alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Tricorythidae

Madecassorythinae
 Ranorythinae
 Tricorythinae

Tricorythidae er en familiegruppe av døgnfluene. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve), de voksne tar ikke til seg føde og lever ikke så lenge. Men de fleste lever lengre enn ett døgn.

Utseende 
De voksne døgnfluene er små til middelsstore (vingelengde  slanke, svarte eller mørkbrune døgnfluer med ett par vinger og lange, tynne bein - hos hannen er frambeina like lange som kroppen. Fasettøynene er temmelig små og bredt skilte hos begge kjønn. Hodet har gjerne noen små knøler ved bak-kanten. Forvingene har tallrike tverr-årer, den bakre delen er velutviklet. Bakvinger mangler. Nymfene er kraftig bygde, avlange, hodet er rundet med små fasettøyne, beina er kraftige og middels lange, ytterst med lange, krumme klør. Trakégjellene på andre bakkroppsledd ner store og mer eller mindre trekantede. Nymfene er  lange.

Levevis 
Nymfene lever i rennende vann, eller i strandsonen i stillestående vann, helst på sandbunn, men også mellom planter. De kryper rundt på bunnen, svømmer dårlig, og samler sammen ulike spiselige partikler, eller de er planteetere. Utviklingen er forholdsvis rask, to generasjoner hver sommer er vanlig, men de kan ha en nokså lang diapause som egg, dette er også overvintringsstadiet. De voksne døgnfluene klekkes tidlig på morgenen, hannene litt før hunnene, og svermer gjerne midt på dagen.

Utbredelse 
Familien, slik den her er avgrenset, ser bare ut til å finnes i Afrika. Ikke-afrikanske grupper som har vært ført til Tricorythidae, regnes i dag til andre familier.

Systematisk inndeling 
Inntil nylig ble gruppene Leptohyphidae, Machadorythidae, Dicercomyzidae og Ephemerythidae, noen ganger også andre Ephemerelloidea, regnet til denne familien. 

 Ordenen døgnfluer (Ephemeroptera)
 Overfamilien Ephemerelloidea
 Familien Tricorythidae Lestage, 1942
 Underfamilien Madecassorythinae Elouard & Oliarinony, 1997 – Madagaskar
 Slekten Madecassorythus Elouard & Oliarinony, 1997 – 4 arter
 Slekten Spinirythus Oliarinony & Elouard, 1998 – 3 arter
 Underfamilien Ranorythinae Oliarinony & Elouard, 1997 – Madagaskar
 Slekten Ranorythus Oliarinony & Elouard, 1997 – 2 arter
 Underfamilien Tricorythinae Lestage, 1942
 Slekten Tricorythus Eaton, 1868 – 20 arter

Kilder 
 
 Jacobus, L.M. og McCafferty, W.P. (2006) Reevaluation of the phylogeny of the Ephemeroptera infraorder Pannota (Furcatergalia), with adjustments to higher classification. Transactions of the American Entomological Society 132: 81-90.

Eksterne lenker 
 
 Tree of Life - Døgnfluer, (Ephemeroptera) (engelskspråklig)
 CSIRO – Døgnfluer, (Ephemeroptera) (engelskspråklig)
 Norsk Entomologisk forening

Døgnfluer
Dicercomyzidae

Dicercomyzon

Dicercomyzidae er en familiegruppe av døgnfluene. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve), de voksne tar ikke til seg føde og lever ikke så lenge. Men de fleste lever lengre enn ett døgn.

Utseende 
De voksne døgnfluene har bare ett par vinger. Hannens fasettøyne er store, frambeina ikke forlengede. Vingen mangler tverr-årer langs kanten. Nymfene er flate, pannen har et bredt, flatt skjold. Hodet holdes framoverrettet (prognath). Beina er kraftige, lårene er plateaktig utvidete og nærmest sirkelrunde. Hele dyret er nærmest skiveformet.

Levevis 
Nymfene lever i rennende vann. Et uvanlig trekk er at de svømmer med rytmiske bevegelser av beina, ikke med buktninger av kroppen som de aller fleste andre døgnfluenymfer.

