alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Kato Air

Kato Air var et norsk flyselskap som fløy regionale ruter i Nord-Norge. Selskapet ble grunnlagt i 1995 og nedlagt i 2008. Kato Air hadde hovedbase på Harstad/Narvik lufthavn, Evenes. 

Luftfartstilsynet inndro 28. august 2008 lisensen til selskapets tekniske verksted, Kato Air Service, noe som medførte flyforbud. Alle selskapets fire fly ble satt på bakken, og som en følge av det ble all forretningsdrift i de to selskapene Kato Airlines AS og Kato Air Service AS besluttet innstilt fra og med onsdag 2. september 2008.

Angrepet i 2004 

29. september 2004 forsøkte en mannlig passasjer, Brahim Bouteraa, fra Algerie å styrte et av Kato Airs Fairchild Dornier 228-fly da det var på vei fra Narvik lufthavn, Framnes til Bodø lufthavn med kaptein Stein Magne Lian, styrmann Kristian Andresen samt seks andre passasjerer. Passasjeren slo til pilotene med en øks, samtidig som han skjøv stikka på flyet fremover slik at flyet gikk inn i et stup. Samarbeid mellom piloter og passasjerene Trond Frantzen og Odd Eriksen hindret at flyet styrtet ved Tverlandet. Mannen ble i 2005 av Hålogaland lagmannsrett dømt til 15 års fengsel for kapringen.

Destinasjoner 

 Alta (Alta lufthavn)
 Bodø (Bodø lufthavn)
 Brønnøysund (Brønnøysund lufthavn)
 Harstad/Narvik (Harstad/Narvik lufthavn, Evenes)
 Narvik (Narvik lufthavn, Framnes)
 Mo i Rana (Mo i Rana lufthavn, Røssvoll)
 Røst (Røst lufthavn)
 Tromsø (Tromsø lufthavn)
 Trondheim (Trondheim lufthavn, Værnes)

Referanser

Eksterne lenker 

 «To tideler fra katastrofen», artikkel fra nrk.no

Tidligere norske flyselskaper
Næringsliv i Nordland
Transport i Nordland
Flyselskaper etablert i 1995
Flyselskaper nedlagt i 2008
1995 i Norge
2008 i Norge
ExxonMobil

Exxon Mobil Corporation, eller ExxonMobil,  er et oljeselskap med hovedkvarter i Irving i USA. Selskapet er pr. 2010 det største oljeselskapet i verden, etter en fusjon i november 1999 mellom de tidligere amerikanske oljeselskapene Exxon og Mobil. ExxonMobil er et morselskap til en rekke Exxon, Mobil, og Esso datterselskaper i verden. Nåværende konsernleder i ExxonMobil er Rex Tillerson, som 1. januar 2006 tok over etter Lee Raymond.

Esso Norge 

ExxonMobil i Norge er representert ved datterselskapene 
 Esso Norge AS, 
 ExxonMobil Exploration and Production Norway AS og 
 ExxonMobil Production Norway Inc

Oppgavene er 
 Raffinering – ved Essoraffineriet på Slagentangen utenfor Tønsberg
 Markedsføring og distribusjon (Oslo)
 Leting og produksjon av gass og råolje på norsk sokkel (Sandnes, offshore)
 Forvaltning av selskapets rettigheter på norsk sokkel (Sandnes)

ExxonMobil er blant de tre største i det norske marked på oljeprodukter.

Slagentangen har mer enn en tredel av raffinerikapasiteten i landet og kan årlig behandle mer enn 40 mill. fat tilsvarende ca. 6,6 millioner Sm³ eller ca. 5,6 millioner tonn råolje. Til sammenligning regnes kapasiteten ved landets andre raffineri på Mongstad å være ca. 10 millioner tonn råolje pr år.

ExxonMobil i Norge har rettigheter i produksjonslisenser som gir andel av petroleumsproduksjon på 24 ulike felt på norsk sokkel. Selskapets største volumandeler av gjenværende olje ligger i Balderfeltet, Granefeltet, Snorrefeltet og Statfjordfeltet. Selskapet har operatøransvar på Balderfeltet. Det tidligere Mobil i Norge var kjent for å ha oppdaget og bygget ut Statfjordfeltet. Operatøransvaret for Statfjordfeltet ble overført til Statoil i 1987.

Andel av totale reserver på norsk sokkel er pr 1. januar 2005 107,6 millioner Sm³ olje og 98,4 mrd Sm³ gass. Dette tilsvarer 8,9 % av oljereservene og 3,7 % av gassreservene på sokkelen. ExxonMobils andel av oljeproduksjonen på sokkelen var i 2004 ca. 15,6 millioner Sm³, et prosentvis uttak på ca. 13 % målt av selskapets reserve ved inngangen til 2004.

