John Dee

«John Dee» kan også vise til konsertlokalet John Dee Live Club & Pub i Oslo.

John Dee (født 13. juli 1527, død desember 1608 eller mars 1609) var en engelsk matematiker, astronom, astrolog, okkultist, navigator, imperialist og rådgiver for dronning Elizabeth 1. Han viet det meste av livet til studier innenfor alkymi, spådomskunst og åndsretningen hermetisme, en filosofi utsprunget av antikkens greske, romerske og gammelegyptiske kultur og religion.

Dee sto sprikende mellom vitenskap og magi i en tid hvor skillet mellom disse begynte å bli tydelig. Som en av sin tidsalders mest lærde menn, ble han invitert til å forelese om avansert algebra ved universitetet i Paris da han var tidlig i tyveårene. Dee var en glødende forkjemper for matematikk og en respektert astronom, foruten en ledende ekspert i navigasjon. Han lærte opp mange av dem som foretok Englands oppdagelsesreiser til havs.

Samtidig som Dee var aktiv innenfor praktiske fag, var han en fantast som henga seg til magiens, astrologiens og hermetismens verden. Han benyttet det meste av sine siste tretti år på å etablere kontakt med engler i et forsøk på å lære skapelsens universale språk og skape en førapokalyptisk enhet for menneskeheten. I Marsilio Ficinos renessanseversjon av nyplatonismen, så ikke Dee noe skille mellom sin matematiske forskning og eksperimenter med hermetisk magi, engler og tydninger av spådommer og varsler. Isteden mente han at dette utgjorde ulike sider av samme søken etter en oversanselig forståelse av det guddommelige mønsteret, skjult under den synlige verden; det som Dee kalte for «rene sannheter».

I sin levetid samlet Dee ett av de største bibliotekene i England. Hans status som lærd gjorde det også mulig for ham å spille en politisk rolle. Han fungerte tidvis som rådgiver for dronning Elisabeth og var venner med hennes ministre Francis Walsingham og William Cecil. Dee underviste og mottok støtte fra poeten Philip Sidneys morbror Robert Dudley, 1. jarl av Leicester, og poeten Edward Dyer. Politikeren Christopher Hatton

Biografi

Oppvekst 
Dee ble født i Tower Ward i London. Hans far var waliser og tjente som funksjonær ved Henrik 8.s hoff. Dee var eneste barn av Rowland, en manufakturhandler og hoffmann, og Joan, datter av William Wild.

Dee gikk på den katolske skolen i Chelmsford fra 1535 (i dag King Edward VI Grammar School). Gutten var betatt av de katolske ritualene, og det i et strengt protestantisk England. Men det snevre smale pensumet kjedet ham. Datidens engelske læresteder var opptatt av fag som latin, logikk og retorikk, på bekostning av fag som matematikk og geografi. Fra november 1542 til 1546 gikk han på St John's College ved Cambridge-universitetet.

Han tillot seg bare fire timers søvn hver natt, var opptatt av astronomi og studerte til og med gresk, noe svært få gjorde. Hans iver ble lagt merke til, og alt som nittenåring ble han utnevnt som «underleser» (= assisterende professor) i gresk. Han ble gjort til medlem av Trinity College ved samme universitet, hvor han med smarte sceneeffekter satte opp en teaterproduksjon av Aristofanes' Freden, så han fikk ord på seg for å være tryllekunstner, et rykte han hadde livet ut.

Karriere 
Straks sjansen bød seg, flyttet han til universitetet i Louvain, den gang ansett som Europas beste, der Agrippa hadde vært. Dee var sterkt påvirket av Agrippas tanker om at magi og alkymi ikke skulle forbindes med djevelsk praksis, slik man gjorde i England, men en praktisk hjelp for den som søkte Gud. Den gang ble matematikk knyttet til magi, med Pythagoras som en magiker eller profet ut fra tanken om en skjult verden rundt tallenes skjulte verdi.Richard J. Oosterhoff: Pythagoras in the Res publica litterarum of French Renaissance Mathematics]</ref>

