alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Hen (Ringerike)

Hen eller Heen (av norrønt Hávin) er et lite tettsted ved Ådalselva i Ytre Ådal, i Ringerike kommune i Viken. Stedet ligger mellom  Hønefoss og det gamle kommunesenteret Hallingby i tidligere Ådal kommune.

Tettstedet Hen 
Tettstedet Hen har navnet sitt etter den gamle storgården med samme navn. Trolig stammer navnet av norrønt Hávin, som kan bety stille (vann) og ha sammenheng med hvordan Ådalselva (nedre del av Begnaelva) flyter på dette stedet. Hen målestasjon (nr: 12.3.0) for vannføring var i drift i her i perioden 1864-1905. Etter det ble den flyttet opp til Killingstryken, ved utløpet av Sperillen, og senere videre til Strømstøa, noe nedenfor sistnevnte.

Hen var før i tiden et viktig knutepunkt og industrisentrum på Ringerike, ikke minst med tanke på trafikken opp dalføret mot Valdres. Selve grunnlaget for tettstedet var Hensfossen og tømmerfløtingen på Ådalselva, som også hadde både sagbruks og treforedlingsindustri i tidligere tider. Hensfossen er dessuten utbygd som kraftverk – Hensfoss kraftverk. Siden 2004 har tettstedet hatt færre enn 200 innbyggere.

I 1868 ble DS «Bægna» satt inn i person- og godstrafikk på Ådalselva og Sperillen. Dampbåten anløp en rekke plasser langs både elva og i Sperillen, først opp til Nes i Ådal, men fra 1869 også opp Begna fra Nes til Sørum i Begnadalen.

Hen fikk eget poståpneri fra 1. januar i 1871, men den 31. oktober i 1972 ble dette nedlagt.

Hen stasjon 
Hen ble også jernbanestasjon på Randsfjordbanen da denne ble åpnet i 1868, noe som i seg selv var selve grunnlaget for båttrafikken opp dalføret. Den 20. juli 1921 vedtok også Stortinget å bygge Sperillbanen, som ble åpnet for trafikk fra Hen til Finsand ved Sperillen den 31. juli 1926. Samtidig ble person og godstrafikken med båt på elva nedlagt. Man skulle kanskje tro at Hen da var sikret en lysende framtid, men slik ble det ikke. Alt den 1. juli 1933 ble det besluttet å legge ned persontrafikken på Sperillbanen, som fortsatte med godstrafikk fram til 1957. Da ble også denne nedlagt. Noe av årsaken var sikkert økt persontrafikk på Valdresbanen, som fra 1906 gikk helt til Fagernes, men også bilen ble stadig mer aktuell på denne tiden. På Randsfjordbanen ble persontrafikken nedlagt fra 26. mai 1968.

Hensmoen 
På åsen øst for Hen ligger Hensmoen, et betydelig industriområde som har utviklet seg etter at jernbanen ble nedlagt på Hen. I dag finner man en rekke større industribedrifter i dette området, som Spenncon og Unicon som lager betongprodukter.

Tettsteder i Ringerike
Ådals geografi
Sofies gate (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Sofies gate.

Sofies gate (1-83, 6-88) er en gate i Oslo. Den begynner ved krysset Holbergs gate og Stensberggata, krysser Dalsbergstien og går langs østsiden av Bislett stadion, krysser Louises gate ved Martinus Lørdahls plass og passerer Bolteløkka skole før den ender ved Ullevålsveien. Gaten fikk sitt navn i 1871 og er oppkalt etter Oscar IIs dronning Sofie av Norge og Sverige (1836–1913).

Fra 2012 ble gateløpet mellom «Lille Bislett» og Sofies plass omarbeidet fra bilvei til gang- og sykkelsti. Ved hjørnegården Sofies gate 16 er gata sperret for biltrafikk. Etter nyreguleringen av byområdet som tidligere utgjorde gamle Rikshospitalet, utgjør gateløpet med nåværende adresse Pilestredet park en naturlig fortsettelse av Sofies gate i sørlig retning.

