alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Nasjonalkonservatisme

Nasjonalkonservatisme er en retning innenfor konservatismen i Europa som, i større utstrekning enn liberalkonservatismen, betoner nasjonalstatens rolle, vektlegger nasjonale interesser, og er mer opptatt av tradisjonelle sosiale og etiske syn. Nasjonalkonservative i Europa er som regel skeptiske til økt europeisk integrasjon, og ønsker enten en tilbaketrekning eller begrensning av EU-samarbeidet, og en restriktiv innvandringspolitikk.

Begrepet har hatt skiftende betydning ut ifra tid og sted, men en nasjonal tendens innen konservatismen kan føres helt tilbake til tidlig på 1800-tallet. I Tyskland og Frankrike fikk den stor gjennomslagskraft med Johann Gottfried von Herder, Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Adam Müller von Nitterdorf, Johann Gottlieb Fichte, Friedrich Schlegel, Friedrich Julius Stahl, Heinrich von Treitschke, Charles Maurras og Maurice Barrès som noen sentrale tenkere. Den nasjonale konservatismen hadde et utenrikspolitisk utsyn som stod i motsetning til Klemens von Metternichs internasjonalistiske konservatisme med utspring fra det flernasjonale Østerrike-Ungarn. De nasjonalkonservative tenkerne skilte seg også fra mer religiøst forankrede konservative, som Karl Ludwig von Haller, som så bort ifra ulikheter i folkekarakter og lignende.

Nasjonalkonservative partier har ofte røtter på landsbygda, mens de liberalkonservative har en mer urban kjerne. De fleste av de store konservative partiene i Øst-Europa etter Sovjetunionens fall har vært å betrakte som nasjonalkonservative.

Nasjonalkonservatisme i Norge

På 1800-tallet kom den nasjonalt orienterte konservatismen i Norge til uttrykk gjennom blant annet bondereisning, målsak og lekmannskristendom, med talsmenn som Aasmund Olavsson Vinje. Tilhengerne fant ofte tilhørighet i Venstre og andre politiske partier enn i det liberalkonservative Høyre.

I Norge i vår tid støttes nasjonalkonservativ ideologi særlig av Demokratene, et parti som legger vekt på nasjonalstatens interesser og identitet, er restriktivt i spørsmål om innvandring og utenrikspolitikk og ellers har markert seg med sentrumsorienterte standpunkter i fordelings- og kulturpolitikken. Partiet ble dannet i 2000 av tidligere medlem i Fremskrittspartiet (FrP) Vidar Kleppe.

I FrP har det vært uenighet om nasjonalkonservatismen. Stortingsrepresentanten Christian Tybring-Gjedde uttalte høsten 2019 at han ønsket å trekke partiet i mer nasjonalkonservativ retning og fjerne liberalismen. I 2021 ble Geir Ugland Jacobsen i Oslo FrP ekskludert fra partiet fordi han uttrykte motstand mot partilederen og ville gjøre Norge til et «patriotisk fyrtårn» i verden ved å føre en mer nasjonalkonservativ politikk og «sette Norge først». Ugland Jacobsen ble isteden leder for Demokratene.

Mange skribenter og kommentatorer i høyreorienterte alternative medier som Resett og Document, er kjent for å fremme nasjonalkonservative ideer i en kamp mot «globalismen», en politisk og handelsmessig globalisering.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Politiske ideologier
Konservatisme
Nasjonalitet
Simen Brenne

Simen Brenne (født 17. mars 1981) er en  norsk fotballspiller. Han er midtbanespiller på Råde IL. Brenne startet karrieren som spiss i Fredrikstad-klubben Selbak turn og idrettsforening. Han signerte for Moss i 2000, hvor han tilbragte fire sesonger, før han returnerte til hjembyen og signerte for FFK i 2004, hvor han ble omskolert til midtbanespiller.