Dee foreleste ved Sorbonne i Paris om Euklid. I Rheims foreleste han gratis, så alle kunne komme inn og høre om Euklid. Dette gjorde ham så populær at han ble tilbudt et professorat, men han dro i stedet tilbake til England, der kong Edvard 6. var kommet på tronen og innvilget ham understøttelse. Dee studerte med matematikeren og karttegneren Regnier Gemma Frisius (1508-55), ble en nær venn av kartografen Gerhard Mercator, og kom tilbake til England med en viktig samling matematiske og astronomiske instrumenter. I 1552 møtte han Girolamo Cardano i London, en italiensk lege, astrolog og hasardspiller. Sammen undersøkte de muligheten for perpetuum mobile, en evighetsmaskin, foruten også en edelstein som ble sagt å inneha magiske egenskaper.

Som rektor ved Upton-upon-Severn i Worcestershire fra 1553 ble han tilbudt et lektorat i matematikk ved Oxford-universitetet i 1554 som han avslo, da han var opptatt av sine skriverier, og muligens håpet på en bedre posisjon ved hoffet.

I 1555 overtok han sin fars medlemskap i handelsvirksomheten Worshipful Company of Mercers. Samme år ble han arrestert og anklaget for å ha stilt horoskoper, først for dronning Maria, og  deretter oppdaget Marias spioner at han hadde kontaktet hennes halvsøster prinsesse Elizabeth og gjort det samme for henne. Dette ble tolket som et forsøk på politisk oppvigleri, og mens han satt fengslet, ble han ytterligere oppskaket da hans fredelige medfange Bartlett Green ble hentet ut for å brennes på bål. Selv ble Dee løslatt, men saken satte skrekk i ham. Dee ble stilt for Stjernekammeret, en engelsk overdomstol, og for den katolske biskop Edmund Bonner til religiøs undersøkelse. Det ser ut til at han faktisk sluttet vennskap med biskop Bonner som behandlet andre med slik grusomhet. Det er blitt stilt spørsmål om Dee kom seg unna ved selv å gå i tjeneste som spion. Navnet hans ble iallfall fjernet fra listen over martyrer i John Foxes Actes and Monuments.

Dee klarte å få audiens hos dronning Maria, og presenterte i 1556 sin plan for bevaring av gamle bøker, manuskripter og nedtegnelser ved å samle dem i et nasjonalbibliotek, men hans forslag ble ikke vedtatt. Isteden utvidet han sin boksamling i sitt hus i Mortlake til den bestod av rundt 4.000 bind. Til sammenligning bestod universitetsbiblioteket i Cambridge på samme tid av bare 451 bøker og manuskripter.<ref>[https://books.google.no/books?id=yJc2nCMYkWMC&pg=PA15&lpg=PA15&dq=4000+books+cambridge+451+library+john+dee&source=bl&ots=QGE9lFatZY&sig=ACfU3U2HHFtGCQiqbIw2mZYw3XuXAvVFGA&hl=en&sa=X&ved=2ahUKEwiZv4fp2Zj5AhV6X_EDHcycAGQQ6AF6BAgqEAM#v=onepage&q=4000%20books%20cambridge%20451%20library%20john%20dee&f=false John Dee: Essential Readings  

Da Elizabeth kom på tronen i 1558, var en av hennes første handlinger å tilkalle Dee for å regne ut den heldigste dagen for hennes kroning, og han foreslo 14. januar 1559. Imidlertid var Elizabeth mer interessert i hans evner som diplomatisk utsending, så fremover ble han jevnlig sendt til kontinentet på vegne av Francis Walsingham, overhode for hennes etterretningstjeneste. For en fredselskende lærd var dette anstrengende. I 1563 oppdaget han i Amsterdam en bok, Stenographia av Johannes Trithemius, som ble satt på Index Librorum Prohibitorum i 1609 og ble stående der til 1900. Boken handler om magi, spesielt om å bruk ånder til kommunikasjon over store avstander,