Sofies gate er en av de lengste gatene innenfor Ring 2, hele 1.200 meter lang. 

I Sofies gate 15 åpnet Chen Te Hu fra Shanghai i 1963 Norges første kinarestaurant, China House. Chen Te Hu kom til Norge før andre verdenskrig og ble sendt til Sachsenhausen konsentrasjonsleir under den tyske okkupasjonen, og sønnen flyktet fra Mao. I starten var det et problem at noen gjester stjal de fine spisepinnene av elfenben, så restauranten gikk over til spisepinner av plast. 

Langs Sofies gate vokser en av Norges få forekomster av den utrydningstruede løvehale-planten.

Referanser

Litteratur
 

Veier i Oslo
Veier i bydel St. Hanshaugen
Veier i Oslo oppkalt etter kvinner
Bislett
Chūburegionen

Chūburegionen (japansk: 中部地方 – Chūbu-chihō) er den midterste regionen på Honshu, Japan.

Chuburegionen ligger vest for Kantoregionen og er delt opp i følgende ni prefekturer: Aichi, Fukui, Gifu, Ishikawa, Nagano, Niigata, Shozuoka, Toyama og Yamanashi. Karakteristisk for regionen er fjellene.

Referanser

 

Chūburegionen
Kvikk Lunsj

Kvikk Lunsj er en kjekssjokolade som ble lansert av Freia i 1937 og har vært i salg siden – med unntak av en periode under og etter andre verdenskrig; mellom 1941 og 1949 ble produksjonen stoppet blant annet på grunn av mangel på sukker og kvaliteten på melet. Sjokoladen består av fire avlange kjeksbiter trukket med sjokolade, og mellom kjeksbitene er sjokoladelaget tynnere slik at det er lettere å dele sjokoladen. Sjokoladen er i reklamen blitt framstilt som «tursjokoladen», og mange forbinder den med skiturer, spesielt i påskeferien, der sjokolade ofte brukes som energigivende niste. Kvikk Lunsj blir i dag produsert av Mondelēz International og solgt i Norge, Sverige og Danmark.

I løpet av ett år spiser hver nordmann i gjennomsnitt ni Kvikk Lunsj-sjokolader. Tre av disse blir spist i løpet av påsken. Det blir hvert år produsert om lag 50 millioner plater, hvorav 4–500 tonn av disse selges i påsken. En liten produksjonandel selges i tax-free-handelen i Sverige og Danmark. 

For mange har Kvikk Lunsjen blitt et symbol på norsk kultur, og det vakte derfor sterke reaksjoner da Freia i 2005 erstattet sølvpapiret rundt sjokoladen med lufttett emballasje som på andre av Freias sjokolader. Innpakningen hadde da vært stort sett uendret siden 1938, og da innpakningen ble endret ble det blant annet opprettet Facebook-grupper for å vise avsky. I 1960-årene trykte Freia de berømte fjellvettreglene på baksiden av kjekssjokoladen.

Varianter 
Sjokoladen finnes også som sjokoladeplate med navnet Kvikk Lunsj XXL. Tidligere er det solgt Kvikk Lunsj med blåbærsmak og med appelsinsmak. Ellers har sjokoladen stort sett vært uforandret etter det andre partiet. De første sjokoladene som ble produsert var nemlig trukket med mørk sjokolade, og det ville ikke markedet ha. Partiet ble, nærmest i sin helhet, trukket tilbake, og produktet ble deretter relansert med lys sjokolade.

