alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Tver

Tver (russisk: Тверь) er en russisk by og hovedstad i Tver fylke (russisk: Тверская область). Byen med en befolkning på 414 606 innbyggere (2015) ligger der elven Tvertsa renner ut i Volga. Fra 1931 til 1990 gikk byen under navnet Kalinin (russisk: Калинин), oppkalt etter Mikhail Kalinin.

Tvers opprinnelse er ukjent, byen ble første gang nevnt skriftlig i 1164. Aleksander Nevskij gjorde Tver til et selvstendig fyrstedømme i 1246. Fyrstedømmet vokste seg stort og rikt, ikke minst fordi det lå vanskeligere til for tatar-angrep enn mange andre russiske byer, og konkurrerte lenge med Moskva om førsteplassen blant de russiske fyrstedømmene. 12. september 1485 ble byen erobret av storfyrst Ivan III av Moskva og Tver mistet sin uavhengighet.

Som følge av en omfattende bybrann i 1763 ble hele byen gjenoppbygget i nyklassisistisk stil. Byen var under tysk okkupasjon fra oktober til desember 1941 og ble utsatt for store ødeleggelser.

St. Petersburg–Moskva-jernbanen går gjennom Tver.

Eksterne lenker 
 

Byer i Tver oblast
Byer ved Volga
Pat O’Brien

Pat O'Brien er gitarist i death metal-bandet Cannibal Corpse. Han skriver noen av de mest kompliserte sangene til bandet, inkludert «Hatched to the Head», «Systematic Elimination», «Frantic Disembowlment» og «Blunt Force Castration». Han er med på albumene Gallery of Suicide, Bloodthirst, Gore Obsessed, Worm Infested, The Wretched Spawn og Kill.

Han har også spilt gitar for Nevermore i perioden 1994–1996, og sluttet seg til Cannibal Corpse etter å ha spilt inn The Politics of Ecstacy med Nevermore i 1996. Han tok da over for Rob Barrett på gitar. Han bruker BC Rich og noen ganger Jackson-gitarer, Mesa Boogie-forsterker (selv om han nå til dags blir sett oftere med Crate Blue Voodoo-forsterker), og EMG-pickups.

O'Brian er også en stor tilhenger av våpen og jakt.

Eksterne lenker 
 

Gitarister fra USA
Death metal-musikere
Slåtterim

Slåtterim, slåttestev, låtterim og låttestev er en sjanger innen vokal folkemusikk som betegner kortere eller lengre tekster i bunden form sunget på slåttemelodier. Vanligst er springarrim og gangar-/hallingrim, men det finns også rim til lydarlåtter, reiselåtter, brudemarsjer og «byslåtter».

Funksjon 
Slåtterim blir brukt 
 til underholdning i mer eller mindre organiserte lag, 
 som «knagg» for å minnes en slått,
 til adspredelse i hverdagen, for eksempel som underholdning for unger sittende på kneet eller i fanget, 
 i sanglek,
 under tralling til dans.

Form 
Slåtterimet er i bunn og grunn underlagt slåttens rytme. For øvrig kan den varierer relativt mye i form. De enkleste slåtterimene har bare ett eneste meningsbærende ord, men som oftest dreier det seg om to eller flere meningsfylte linjer som er bundet sammen med enderim. Noen slåtterim er utvikla til lange regler. Når slåttetekstene er utforma med flere påfølgende strofer kalles de gjerne «slåttestevviser».

Alder og opphav 
Det er vanskelig å si noe eksakt om alder, men sjangeren er utvilsom gammel. Som med mye annet muntlig kulturgods er dette stoff som har kommet «rekandes på ei fjøl». En del slåtterim ser ut til å være improvisert fram med utgangspunkt i navnet på slåtten eller spelemannen slåtten skrev seg fra, kanskje i samband med at man manglet spelemann, og en «kjaftespelemann» overtok instrumentalistens funksjon. Siden kan teksten ha blitt mer eller mindre foredla.

Tekstlig innhold 
Slåtterimene har gjerne humoristisk snert, og mange er grovkornede, men de kan også være høylyriske eller sørgelige og i blant uforståelige.