Før 2007-sesongen gikk han til Lillestrøm for syv millioner kroner. Brenne ble ingen suksess på Romerike, og i november 2008 gikk han til Odd. Overgangssummen skal ha vært på nærmere fem millioner. 8. februar 2013 ble han presentert som Strømsgodsetspiller. Etter kontraktens utløp ble han frigitt av Godset. I mai 2015 ble han klar for Tippeligaklubben Sarpsborg 08, men etter et år i Østfold-klubben, ga han seg i Tippeligaen. Han spiller nå for Råde IL i 4. divisjon. 

Brenne fikk sin første landskamp og sitt første landslagsmål i EM-kvalifiseringen mot Tyrkia mars 2007. Han har spilt totalt 15 landskamper. Nå er han trener for Korsvoll IL

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Omtale på ffksupporter.no

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Fotballspillere for Moss FK
Fotballspillere for Fredrikstad FK
Fotballspillere for Lillestrøm SK
Fotballspillere for Odds ballklubb
Fotballspillere for Strømsgodset TF
Fotballspillere for Sarpsborg 08 FF
Erling Havnå

Erling Mathias Havnå (født 2. november 1957 i Oslo) er en tidligere norsk kickbokser som har tatt medaljer, både nasjonalt og internasjonalt. Han har også vært trener. Han ble rikskjent gjennom sin medvirkning i NOKAS-ranet.    

Havnå er født i Oslo, men vokste opp i Arendal. Han er utdannet rørlegger og hadde dette som yrke ved siden av sin idrettskarriere.     

Han startet med kickboksing på 1970-tallet vant EM-sølv i 1979 og EM-gull i 1980. Han fikk også sølv i VM i 1991. Han var den første i Norge som fikk sort belte i kickboksing og i 2003 ble han den første i Norge med 6. gradering. Han har også vært involvert i idretten på organisasjonsnivå. Blant annet så har han vært landslagstrener i kickboksing og han var også sentral i treningsteamet rundt broren, bokseren Magne Havnå. I 1984 var han med på å stifte Norges Kickboksingforbund. I 1990 tildelte Norges Kickboksingforbund ham Æresstatuetten.    

I 2007 ble han dømt til 16 års fengsel for sin medvirkning i NOKAS-ranet. Han ble prøveløslatt uten møteplikt fra Bastøy fengsel i 2015. I 2019 medvirket han i en episode av dokumentarserien Da Norge sto stille på TV 2. Episoden omhandlet NOKAS-ranet og hans rolle der.

Familie 
Erling Havnå er bror av den avdøde kickbokseren og bokseren Magne Havnaa. Han er trener for sin nevø, bokseren Kai Robin Havnaa. Han har vært hjelpetrener i flere år, men tok over hovedtreneransvaret en periode våren 2019 da trener Joey Gamache var skadet.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske kickboksere
Norske boksetrenere
Personer fra Arendal kommune
NOKAS-ranet
Nordmenn dømt for ran
Europamestere
Personer fra Oslo
Brokke kraftverk

Brokke kraftverk er et vannkraftverk som ligger i Valle kommune i Agder fylke.

Det utnytter et fall på 303 meter fra Botsvatn som reguleres mellom 551 og 491 moh. Botsvatnet tilføres vann fra Holen kraftverk. Det hentes også inn vann fra flere bekkeinntak. Fra Botsvatnet føres vannet i en 31 km lang tunnel til kraftstasjonen.

Kraftverket har installert fire francisturbiner på totalt 330 MW. I et normalår produserer kraftverket rundt 1,5 TWh.

Det eies av Otra Kraft der Agder Energi er majoritetseier, og startet produksjonen i 1964

Kraftverket regulerer elven Otra.

Referanser

Kilder 
 
 NVE vannkraftdatabase
 Agder energi: Brokke kraftstasjon
 Skagerak Kraft
 Statkraft
 Otra Kraft

Se også
 Bykle kommune: Historien om Bykildammen

Vannkraftverk i Agder
Kraftverk i Valle
Otra Kraft
Agder Energi
Skagerak kraft
Statkraft
Setesdal
Kraftverk etablert i 1964
Setesdalsvassdraget
Babord

Babord er et fartøys venstre side sett i fartøyets fartsretning. Dette i motsetning til styrbord som er dets høyre side sett i fartsretningen.