Kit Kat 

Kvikk Lunsj ligner kjekssjokoladen Kit Kat, et sjokoladeprodukt som selges i mange land og som ble introdusert på det engelske markedet av Rowntree Limited som «Rowntree's Chocolate Crisp» allerede i 1935. Dette selskapet ble kjøpt av Nestlé i 1988. I 2006 ble Nestlé tildelt varemerket til formen «fire barer liggende ved siden av hverandre på en rektangulær base» av EUs kontor for harmonisering i det indre marked (OHIM, nå EUIPO). I juli 2018 ble varemerket kjent ugyldig av EU-domstolen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Freia
Sjokolademerker
Introduksjoner i 1937
Louises gate (Oslo)

Louises gate (1–29, 2–30) er en gate i Oslo. Den går fra Bislett plass forbi Bislett stadion over Martinus Lørdahls plass til Ullevålsveien ved parken St. Hanshaugen. Den fikk sitt navn i 1871 og er oppkalt etter Karl XVs dronning Louise (1828–1871).

Louises gate 24 er tegnet av Sverre Aasland og Ulf Nyqvist i 1940.

Referanser

St. Hanshaugen
Veier i Oslo oppkalt etter kvinner
Bislett
Peter Robinson

Peter Robinson (født 17. mars 1950, død 4. oktober 2022 i Castleford i Yorkshire i England) var en britisk-kanadisk forfatter. 

Før han emigrerte til Canada i 1974, studerte Robinson til bachelor of arts ved University of Leeds. Han tok mastergraden i engelsk og kreativ skriving ved University of Windsor og ble dr.philos. ved York University i Toronto. Han underviste ved Universitetet i Toronto, og var i perioden 1992–93 Writer-in-Residence ved University of Windsor.

Robinson er kjent for sine kriminalromaner med Alan Banks som hovedperson, hvor handlingen er lagt til den oppdiktede byen Eastvale i Yorkshire, men han utgav også poesi og romaner utenfor krimsjangeren.

Det er også laget en TV-serie med Alan Banks, Førstebetjent Banks. Her er handlingen i bøkene sterkt omskrevet og episodene har ofte handling hentet fra flere av bøkene.

Bibliografi

Romaner 
 Gallows View (1987)
 A Dedicated Man (1988)
 A Necessary End (1989)
 The Hanging Valley (1989)
 Caedmon's Song (1990)
 Past Reason Hated (1991)
 Wednesday's Child (1992)
 Dry Bones That Dream (1994) (Utgitt som Final Account i USA)
 No Cure for Love (1995)
 Innocent Graves (1996)
 Dead Right (1997) (Utgitt som Blood at the Root i USA)
 Not Safe After Dark (1998) (Noveller)
 In A Dry Season (1999)
 Cold is the Grave (2000)
 Aftermath (2001)
 The Summer that Never Was (2003) (Utgitt som Close to Home i USA)
 Playing with Fire (2004)
 Strange Affair (2005)
 A Piece of My Heart (2006)
 Friend of the Devil (2007)
 All the Colours of Darkness (2008)
 The Price of Love (2009) (Noveller)
 Bad Boy (2010)
Watching the Dark (2012)
Children of the Revolution (2013)
Abattoir Blues (2014) Gitt ut i USA som In the Dark Places
When the Music's Over (2016)
Sleeping in the Ground (2017)
Careless Love (2018)
Many Rivers to Cross (2019)
Not Dark Yet (2021)

Dikt 
 With Equal Eye. Poems 1976-79 (1979) 
 Nosferatu (1982)

Oversettelser til norsk

Priser og utmerkelser 
 1991 – The Arthur Ellis Award (Crime Writers of Canada) for Best Short Story for Innocence
 1992 – The Arthur Ellis Award for Best Novel for Past Reason Hated
 1997 – The Arthur Ellis Award for Best Novel for Innocent Graves
 1998 – The Macavity Award for Best Short Story for Two Ladies of Rose Cottage
 2000 – The Barry Award for Best Novel for In a Dry Season
 2000 – The Anthony Award for In a Dry Season
 2001 – The Arthur Ellis Award for Best Novel for Cold is the Grave
 2001 – The Arthur Ellis Award for Best Short Story for Murder in Utopia
 2001 – The Edgar Award for Best Short Story for Missing in Action
 2001 – Grand Prix de Littérature Policière for Saison sèche (In a Dry Season)
 2001 – The Martin Beck Award for En ovanligt torr sommar (In a Dry Season)
 2002 – The Dagger in the Library Award
 2005 – Palle Rosenkrantz-prisen for Kold er graven (Cold is the Grave)
 2010 – Derrick Murdoch Award
 2012 – The Arthur Ellis Award for Best Novel for Before the Poison

Referanser

Eksterne lenker 
 Peter Robinson, offisielt nettsted
 Peter Robinson bibliografi, biografi m.m.