Flere slåtterim dreier seg om spelemenn og dansere. Felespelemenn som Brynjulf Olson, Tarkjell Jonsson, Øystein Luraas, Myllarguten, Håvard Gibøen, Hølje Plassen og Olav Naper er foreviget gjennom slåttetekster. Av dansere som er udødeliggjor i slåtterim kan nevnes Kari Rud, Halling-Jårånn og Fanteladda.

Noen slåtterim er del av et større hele som består av et sagn, en slått og et slåtterim, for eksempel sagnet/slåtten/rimet om Gjerki Haukeland. I slike sammenhenger kan utøveren famføre rimet i samband med at sagnet og slåtten framføres.

Slåtterimene kombineres gjerne med slåttetrall, det vil si at slåtterimet kombineres med tralleord som f.eks. " .... tra-la-la ... ", "... si-da-du-da-då ... ".

Eksempler på slåtterim 
Kjente slåtterim er «Du og jeg og vi to» (reinlenderrim) og «Kjerringa med staven» (springarrim også brukt i sanglek/danselek). Når sistnevnte blir framført med mer enn én strofe, er det for en slåttestevvise å regne. Alf Prøysens "Musevisa" er i grunnen er en slåttestevvise all den tid visa er dikta på en gammal reinlenderslått.

Se også 
Slått, slåttetrall og slåttetralling

Folkeminne
Norsk folkedikting
Norske folkeviser
Norsk folkemusikk
Yigal Amir

Yigal Amir (født 1970) er en israelsk jødisk ekstremist som i 1995 skjøt og drepte Israels statsminister Yitzhak Rabin under et fredsmøte i Tel Aviv.

Amir fortalte etter pågripelsen at han ikke angret på drapet og at han ved to tidligere anledninger hadde båret våpen i den hensikt å drepe Rabin, uten at det lyktes. Amir ble i 1996 dømt til livstid i fengsel. Årsaken bak drapet var hans sterke motstand mot Oslo-avtalen og oppfatningen om at Rabin var en forræder, en oppfatning som også ble delt av Amirs familie. Enkelte analytikere har i ettertid beskrevet drapet som en av 1900-tallets mest vellykkede attentater og at det bidro til å ødelegge fredsprosessen.

Amir kom fra en ultraortodoks jødisk familie med opprinnelse fra Jemen. Han tjenestegjorde i en religiøs avdeling i det israelske forsvaret (1988–1991) og kunne dermed kombinere militærtjenesten med studier av Talmud. Han ble beskrevet som en religiøs ekstremist av sine medsoldater. Han var jusstudent da han drepte Rabin.

Personer dømt for medvirking til drapet 
Hans bror, Hagai Amir, ble dømt for medvirking til drapet på Rabin. Han ble løslatt i 2012. Like etter løslatelsen uttalte han til pressen han at han ikke angret, men var stolt over det han hadde gjort. I 2015 ble han satt i husarrest etter å ha truet Israels president, Reuven Rivlin, på livet.

En tredje person, Dror Adani, ble også dømt for medvirking. Han ble løslatt i 2002.

Referanser 

Personer fra Tel Aviv-distriktet
Israelske aktivister
Sionister
Israelere dømt for forbrytelser
Personer dømt for drap
Israelske jøder
Paul Mazurkiewicz

Paul Mazurkiewicz (født 8. september 1968) er en polsk-amerikansk trommeslager, best kjent fra det amerikanske death metal-bandet Cannibal Corpse, og er en av to gjenværende opprinnelige medlemmer. Den andre er bassist Alex Webster.

Mazurkiewicz var opprinnelig i bandet Tirant Sin, sammen med fremtidige de Cannibal Corpse-medlemmene Chris Barnes og Bob Rusay. Han, Barnes og Rusay ble kjent med Alex Webster og Jack Owen i 1988, og Cannibal Corpse var grunnlagt.

Mzurkiewicz bruker Tama-trommer og Zildjian-, Sabian- og Paiste-symbaler. Men han har også et godt forhold til DW og Yamaha-trommer.

Trivia 
Mzurkiewicz er vegetarianer.

