alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Kongedømmet Mataram

En annen artikkel omhandler sultanatet Mataram

Kongedømmet Mataram var et indifisert kongedømme med hovedtyngde i det sentrale Java mellom 700-tallet og 900-tallet. Kongedømmets senter ble flyttet fra det sentrale Java til Øst-Java av Mpu Sindok. Flyttingen kan ha vært motivert av et utbrudd av vulkanen Merapi eller av en maktkamp.

Den første kongen av Mataram var Sanjaya, som fordrev sailendraene fra Java og etterlot seg inskripsjoner i stein. Det monumentale hinduistiske tempelet Prambanan i nærheten av   ble bygget av kong Daksa. Kong Dharmawangsa forordnet oversettelsen av Mahabharata til gammeljavanesisk i 996. 

Kongedømmet brøt sammen mot slutten av Dharmawangsas regjeringstid under militært påtrykk fra Srivijaya. Airlangga, en sønn av Udayana av Bali og en slektning av Dharmawangsa gjenopprettet kongedømmet (inklusive Bali) under det nye navnet Kahuripan.

Herskerliste 
 Sanjaya (835-838)
 Pikatan (838-850)
 Kayuwani (850-898)
 Balitung (898-910)
 Daksa (910-919)
 Tulodong (919-924)
 Wawa (924-929)
 Mpu Sindok (929-947)
 Sri Istana Tunggawijaya (947-985)
 Dharmawangsa (985-1006)

Eksterne lenker 
 Janvas tidlige historie
 Sailendra

Java
Mataram
Stater og territorier etablert i 732
Stater og territorier opphørt i 1006
Sultanatet Mataram

En annen artikkel omhandler kongedømmet Mataram

Sultanatet Mataram var det siste større uavhengige javanesiske rike på Java før øya ble kolonisert av Det nederlandske ostindiske kompani. Det var den dominerende politiske størrelse i det indre av det sentrale Java fra sent 1500-tall til begynnelsen av 1700-tallet.

Kilder
 Anderson, Bro’g, 1990: «The Idea of Power in Javanese Culture» i Anderson, Bro’g: Language and Power: Exploring Political Cultures in Indonesia. Cornell University Press
 Blusse, Leonard, 2004: «Persekutuan Aneh: Pemukim Cina, Wanita Peranakan og Belanda di Batavia VOC». LKiS: Yogyakarta.
Carey, Peter, 1997: «Civilization on loan: the making of an upstart polity: Mataram and its successors, 1600-1830». Modern Asian Studies 31(3):711-734.
 de Graaf, H.J. og T.H. Pigeaud, 2003: «Kerajaan Islam Pertama Di Jawa: Tinjauan Sejarah Politik Abad XV dan XVI». Pustaka Utama Grafiti.
 de Graaf, H.J. Puncak Kekuasaan Mataram: Politik Ekspansi Sultan Agung. Pustaka Utama Grafiti 2002.
 Depdikbud. 1980. Serat Trunajaya. 
 Remmelink, Willem G.J. 2002. «Perang Cina dan Runtuhnya Negara Jawa 1725–1743». Yogyakarta: Penerbit Jendela.
 Ricklefs, M.C. 2002. Yogyakarta di Bawah Sultan Mangkubumi 1749–1792: Sejarah Pembagian Jawa. Yogyakarta: Penerbit Matabangsa.
 Ricklefs, M.C. 2001. A history of modern Indonesia since c.1200. Stanford: Stanford University Press.  ISBN 0-8047-4480-7.
 Ricklefs. M.C. 2001. Sejarah Indonesia Modern 1200-2004. PT. Serambi Ilmu Semesta. Cetakan I: April 2005.

Java
Tidligere land i Asia
Stater og territorier etablert i 1587
Stater og territorier opphørt i 1750-årene
Opphør i 1755
Stella Polaris (teater)

Stella Polaris er en norsk friteatergruppe som ble dannet i 1985 av Per Spildra Borg og Merete Klingen. Stella Polaris arbeider med opplevelsesteater bygd på gjøgling, historiefortelling og omreisende forestillinger med elementer fra middelalderens karnevalistiske opptog. Stella Polaris har opptrådt på en rekke festivaler og arrangementer, blant annet OL på Lillehammer, 1000 års feiringen i Oslo og Spellemannprisen 2002.