Utbredelse 
Slekten Dicercomyzon finnes bare i Afrika.

Systematisk inndeling 
Plasseringen av slekten Dicercomyzon er uklar. Inntil nylig har det vært vanlig å plassere den i familien Tricorythidae, men den synes ikke å være i nær slekt med de andre undergruppene i denne familien (Jacobus & McCafferty 2006, ).

 Ordenen døgnfluer (Ephemeroptera)
 Overfamilien Ephemerelloidea
 Familien Dicercomyzidae Edmunds & Traver, 1954
 Slekten Dicercomyzon Demoulin, 1954 – fem arter
 Dicercomyzon costale Kimmins, 1957
 Dicercomyzon femorale Demoulin, 1954
 Dicercomyzon marginatum Kimmins, 1957
 Dicercomyzon sjostedti (Ulmer, 1910)
 Dicercomyzon verrierae Demoulin, 1964

Kilder 
 Jacobus, L.M. og McCafferty, W.P. (2006) Reevaluation of the phylogeny of the Ephemeroptera infraorder Pannota (Furcatergalia), with adjustments to higher classification. Transactions of the American Entomological Society 132: 81-90.

Eksterne lenker 
 
 Tree of Life - Døgnfluer, (Ephemeroptera) (engelskspråklig)
 CSIRO – Døgnfluer, (Ephemeroptera) (engelskspråklig)
 Norsk Entomologisk forening

Døgnfluer
Øst-Ekvatoria

Øst-Ekvatoria (engelsk: Eastern Equatoria, arabisk: ‏شرق الاستوائية‎ Scharq al-Istawā′iyya) er en av de ti delstatene i Sør-Sudan. Befolkningen ble oppgitt til 906 126 innbyggere ved folketellingen i 2008. Delstaten har et flateinnhold på 82 542 kvadratkilometer.

Geografi 

Øst-Ekvatoria grenser til delstatene Sentral-Ekvatoria i vest og Jonglei i nord. Den har internasjonale grenser til Uganda i sør, til Kenya i sørøst og Etiopia i nordøst. Ilemi-triangelet i øst, mellom Øst-Ekvatoria og Turkanasjøen, er et omstridt område som både Sudan (nå Sør-Sudan) og Kenya har gjort krav på. Etiopia har ikke offisielt gjort krav på området, men har vært involvert i konflikten. Området er nå de facto kontrollert av Kenya

Historie 

I 1974 ble de to distriktene Kapoeta og Torit i den daværende Ekvatoria-provinsen skilt ut som en egen provins med navnet Øst-Ekvatoria. I april 1994 innførte Sudan et føderalt system og Øst-Ekvatoria ble én av landets 26 delstater. Ved frigjørelsen av Sør-Sudan i 2011 ble Øst-Ekvatoria en delstat i Sør-Sudan.

Mange norske NGO-er etablerte seg i Øst-Ekvatoria på 1980-tallet. Dette førte til at deler av regionen gikk under navnet «Little Norway».

Administrativ inndeling 

Øst-Ekvatoria er, som andre delstater i Sør-Sudan, delt opp i fylker. Disse er videre delt opp i payamer (distrikter) og bomaer (landsbyer). For å sikre jevnere representasjon ble det gjort en oppdeling av noen av fylkene.. Fylket Torit ble delt i Torit, Lafon og Ikotos. Kapoeta ble delt i Budi og Kapoeta, som senere ble delt i Nord-, Sør- og Øst-Kapoeta.

Fylker i Øst-Ekvatoria:

Referanser

Eksterne lenker 

 Værvarsel for Øst-Ekvatoria

Sør-Sudans delstater
Machadorythidae

Machadorythus maculatus

Machadorythidae er en familiegruppe av døgnfluene. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve), de voksne tar ikke til seg føde og lever ikke så lenge. Men de fleste lever lengre enn ett døgn.

Utbredelse 
Gruppen finnes bare i det vestlige Afrika, der den er funnet sør til Namibia.

Systematisk inndeling 
Inntil nylig ble M. maculatus plassert i familien Tricorythidae. Arten Machadorythus palanquim Demoulin, 1959 viste seg å være nymfestadiet av M. maculatus, som bare var kjent som voksen.