Eksterne lenker 
 
 
 

Trommeslagere fra USA
Personer fra USA av polsk opphav
Death metal-musikere
Herten

Herten er en by i delstaten Nordrhein-Westfalen i Tyskland. Byen ligger i kreisen Recklinghausen i det industrielle Ruhrområdet, omtrent 5 kilometer vest for Recklinghausen. Per 31. desember 2014 hadde Herten 60 710 innbyggere.

Byen var sete for herskerne av Grevskapet West-Recklinghausen, en selvstyrt stat i Erkebispedømmet Köln.

Severdigheter 
 Schloss Herten

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Nordrhein-Westfalen
The Carburetors

The Carburetors er et norsk rockeband med base i Oslo som spiller en blanding av rock'n roll og hardrock. I 2007 var bandet oppvarmingsband for Rose Tattoo på Rockefeller Music Hall i Oslo.

Medlemmer 
Eddie Guz (Edwin Pinilla Gustoff) – vokal
Kai Kidd (Kai Kristiansen) – gitar
Chris Marchand – gitar
King O'Men (Gunnar Lund Wang) – bass
Chris Nitro (Christopher Lindahl, født 1975) – trommer

Album 
Laughing In The Face Of Death (2015)
Rock'n'Roll Forever (2010) – new version
Rock'n'Roll Forever (2008) 
Live - Wild at Heart, Berlin (2007) – live mini album
Loud Enough To Raise The Dead (2006) (CD, 2006, FaceFront)
Pain Is Temporary, Glory Is Forever (2004) (CD, 2006, FaceFront)

Singler 
 Blood For Blood (2012) - single
 Don't Touch the Flame (2012) – single
 Feel Alive (2008) – single
 God Damn (it's good to be right (2005) – single
 Burnout (2003) – single
 Fast Forward Rock'n'Roll (2002) – CD single
 Burning Rubber (2002) – single

Eksterne lenker
 
The Carburetors på Rockipedia https://www.rockipedia.no/artister/the_carburetors-32437/

Norske rockegrupper
Hardrockgrupper
Deltakere i Melodi Grand Prix
Jack Owen

Jack Owen er en amerikansk heavy metal-gitarist som er mest kjent for sitt arbeid med death metal-sjangeren. Han var en av grunnleggerne av Cannibal Corpse. Han var med bandet fra starten i 1988 til 2004. Han dro pga. at han ville satse mer på sitt andre prosjekt, Aside. Senere det året ble han leid av Deicide, et annet innflytelsesrikt og lengelevende death metal-band fra Florida. Han spilte inn et album med dem, The Stench of Redemtion, som ble utgitt i 2006.

Diskografi

Cannibal Corpse
Eaten Back to Life (1990)
Butchered at Birth (1991)
Tomb of the Mutilated (1992)
The Bleeding (1994)
Vile (1996)
Gallery of Suicide (1998)
Bloodthirst (1999)
Gore Obsessed (2002)
The Wretched Spawn (2004)

Deicide
The Stench of Redemtion (2006)

Eksterne lenker 
 
 

Gitarister fra USA
Death metal-musikere
Santa Maria presso San Satiro

Santa Maria presso San Satiro er en kirke i Milano.

Bygningen 
Kirken ligger på stedet til et primitivt tilbedelsessted oppreist av erkebiskopen Anspertus i 879, dedisert til sankt Satyrus, bror til helgenene Ambrosius og Marcellina. Den nåværende kirken ble bygget fra 1472 til 1482 under oppdrag fra hertug Galeazzo Maria Sforza. Ifølge noen kilder, var arkitekten Bramante, som nylig hadde flyttet fra Marche. Imidlertid viser dokumenter som er funnet senere at Bramante bare spilte en mindre rolle. Mesteparten av arbeidet tilskrives Giovanni Antonio Amadeo, som tegnet fasaden. Man regner det derimot som sikkert
at perspektivet av sakristiet er malt av Bramante.

Kirken er treskipet med (hovedskip og to sideskip) og tønnehvelv. Krysset mellom hovedskip og tverrskip er overdekket med en halvkuleformet kuppel. 

På grunn av hovedveien ble koret redusert. Bramante malte et perspektiv som erstatning og skapte dermed et av de første eksemplene på  trompe l'oeil i kunsthistorien.