Canadiske forfattere
Engelskspråklige forfattere
Canadiske krimforfattere
Personer fra Leeds
Søre Syndin

Søre Syndin er en innsjø i Vestre Slidre kommune i Innlandet. Søre Syndin renner ut i Krokåne og videre ned i Vasetvatnet.
Tidligere (før 1717) rant vannet fra Nørdre Syndin og Midtre Syndin ned i Søre Syndin.

Rundt Søre Syndin ligger stølslagene Kvisslasyndin i nord og Viksyndin og Jomssyndin i sør.

Referanser 

Innsjøer i Vestre Slidre
Artikler som trenger bilde (Oppland)
Doom (1993)

Doom (stilisert DOOM eller DooM) er et amerikansk førstepersonsskytespill fra 1993, opprinnelig utviklet av id Software til MS-DOS og forøvrig ett av de viktigste spillene som har blitt gitt ut i denne genren, sammen med forgjengeren Wolfenstein 3D, bruker DOOM banebrytende 3d-grafikk og flerspillerfunksjonalitet, samt støtte for at spilleren selv kan utvide spillet med egne brett og dessuten fengslende spillmusikk og varierte våpen.

Spillet ble opprinnelig distribuert som shareware, og ble lastet ned av så mange som 10 millioner mennesker i en periode på to år. Dette ble starten på en betraktelig bølge innenfor videospillindustrien som førte til at en rekke tilsvarende spill oftest ble sett som rene kloner av det opprinnelige spillet.
Spillets svært voldelige natur har også vist seg svært kontroversielt, og DOOM er utvilsomt blant de videospill som oftest har blitt nevnt i denne sammenheng. Suksessen fortsatte med oppfølginger som Doom II: Hell on Earth (1994) og diverse utvidelser som The Ultimate Doom (1995), Master Levels for Doom II (1995), og Final Doom (1996). I løpet av midten av 90-tallet ble teknologien i DOOM overgått, men den dag i dag finnes det en lojal fanskare som lager egne brett og modifiserer kildekoden som ble sluppet i 1997. Dessuten har DOOM-serien blitt gjenopplivet i 2004 med utgivelsen av Doom 3.

Oppbygning

Spillets historie 
DOOM har et tema av typen science fiction. Spillerens rolle er en navnløs (blir ofte kalt Doomguy av noen spillere) og usedvanlig tøff romsoldat som har blitt deportert til Mars for å ha angrepet en kommanderende offiser som beordret ham til å drepe ubevæpnede sivile. Han tvinges til å jobbe for The Union Aerospace Corporation (UAC), et konglomerat i militærindustrien som utfører hemmelige eksperimenter med teleportering mellom månene på Mars – Phobos og Deimos. Plutselig går noe galt slik at vesener fra Helvete kommer ut; et mislykket forsøk på å stoppe invasjonen fører til at basene raskt overkjøres av demoner slik at all personell drepes eller gjøres til Mutanter. Samtidig forsvinner Deimos. Et UAC-lag fra Mars sendes til Phobos for å etterforske hendelsen, men radiokontakt opphører raskt og kun ett menneske er fortsatt i live — dette er selvfølgelig spilleren, som nå må unnslippe i live.

Eksterne lenker 
 
 Doomworld.com – Doomworld

Doom
Videospill utviklet av id Software
Videospill fra 1993
Førstepersonsskytespill
DOS-spill
Super NES-spill
Game Boy Advance-spill
Videospill utviklet i USA
Bjerregaards gate (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Bjerregaards gate.