Dee skrev et brev til William Cecil, 1. baron Burghley, en av dronningens nærmeste rådgivere, i oktober 1574 hvor han søkte om understøttelse. Han hevdet å ha okkult kunnskap om skatter i Welsh Marches, de walisiske grenseområdene, og om verdifulle, gamle manuskripter oppbevart ved Wigmore-slottet, vel vitende om at William Cecil kom fra dette området.
I 1577 publiserte Dee boken General and Rare Memorials pertayning to the Perfect Arte of Navigation, et verk som streket opp hans visjon om et sjøfartsimperium, og forsikret om Englands territoriale krav på Den nye verden. Dee ble kjent med Humphrey Gilbert, og sto også nær poeten Philip Sidney og hans omgangskrets.

I 1564 skrev Dee det hermetiske og okkulte verket Monas Hieroglyphica («De hieroglyfiske monader»),
en omfattende (kristen) kabbalistisk fortolkning av et ideogram (se bilde) som han hadde designet selv, og som han mente uttrykte en mystisk enhet for skaperverket. Han reiste til Ungarn for personlig å overrekke en kopi av boken til keiser Maximilian II av Det tysk-romerske rike. Dette verket var høyt verdsatt av mange av Dees samtidige, men da den muntlige tradisjonen i hans miljø etter hvert forsvant, er det vanskelig å forstå boken i dag.

Han skrev også et «matematisk forord» til Henry Billingsleys engelske oversettelse av Euklids Elementer i 1570, hvor han argumenterte for matematikkens sentrale betydning og innflytelse på andre vitenskapsfag og kunstarter. Boken var beregnet for lesere utenfor universitetsmiljø, og kom til å bli det mest trykte og leste av verker der Dee bidro.

Samarbeidet med Kelley 
I senere år oppga Dee likevel matematikken og håpet om at dette faget ville røpe tallmønstre som kunne avdekke verdens skjulte struktur. I stedet ble han interessert i tallenes skjulte betydning. I 1581 holdt han derfor en seanse hjemme hos seg i Mortlake, der han forsøkte å tilkalle engler for å bli opplært i deres hemmelige visdom. Ved hjelp av den rette «tolken» håpet han å kunne overtale englene til å lære ham språket sitt. Mye av dette involverte tolkning av tallkoder. I 1582 ansatte han en Barnabus Saul som «seer», men denne ble skremt da han ble utspurt om sine okkulte aktiviteter, og sa seg opp. Men alt 10. mars 1582 meldte det seg i stedet en mørk unge ire som kalte seg Edward Kelley og påberopte seg evner som «seer». Edward Talbot som han egentlig het, hadde vært apotekerlærling, men som skriver i Lancashire ble han tatt i dokumentfalsk og fikk ørene skåret av som straff. Resten av livet gikk han med langt hår og en svart lue med lange klaffer for å skjule mangelen, og såpass redd var han for øvrigheten at han skiftet etternavn til Kelley. På et vertshus i Wales hevdet han å ha kommet over et manuskript og to små medisinflasker med pulver, alt dette hentet fra graven til en tryllekyndig biskop.

Dee lot den nyankomne prøve seg, men forklarte at han ikke selv var noen magiker, for ordet «magi» hadde en dårlig klang i hans ører. Kelley sa seg enig, falt på kne og ba høytidelig. Så kikket han inn i glasset, og før et kvarter var gått, beskrev han en kjerub han sa han skimtet inni der. Dee identifiserte den straks som uriel, lysets engel. Engelen kunne ikke kommunisere, fanget inni krystallen. Men for Dee var dette begynnelsen på en ny epoke i livet, da de vises sten var innenfor rekkevidde. Han ba straks Kelley flytte inn, noe Jane Fromond var imot. Dees kone kom seg aldri til å like Kelley, som snart giftet seg med en jente fra stedet. Slik Dee har beskrevet seansene deres, falt Kelley i lett transe, eller lot slik, og fikk kontakt med diverse «veivisere»; en het Medicina. Disse hentet ånder. Dee antok at disse var engler. Den ene spurte Dee om han trodde hun var gift med en juvelér, siden hun gikk med juveler. Dee svarte at han var «sikker på at hun var en budbringer fra Jesus, fordi Jesus hadde kjøpt det evige livs juvel med sitt dyrebare blods juvel». Kelley kjedet seg trolig, han snek seg ut når han så sitt snitt, klaget over at åndene snakket fremmede språk, og fikk iblant raserianfall. 