 Ordenen døgnfluer (Ephemeroptera)
 Overfamilien Ephemerelloidea
 Familien Machadorythidae Edmunds, Allen & Peters, 1963
 Machadorythus maculatus (Kimmins, 1949) (synonym Machadorythus palanquim Demoulin, 1959)

Kilder 
 Jacobus, L.M. og McCafferty, W.P. (2006) Reevaluation of the phylogeny of the Ephemeroptera infraorder Pannota (Furcatergalia), with adjustments to higher classification. Transactions of the American Entomological Society 132: 81-90.

Eksterne lenker 
 
 Tree of Life - Døgnfluer, (Ephemeroptera)  (engelskspråklig)
 CSIRO – Døgnfluer, (Ephemeroptera) (engelskspråklig)
 Norsk Entomologisk forening

Døgnfluer
Philolimniidae

Philolimnias sinica

Philolimniidae er en utdødd familiegruppe av døgnfluene. De var tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve), de voksne tok ikke til seg føde og levde ikke så lenge. 
Det er beskrevet én art, Philolimnias sinica fra eocen-tiden, Kina.

Systematisk inndeling 

 Ordenen døgnfluer (Ephemeroptera)
 Overfamilien Ephemerelloidea
 Familien Philolimniidae Jacobus & McCafferty, 1997
 Philolimnias sinica

Kilder 
 Jacobus, L.M. og McCafferty, W.P. (2006) Reevaluation of the phylogeny of the Ephemeroptera infraorder Pannota (Furcatergalia), with adjustments to higher classification. Transactions of the American Entomological Society 132: 81-90.

Eksterne lenker 
 
 Tree of Life - Døgnfluer, (Ephemeroptera)  (engelskspråklig)
 CSIRO – Døgnfluer, (Ephemeroptera) (engelskspråklig)
 Norsk Entomologisk forening

Døgnfluer
Døgnfluer formelt beskrevet i 1997
Gollis

Gollis er en ni meter høy julenisse i plast, som står ved fergeleiet på Lyngseidet i Troms. Plastnissen ble i 1997 kåret til landets styggeste turistattraksjon av VG. Da fergeleiet ble restaurert, ble Gollis flyttet til et skogsområdet utenfor sentrum. Gollis ble i 2008 omtalt i en reportasje i NRK-programmet Norsk attraksjon. Det har vært initiativ lokalt for å flytte Gollis tilbake til en mer sentral plass.

Referanser 

Severdigheter i Troms og Finnmark
Hedrum Idrettslag

Hedrum Idrettslag (HIL) (stiftet 1. august 1919, tidligere Hedrum Idrettsforening) er et multiidrettslag fra Hedrum i Larvik kommune.

HIL er inndelt i fotballgruppe, håndballgruppe, skigruppe og orienteringsgruppe. I perioder hadde HIL også en aktiv friidrettsgruppe.

Ildsjelen Fritjof Bergan var formann i Hedrum IL i nærmere 50 år.

Referanser

Litteraturliste

Eksterne lenker 
 
 Monica, Eva-Lill og Charlotte's hjemmeside Spillere på jentelaget i spillerdrakter

Idrettslag i Larvik
Idrettslag etablert i 1919
1919 i Norge
Spydeberg (tettsted)

Spydeberg er et tettsted i Indre Østfold kommune i Viken. Tettstedet var administrasjonssenter i tidligere Spydeberg kommune. Tettstedet omfatter siden 2008 også Knapstad, og hadde  innbyggere per 1. januar .

Referanser 

Tettsteder i Viken
Bosetninger i Indre Østfold
Spydeberg
Baetiscidae

Baetisca

Baetiscidae er en familiegruppe av døgnfluene. De lever i ferskvann som nymfer (larve), de voksne tar ikke til seg føde og lever ikke så lenge.