Stella Polaris har siden 2013 hatt base i Sandefjord, der de etter avtale med kommunen disponerer og drifter Varden grendehus som et kunstnerisk aktivitetshus for barn og unge.

I 2003 ble Per Spildra Borg tildelt Hans Christian Ostrøs minnepris for teaterets arbeid som brobygger mellom kulturer.

Referanser

Eksterne lenker
 Stella Polaris' nettsider

Norske teaterkompanier
Kultur i Vestfold og Telemark
Dorothy B. Hughes

Dorothy Belle Hughes (født 10. august 1904 i Kansas City (Missouri) i USA, død 6. mai 1993 i Ashland, Oregon), døpenavn Dorothy Belle Flanagan, var en amerikansk forfatter og litteraturkritiker.

Hughes studerte journalsitikk ved University of Missouri, og arbeidet i en periode som journalist i Missouri, New York og New Mexico. Hun debuterte som forfatter i 1931 med diktsamlingen Dark Certainty. Hennes første roman, The So Blue Marble, ble utgitt i 1940.

Hughes bosatte seg i Santa Fe, New Mexico, og brukte dette området som bakgrunn for en rekke hardkokte kriminalromaner. Hughes bøker ble hovedaskeligt utgitt som pulp fiction (i Norge er mer vanlig navn: kiosklitteratur), men har i ettertiden fått positiv oppmerksomhet fra genrekritikere på grunn av sin høye litterære kvalitet. Flere av bøkene hennes er filmatisert. Mest kjent er Nakne nerver (1950), en klassiker i amerikansk film noir med Humphrey Bogart og Gloria Grahame i hovedrollene, etter Hughes bok In a Lonely Place fra 1947.

Bibliografi (ufullstendig) 
 Dark Certainty – diktsamling (1931)
 Pueblo on the Mesa. The first Fifty Years of the University of New Mexico – historie (1939)
 The So Blue Marble (1940)
 The Cross-Eyed Bear (1940)
 The Bamboo Blonde (1941)
 The Fallen Sparrow (1942)
 The Blackbirder' (1943)
 The Delicate Ape (1944)
 Johnnie (1944)
 Dread Journey (1945)
 Ride the Pink Horse (1946)
 The Scarlet Imperial (1946) (også utgitt som: Kiss for a Killer)
 In a Lonely Place (1947)
 The Big Barbeque (1949)
 The Candy Kid (1950)
 The Davidian Report (1952) (også utgitt som: The Body on the Bench)
 The Expendable Man (1963)
 Erle Stanley Gardner: The Case of the Real Perry Mason – biografi (1978)

 Oversettelser til norsk 

 Priser og utmerkelser 
 The Edgar Award for Outstanding Mystery Criticism 1950
 The Edgar Award for Best Biography, for Erle Stanley Gardner: The Case of the Real Perry Mason'' (forfatterbiografi) (1978)
 Grand Master Award, Mystery Writers of Amerika 1978
 Svenska Deckarakademins Grand Master-diplom 1981

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Books and Writers: Dorothy B. Hughes
  Bookslut: Dorothy B. Hughes

Krimforfattere fra USA
Personer fra Kansas City i Missouri
Hauk

Hauk kan sikte til:

 Hauk (navn)
 Hjaling

Fugler:
 Haukefamilien, en gruppe rovfugler
 Haukefugler, en eldre betegnelse for en polyfyletisk gruppe fugler

Militært utstyr:
 F.F.7 Hauk, et jagerfly
 Hauk-klassen, en klasse missiltorpedobåter