Seansene ble utført i en atmosfære av intens kristen hengivenhet, etter perioder av renselse, bønn og faste. Dee fastholdt at englene dikterte flere bøker for ham på englespråk, som Dee kalte for «enokiansk». Han tegnet en magisk plate malt i strålende farger med navnene på de syv mektigste englene: Zabathiel, Zedekiel, Madimiel, Semeliel, Nogabel, Corabiel og Lavaniel. Platen lot ham angivelig kommunisere med englene, og i 1583 tydet han et budskap som beskrivelsen av halshugningen av en høy vakker kvinne, mens et annet budskap var en advarsel om et angrep av en fremmed sjømakt. Maria Stuart ble halshugget i 1587, og den spanske armada angrep i 1588.

I 1583 opplevde Dee en visjon av en barneengel som svevde utenfor vinduet, mens den holdt et krystallegg. Han identifiserte den som Uriel, lysets engel. Da også erkeengelen Mikael viste seg og fortalte Dee at han ikke hadde noe å frykte, tok han opp krystallegget, som nå befinner seg på British Museum. I 1589 sendte dronning Elizabeth bud på Dee, og han så aldri Kelley igjen. 

Ved avreisen fra England hadde Dee overlatt det meste av boksamlingen til sin svoger, Nicholas Fromond. Likevel ble bøker stjålet, av blant andre Dees tidligere elev Nicholas Saunders som sørget for at Royal College of Physicians (der Saunders var medlem), i dag er i besittelse av det største antallet bøker fra Dees bibliotek. Saunders skrev sitt eget navn over Dees, eller prøvde å bleke det bort i andre bøker. Mange av bøkene kom heldigvis til rette og er tilgjengelige i dag.

Dronning Elizabeth hadde tilkalt Dee i 1562 da det ble funnet en voksdukke av henne i London Inn Fields, med en nål stukket i brystet. Ingen var i tvil om at dette var ment som skademagi, og Dee ble satt til å hindre den.

Personlig liv 
Dee var gift to ganger og hadde åtte barn. Lite er kjent om hans første ekteskap, men det varte trolig fra 1565 til hennes død en gang rundt 1576. Fra 1577 til 1601 førte Dee en meget detaljert dagbok. I 1578 giftet han seg med den 23 år gamle Jane Fromond; selv var han da 51. Det var henne Kelley krevde tilgang til, og skjønt Dee aksepterte det for en stund, ble det også årsak til at de to mennene skilte lag. Jane døde under pesten i Manchester og ble gravlagt i mars 1604, sammen med en rekke av deres barn. Det er kjent at sønnen Theodore døde i Manchester, men det finnes ingen nedtegnelser om døtrene Madinia, Frances og Margaret etter den tid, for Dee hadde sluttet å føre dagbok. Brevene Dee skrev til rektor ved skolen i Westminster der sønnen Arthur var elev, minner om de bekymringer mange foreldre av kostskolebarn har hatt. Arthur vokste opp og ble lege, først i Manchester og deretter i London, men prøvde seg også som alkymist og forfatter av skrifter om hermetismen.

Historikeren John Aubrey (død 1697) var en fjern slektning, ettersom hans oldefar William Aubrey var John Dees fetter, og etter sigende en nær bekjent. Han beskrev John Dee slik: «Han var høy og slank. Han bar en drakt som en kunstnerkåpe, med hengende ermer og en slisse… Han meget lys, sangvinsk hudfarge… et langt skjegg hvitt som melk. En meget flott mann.»  
 