Utseende 
Nymfene er ganske umiskjennelige, det eneste de muligens kan forveksles med er enkelte teger (men kjennes lett fra disse på haletrådene). De er korte og kraftige, hvelvede, litt pukkelryggete. Mesonotum er utviklet til et hvelvet skjold som dekker vingeknoppene og roten av bakkroppen. Dette har ofte en spiss tagg på siden. Hodet er stort og bredt, hvelvet med små fasettøyne og korte antenner. Kinnene (under fasettøynene) har en spiss tagg. Pronotum er stort og hvelvet. Beina er temmelig korte. Bakkroppen er kort og flat, roten skjult under ryggskjoldet. Trakégjellene er temmelig små og neppe synlige ovenfra. De tre haletrådene er kortere enn bakkroppen, og har frynser av lange, fine hår bortsett fra innerst. De voksne døgnfluene er brunlige på farge og har et bredt hode med små, rundede fasettøyne. Forvingene er glassklare, lange og smale, uten påfallende tverr-årer. Årenettet er ikke farget så årene er vanskelige å se. Bakvingene er brede og rundete. De har to haletråder.

Levevis 
Som de fleste døgnfluer lever nymfene i rennende vann. Et spesielt trekk ved denne familien er at de ikke har masse-klekkinger, flygetiden kan strekke seg over så lenge som en måned. De individuelle insektene er likevel ganske kortlivede. Et annet uvanlig trekk er at nymfene som skal kelkkes, kryper ut av vannet, gjerne opptil en meter fra vannkanten før subimago-en klekker. De tunge og fete hunnene ser ut til å være uvanlig ettertraktet mat for ørret.

Utbredelse 
Denne familien finnes bare i Nord-Amerika, de fleste av artene i den østlige delen.
Man kjenner én art fra baltisk rav fra eocen-tiden (Østersjøen), så familien har engang hatt en videre utbredelse.

Systematisk inndeling 

 Ordenen døgnfluer (Ephemeroptera)
 Gruppen Pannota
 Overfamilien Caenoidea
 Familien Baetiscidae
 Slekten Baetisca Walsh, 1862
 Underslekten Fascioculus – med stripete øyne
 Baetisca escambiensis Berner, 1955
 Underslekten Baetisca – øynene ikke stripete
 Baetisca bajkovi Neave, 1934
 Baetisca becki Schneider & Berner, 1963
 Baetisca berneri Tarter & Kirchner, 1978
 Baetisca callosa Traver, 1931
 Baetisca carolina Traver, 1931
 Baetisca columbiana Edmunds, 1960
 Baetisca gibbera Berner, 1955
 Baetisca lacustris McDunnough, 1932
 Baetisca laurentina McDunnough, 1932
 Baetisca obesa (Say, 1839)
 Baetisca rogersi Berner, 1940
 Baetisca rubescens Provancher, 1878
 Baetisca thomsenae Traver, 1937
 Slekten Balticobaetisca Staniczek & Bechly, 2002- én fossil art fra eocen-tiden, Europa
 Balticobaetisca velteni Staniczek & Bechly, 2002

Kilder 
 Berner, L. og Pescador, M.L. (1988) The mayflies of Florida - Baetiscidae.

Eksterne lenker 
 
 Bilder av nymfer og voksne, fra troutnut.com
 Tree of Life - Døgnfluer, (Ephemeroptera) (engelskspråklig)
 CSIRO – Døgnfluer, (Ephemeroptera) (engelskspråklig)
 Norsk Entomologisk forening

Døgnfluer
Døgnfluer formelt beskrevet i 1933
Ian Tyson

Ian Dawson Tyson (født 25. september 1933 i Victoria, Britisk Columbia) er en canadisk låtskriver og artist.

Han er særlig kjent for sangen «Four Strong Winds», som også er innspilt av en hel rekke andre artister, blant dem Neil Young, Bob Dylan og Johnny Cash. Sangen har også fått en norsk versjon ved The Vanguards, under navnet «Mot ukjent sted».

Tyson ble utnevnt til Member of Order of Canada i oktober 1994 for sitt bidrag til canadisk kultur.