Personer:
 Hauk Buen
 Hauk Henrik Johnsen
 Hauk Aabel

Idrettsforeninger:
 Idrettsforeningen Hauk i Undrumsdal

Overført betydning:
 Hauk (politikk)
 Hauk (heraldikk)
Kalle Fürst

Kalle Fürst (født 10. mai 1944) var programsjef i NRKs barne- og ungdomsavdeling fra 1994 til 2007. Han ble blant annet kjent etter å ha sluppet NRK-kameraene inn i sitt eget hjem for å lage barneoppdrager-programmet Mathis, med sin egen sønn i hovedrollen. Kalle Fürst har vært involvert i produksjoner for tre generasjoner barn gjennom blant annet Mathis, Flimra, Midt i smørøyet, Pelle Parafins Bøljeband og Brødrene Dal. Fürst er også kjent for å ha lagt ned den tidligere barne-tv-serien Sesam Stasjon i 1998.

Fürst var initiativtaker og grunnlegger av barnekanalen NRK Super i 2007.

Fürst ble tildelt fagprisen under Gullruten 2006 og Kongens fortjenstmedalje i gull i 2007.

I 2009 var Fürst  produsent i Nordisk Films dokumentarseksjon. I 2010 var han ansatt som kulturdirektør i Norge på EXPO 2010, Shanghai Kina. Han har undervist for AIBD i asiatiske land om barneprogram. Han laget portrettprogrammer for NRK om Johan Tiedemann Johansen (programtittel: Med Jesus i Kina), Johan Galtung og Magne Raundalen.

Filmografi

Instruktør/regissør 
 1999 Julemorgen
1994 Brødrene Dal og legenden om Atlant-Is (TV-serie)
 1989–1990 Borgen skole (TV-serie)
 1985 Randi og Ronnis restaurant (TV-serie)
1982 Brødrene Dal og spektralsteinene (TV-serie)
 1982 Hemmelighetene i B-by (TV-serie)
 1981 Pelle Parafin og automatspøkelsene (TV-serie)
1980 Serum Serum (TV-serie)
 1979 Brødrene Dal og professor Drøvels hemmelighet (TV-serie)
 1975 Mathis (TV-serie)

Andre fagfunksjoner 
 2005 Brødrene Dal og mysteriet med Karl XIIs gamasjer – produsent
 1991 Mysteriet med det levende lik –  produsent
 1982 Brødrene Dal og spektralsteinene – studioinstruktør
 1977 Kosmetikkrevolusjonen (spillefilm) – skuespiller
 1970 Flimra – programleder
 1968 Hennes meget kongelige høyhet (spillefilm) – produksjonsassistent
 1968 Mannen som ikke kunne le (spillefilm) – produksjonsassistent

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske TV-regissører
Tramteatret
Vinnere av Gullrutens fagpris
Steinkjersannan

Steinkjersannan er en sandslette i Steinkjer sør for munningen av Steinkjerelva og ble brukt som ekserserplass og militærleir i om lag 300 år. Bortsett fra enkelte hus i utkanten var området ubebygd før andre verdenskrig.

På Steinkjersannan hadde Trondhjemske Infanteriregiment fire årlige samlinger allerede på 1600-tallet. I 1726 og 1734 økte aktiviteten fordi Steinkjersannan ble samlingssted for kompanier fra det Overhaldske, Fosenske og Nærøiske. I 1738 rykket det første skiløperkompaniet inn.

Steinkjer fikk leieinntekter fra området, riktignok bare 12 riksdaler årlig først på 1800-tallet, men fra midten av 1800-tallet leide Forsvaret området av kommunen vederlagsfritt.

I 1869 ble Steinkjersannan fast ekserserplass for infanteriet. I løpet av den tyske okkupasjonen 1940-1945 ble området utbygd til en større militærleir. Etter andre verdenskrig hadde IØ 3 sin rekruttskole der. På slutten av 1990-tallet var Steinkjersannan alliert treningssenter.

30. august 2002 ble Nord-Trøndelag regiment på Steinkjersannan lagt ned for godt. To år senere ble leiren med 80 prosent av bygningene, fordelt på 30 000 kvm bygningsmasse og 540 mål tomt, solgt til en privat eiendomsutvikler for 24 millioner kroner og omregulert til bolig- og næringsformål.