Dee argumenterte dessuten for at England måtte nyttiggjøre seg nye landområder via kolonisering, og til det trengtes en flåtestyrke. Dee har fått æren for å ha vært den første som innførte begrepet «Britannia» og «Det britiske imperiet». Humphrey Llwyd har fått æren for det samme, da han brukte begrepet i sin Commentarioli Britannicae Descriptionis Fragmentum, utgitt åtte år tidligere i 1568.

Dee fremmet et formelt krav på Nord-Amerika på vegne av England på baksiden av et kart tegnet i 1577–80 med påskriften Circa 1494 Mr Robert Thorn his father, and Mr Eliot of Bristow, discovered Newfound Land. I sin Title Royal fra 1580 diktet han opp at Madog ab Owain Gwynedd hadde oppdaget Amerika, hvilket Dee anførte som bevis for at England hadde et sterkere krav på Den nye verden enn Spania hadde. Dessuten forsikret han at Brutus, konge over britene og kong Arthur i tillegg til Madog hadde erobret landområder i Nord- og Sør-Amerika, og at deres arving, dronning Elisabeth, derfor hadde gyldig krav på områdene.

Omdømme og betydning 
Omtrent ti år etter Dees død kjøpte den oldtidsinteresserte Robert Cotton området rundt Dees hus og tok til å lete etter papirer og gjenstander. Han fant flere manuskripter, hovedsakelig nedtegnelser av Dees påståtte kommunikasjoner med engler. Cottons sønn ga disse manuskriptene til forskeren Méric Casaubon som utga dem i 1659, med et forord som stilte seg kritisk til forfatteren. Tittelen var A True & Faithful Relation of What passed for many Yeers between Dr. John Dee (A Mathematician of Great Fame in Q. Eliz. and King James their Reignes) and some spirits. Som den første offentlige beskrivelsen av Dees seanser ble boken meget populær og solgte raskt. Casaubon, som selv trodde på ånder, argumenterte i sitt forord for at Dee fungerte som et uvillig redskap for onde ånder. Denne boken skapte gjennom flere hundreår en oppfatning av Dee som et fjols som lot seg føre bak lyset.

På rundt samme tid som utgivelsen av Casaubons True and Faithful Relation, hevdet et medlem av Rosenkorsordenen at Dee var ett av deres medlemmer, men Rosenkorsordenen skriver seg fra en senere tid, nærmere opplysningstiden. Dees rykte som en trollmann og hans tilknytning til en sjarlatan som Kelley har gjort ham til en tilsynelatende uimotståelig figur for fabeldiktere, forfattere av skrekklitteratur og dagens magikere. Overdrivelser, falsk og ofte fantasifull informasjon om Dee har skapt usikkerhet om hans liv og gjerning.

En nyvurdering av Dees karakter og betydning begynte på 1900-tallet, hovedsakelig grunnet arbeidet til historikeren Frances Yates, som satte nytt fokus på den rolle som magi spilte i renessansen og utviklingen for moderne vitenskap. Som et resultat av den nyvurderingen er Dee i dag sett på som en seriøs forsker, som en av de mest lærde på sin tid, men som i senere år kom på avveie. Hans boksamling i Mortlake var den største i England og betraktet som et av de fineste i Europa, kanskje kun overgått av biblioteket til Jacques Auguste de Thou. Foruten å være en astrologisk og vitenskapelig rådgiver for dronning Elisabeth og hennes hoff, var han også en tidlig talsmann for koloniseringen av Amerika og et britisk imperium som strakte seg over Atlanterhavet.

Dee fremmet navigasjon og kartografi som vitenskap. Han studerte nært med Gerardus Mercator, og han eide en betydningsfull samling med kart, globuser og astronomiske instrumenter. Han utviklet selv nye instrumenter foruten også særskilte navigasjonsteknikker for å seile i polare strøk. Dee fungerte som en rådgiver for engelske oppdagelsesreisende til havs, og valgte personlig rorgjengere og trente dem i navigasjon.