Interiøret 
Opprinnelig var interiøret dekorert med hvitt og gull. Veggene hadde fresker av Borgognone, men de er nå overført til Pinacoteca di Brera. Det gamle sacellum (relikvieskrin) i San Satiro var også dekket med cotto-dekorasjoner og smykket med et terrakotta-portrett av «Den døde Kristus», utført av Agostino de Fondulis. I sakristiet er det også flere terrakottabyster av samme kunstner, inspirert av Portinari-kapellet i Sant'Eustorgio eller av Colleoni-kapellet.

Klokketårnet er enda en del av den romanske bygningen som gikk forut for rekonstruksjonen i 1480-årene. Baptisteriet som ble  tilbygget kirken er også fra 1400-tallet.

Eksterne lenker 
 
 Side om kirken 
 Bramante i Milano 

Maria San Satiro
Byggverk i Milano
Maria San Satiro
Erling Knudtzon

Erling Knudtzon (født 15. desember 1988) er en norsk fotballspiller som spiller for den norske klubben Molde Fotballklubb.

Han er født og oppvokst på Ullern, og spilte tidlig for Ullern IF. I yngre år markerte han seg som en rask angriper som hadde potensial for større oppgaver. Som 14-åring ble han derfor tatt med på treningene til klubbens A-lag, da i 3. divisjon. Allerede som 15-åring fikk han sin debut for seniorlaget. Sesongen 2004 brukte han på å venne seg til nivået, mens han i sesongene 2005 og 2006 viste at også dette nivået var for lavt for ham.

Sesongen 2006 spilte Ullern i samme avdeling som Lyn 2, og dette skulle være avgjørende for Knudtzons neste steg i karrieren. Vinteren 2007 trente Knudtzon jevnlig med Lyn, og i mars 2007 ble overgangen sluttført. Debuten kom i 2. serierunde, borte mot Fredrikstad FK, og han spilt i hver seriekamp resten av sesongen. Den første scoringen kom 28. mai 2007 mot Tromsø, og det ble nye scoringer i de to etterfølgende kampene mot Stabæk og Brann. 

Knudtzon signerte den 1. februar 2010 en 3-årskontrakt med Lillestrøm Sportsklubb. 

Knudtzon har signert for Molde Fotballklubb fra 2019-sesongen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Profil på lynfotball.net
Profil på Moldefk.no

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Ullern Fotball
Fotballspillere for Lyn Fotball
Fotballspillere for Lillestrøm SK
Personer fra Oslo
Fødsler i 1988
Jenter (film)

Jenter er en norsk dokumentarfilm fra 2007. Filmen skildrer miljøet blant tenåringsjenter på Ruseløkka skole i Oslo. Filmen gir et innblikk i hverdagen til en gruppe Oslo-jenter, og viser deres daglige problemer, diskusjoner og betroende samtaler.

Filmen vant to Amandapriser, i kategoriene «Beste dokumentar» og «Beste barne- og ungdomsfilm» under Filmfestivalen i Haugesund i august 2007.

Handling 
Iselin og Mahsa er begge studenter ved en ungdomsskole på Ruseløkka, og de anser seg selv som de aller tøffeste jentene ved skolen. De mener selv at de går i bresjen med alt som er populært, som tester ut gutter, festing og drikking før noen av de andre studentene. Men Mahsa og Iselin driver etter hvert lenger fra hverandre, og må forsøke å finne seg selv uten den andre venninnen å støtte seg til. Rebellen Mahsa sliter også med dårlige karakterer og skulker ofte fra skolen. Hun lar ofte sin irritasjon gå utover lærerne, eller kjæresten sin. 

Samtidig trekker Iselin seg mer inn i seg selv, og søker tilflukt hos kompisen Mo. I kretsen rundt Mahsa og Iselin er det andre unge kvinner som ofte er like rå og frampå, men også søkende og mer utilpasse på hver deres måte. Venninnene forteller hverandre de seksuelle hemmelighetene som andre har betrodd dem, hermer etter gutter som de mener ikke kan kysse, og setter i fellesskap opp en liste over hvordan de mener at drømmemannen burde være. Men Maria klarer ikke å snakke med gutter, uansett hvor alkohol-påvirket hun er. I mellomtiden har Pia problemer med den nye kjæresten sin.