Den siste militære avsluttet tjenesten på Steinkjersannan nyttårsaften 2005. Da var også Forsvarets verksted lagt ned, og Heimevernet (HV 13) hadde flyttet til Værnes.

Eksterne lenker 
 «Steinkjersannan fant seg kjøper», fra Forsvarets mediesenter, 22. desember 2003

Nedlagte norske militærleirer
Steinkjers geografi
Steinkjers historie
Socinianere

Socinianerne var en religiøs gruppe som var aktiv på 1500- og 1600-tallet. Socinianerne har sitt navn etter Fausto Sozzini (1539–1604), i latinisert form Faustus Socinus, som var en foregangsmann for gruppen.

Sozzini reiste mye rundt i Europa og diskuterte teologiske spørsmål. Til sist kom han til Polen. Der traff han en gruppe som var kjent som Den lille reformerte kirke i Polen, og vant interesse blant dens medlemmer. Hans tilhengere ble etterhvert organisert med hovedsete i Rakow, nord for Kraków.

Sozzini selv skrev mye og tilkjennegav på den måten sine religiøse tanker. Kort tid etter hans død utgav socinianerne et skrift som ble kjent som Rakow-katekismen, hvor deres viktigste lærepunkter kom til uttrykk. Denne katekismen ble etterhvert utgitt både på polsk og latin. Socinianerne utgav også mye litteratur, som ble utbredt flere steder i Europa. De dannet også en egen læreanstalt i Polen. Samtidig skrev deres meningsmotstandere mye litteratur hvor de kritiserte socinianernes lære.

Socinianerne lærte at Faderen og Sønnen var to forskjellige personer. Jesus ble unnfanget på jorden, og hadde ingen førmenneskelig tilværelse. Han var imidlertid den lovte ætt, og derfor helt spesiell. Den hellige ånd anså de for å være en spesiell handling fra Guds side, og ikke en person. De forkastet læren om Helvetet. Muligens var de delt i synet på hvorvidt man skulle praktisere barnedåp eller troendes dåp.

Socinianerne var aktive frem til 1630-årene, da polske myndigheter la restriksjoner på deres religiøse utfoldelse. De fleste av dem flyktet da til andre steder i Europa. I Storbritannia vant de en viss interesse, og virket inn på tidlige forkynnere av Unitarismen. Unitaristene avvek likevel fra deres lære.

Eksterne lenker
 Sammendrag av den rakovianske katekismen, av Allon Maxwell

Reformasjonen
Antitrinitarisme
Kristne samfunn
Kjetteri innen kristendommen
De forældreløse

De forældreløse er en norsk stumfilm fra 1917. Filmen regnes som tapt.

Filmen handler om et søskenpar som er arvinger til et stort gods. Onde mennesker prøver å få kloa i denne arven, men søsknene får mye hjelp, og klarer å avsløre de onde som får sin straff.

Rolleliste 
 Esben Lykke-Seest ...  Jens 'lille-Jens' 
 Lullu Hansteen ...  Beate Coldevin 
 Oscar Gustafson ...  Robertson 
 Hans Ingi Hedemark ...  Sam, båtsmannen 
 Arthur Barking ...  Store-Jens 
 Botten Soot ...  Fru Klingenberg 
 Karin Meyer ...  Den dansegale 
 Thurid Hetland

Eksterne lenker 
 

Norske stumfilmer
Filmer fra 1917
Norske filmer fra 1910-årene
Sort-hvitt-filmer
Filmer basert på manus av Peter Lykke-Seest
Norske dramafilmer
En vinternat

En vinternat er en norsk stumfilm fra 1917. Den regnes som tapt.

Handling 
Wollert Berg finner et omstreiferpar som stjeler hos naboen. Berg blir mistenkt og dømt. Men detektiv Saksen gir seg ikke før de skyldige blir dømt.