Bjerregaards gate (1A-51, 2-70B) er en gate i Oslo. Den går fra Ullevålsveien parallelt med Waldemar Thranes gate til Uelands gate. Den fikk sitt navn i 1871 og er oppkalt etter dikteren Henrik Anker Bjerregaard (1792–1842).

Forfatteren Johan Falkberget bodde en periode i nummer 17, hvor han skrev flere historier. I forordet til Runer på Fjellveggen heter det: «Runer på Fjellveggen er et nek sagn og fortellinger som ble til ved Ruglsjøen, gruvene og oppe på en kvist i Bjerregaards gate 17 i Oslo.» 

Aftenposten tok i 1919 initiativ til en pengeinnsamling for å bygge en «husvillekoloni» i Bjerregaards gate. Arbeiderbladet ga uttrykk for at tiltaket var et ledd i den pågående valgkampen. Brakkene kom opp langs vestsiden av gaten. Leieboerne vedtok i 1937 å nekte videre husleiebetaling etter 1. desember pga den elendige standarden, men vedtok så i møte 13. januar 1938 å sende leiegårdsbestyreren meddelelse om at vedtaket om ikke å betale husleie etter 1. desember 1937 var opphevet. Foreningen henstilte til samtlige leieboere som skyldte husleie, om sammen med bestyreren å finne en ordning med avvikling av restanser, forutsatt at samtlige leieboere innen utgangen av februar 1938 var blitt anvist annen bolig. «Det henstilles å eftergi leien fra 1. januar 1938 til fraflytningen pga de store ekstrautgifter leieboerne vil få ved flytningen. På samme møte ble vedtatt å sende en takk til Arbeiderpartiets representanter i Oslo formannskap for at de hjalp leieboerne ut av Aftenpostens husvillebarakker som var en skamplett for byen, og over i menneskeverdige boliger.»

Referanser

Litteratur
 Oslo byleksikon

Veier i Oslo
St. Hanshaugen
Veier på Ila (Oslo)
Veier i Oslo oppkalt etter menn
Kampfakta sluttspillet VM i fotball 2006

Sluttspillet i VM i fotball 2006 foregår mellom 24. juni 2006 og 9. juli 2006.

Åttendedelsfinaler

Kvartfinaler

Semifinaler

Bronsefinale

Finale 

VM i fotball 2006
New Providence

New Providence er den mest befolkede øya i Bahamas. Hovedstaden er havnebyen Nassau med om lag  av øyas  innbyggere. New Providence utgjør også et av Bahamas administrative distrikter. Øya, som har et areal på bare 207 kvadratkilometer og har sitt høyeste punkt tre meter over havet, hadde den beste naturlige havn for småbåter i hele Karibia og ble derfor populær allerede på 1600-tallet.

Siden 1969 har øya vært et populært feriested med mange etablissementer for turister. Man har fått en dypvannshavn som kan ta imot cruiseskip, og hotellene tilbyr gambling.

Eksterne lenker
 New              Providence and Nassau Bahamas

Bahamas' distrikter
Santaler

Santaler er en indisk urbefolkning som snakker et austro-asiatisk språk, santali. Tradisjonelt har santalene hatt tilhold i delstatene Jharkhand, Bihar og Bengal. En del santaler bor også i Bangladesh, og i Nepals tre sørøstlige grensedistrikter mot India, Jhapa, Morang og Sunsari.
 
I India har santalene blitt regnet som kasteløse – og har opplevd massiv undertrykkelse av hinduistiske og muslimske bengaler i sine egne kjerneområder.

Ettersom santalenes tradisjonelle områder var overbefolket, gjennomførte den norske misjonæren Lars Olsen Skrefsrud og den danske misjonæren Hans Peter Børresen en storstilt folkeforflytning av santaler til delstaten Assam, som tradisjonelt var bebodd av folkegruppen boro/bodo. Santalmisjonen (som har forgreininger både til Norge, Danmark, Sverige og USA) bygde opp en koloni rundt Mornai tehage i Goalpara i Assam. En rekke santaler etablerte seg i området, og har i 1990-årene vært del av en borgerkrig i delstaten.