Navigasjonslys på fartøyets babord side er rødt.

Ordet babord stammer fra norrønt bak (bakk) og borð (kant). 
Vikingene styrte sine båter med styreåre (ror) som alltid var festet på styrbord side. Rormannen, som holdt styreåren med begge hender, stod delvis med ryggen mot båtens babord [bak] side.

En seilbåt sies å seile for babords halser når den har vinden inn fra babord.

Se også
Baug
Akter
Skipskonstruksjon

Referanser 

Skipsterminologi
Navigasjon

en:Port and starboard
nl:Bakboord en stuurboord
Styrbord

Styrbord er et fartøys høyre side sett aktenfra Dette i motsetning til babord som er dets venstre side sett i fartsretningen.

Navigasjonslys på fartøyets styrbord side er grønt.

Ordet styrbord stammer fra norrønt stýri, fra verbet stýra (lede, føre) og borð (kant).
Vikingene styrte sine båter med styreåre (ror) som alltid var festet på styrbord side. Rormannen, som holdt styreåren med begge hender, stod delvis med ryggen mot båtens babord [bak] side.

En seilbåt sies å seile for styrbords halser når den har vinden inn fra styrbord.

Se også
Baug
Akter
Skipskonstruksjon

Referanser 

Skipsterminologi
Navigasjon
Olaf Gulbransson

Olaf Leonhard Gulbransson (født 26. mai 1873 i Christiania, død 18. september 1958 på Schererhof ved Tegernsee i Bayern i Tyskland) var en norsk-tysk tegner, maler  og grafiker. Han er særlig kjent som karikaturtegner og illustratør.

Liv og karriere 

Fra 1890 tegnet Gulbransson for flere norske vittighetsblader, blant andre Tyrihans, Pluk, Paletten, Fluesoppen, Sfinx og Trangviksposten (1899–1901). 

I 1902 reiste han til Tyskland for å tegne for satiremagasinet Simplicissimus i München etter at redaktør Albert Langen (1869–1909) hadde vært i kontakt med dikteren Bjørnstjerne Bjørnson for å sikre seg det norske talentet. Med større publikum økte Gulbranssons berømthet, og han ble boende i Tyskland siden, bortsett fra årene 1923-1927 da han tegnet for Tidens Tegn i Oslo. I 1929 ble han professor ved kunstakademiet i München. 

I 1933 arrangerte kunstakademiet i Berlin en æresutstilling i forbindelse med Gulbranssons 60-årsjubileum. Utstillingen ble imidlertid stengt av nazistpartiet etter bare to dager. Gulbransson forble likevel en respektert kunstner i Tyskland resten av livet. Han illustrerte ellers flere bøker, blant annet erindringsbøkene Det var en gang, som utkom i samtidig i Norge og Tyskland i 1934, og Und so weiter som ble utgitt i Tyskland i 1954. Erindringsbøkene fins i en komplett utgave på No Comprendo Press: Det var en gang/ Og så videre.

Gulbranssons tegninger er preget av en enkel, presis strek og sikker portrettkunst i samtidens dekorative stil. Han blir ansett som en av de fremste karikaturtegnerne i forrige århundre og den største av de norske.

Gulbransson var gift tre ganger, med Inga Liggern (1875–1953) fra 1897 til 1906, Grete Jehly fra 1906 til 1922 og Dagny Bjørnson fra 1923.  Dagny var datter av Einar Bjørnson og Elsebeth f. Langen og dermed barnebarn av Bjørnstjerne Bjørnson. Elsebeth var søster til Albert Langen som var gift med Karoline og Bjørnstjerne Bjørnsons yngste datter, Dagny. Albert Langen var Bjørnsons tyske forlegger og  grunnleggeren av det satiriske magasinet Simplicissimus. Den tyske illustratøren Jan Gulbransson er et av hans barnebarn.

I mai 1944 fikk Gulbransson den norske Statens kulturpris overrakt av musikkprofessoren og NS-mannen Gunnar Graarud.