Dee trodde at matematikk (som han forsto mystisk) var sentralt for utviklingen av menneskelig lærling. Dees oppfatning av det sentrale i matematikken gjorde ham langt mer moderne enn Francis Bacon, skjønt en del forskere mener Bacon bevisst bagatelliserte matematikkens rolle i det anti-okkulte miljøet under styret til kong Jakob I. Det bør bli merket at Dees forståelse av matematikkens rolle er radikalt forskjellig fra dagens oppfatning. Dee fremme av matematikk utenfor det akademiske miljø var en varig praktisk gjerning. Hans Mathematical Preface til Euklid var ment å fremme studiet og anvendelsen av matematikk av de som var uten en akademisk utdannelse, og var meget populært og innflytelsesrikt blant «mekanikere», den nye framvoksende samfunnsklasse av tekniske håndverkere og ingeniører. Dees forord inkluderte demonstrasjoner av matematiske prinsipper som leserne kunne utføre på egen hånd.

Dee var en venn av Tycho Brahe, den dansk vitenskapsmann som grunnla den moderne observerende astronomien, og han var enig i Kopernikus' lære. Mange av hans astronomiske kalkulasjoner var basert på Kopernikus' antagelser, men han forfektet aldri åpent heliosentriske teori. Dee benyttet den kopernikanske teori til problemet med kalenderreformen, men hans anbefalinger ble dog ikke akseptert av politiske grunner.

Dee har ofte blitt assosiert med Voynich-manuskriptet, et mystisk, illustrert manusskrift av ukjent alder, opprinnelse og forfatter. Wilfrid M. Voynich, som kjøpte manuskriptet i 1912, antydet at Dee kan ha eid manuskriptet og solgt det til Rudolf II av Det tysk-romerske rike. Dees kontakter med keiser Rudolf var langt mindre betydelige enn hva som det tidligere ble antatt, og Dees dagbok gir ingen hentydninger om et slikt salg. Dee var imidlertid kjent for å ha eid en kopi av Soyga-boken, en annet bok med tekst i kode.

1900-tallet
 Romanen i fire deler Ægypt (1987–2007) av John Crowley har John Dee som figur.
 Dee figurerer framtredende i den mystisk-okkulte mytologien som ble skapt for konseptalbumet Imaginos (1988) av den amerikanske rockebandet Blue Öyster Cult.

2000-tallet
 Romanserien The Secrets of the Immortal Nicholas Flamel av Michael Scott har John Dee som en skurk som har overlevd i moderne tid.
 Skuespillet Burn Your Bookes (2010) av Richard Byrne undersøker forholdet mellom John Dee, Edward Kelley og Edward Dyer.
 Romanen Here, There Be Dragons framstiller Dee som en ond vaktmester av Imaginum Geographica.
 På Iron Maiden-album The Final Frontier er det femte sporet "The Alchemist" om John Dee.
 The opera Dr Dee: An English Opera, skrevet v Damon Albarn, framstiller Dees liv og arbeid. Det hadde premiere ved Palace Theatre i Manchester den 1. juni 2011 og vil bli satt opp på London Coliseum som en del av Londons Festival for den kulturelle olympiade 2012 som form for «folkeopera» i juni 2012.

Referanser

Litteratur

Primære kilder 
 Dee, John: Quinti Libri Mysteriorum. British Library, MS Sloane Collection 3188. Også tilgjengelig i en kopi ved Elias Ashmole, MS Sloane 3677.
 Dee, John: John Dee's five books of mystery: original sourcebook of Enochian magic: fra en samling verker kjent som Mysteriorum libri quinque redigert av Joseph H. Peterson, Boston: Weiser Books ISBN 1-57863-178-5.
 Dee, John: The Mathematicall Praeface to the Elements of Geometrie of Euclid of Megara (1570). New York: Science History Publications (1975) ISBN 0-88202-020-X
 Dee, John: John Dee on Astronomy: Propaedeumata Aphoristica (1558 & 1568) redigert av Wayne Shumaker, Berkeley: University of California Press ISBN 0-520-03376-0