I Nepal har santalene (også kjent som satar og hor) hatt vanskelig for å få statsborgerskap før i 2007. Dette har ført til at mange har utvandret til India.

Santalenes språk ble nedtegnet og grammatisert av Paul Olaf Bodding som også samlet santalenes folkloristiske uttrykksformer og utgav en rekke bøker om santal-folket i løpet av sin levetid. Han blir av enkelte regnet som opphavsmannen for santalenes skriftspråk.

Bibliografi 
 Archer, W. G. The Hill of Flutes: Life, Love, and Poetry in Tribal India: A Portrait of the Santals. Pittsburgh: University of Pittsburgh Press, 1974.
 Bodding, P. O. Santal Folk Tales. Cambridge, Mass.: H. Aschehoug; Harvard University Press, 1925.
 Bodding, P. O. Santal Riddles and Witchcraft among the Santals. Oslo: A. W. Brøggers, 1940.
 Bodding, P. O. A Santal Dictionary.(5 volumes), 1933-36 Oslo:  J. Dybwad, 1929.
 Bodding, P. O. Materials for a Santali Grammar I, Dumka 1922 
 Bodding, P. O. Studies in Santal Medicine and Connected Folklore (3 volumes), 1925-40 
 Bompas, Cecil Henry, and Bodding, P. O. . Folklore of the Santal Parganas. London: D. Nutt, 1909.
 Chaudhuri, A. B. State Formation among Tribals: A Quest for Santal Identity. New Delhi: Gyan Pub. House, 1993.
 Culshaw, W. J. Tribal Heritage; a Study of the Santals. London: Lutterworth Press, 1949.
 Hembrom, T. The Santals: Anthropological-Theological Reflections on Santali & Biblical Creation Traditions. 1st ed. Calcutta: Punthi Pustak, 1996.
 Orans, Martin. "The Santal; a Tribe in Search of a Great Tradition." Based on thesis, University of Chicago., Wayne State University Press, 1965.
 Prasad, Onkar. Santal Music: A Study in Pattern and Process of Cultural Persistence, Tribal Studies of India Series; T 115. New Delhi: Inter-India Publications, 1985.
 Roy Chaudhury, Indu. Folk Tales of the Santals. 1st ed. Folk Tales of India Series, 13. New Delhi: Sterling Publishers, 1973.
 Troisi, J. The Santals: A Classified and Annotated Bibliography. New Delhi: Manohar Book Service, 1976.
 Troisi, J. Tribal Religion: Religious Beliefs and Practices among the Santals. New Delhi: Manohar, 2000.

Folkegrupper i India
Folkegrupper i Nepal
Den norske Santalmisjon
Urfolk i Asia
Tiwanaku

Tiwanaku (spansk: Tiahuanaco) er et viktig arkeologisk sted sør for Titicacasjøen i Bolivia. Tiwanaku var en viktig by som sannsynligvis var senteret for et stort rike. Forskere tror at det var forfedrene til det nåværende aymarafolket i Sør-Amerika som bodde i byen. Stedet står på UNESCOs verdensarviste.

Arkeologer trodde tidligere at Tiwanaku hovedsakelig var et tilbedelsessted. Utgravninger i de senere tiår har vist at det er snakk om en storslått by med mange innbyggere og kanaler for å gjøre jordbruket enklere. Byen dekket kanskje 6 km². Tiwanaku ligger et stykke sør for sjøen, men i tidligere tider rakk sjøen etter alt å dømme helt ned til byen. Deler av byen kan tyde på at det en gang var en havn der. Byens ruiner viser storslått arkitektur som på visse områder overgår senere arkitektur i Inkariket. Store firkantede stenblokker som er nøye tilpasset bygningene er et viktig kjennetegn. Et av de viktigste landemerkene er den såkalte solporten, som i moderne tid er blitt satt opp igjen selv om den var rast sammen da arkeologer begynte å utforske området. Også store statuer kan ses på stedet.