Illustrerte bøker (utvalg) 
 1901: 24 Karikaturer, utgitt i Christiania
 1905: Berühmte Zeitgenossen, München
 1912: Aus meiner Schublade, München 
 1934: Det var engang (tysk utgave: Es war einmal) 
 1954: Und so weiter

Annet 

I 2004 utgav tegnerne Lars Fiske og Steffen Kverneland den prisbelønte Olaf G. (På No Comprendo Press) , ei uhøytidelig tegneseriebok om deres reise til Olaf Gulbranssons hjem i Tyskland.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
 Olaf Gulbransson-museet i Tegernsee
 Et av Gulbranssons velkjente Ibsen-portretter
 Tidlig tegneserie av Olaf Gulbransson
 Flere tegneserier av Olaf Gulbransson
 Arbeider fra blant annet Simplicissimus
 Kort om Gulbranssons forhold til nazismen

Personer fra Oslo
Norske karikaturtegnere
Norske grafikere
Norske illustratører
Norske forfattere av erindringsbøker
Art nouveau
Norske migranter til Tyskland
Nordmenn fra andre verdenskrig
Baug

Baug (av norrønt baugr = bøyd eller ringformet kant, del av en ring, bue (jf. baufil)) blir i dag helst forstått som den forreste delen av et skip eller en båt. På store handelsskip vil dette bety fra det punktet der den parallelle delen av lasteområdet begynner å smalne av inn mot forstevnen.

Det finnes flere typer bauger, blant annet:

Antonymet til baugen er akteren.

Betalingsmiddel 
Baug ble i tidligere tider brukt om ringformede ting og gjerne satt i forbindelse med fordums betalingsmidler i gull og sølv, som gjerne var formet som ringer eller spiraler som ble brutt av (såkalte baugabrot) og brukt som betalingsmiddel. Man kan derfor også kalle baug en tidlig form for penger.

Se også
Styrbord
Babord
Akter
Skipskonstruksjon

Skipsterminologi
Navigasjon
Historisk valuta

sv:Bog (nautisk term)
Mike Collins

Mike Collins (født 1961 i West Bromwich) er en britisk tegneserieskaper.

I Norge er Collins mest kjent for sitt samarbeide med Gunnar Staalesen om tegneserien 7 fjell, en serie on bergensdetektiven Varg Veum prosjektert i syv bind publisert av Westwind forlag. Høsten 2007 var det utgitt tre bind.

Collins har fra før 1990 arbeidet som tekstforfatter og tegner for kjente britiske og amerikanske tegneserier som Superman, Batman, Wonder Woman, X-Men, Spider-Man, Daredevil, The Flash, Judge Dredd, Rogue Trooper, Slaine, Sub-Mariner, Martian Manhunter, Teen Titans og Legion of Superheros. Han har også tegnet for lisensierte prosjekter som Star Trek, Babylon 5, Dr. Who, Transformers, Zoids, Thundercats og Ghostbusters. Utover sitt arbeide med tegneserier har Collins arbeidet med bokillustrasjoner, reklame og animasjon.

Referanser

Eksterne lenker 
 Mike Collins-ComicWiki

Britiske tegneserieskapere
Personer fra West Bromwich
Fødsler i 1961
Beate Gangås

Beate Gangås (født 24. april 1963) er en norsk jurist som fra 2022 er sjef for Politiets sikkerhetstjeneste.

Beate Gangås ble 21. juni 2019 utnevnt til politimester i Oslo politidistrikt for en åremålsperiode på seks år. 

Gangås var tidligere leder for etterforsknings- og påtaleavdelingen i PST og har også vært politimester i Østfold, likestillings- og diskrimineringsombud, ledet seksjon for organisert kriminalitet i Politidirektoratet og har mange års erfaring som leder og påtalejurist i Oslo politidistrikt.

Hun ble utnevnt som det første likestillings- og diskrimineringsombudet for en åremålsperiode på fire år i 2006. Ombudet var da nyopprettet ved en sammenslåing av Likestillingsombudet, Likestillingssenteret og Senter mot etnisk diskriminering. Gangås ønsket ikke å forlenge åremålsperioden, og Sunniva Ørstavik ble utnevnt som hennes etterfølger.