Oscar Gustafson ...  Wollert Berg 
 Helen Storm ...  Betty Berg, hans hustru 
 Moltke Garmann ...  Nils Ludvik 
 Bergliot Jønsson ...  Svart-Anne 
 Kaare Knudsen ...  Per Grunk, gnier 
 Thurid Hetland ...  Hans søster 
 Olav Sverenius ...  Saksen, detektiv 
 Botten Soot ...  Losjevertinnen 
 Robert Sperati ...  Hennes mann 
 Adolf Aanesen

Eksterne lenker 
 

Norske stumfilmer
Filmer fra 1917
Norske filmer fra 1910-årene
Sort-hvitt-filmer
Filmer basert på manus av Peter Lykke-Seest
Norske kriminalfilmer
Stum-kriminalfilmer
Unge hjerter

Unge hjerter er en norsk stumfilm fra 1917, som regnes som tapt. Ifølge fotograf Ottar Gladtvet, som beskriver innspillingen i sin selvbiografi, ble deler av filmen spilt inn utenfor Røros i påsken.

Filmen hadde premiere på Palads-teateret 9. juni 1917.

Et forlovet par opplever at begge, hver på sin kant, faller for noen andre. De tilstår dette for hverandre, engstelige for den andres reaksjon, men da det viser seg at begge er stilt likt, blir det nye forlovelser og glede.

Rolleliste 
 Fru Kittelsen ...  Harriet Wold 
 Henning Eriksen ...  Ragnar Berntzen 
 Jens Selmer ...  presten 
 Gunvor Arntzen ...  Anna, prestens datter 
 Kaare Knudsen ...  Wang 
 Robert Sperati ...  en same 
 Hildur Øverland ...  prestens husholderske

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske stumfilmer
Filmer fra 1917
Norske filmer fra 1910-årene
Sort-hvitt-filmer
Filmer basert på manus av Peter Lykke-Seest
Norske romantiske filmer
Stum-romantiske dramafilmer
Snowy White

Snowy White (født 3. mars 1948, som Terence Charles White i Barnstaple, Devon, England) er en bluesgitarist, mest kjent for å ha spilt med Thin Lizzy som permanent medlem fra 1979 til 1981 og med Pink Floyd. Han ble for første gang invitert til å spille med bandet på dets Animals-turné gjennom Europa og Amerika i 1977). Senere var han medlem av turnébandet til Roger Waters fra 1999 til 2016. Han spilte blant annet på oppføringen av The Wall i Berlin i 1990.

Diskografi (utvalg) 
Album
1983 – White Flames
1984 – Snowy White
1987 – That Certain Thing
1988 – Change My Life (som Snowy White's Blues Agency)
1989 – Open for Business (som Snowy White's Blues Agency)
1994 – Highway to the Sun
1995 – Arthur's Club-Geneve 1995 (med Mick Taylor)
1996 – No Faith Required (som Snowy White & The White Flames)
1998 – Little Wing (som Snowy White & The White Flames)
1999 – Melting (som Snowy White & The White Flames)
1999 – Keep Out – We Are Toxic (som Snowy White & The White Flames)
2002 – Restless (som Snowy White & The White Flames)
2005 – The Way It Is (som Snowy White & The White Flames)
2007 – Live Flames (som Snowy White & The White Flames)
2009 – In Our Time of Living (som Snowy White Blues Project)
2010 – In Our Time... Live (som Snowy White Blues Project)
2011 – Realistic (som Snowy White & The White Flames)
2012 – After Paradise
2016 – Released
2017 – Reunited ... (som Snowy White & The White Flames)
2019 – The Situation (som Snowy White & The White Flames)
2020 – Something On Me (som Snowy White & The White Flames)
2022 – Driving On The 44

Eksterne lenker 
 
 
 

Engelske gitarister
Personer fra Barnstaple
Hamar sykehus

Hamar sykehus er  en del av Sykehuset Innlandet HF og er hovedsykehus for 84 547 (2003) mennesker i helseregionen Hamar (Hamar, Stange, Løten og Ringsaker). Sykehuset ligger sentralt til i Hamar sentrum og det har i de senere årene vært behov for modernisering, noe som har ført til debatt om bygging av et nytt sykehus. I 2005 forsikret Jens Stoltenberg at AP ville bidra til å sikre et sykehus i Hamar-området, og Helseminister Sylvia Brustad hevdet den 3. januar 2007 at et nytt sykehus skulle komme til Hamar.

