. Zoologisk museum, Universitetet i Oslo. ISBN 82-996923-1-8. 326 sider.

Eksterne lenker 
 Norsk entomologisk forening – Atalanta norvegica
 Norsk entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.

Norske vitenskapelige tidsskrifter
Entomologiske tidsskrifter
Publikasjoner etablert i 1967
Vitenskap i 1967
Publikasjoner nedlagt i 1983
Nordberg skole

Nordberg skole er en ungdomsskole med ca. 580 elever og 50 ansatte. 
Skolen ligger på Kringsjå nord i Oslo ved inngangen til Nordmarka, like ved Sognsvann. Nærmeste nabo er Kringsjå skole og 
Kringsjåhallen. Skolen ble tatt i bruk høsten 1997 samtidig med innføring av L97. Skolen har elever som har gått på Kringsjå, Korsvoll og Tåsen skole. 

Bygningen er en «kompaktskole», og midt i hver etasje er sentrale funksjoner som for eksempel biblioteket og et datarom plassert. Undervisningsarealene er plassert i fløyer på hver side. Rommene er fleksible med skyvedører som gjør det mulig å
tilpasse arealene etter den pedagogiske aktiviteten.

Eksterne lenker
 Skolens hjemmeside
 Data og statistikk, MinOsloskole. Besøkt 5. februar 2018.

Ungdomsskoler i Oslo
Skoler i bydel Nordre Aker
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1997
Fylkesvei 5655

Fylkesvei 5665 (Fv5665) går mellom Hellevik i Fjaler og Salbu i Hyllestad kommune. Fergeforbindelser til Askvoll er del av veien.

Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 61, og frem til 2019 fylkesvei 65 (Sogn og Fjordane).

Kommuner og knutepunkter

 Ferge fra  Værlandet
 Ferge fra  Gjervik på Atløyna

 Ferge fra  Askvoll

 til Fure ferjekai

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Vestland
Veier i Hyllestad
Veier i Fjaler
Veier i Askvoll
O.J. – en utstrakt hånd

O.J. – en utstrakt hånd er en norsk humor-serie med Otto Jespersen som gikk på NRK1 i 1999. Programmet var en oppfølger til O.J. – på nye eventyr. 

En utstrakt hånd ble spunnet rundt det flerkulturelle Norge. Programmet var studiobasert og ble ledet av Jespersen, men han spilte også mange av karakterene som ble sendt som innslag i programmet. Nye karakterer i denne var karrierekvinnen Tårnfrid, black-metal musikeren Baron Blod, Nazi-Per og arbeidsløse Birger. Det ble også et gjensyn med kriminalinspektør Wirrum. Denne gang sammen med den kvinnelige assistenten Knaber (Anitra Eriksen).

Premieren ble sett av 580 000.

En kortversjon på 75 minutter ble utgitt på VHS og DVD høsten 2000. Dette var forøvrig den første produksjonen som NRK utgav på DVD.

Se også 
O.J. – alt for Norge (2002)
O.J. – på nye eventyr (1995)
O.J. – ute på prøve (1994)

Referanser

Norske humorprogrammer på TV
TV-produksjoner på NRK
Norske TV-serier fra 1990-årene
Satire
Ale-Skövde kyrka

Ale-Skövde kyrka er en sognekirke i Ale-Skövde församling i Lilla Edets kommun i Göteborgs stift. Den nåværende kirken ble bygget i 1754 med en mur bevart fra en eldre kirke. Døpefonten er fra 1200-tallet.

Kilder 

Våra kyrkor. Västervik: Klarkullen. 1990. side. 517. Libris. ISBN 91-971561-0-8

Eksterne lenker 
 
 Skepplanda pastorat

Svenska kyrkans kirkebygninger i Sverige
Kirker fra 1754
Svenske kirker fra 1750-årene
Lilla Edet kommune
Ryfylke Visegruppe

Ryfylke Visegruppe, etter hvert kun Ryfylke, er en visegruppe fra Ryfylke i Rogaland. Gruppen ble dannet på slutten av 70-tallet.

Historie 
Gruppens første album, Før oljå kom, ble utgitt i 1981 og inneholdt folketoner og salmer fra Ryfylke og Rogaland. For dette albumet fikk gruppen Prøysenprisen samme år. Album nummer to, Forlis, ble gitt ut i 1983, og inneholdt egne sanger hovedsakelig skrevet av Bjørn Erik Vige. I 1984 sluttet Vige, og gruppen forkortet navnet til Ryfylke. Under dette navnet ga de ut albumet Trekkfugler i 1985 på eget selskap, denne gang med Bjørn Aslaksen som hovedkomponist. Begge de to siste albumene ble nominert til Spellemannprisen.

Gruppen laget også en TV-serie for skolefjernsyn på NRK, og turnerte i USA i 1988. I 1990 ble gruppen oppløst. Siden har medlemmene Rønnaug Foss Alsvik, Bjørn Aslaksen og Bjørn Erik Vige startet egne karrierer. Sistnevnte har blant annet skrevet «Alle mine tankar», som vant Melodi Grand Prix 1993.

I forbindelse med en konsert til inntekt for flodbølgeofrene i Asia ble gruppen gjenforent for en engangskonsert i 2005. I 2007 har gruppen ved enkelte anledninger gjenoppstått under navnet Ryfylke Visegutter, med seks av de mannlige medlemmene og med nytt materiale.