Man tror at byen ble grunnlagt som en landsby omkring 200 f.Kr., at den vokste til en høyt utviklet by omkring 600 e.Kr., og at den ble forlatt omkring år 1000.

Kilder 
 UNESCO: Tiwanaku: Spiritual and Political Centre of the Tiwanaku Culture Besøkt 18. september 2014

Eksterne lenker 
 

Precolumbianske kulturer
Verdensarven i Bolivia
Byggverk i Bolivia
Historiske steder i Amerika
Ruiner i Bolivia
Instrument

Et instrument (fra latin instrumentum) er et konkret eller abstrakt verktøy en bruker for å se, måle eller produsere noe. Som regel fungerer et instrument som et mellomledd og et middel for å oppnå noe man ellers vanskelig kunne fått til. Dermed kan et instrument sies å være noe som forenkler en vanskelig oppgave, eller noe som muliggjør noe som ellers ville vært umulig. 

Ordet instrument kan bli brukt om mange ting på norsk:
Et musikkinstrument blir brukt til å lage musikk.
Et måleinstrument produserer forskjellige mål, enten i vekt, lengde, volum, barometrisk press, etc.
Instrumentering i industrien går ut på automatisering av prosess-, regulerings- og kontrollsystem.
Torturinstrument er verktøy som blir brukte til å påføre andre smerte ved tortur
Kirurgiske instrument er verktøy som blir brukte i kirurgien
Abstrakte betydninger som f.eks. lovgiving er et godt instrument for å få bukt med kriminalitet
 Økonomisk instrument om fond, lån, hedge-fond, aksjefond, diamanter, gull, osv.

Verktøy
Thereses gate (Oslo)

Thereses gate (1-51, 4-52) er en gate i Oslo. Den går fra Adamstuen til Bislett plass. Den er oppkalt etter prinsesse Teresia av Sachsen-Altenburg (1836–1914) som var gift med prins August, en sønn til Oscar I. Frem til 1874 var navnet Gartnergaden.

Hamsun bodde i to år 1902-04 i 1. etasje av murvillaen Thereses gate 49 sammen med sin første kone Bergljot, og her ble datteren Victoria født. I 2003 ble det satt opp en minneplakett på bygningen, avduket av Hamsuns sønnesønn Leif Hamsun. I 2001 var murvillaen bolig for kvinnelige rusmisbrukere og har navnet «Thereses hus».

I 1922 kjøpte Arthur Omre hjørnehuset nr 17, og drev herfra sin omfattende smuglervirksomhet i forbudstiden. 

I 1904 ble Reidar Aulie født i nr 22 og vokste opp der. 

I mellomkrigstiden bodde Harald Grieg en stund nederst i Thereses gate ved trikkeholdeplassen, der det den gang stod en diger støpejernsbenk for slitne trafikanter. En gang tok fire av Griegs venner benken og bar den opp i stuen hans. De maktet ikke ta den med seg da de gikk, og lot den bli stående. Griegs vertinne sa fra om at nabolaget savnet benken sin. Grieg alene kunne ikke rikke den, og skrev til Kristiania Sporveisselskab at en av deres benker, «meg uvitende og meget mot min vilje, er blitt hensatt i min leilighet, Thereses gate 51, 4. etasje. Jeg anmoder om at benken snarest må bli avhentet, da den ellers vil bli solgt.» Og benken ble hentet med mange unnskyldninger. 

Langs hele gaten fra Bislett Stadion og opp til Adamstuen finner man dagligvarebutikker, apotek, blomsterforretninger, Vinmonopol, klesforretning, frisører, hudpleie- og neglepleiesalonger, antikvariat, spisesteder og bakeri.

Gaten er relativt uvanlig ved at nummereringen er stigende mot sentrum. Det vanligste ellers er at laveste nummer er nærmest sentrum.

Referanser

Litteratur
 

Veier i Oslo
Veier i bydel St. Hanshaugen
Veier i Oslo oppkalt etter kvinner
Bislett
Adamstuen