Behandlingstilbud 
Ved Hamar sykehus
 Akuttmedisin og prehospitale tjenester
 Akuttmottak
 Anestesi/intensiv
 Indremedisin
 Generell indremedisin
 Hjertesykdommer
 Fordøyelsessykdommer
 Endokrinologi
 Kirurgi
 Gastroenterologisk kirurgi (akutt/elektiv)
 Mamma/endokrin kirurgi (akutt/elektiv
 Karkirurgi (akutt/elektiv)
 Urologi (akutt/elektiv)
 Kvinne/barn
 Barn (poliklinikk)
 Gyn-/føde (poliklinikk)
 Medisinsk service
 Radiologi
 Laboratoriemedisin
Ergo/fysioterapi
Ved avdeling Sanderud
 Psykisk helsevern
 DPS (døgnenhet, poliklinikk og rusteam)
 Habilitering og rehabilitering
 Avdeling for fysikalsk medisin og rehabilitering
 Habiliteringstjenesten for barn i Hedmark
 Habiliteringstjenesten for voksne i Hedmark

Referanser

Eksterne lenker 
 Sykehuset Innlandet
 Sykehuset Innlandet, Hamar
 Sykehuset Innlandet, avdeling Sanderud

Helse- og sosialtjenester i Innlandet
Byggverk i Hamar
Sykehus i Norge
Helse Sør-Øst
Rune Christiansen

Rune Christiansen (født 10. april 1963 i Bergen) er en norsk lyriker og romanforfatter. I 2011 overtok han det kunstneriske ansvaret for Forfatterstudiet i Bø ved Høgskolen i Telemark etter at Eldrid Lunden gikk av for aldersgrensen.

Rune Christiansen debuterte som dikter i 1986. Siden da har han skrevet tolv diktsamlinger og ni romaner. Han har også gjendiktet poetene Alain Bosquet, Eugenio Montale, Frank Kuppner og Edmond Jabès. 

Han vant Brageprisen i 2014 for sin roman Ensomheten i Lydia Ernemans liv. I 2015 mottok han Gyldendalprisen for hele forfatterskapet.

Bibliografi  
 1986: Hvor toget forlater havet, dikt 
 1987: Sanger fra måneraketten, dikt 
 1989: I dødvanne, dikt (Forlaget Oktober) 
 1990: Hvalene i Glasgow, roman (Forlaget Oktober)
 1991: Skilpaddedøgn, dikt (Forlaget Oktober) 
 1992: Dypt mørke, roman (Forlaget Oktober)
 1993: En følsom tid, dikt (Forlaget Oktober) 
 1994: Motormelkeveien, dikt (Forlaget Oktober) 
 1996: Anticamera, dikt (Forlaget Oktober) 
 1997: Steve McQueen er død, roman (Forlaget Oktober)
 1998: Lett ferd: Dikt i utvalg, dikt (Forlaget Oktober)
 1999: Etter alltid, dikt (Forlaget Oktober) 
 2000: På ditt aller vakreste, roman (Forlaget Oktober)
 2002: Om trær som vokser seg skakke i trange skyggefulle hager, men som likevel (eller nettopp derfor) gjør inntrykk og som man husker livet ut, dikt (Forlaget Oktober) 
 2002:  Om morgenen den 25. februar 1848 , essay (Forlaget Oktober)
 2003: Intimiteten, roman (Forlaget Oktober) 
 2004: Samlede dikt, dikt (Forlaget Oktober) 
 2007: Utelatelsen, miniatyrroman 
 2007: Fraværet av musikk, roman (Forlaget Oktober)
 2009: Krysantemum, roman (Forlaget Oktober)
 2011: Jeg har tenkt meg til de elysiske sletter, dikt (Forlaget Oktober)
 2014: Ensomheten i Lydia Ernemanns liv, roman (Forlaget Oktober)
 2017: Fanny og mysteriet i den sørgende skogen, roman (Forlaget Oktober)