Eksterne lenker 
 

Filmer fra 2007
Norske dokumentarfilmer fra 2000-årene
Norske dokumentarfilmer
Norskspråklige filmer
Amanda for beste norske dokumentarfilm
Amanda for beste barne- og ungdomsfilm
Amandaprisen 2007
Akkarvik

Akkarvik er ei lita bygd på sørsiden av Arnøya i Nord-Troms. Stedet har vært bebodd iallfall siden 1600-tallet, men funn på øya tyder på at den har vært bebodd i flere tusen år.

På slutten av 1950-åra var Akkarvik på sitt mest aktive. Det var nærmere 400 innbyggere der, og blant annet to butikker, bakeri, post, telefon og flere lokalbåtanløp daglig. Det var også et svært aktivt ungdomslag (Ungdomslaget Viljen) som bidro til kulturell aktivitet.

Fra midten av 60-tallet begynte fraflyttingen fra Utkant-Norge og så også fra Akkarvik, og i 1984 ble skolen lagt ned. 1.1.2022 var det registrert 9 personer bosatt i bygda (selv om de fleste av disse i praksis bor andre steder, som på Skjervøy), og i tillegg kommer et titalls personer som kun bor i Akkarvik i sommerhalvåret.

Referanser

Eksterne lenker
 Hjemmeside

Bygder i Skjervøy
Den romantiske veien

Den romantiske veien (tysk: Romantische Straße) er en betegnelse som reiselivet på 1950-tallet ga på en 366 km lang strekning i Sør-Tyskland i Bayern og Baden-Württemberg), mellom Würzburg og Füssen. Dette området blir av mange turister regnet for å være et typisk tysk landskap og kulturområde, slik som Rothenburg ob der Tauber. 

Det finnes en egen trasé for syklister; Radfernweg romantische Straße. Denne går innom de samme byene, men på enten egne sykkelveier eller på mindre og smalere sideveier.

Ruten
Fra nord til sør:

 Würzburg
 Tauberbischofsheim
 Lauda-Königshofen
 Bad Mergentheim
 Weikersheim
 Röttingen
 Creglingen
 Rothenburg ob der Tauber
 Schillingsfürst
 Feuchtwangen
 Dinkelsbühl
 Wallerstein
 Nördlingen
 Harburg
 Donauwörth
 Augsburg
 Friedberg
 Kaufering
 Landsberg am Lech
 Hohenfurch
 Schongau
 Peiting
 Rottenbuch
 Wildsteig
 Steingaden og Wieskirche
 Halblech
 Schwangau, Neuschwanstein og Hohenschwangau
 Füssen

Eksterne lenker
 www.romanticroad.com
 
 www.romantic-road-coach.de

Tysklands geografi
Konvertibilna mark

Konvertibilna mark er valutaen som blir brukt i Bosnia-Hercegovina. 1 mark er delt inn i 100 fening. Lokalt blir valutaen forkortet KM.

Den konvertible marken ble innført etter Daytonavtalen i 1995. Den erstattet bosnisk-hercegovinsk dinar, kroatisk kuna og Republika Srpska-dinar som eneste valutaen i landet i 1998. «Mark» refererer til tyske mark, valutaen som den ble låst til. Senere ble den konvertible marken låst til euro, med en fast vekslingskurs på 1 euro = 1.95583 BAM.

I dagliglivet i Bosnia-Hercegovina blir euro ofte brukt sammen med konvertible mark, med en forståelse om at 1 euro er lik 2 mark.
Lünen

Lünen er en by i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen med rundt 90 000 innbyggere. Byen ligger i Kreis Unna nord for Dortmund ved elven Lippe.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Regierungsbezirk Arnsberg
Byer i Provinsen Westfalen
Byer i Nordrhein-Westfalen
Landkreis Dortmund
Hansabyer
Marl

Marl er en by i Tyskland i delstaten Nordrhein-Westfalen med rundt 90 000 innbyggere. Byen ligger i kreisen Recklinghausen nær Wesel-Datteln-kanalen ved elven Lippe, omtrent 10 km nordvest for Recklinghausen.