Diskografi over album som soloartist

Referanser

Eksterne lenker   
 
 
 
 

Canadiske sangere
Canadiske låtskrivere
Canadiske gitarister
Personer fra Victoria i Britisk Columbia
Order of Canada
Atlas-alliansen

Atlas-alliansen er en stiftelse som består av 19 organisasjoner som er dannet av og for funksjonshemmede. Organisasjonen jobber med å bedre levevilkårene for funksjonshemmede i fattige land, og bekjempe farlige sykdommer som tuberkulose, meslinger og malaria som dreper millioner av mennesker i fattige land hvert år. De jobber med 60 forskjellige prosjekter i 20 land.

Atlas-alliansen ble tildelt Operasjon Dagsverk for 2009. Gjennom pengene som kom inn fikk ungdom med funksjonshemninger i Malawi, Uganda, Mosambik og Sør-Afrika tilgang til utdanning og yrkesopplæring og opplæring i sine rettigheter.

I fattige familier må foreldre prioritere hvilke av barna som skal sendes på skolen. Hvis et av barna har en funksjonshemning vil det i 90 % av tilfellene bli holdt hjemme. Gjennom OD 2009 ble funksjonshemmet ungdom og deres familier motivert til å begynne på en utdanning.

Atlas-alliansen ble tildelt TV-aksjonen i 1991 og 2002, samt Operasjon Dagsverk i 1998 og 2009.

Eksterne lenker 
 Organisasjonens nettsted

Norske helseorganisasjoner
Organisasjoner etablert i 1981
Malaria
Tuberkulose
Gwoyeu Romatzyh

Gwoyeu Romatzyh (kinesisk: 国语罗马字, pinyin: Guóyǔ Luómǎzì; romanisering av landsmålet) er et romaniseringssystem for mandarin som ble skapt i 1926 av en gruppe kinesiske lingvister under ledelse av Yuen Ren Chao. Selv om systemet ble anerkjent offentlig i 1928 av den kinesiske regjering, fikk det ikke noen særlig gjennomslagskraft, selv om det ble utgitt noen ordbøker med dette systemet.

Det mest særegne med dette systemet er at de fire toneleier ikke gjengis med verken diakritiske tegn eller siffer, men med bokstaver. 

Stavelsen «fen» blir således gjengitt slik:
1. tone: fen
2. tone: fern
3. tone: feen
4. tone: fenn

Litteratur 
 Yuen Ren Chao: A Grammar of Spoken Chinese. UCP, Berkeley, Calif. 1968, ISBN 0-520-00219-9.

Eksterne lenker 
 Sammenligningstabeller for de viktigste kinesiske romaniseringssystemer
 Informasjon om Gwoyeu Romatzyh

Romaniseringssystemer for mandarin
Fonetikk
Eustheniidae

Cosmioperla
 Eusthenia
 Neuroperla
 Neuroperlopsis
 Stenoperla
 Thaumatoperla

Eustheniidae er en av familiegruppene av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe.

Utseende 
Store steinfluer, opptil  i vingespenn, nymfene opptil  lange. De voksne er kraftige og ofte ganske kontrastrikt fargede i lysgrønt, gulbrunt og svart. Beina, særlig bakbeina, er kraftige. Hos kortvingede individer er forvingene gjerne harde og hornaktige. Forvingene er rødlige i alle fall et stykke langs framkanten. Bakerst har de to svært robuste haletråder som er omtrent så lange som bakkroppen. Nymfene er brunlige, langstrakte, jevnbrede. Hodet er stort, litt bredere enn pronotum, med ganske små fasettøyne. Antennene er omtrent så lange som hode + thorax. Thorax er langstrakt, de ulike leddene godt skilte. Beina er forholdsvis lange og slanke. Bakkroppen er lang og tverrbred, på undersiden med trådformede gjeller på de fem eller seks fremste leddene. Bakerst har de to haletråder som er noe kortere enn bakkroppen.

Levevis 
Eustheniidae lever som nymfer på stein- og grusbunn i rasktflytende bekker og elver. Nymfene er rovdyr, men vokser langsomt og bruker  på utviklingen. De voksne kan påtreffes over en periode på flere måneder, og kan spise av råtten ved eller på blomster.  Noen flyr bra, andre er klumsete flygere, kortvingede former finnes hos mange av artene.