Referanser

Kilder 
 Presentasjon av Rune Christiansen i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 Dikt av Rune Christiansen i nytallerken
 Rune Christiansen  i Forlaget Oktober
 Rune Christiansen i NRK Forfatter
 Rune Christiansen i Dagbladet Forfatter
 Rune Christiansen i Aftenposten Alex

Norske romanforfattere
Norske lyrikere
Vinnere av Oktoberprisen
Vinnere av Doblougprisen
Vinnere av Brageprisen
Vinnere av Halldis Moren Vesaas-prisen
Vinnere av Gyldendalprisen
Høgskolen i Telemark
Fødsler i 1963
Erik Eiegod

Erik Eiegod (født ca. 1055, død 10. juli 1103) var Danmarks konge i tidsrommet 1095–1103, knappe 8 år. Han opprettet et erkebispesete i Lund og fikk sin halvbror Knut Sveinsson helgenkåret som Knut den hellige.

Erik Eiegod var den fjerde av Svein Estridssons sønner som oppnådde å bli konge av Danmark. Hans mor var Gunhild Sveinsdatter og han giftet seg selv med Bodil Thrugotsdatter. 

Erik ble født i byen Slangerup i nordlige Sjælland. Erik Eiegod sto ved sin halvbror Knuts side da denne ble drept i Odense, men i opprøret mot kong Knut ble han selv spart og han måtte dra i eksil. Han ble valgt til konge i 1095 etter broren Olav Hungers død.

Krig med venderne 
I begynnelsen av sin regjeringstid hadde han nok å gjøre med å bekjempe venderne i nordlige Tyskland. Venderne ble trengt av tyskerne som på denne tiden var i ferd med å bosette seg i den østlige delen av Tyskland. Venderne begynte atter å dra på plyndringstokt i den sørlige delen av Danmark. Det lyktes Erik å erobre vendernes viktigste base, Rügen, og han innsatte deretter sin søstersønn Henrik som vendernes fyrste.

Erkebispedømme 
Erik Eiegod gjenopptok de tidligere kongers innsats med å løsrive den danske kirke fra erkebispedømmet Hamburg-Bremen, og i 1103 lyktes det ham med pavens velsignelse å opprette et selvstendig danske bispesete i Lund. Asser eller Ascer, som broren Olov Hunger hadde utnevnt som biskop i Lund, ble den første erkebiskopen i Norden. Ved samme anledning klarte kong Erik å få broren Knut til å bli helgenkåret som Knut den hellige.

Til Det hellige land 
Erik besluttet i 1103 å dra på pilegrimsferd til Jerusalem, ettersom byen var blitt gjenerobret fra muslimsk okkupasjon under det første korstoget i 1099. Erik reiste med et stort følge over Novgorod i Russland, og besøkte keiseren av Det bysantinske riket i Konstantinopel. Han nådde derimot aldri fram til Jerusalem, men døde på Kypros, visstnok ved Páfos hvor han ble begravd. Hans dronning Bodil som var med på reisen, fortsatte til Det hellige land hvor hun angivelig døde av sykdom på Oljeberget.

Middelalderkronikører som Saxo Grammaticus og myter har portrettert Erik Eiegod som en sterk person som ble godt likt av folk flest, en høyrøstet mann som likte store selskaper, og selv om han var en tilhenger av en sterk kongemakt i samvirke med kirken, opptrådte han diplomatisk overfor bøndene og unngikk konflikter. Tilnavnet Ejegod er antagelig en forvanskning av en eldre form, egod fra norrønt ægóðr, «eviggod» eller «den alltid gode», med samme forstavelse som emune.

Barn 
De etterlot seg sønnene Knud Lavard og Harald Kesja. Knud Lavard ble den 7. januar 1131 myrdet av sin fetter Magnus den sterke, sønn av kong Nils av Danmark. Antagelig så Magnus på Knud som en rival til tronen. Knud Lavard ble drept bare noen dager før hans sønn Valdemar ble født. Gutten vokste opp beskyttet av den mektige Hvide-slekten og ble senere konge av Danmark.

Referanser 

Danske monarker
Fødsler i 1055
Dødsfall i 1103
Personer fra Slangerup