I Marl ligger det en stor kjemisk industri samlet i Chemiepark Marl, som tidigere ble kalt Hüls.

Vennskapsbyer 
  Bitterfeld, Tyskland
  Creil, Frankrike
  Herzliya, Israel
  Zalaegerszeg, Ungarn
  Pendle, Storbritannia
  Kuşadası, Tyrkia

Eksterne lenker 
 

Byer i Nordrhein-Westfalen
Frithjof E. Bye

Frithjof Eugen Bye (født 18. februar 1900, død 1973) var en norsk forfatter fra Tistedalen i Halden.

Veien til dikterbordet ble både slitsom og lang for den stillfarende og beskjedne kjøpmannssønnen, som selv drev en manufakturforretning inntil forfatterambisjonene tok overhånd i krigsårene 1940-45.  Han lukket butikkdøra for godt.

Bye debuterte i 1942 med romanen Sør i landet nord i sjøen på Aschehoug. Forfatteren fant inspirasjon i et stort historisk stoff med utspring i sagbruksmiljøet på hjemstedet tilbake til 1600-1700 da landet var preget av danskeveldet.
Bye fulgte opp med ytterligere to romaner i etterkrigsårene. Fredløs ferd i 1946 og Ættens makt i 1948. Samlet opplag gikk opp i 33 000 eksemplarer, og i tillegg kom oversettelser til sju språk. Både før og i samme periode fikk han fortellinger og noveller på trykk i ukeblader og lokalpressen. Hovedperson i romantrilogien er skogskjempen Alv Udda, som preger de fleste høydepunktene. Hovedprofilen til Alv Udda hentet  Bye fra grensebygda Aremark. 

Selv om Bye var en utpreget ”solsidegutt” med velstående foreldre isolerte han seg ikke fra arbeiderklassen på det lille industristedet Tistedal. Han tok del i den rike fortellertradisjonen i Tistedal, han studerte historiske dokumenter som rettsprotokoller, skjøter, firmaregnskap og samtalte mye med den lokalhistorisk interesserte Johan Kristiansen, også kalt "Den siste saugkall" og andre av samme kaliber. Sannsynligvis var det etter denne grundige årelange research at han etter hvert satt inne med stoffet som kunne utnyttes i romanform.
 
Frithjof E. Byes profesjonelle forfatterkarriere strakk seg hovedsakelig over et tiår mellom 1940 og 1950. Både før og i samme periode fikk han fortellinger og noveller på trykk i enkelte ukeblad og i lokalpressen.

Et minnerelieff i bronse over Frithjof E. Bye, utformet av billedhuggeren Karl Johan Giskeødegård, ble avduket i Tistedal sentrum i 1986. Oddvar Rakengs bok "Forfatteren nord i sjøen", Norrøna Forlag, 1986, utkom ved avdukingen av minnerelieffet. – Byes romantrilogi kom i nyutgivelse på Valdisholm Forlag i årene etter.

Referanser 

Norske romanforfattere
Personer fra Halden kommune
Meerbusch

Meerbusch er en by i Tyskland i delstaten Nordrhein-Westfalen med rundt 55 000 innbyggere. Byen ligger i kreisen Rhein-Kreis Neuss.

Geografi  
Byen ligger like utenfor Düsseldorf nær Düsseldorf internasjonale flyplass og Messe Düsseldorf. Andre nabobyer er Neuss, Krefeld, Duisburg, Kaarst og Willich. 

Byen har vært en selvstendig by siden 1970, da byen ble til ved å slå sammen kommunene Büderich, Osterath, Lank-Latum, Ossum-Bösinghoven, Strümp, Langst-Kierst, Nierst og Ilverich.