Systematisk inndeling 
Cosmioperla-artene blir noen ganger regnet til Stenoperla.

 Ordenen steinfluer (Plecoptera)
 Overfamilien Eusthenioidea
 Familien Eustheniidae
 Underfamilien Eustheniinae
 Slekten Eusthenia Gray, 1832 – 6 arter, Australia
 Slekten Neuroperlopsis Illies, 1960 – én art, Chile:
 Neuroperlopsis patris Illies, 1960
 Slekten Thaumatoperla Tillyard, 1921 – 4 arter, Australia
 Underfamilien Stenoperlinae
 Slekten Cosmioperla McLellan, 1996 – 5 arter, Australia
 Slekten Neuroperla Illies, 1960 – én art, Chile:
 Neuroperla schledingi (Navás, 1929)
 Slekten Stenoperla McLachlan, 1866 – 2 arter, New Zealand

Kilder 
 Australian Faunal Directory: Eustheniidae

Eksterne lenker 
 
 Nymfe av Cosmioperla kuna
 Bilde av voksent individ
 The Tree of Life – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
 CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
 Norsk Entomologisk forening

Steinfluer
Australias insekter
New Zealands insekter
Chiles insekter
Dyr formelt beskrevet av Robert John Tillyard
Steinfluer formelt beskrevet i 1921
Diamphipnoidae

Diamphipnoa
 Diamphipnopsis

Diamphipnoidae er en av familiegruppene av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe.

Utseende 
Svært store, kraftige steinfluer, arten Diamphipnoa helgae kan ha et vingespenn på opptil 112 mm og er det største kjente medlemmet av ordenen. Vingene og beina er brunspraglete. Forvingene er ganske smale, bakvingene brede med et bredt, åre-rikt analfelt bakerst. Nymfene er lange og slanke. Hodet er litt smalere enn pronotum, med små fasettøyne. Antennene er ganske robuste og noe lengre enn hode + thorax. Beina er ganske lange og kraftige, på yttersiden med en frynse av lange, utstående hår. På undersiden har de forgreinete gjeller på de fire første bakkroppsleddene. De to haletrådene er noe lengre enn bakkroppen, kraftige, i den indre halvdelen med en frynse av lange, utstående hår på innersiden.

Levevis 
Nymfene lever i kaldt, rennende vann i de kald-tempererte områdene i det sørlige Sør-Amerika. Nymfene av slekten Diamphipnoa ganger på død ved og planter, nymfene av Diamphipnopsis skraper alger fra steiner.

Systematisk inndeling 
Søstergruppen til Diamphipnoidae er Eustheniidae.

 Orden Steinfluer (Plecoptera)
 Overfamilie Eusthenioidea
 Familie Diamphipnoidae Ricker, 1950 – seks arter
 Slekten Diamphipnoa Gerstäcker, 1873
 Diamphipnoa annulata (Brauer, 1869)
 Diamphipnoa colberti Stark, 2008
 Diamphipnoa helgae Illies, 1960
 Diamphipnoa viriscentipennis (Blanchard, 1851)
 Slekten Diamphipnopsis Illies, 1960 – bare i Chile
 Diamphipnopsis beschi Illies, 1960
 Diamphipnopsis samali Illies, 1960

Kilder 
 Stark, B.P. (2008) Diamphipnoa colberti, a new stonefly species from Chile, and the possible female of Diamphipnopsis beschi Illies (Plecoptera: Diamphipnoidae). Illiesia 4: 55-58.

Eksterne lenker 
 
 The Tree of Life – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
 CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
 Norsk Entomologisk forening

Steinfluer
Steinfluer formelt beskrevet i 1950
Skisma

Skisma (fra middelalderlatin schisma, «splid, uenighet, ufred», fra gresk schisma «kløft, deling») er en betegnelse for (kirkelig) spaltning, splittelse eller brudd. Det tilhørende tilleggsord er skismatisk (fra middelalderlatin schismaticus, «splidaktig») splittende, og som preget av eller fører til skisma.