Sekundære kilder 
 Cajori, Florian (2007): A History of Mathematical Notations New York: Cosimo. ISBN 1-60206-684-1
 Calder, I. R. F. (1952): John Dee Studied as an English Neo-Platonist Ph.D. Dissertation, London: The Warburg Institute, London University Available online
 Casaubon, M. (1992): A True and Faithful Relation of What Passed for many Yeers Between Dr. John Dee ... (1659) repr. "Magickal Childe", New York. ISBN 0-939708-01-9
 Clucas, Stephen, red. (2006): John Dee: interdisciplinary studies in Renaissance thought. Dordrecht: Springer. ISBN 1-4020-4245-0
 Clucas, Stephen, red. (2005): John Dee's Monas Hieroglyphica. Ambix Special Issue. Vol. 52, Part 3, inkluderer også artikler ved Clulee, Norrgren, Forshaw and Bayer.
 Clulee, Nicholas H. (1988): John Dee's Natural Philosophy: between science and religion. London: Routledge. ISBN 0-415-00625-2
 Fell-Smith, Charlotte (1909): John Dee: 1527–1608. London: Constable and Company Tilgjengelig online.
 French, Peter J. (1972): John Dee: the world of an Elizabethan magus. London: Routledge & Kegan Paul. ISBN 0-7102-0385-3
 Håkansson, Håkan (2001): Seeing the Word: John Dee and Renaissance occultism. Lund: Lunds universitet. ISBN 91-974153-0-8
 Kugler, Martin (1982): Astronomy in Elizabethan England, 1558 to 1585: John Dee, Thomas Digges, and Giordano Bruno. Montpellier: Université Paul Valéry 
 Parry, Glyn (2011):  The Arch-Conjuror of England: John Dee and Magic at the Courts of Renaissance Europe New Haven: Yale University Press
 Sherman, William Howard (1995): John Dee: The Politics of Reading and Writing in the English Renaissance Amherst: University of Massachusetts Press. ISBN 1-55849-070-1
 Vickers, Brian red. (1984): Occult & Scientific Mentalities in the Renaissance. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-25879-0
 Woolley, Benjamin (2001): The Queen's Conjuror: the science and magic of Dr. John Dee, adviser to Queen Elizabeth I. New York: Henry Holt and Company 
 Yates, Frances (2001): The Occult Philosophy in the Elizabethan Age. London: Routledge. ISBN 0-415-25409-4
 Yates, Frances (1982): «Renaissance Philosophers in Elizabethan England: John Dee and Giordano Bruno» i hennes Lull & Bruno: Collected Essays Vol. I. London: Routledge & Kegan. ISBN 0-7100-0952-6

Eksterne lenker 
 The Private Diary of Dr. John Dee And the Catalog of His Library of Manuscripts hos Prosjekt Gutenberg
 The Private Diary of Dr. John Dee, and the Catalogue of His Library of Manuscripts, komplett bok med nedlasting som PDF hos Google Books
 The Calls of Enoch with Edward Kelley, komplett bok med nedlasting som PDF hos Google Books
 Azogue, en seksjon i e-journal Azogue med reproduksjoner av Dees tekster.
 John Dee reports of Dee and Kelley's conversations with Angels, redigert som PDF av Clay Holden: Mysteriorum Liber Primus (med latinske oversettelser), noter til Liber Primus av Clay Holden, Mysteriorum Liber Secundus, Mysteriorum Liber Tertius
 J.W. Hamilton-Jones' oversettelse av Monas Hieroglyphica fra Twilit Grotto: Archives of Western Esoterica
  Manuscript Sloane 3189 (John Dee's Liber Loagaeth) i håndskriften til Edward Kelly (utgitt med tillatelse av British Library)

Britiske matematikere
Britiske astronomer
Astrologer
Esoterisme
Personer fra Richmond upon Thames
Dødsdato ukjent
Dødsfall i 1600-årene
Matematikere på 1500-tallet
Matematikere på 1600-tallet
Astronomer på 1500-tallet
Astronomer på 1600-tallet