Eksterne lenker 
 

Byer i Nordrhein-Westfalen
Byer ved Rhinen
Slåttetromme

Slåttetrommen er en tromme som trolig først ble introdusert i Norge som et militærinstrument 1300-1400 tallet. Slåttetrommen er i utgangspunktet lik de gamle militærtrommene selv om det ble laget mange forskjellige variasjoner rundt i de forskjellige bygdene i landet. Trommen som instrument og tamburene (trommeslagerne) som utøvere var spredt i hele landet da alle militære avdelinger hadde tamburer. Trommen var også nyttet som sivilt instrument som varslet f.eks. bystyremøter i de store byene eller brann. I festlige lag skal det være musikk og dans, og da trommeslagere og trommene var spredt over hele landet ble de en selvfølgelig del av den folkelige kulturen. De musikalske uttrykksformer var de norske slåttetradisjonene og resultatet ble slåtterytmer uttrykt på tromme kombinert med den underliggende virvelen fra militærsignaltradisjonen. Etter hvert ble trommen svært populært og i enkelte deler av landet var det en selvfølge å ha en god tambur i bryllup.

Trommeslått-tradisjonen holdt seg lengst på vestlandet og særlig i Fusa, Os og på Sotra. De siste bryllup man kjenner til at det ble brukt bryllupstambur var rett etter andre verdenskrig. Trommeslåttradisjonen fikk sin renessanse på 1990-tallet og det er i dag flere trommeslagere som benytter seg av tradisjonsstoffet ved forskjellige konserter og i diverse andre anledninger. De fremste tradisjonsbærere av "Sundvor-tradisjonen" (etter trommeslåttinnsamleren Johannes Sundvor som samlet trommeslåtter fra ca. 1900–1930) er Eirik Sundvor, Carl Haakon Waadeland, Birger Mistereggen, Rolf K. Seldal og Sindre Sætre. Carl Haakon Waadeland ga i 1991 ut læreboka "Trommeslåtter – en trommeslagers skattekiste", med tilhørende kassett (seinere CD). Rolf K. Seldal har også gitt ut en lærebok i slåttetrommeslåttspill som heter "Hvordan lære tradisjonelle trommeslåtter".

Musikk med slåttetromme på youtube

 Svensk bruremarsj
 Norsk bruremarsj

Referanser 

Norske folkeinstrumenter
Trommer
Pål Hansen (designer)

Pål Hansen (1950–2021) var en norsk industridesigner, interiørarkitekt (NIL) og illustratør. Han var utdannet ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole og Høyskolen for Industridesign. I tillegg til virksomhet som designer og arkitekt, var Hansen i mange år kreativ leder i Dagbladet, og stod sentralt i Dagbladets omlegging til tabloidformat.

Med en særpreget, underfundig strek og stor allsidighet har Hansen gjennomført et utall designarbeider i forskjellige sjangre, og skapt flere visuelle ikoner, som Dagbladets mangeårige avishode og lemen-maskot.

Han var eldre bror av forfatteren Erik Fosnes Hansen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Hansens nettsted – ukrut.no, med hans klassiske Lemen-logo til Dagbladet

Norske designere
Norske illustratører
Liste over ordførere i Hitra

Liste over Hitras kommunes ordførere etter innføringen av formannskapsloven i 1837. Inkludert er ordførere for de tidligere kommunene Hitra, Fillan, Sandstad og Kvenvær som i dag utgjør Hitra kommune.

Lista er komplett fra og med 1971, og hva gjelder Sandstad kommune.

Ordførere i Hitra

Ordfører i Hitra formannskapsdistrikt (1837–1877)
Inkluderte dagens Hitra- og Frøya kommuner
 1837–1840: Johan Jørgen Borthen
 1840–?: Christian Johannes Brodtkorb
 1862–1869 Martin Nicolai Brodtkorb

Ordfører i Hitra kommune (1877–1886)

Ordfører i Hitra kommune (etter 1964)
 1964–1967 Arne Schanche Nilsen (Sp)
 1968–1971 Isak Hegerberg (H)
 1972–1975 Arne Schanche Nilsen (Sp)
 1976–1981 Isak Hegerberg (H)
 1982–1983 Bergljot Stokkan (Sp)
 1984–1987 Helge Jektvik (Ap)
 1988–1999 Egil Hestnes (H)
 1999–2003 Sigmund Jessen (Ap)
 2003–2007 Egil Hestnes (H)
 2007–d.d. Ole Haugen (Ap)

Referanser 

Hitra