Gangås var ansatt i politiet fra 1992 og ble i 2001 utnevnt til politimester i seksjon mot organisert kriminalitet i Politidirektoratet. Hun var konstituert som assisterende politidirektør april–desember 2005. Hun har tidligere hatt ulike stillinger i Oslo politidistrikt, blant annet som leder av økonomiseksjonen og påtaleseksjonen. Hennes arbeidsområder omfattet blant annet menneskehandel, familievold og rasisme og hun har arbeidet med likestillingsrelaterte oppgaver angående kjønn og etnisitet. 

Gangås har vært styremedlem i Senter mot etnisk diskriminering samt leder av Interpols gruppe om menneskehandel.

Gangås uttalte i forbindelse med kommunestyre- og fylkestingsvalget i 2007 at "Alle bør stemmes inn når du mandag går til valgurnene. Bortsett fra hvite, heteroseksuelle menn mellom 40 og 50 år uten nedsatt funksjonsevne. — Dette er ikke til forkleinelse av denne gruppen menn. Men de er sterkt overrepresentert i landets kommunestyrer".

Referanser

Eksterne lenker 
 Pressemelding om Beate Gangås som konstituert politimester i Østfold
 Likestillings- og diskrimineringsombudet
 Likestillings- og diskrimineringsnemnda
 Pressemelding om Beate Gangås som nytt likestillings- og diskrimineringsombud
 Fakta om Likestillings- og diskrimineringsombudet

Norske embets- og tjenestemenn
Norske jurister
Norske ombudsmenn
Norske politimestere
Fødsler i 1963
Tore Pedersen (FFK-spiller)

For fotballspilleren med samme navn som spilte for Rosenborg på 1960-tallet, se Tore Pedersen (RBK-spiller).

Tore André Pedersen (født 29. september 1969 i Fredrikstad) er en tidligere norsk fotballspiller. Hans posisjon på banen var midtstopper. Pedersen var en «klubbnomade» som har spilt på høyt nivå for ni forskjellige klubber i fem land. Han var også fast på  på første halvdel av 1990-tallet, og spilte totalt 45 A-landskamper.

Pedersen var mye plaget av skader i sin fotballkarriere. Han spilte samtlige av Norges VM-kvalifiseringskamper til USA-VM i 1994, men pådro seg en korsbåndskade kort tid før sluttspillet, og måtte derfor bli hjemme. Også under hans opphold i Wimbledon i 1999 pådro han seg en alvorlig kneskade, og tilbragte halvannet år på sidelinjen. 

Det var ventet at han kom til å legge opp på grunn av denne kneskaden, men han kom tilbake på fotballbanen i 2001 – først for 4.-divisjonsklubben Trosvik, og returnerte sesongen etter til FFK, som han hjalp til to strake opprykk og en etterlengtet retur til Tippeligaen. Pedersen spilte etter dette 1 sesong i sin moderklubb Selbak. Spiller nå for Oslo Diamantene.

Klubber: Selbak, Fredrikstad (to perioder), IFK Göteborg, Brann, Oldham (utlån), Sanfrecce Hiroshima, FC St. Pauli, Blackburn, Eintracht Frankfurt, Wimbledon, Trosvik.

Spilte 10 kamper på utlån til Oldham i 1993/94. Fra Brann til St. Pauli i 1995. Kontrakten med St. Pauli gikk ut 30. juni 1997 (p.g.a. nedrykk til 2. bundesliga, og var fri til å gå hvor han ville, selv om klubben ville beholde ham). Var på prøvespill i Bolton Wanderers, Blackburn og West Ham United, men valgte Blackburn Rovers for £750,000 (skulle overta etter Henning Berg da han ble solgt til Manchester United).

Pedersen arbeidet etter den aktive karrieren som fotballagent.