Medlemmer 
 Anita Nymann Tønnessen: vokalist
 Tor Gudmund Selvær: vokalist
 Rønnaug Foss Alsvik: vokalist
 Stein Endresen: gitar, bass, vokal 
 Holger Ivar Austvoll: vokal, gitar
 Bjørn Erik Vige: vokal, gitar, mandolin (-1984)
 Anne Britt Reienes: vokal  (-1982)
 Knut Sellevoll: banjo, bass, trekkspill, vokal (-1982)
 Bjørn Aslaksen: gitar, vokal (1982 -)
 Reidar Olsen: bass (1985–)

Diskografi 
 Før oljå kom (Kirkelig Kulturverksted, 1981)
 Forlis (Kirkelig Kulturverksted, 1983)
 Trekkfugler (Ryfylke, 1985)
 Hjemma igjen (Tylden, 2011)
 Ei striba med lys (Tylden, 2012)

Eksterne lenker 
 Biografi fra Norsk pop- og rockleksikon

Norske visegrupper
Kultur i Rogaland
Fylkesvei 5830

Fylkesvei 5830 går mellom Muldsvor og Nyemarka, og mellom Haugen og Ytrehorn i Volda.

Traséer: Muldsvor – Nyemarka (0,5 km), Haugen – Tomasgård (7,5 km), Gausemel – Ytrehorn (3,4 km)

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 726.

Kommuner og knutepunkter

''Erstattet av kommunal veg Muldsvorvegen (1,0 km)

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Møre og Romsdal
Veier i Volda
Josef (stamfar)

Josef eller Yosef (hebraisk יוֹסֵף, Jōsēph, «Herren skal forøke») er en betydelig figur i den hebraiske Bibelen og Det gamle testamente. 

Han var den ellevte av Jakobs tolv sønner og den første av de to sønnene han fikk med Rakel. Etter at brødrene ble misunnelige på ham, solgte de ham som slave. I Egypt ble han ansatt hos en mann ved navn Potifar, men her motstod han en gang Potifars hustrus forførelser og ble kastet i fengsel. Ved å tyde faraos drømmer ble han opphøyd til hans mest betrodde mann, og han fikk det nye navnet Safenat-Paneah av farao. 

Siden møtte han sine brødre igjen, men gav seg ikke til kjenne før han hadde satt dem på prøve. Jakob brakte deretter hele sin familie ned til Egypt hvor de bosatte seg i landområdet Gosen (i nordlige Egypt, der hvor folket hyksos på et tidspunkt holdt til). Josef døde til sist 110 år gammel. Han bad om at hans legeme måtte bringes tilbake til landet og bli begravet der. Han ble balsamert, og da israelittene forlot Egypt tok de hans legeme med seg. Josefs levninger ble til sist begravet i Sikem på det stedet som Jakob hadde kjøpt av kana'anittene.

Hans to sønner Manasse og Efraim ble forfedre til to av stammene i Israel. Noen «Josefs stamme» eksisterte derfor ikke. Levi stamme var prester og tempeltjenere, derfor tas ikke de med når man regner opp de tolv. 

Noen moderne bibelkritikere ser på den som en mer eller mindre fiktiv fortelling fra 400-tallet f.Kr., satt inn i Toras fortelling for lage en forbindelse mellom fortellingene i Første Mosebok med deres syrisk-palestinske fortelling og de gjenværende Moses-sentrerte bøkene om utvandringen fra Egypt og vandringen i ødemarken.

Navnet Josef 
Bibelen forteller om Josefs fødsel i Første Mosebok 30:22-24:

«Da kom Gud Rakel i hu. Han hørte hennes bønner og åpnet hennes morsliv, så hun ble med barn og fødte en sønn. Da sa hun: «Gud har tatt bort min vanære.» Hun kalte ham Josef; for hun sa: «Måtte Herren gi meg enda en sønn!»

Teksten gir to forklaringer på Josefs navn: det første, fra Toras elohistkilde, basert på rotordet /'sp/, i betydning «ta fra, unna» mens det andre, fra jahvistkilden i Tora, siterer et tilsvarende rotord /ysp/, i betydningen «tilføye».

Referanser

Eksterne lenker 
 

Bibelske personer
Første Mosebok
Påskeferie

Påskeferie er ferie, det vil si fri fra arbeid og skole, i påsken.

Påskeferie i Norge
Norge er ett av de få land i verden som holder sammenhengende helg fra og med skjærtorsdag til og med 2. påskedag. Selve kjernehelgen gir altså de fleste minst fem sammenhengende fridager eller påskeferie.  Samtidig fører fridags-, flexi- og avspaseringsordninger i norsk arbeidsliv og skole til at påskehøytid for mange blir det samme som ti sammenhengende fridager – fra og med «palmelørdag», det vil si lørdag før palmesøndag, gjennom hele den stille uke til og med 2. påskedag.

85% av den norske befolkningen (mellom 16 og 79 år) har hjemmepåske, det vil si tilbringer påskeferien hjemme. Av de 15% som reiser på påskeferie, drar nesten like mange til kysten som til fjells. Thomas Hylland Eriksen antok i en kronikk i Dagbladet i 2000 at kun 3–5 prosent av befolkningen tilbringer påsken i en hytte på fjellet.

Folk fra Oslo, Akershus, Rogaland, Agder og Trøndelag er de som i størst utstrekning reiser bort, mens innbyggere i Nordland og Hedmark er de mest hjemmekjære.

I perioden fra 1995 til 2005 økte antallet boliginnbrudd gjennomsnittlig med 37 prosent i påskedagene i forhold til ellers i året. I 2006 var økningen mindre, delvis på grunn av forebyggende tiltak som boligalarmer og annet.

Referanser

Ferie
Påske