I den kristne kirke var det fra begynnelsen av stor uenighet om hvordan det kristne budskap skulle fortolkes. Mange kirkehistoriske stridigheter oppsto i tidens løp, hvorav en stor del av dem førte til kirkesplittelser. Ordet skisma benyttes særlig om opprivende religiøs uenighet som førte til dannelsen av nye kirkesamfunn.

Eksempler på kirkelige stridsemner er
 Gnostisisme
 Mandænisme
 Donatister
 Nestorianisme (Den assyriske kirke i øst)
 Monofysittisme
 Pelagianisme
 Arianisme
 Det store skisma 1054 – splittelsen mellom øst- og vestkirken i 1054
 Det store skisma i den vestlige kristenhet – delingen innen den katolske kirken i 1378
 Reformasjonen

Referanser

Kirkehistorie
Greske ord og uttrykk
Austroperlidae

Acruroperla
 Andesobius
 Austroheptura
 Austropentura
 Austroperla
 Crypturoperla
 Klapopteryx
 Penturoperla
 Tasmanoperla

Austroperlidae er en av familiegruppene av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe.

Utseende 
De voksne insektene er middelsstore (vingespenn 20–50 mm), mørkfargede steinfluer. Vingenes framkant er gulakktig til rødbrun med tallrike, kraftige tverr-årer, eller vingene er spraglete. Nymfene mangler punktøyne (ocelli). Antennene er omtrent så lange som thorax. Pronotum er firkantet, hjørnene ofte spisst uttrukket. Bakerst på bakkroppen har de 1-3 gjelletråder. Haletrådene er ganske korte.

Levevis 
Nymfene lever i mudder eller død ved i sakteflytende elver. De borer seg ofte inn i råtten ved slik at bare bakkroppsspissen stikker ut, og spiser formodentlig av veden. Nymfene i slekten Cryptoperla finnes mellom mose på steiner. Utviklingen tar 2-3 år. Også de voksne insektene spiser på råtten ved. De kan påtreffes innenfor en periode på flere måneder på samme lokalitet.

Systematisk inndeling 
Søstergruppen til Austroperlidae er familien Gripopterygidae.

 Ordenen steinfluer (Plecoptera)
 Overfamilien Gripopterygoidea
 Familien Austroperlidae
 Slekten Acruroperla Illies, 1969 – Australia
 Acruroperla atra (Šámal, 1921)
 Slekten Andesobius McLellan, 2001 – én art, Sør-Amerika
 Andesobius barilochensis (Illies, 1960)
 Slekten Austroheptura Illies, 1969 – Australia
 Austroheptura campbelli Theischinger, 1993
 Austroheptura illiesi Hynes, 1974
 Austroheptura neboissi Illies, 1969
 Austroheptura picta (Riek, 1973)
 Slekten Austropentura Illies, 1969 – Australia
 Austropentura hynesorum Theischinger, 1988
 Austropentura victoria Illies, 1969
 Slekten Austroperla Newman, 1845 – New Zealand, bare én art:
 Austroperla cyrene Newman, 1845
 Slekten Cryptoperla Illies, 1969 – Australia
 Cryptoperla paradoxa Illies, 1969
 Slekten Klapopteryx Navás, 1928 – Sør-Amerika
 Klapopteryx armillata Navás, 1928
 Klapopteryx kuscheli Illies, 1960
 Slekten Penturoperla Illies, 1960 – Sør-Amerika
 Penturoperla barbata Illies, 1960
 Slekten Tasmanoperla Tillyard, 1921 – Australia
 Tasmanoperla larvalis (Illies, 1969)
 Tasmanoperla thalia (Newman, 1839)

Kilder 
 Australian Faunal Directory: Austroperlidae
 McLellan, I.D. (1997) Austroperla cyrene Newman (Plecoptera: Austroperlidae). Journal of the Royal Society of New Zealand 27: 271-278. 
 McLellan, I.D. (2001) A revision of South American Austroperlidae (Plecoptera). Aquatic Insects 23: 233-251.

Eksterne lenker 
 
 Nymfe av Acruroperla atra
 The Tree of Life – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
 CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
 Norsk Entomologisk forening

Steinfluer
Steinfluer formelt beskrevet i 1921