Spillerkarriere

Referanser

Kilder 
 altomfotball.no

Eksterne lenker 
 
 
  Profil hos ffksupporter.net

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Norske fotballagenter
Norske fotballspillere i Tyskland
Norske fotballspillere i England
Norske fotballspillere i Japan
Fotballspillere for Fredrikstad FK
Fotballspillere for IFK Göteborg
Fotballspillere for SK Brann
Fotballspillere for Oldham Athletic AFC
Fotballspillere for Sanfrecce Hiroshima
Fotballspillere for FC St. Pauli 1910
Fotballspillere for Blackburn Rovers FC
Fotballspillere for Eintracht Frankfurt
Fotballspillere for Wimbledon FC
Vinnere av Kniksenprisen
Personer fra Fredrikstad kommune
Gøran Sørloth

Gøran Sørloth (født 16. juli 1962 i Kristiansund) er en norsk tidligere fotballspiller. Sørloth var en av norsk fotballs mest målfarlige spisser på slutten av 1980-tallet og begynnelsen av 1990-tallet. I Eliteserien scoret han 74 mål på 174 kamper for Rosenborg Ballklub, og ble seriemester fem ganger. Han spilte også 55 , og scoret 15 landslagsmål.

Som 4. divisjonsspiller for  ble han del av juniorlandslaget i 1979, hvilket gjorde ham til tidenes første landslagsspiller fra Fosen. Samme år trente han flere ganger med  som var interessert i å hente ham over fjorden til Trondheim Sørloth spilte også 1980-sesongen i 5. divisjon for Rissa før han dro til  i 1981. Under den nyansatte treneren Tore Lindseths ledelse ble Sørloth del av  Strindheims ferd fra 3. divisjon til toppdivisjonen. Med Sørloth på topp gjorde Strindheim en god figur på våren, men endte lagets første sesong på øverste nivå med nedrykk.

Foran 1985-sesongen forlot Sørloth Strindheim til fordel for trønderhovedstadens storklubb . I en vennskapskamp mot  22. mai 1985 fikk han sin A-landslagsdebut som innbytter. I 1989 hadde han et mislykket opphold i den tyske klubben Borussia Mönchengladbach. Til tross for at han 27. april 1989 skrev en to-års kontrakt med Bundesliga-klubben, ble det kun fem målløse Bundesliga-kamper mot slutten av 1988/89-sesongen på ham før han returnerte til Rosenborg. Allerede 2. juli 1989 var han tilbake på Lerkendal i RBK-drakten i et hjemmetap mot . I november 1989 var Sørloth på prøvespill hos sin engelske favorittklubb , uten at det førte til tilbud om kontrakt. Hans andre utenlandsopphold gikk til den tyrkiske klubben Bursaspor i perioden 1993–94. Etter dette oppholdet returnerte han til Norge, og avsluttet karrieren i Viking FK.

Sørloth var med i Norges VM-tropp i 1994, og spilte én kamp i sluttspillet. Dette skulle også vise seg å bli hans siste landskamp.

Flere ganger utropt av sportsjournalister til å være Norges beste møtende spiss. Sørloths moderklubb er Rissa Idrettslag.

Sørloth har etter sin fotballkarriere arbeidet i en årrekke som travkommentator for fjernsynet. Sørloth har vært med i fjernsynsprogrammet Mesternes Mester som ble vist på NRK.

Spillerkarriere

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 
 
 
  Gøran Sørloth - Fussballdaten
  Gøran Sørloth  på RBKweb.com

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Spillere i Fotball-VM 1994
Norske fotballspillere i Tyrkia
Norske fotballspillere i Tyskland
Fotballspillere for Strindheim Fotball
Fotballspillere for Rosenborg BK
Fotballspillere for Borussia VfL 1900 Mönchengladbach
Fotballspillere for Bursaspor KD
Fotballspillere for Viking FK
Vinnere av Kniksenprisen
Mesternes Mester-deltakere
Personer fra Kristiansund kommune
Norgesmestere i fotball
Forbundsdagsvalget i Tyskland 1961

Forbundsdagsvalget i Tyskland 1961 var valget til den fjerde tyske Forbundsdagen og fant sted 17. september det året. Valget omfattet bare Vest-Tyskland og ikke det daværende DDR.

Konrad Adenauer ble etter valget sittende som kansler i sin fjerde regjering, som støttet seg på en koalisjon av CDU/CSU og FDP. I november 1962 gikk regjeringsmedlemmene fra FDP av i protest, etter den såkalte Spiegelaffæren. Den 7. desember ble det gjort kjent at Adenauer skulle gå av, men at det ikke skulle skje før høsten 1963. 

Konrad Adenauers femte regjering kunne likevel tiltre i desember 1962, etter at FDP hadde fått løfte om at Franz Josef Strauss ikke lengre skulle være forsvarsminister. 

Den 15. oktober 1963 gikk Adenauer av og Ludwig Erhard ble valgt som kansler for sin første regjering.

Berlin
Som følge av den tyske delingen etter den andre verdenskrigen, var Berlin ikke omfattet av Forbundsdagsvalgene i perioden fra 1949 til 1990. I stedet valgte Berlins parlament et antall utsendinger til Forbundsdagen. Utsendingene fra Berlin hadde talerett og kunne ta verv i Forbundsdagen, men hadde formelt begrenset stemmerett. Berlinrepresentantene avga likevel stemme og deres stemmegivning ble offentliggjort.

Resultater

Referanser

Eksterne lenker 
 

Valg i 1961
1961 i Tyskland
Føderale valg i Tyskland
Forbundsdagsvalget i Tyskland 1953

Forbundsdagsvalget i Tyskland 1953 var valget til den andre tyske Forbundsdagen, og fant sted 6. september det året. Valget omfattet bare Vest-Tyskland og ikke det daværende DDR. Saarland var i union med Frankrike og ikke en del av Forbundsrepublikken.

Konrad Adenauer ble etter valget sittende som kansler og leder for sin andre regjering. Regjeringen støttet seg på en koalisjon av  CDU/CSU og de fleste andre partier, unntatt SPD.

Berlin
Som følge av den tyske delingen etter den andre verdenskrigen, var Berlin ikke omfattet av Forbundsdagsvalgene i perioden fra 1949 til 1990. I stedet valgte Berlins parlament et antall utsendinger til Forbundsdagen. Utsendingene fra Berlin hadde talerett og kunne ta verv i Forbundsdagen, men hadde formelt begrenset stemmerett. Berlinrepresentantene avga likevel stemme og deres stemmegivning ble offentliggjort.

Resultater 

Et antall medlemmer (6 CDU, 11 SPD, 5 FDP) indirekte valgt av Berlins parlament er ikke inkludert nedenfor. Det må også bemerkes at Saarland, som da var en autonom republikk under fransk overherredømme, ikke deltok i dette valget.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Valg i 1953
1953 i Tyskland
Føderale valg i Tyskland
Forbundsdagsvalget i Tyskland 1980

Forbundsdagsvalget i Tyskland 1980 var valget til den 9. tyske Forbundsdagen og fant sted 5. oktober det året. Valget omfattet bare Vest-Tyskland og ikke det daværende DDR.

Resultatet av valget var at regjereringen bestående av SPD og FDP under ledelse av Helmut Schmidt ble sittende. Men i 1982 forlot FDP regjeringen, noe som førte til at den mistet det nødvendige flertall i parlamentet. FDP gikk deretter inn i en ny regjering med CDU/CSU under ledelse av Helmut Kohl.

Berlin
Som følge av den tyske delingen etter den andre verdenskrigen og alliert okkupasjon av Berlin, var Berlin ikke omfattet av Forbundsdagsvalgene i perioden fra 1949 til 1990. I stedet valgte Berlins parlament et antall utsendinger til Forbundsdagen. Utsendingene fra Berlin (i praksis Vest-Berlin) hadde talerett og kunne ta verv i Forbundsdagen, men hadde formelt begrenset stemmerett. Berlinrepresentantene avga likevel stemme og deres stemmegivning ble offentliggjort.

Resultater 

Valgdeltakelsen var på 88,6 %.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Valgresultater på internettsiden til Statistischen Bundesamt

Valg i 1980
1980 i Vest-Tyskland
Føderale valg i Tyskland