Alle tall for petroleumsreserver er ifølge Oljedirektoratet.

Se også 
 Esso
 Petroleumsvirksomhet i Norge

Eksterne lenker 
 

 
Selskaper etablert i 1999
Næringsliv i Texas
Säkerhetspolisen

Säkerhetspolisen (Säpo) er sikkerhetstjenesten i Sverige. Etaten rapporterer til Justitiedepartementet.

Säpo ble organisert i 1914 og var et samarbeid mellom Detektiva Polisen og Generalstaben. Brudd mot rikets sikkerhet hadde tidligere blitt etterforsket av Detektiva Polisen i Stockholm ved behov.

Säpo har ansvar for å forebygge og avdekke brudd mot rikets sikkerhet. Virksomheten deles i fem områder:

Forfatningsbeskyttelse: forebygging og avdekking av trusler mot rikets indre sikkerhet, deriblant landets styresett, politiske organer og grunnloven.
Kontraspionasje: forebygging og avdekking av spionasje, ulovlig etterretningsvirksomhet, industrispionasje og spredning av masseødeleggelsesvåpen.
Kontraterrorisme: bekjempelse av internasjonal terrorisme, spredning av masseødeleggelsesvåpen til personer eller organisasjoner og flyktningspionasje.
Personbeskyttelse: overvåkning og sikkerhetsarbeide rundt den sentrale statsledelsen, inkludert statsråder, statssekretærer, riksdagsmedlemmer, statssjefen og regjeringssjefen. I tillegg beskyttelse av utenlandske diplomater og øvrige medlemmer av kongefamilien.
Sikkerhetsbeskyttelse: rådgivning og kontroll av etater og foretak som er underlagt sikkerhetslovgivning, inkludert informasjonssikkerhet, personkontroll for sikkerhetsklarering, og sikkerhetsopplæring.

Organisasjon 
Säpo er organisert med hovedkvarter i Stockholm og fem regionale kontorer: Göteborg, Luleå, Malmö, Uppsala og Örebro. Hovedkvarteret har 11 operative enheter:

 Analyse
 Dokumentasjon og internasjonalt samarbeid
 Økonomi
 Forfatningsbeskyttelse
 Kontraspionasje
 Kontraterrorisme
 Personal
 Personbeskyttelse
 Spaning og kommunikasjon
 Sikkerhetsbeskyttelse
 Teknisk

Referanser

Eksterne lenker 
 

Svensk politi
Statlige sikkerhetstjenester
Bronx County

Bronx County er et fylke i den amerikanske delstaten New York. Det har sammenfallende grenser med bydelen The Bronx i New York City.

Området som nå utgjør Bronx County var opprinnelig en del av Westchester County. Dagens Bronx County besto av fire byer: Westchester, Yonkers, Eastchester og Pelham. I 1846 ble byen West Farms grunnlagt ved utskillelse fra Westchester, og i 1855 oppsto byen Morrisania ved løsrivelse fra West Farms. I 1873 skilte byen Kingsbridge seg fra Yonkers.

I 1874 ble den vestre delen av dagens Bronx County, bestående av byene Kingsbridge, West Farms og Morrisania, overført til New York County, og i 1895 ble byen Westchester og deler av Eastchester og Pelham også overført. Innbyggerne i City Island stemte for å løsrive seg fra Westchester County og slutte seg til New York County i 1896. I 1914 ble Bronx County dannet av de delene av New York County som var blitt annektert fra Westchester County. Bronx County grenser til Westchester County i nord og New York County i sør.

Bronx County har i dag ingen selvstendig myndighet og er underlagt styremakten i New York City. Delstaten er imidlertid representert i fylket med blant annet et statsadvokatembede.

Fylker i New York
The Bronx

en:The Bronx
Astafjorden

For artikkelen om den tidligere kommunen, se Astafjord.

Astafjorden er et sund i Troms. Astafjorden skiller øyene Rolla og Andørja i nordvest fra fastlandet i sørøst. I nordøst går Astafjorden over i fjorden Salangen. Fra Astafjorden skjærer Grovfjorden, Gratangen og Lavangen seg inn i fastlandet.

I vest starter sundet mellom Sørrollnes i nordøst og bygda Renså i sørvest. Andre bosetninger på sørsiden er Hilleshamn helt i øst. Herfra går Gratangsfjorden eller Gratangen sørøstover. En annen fjordarm er Grovfjorden som går sørover omtrent midtveis i fjorden. 

På nordsiden ligger i tillegg til Sørrollnes bygdene Forså og Breivoll. Tettstedet Hamnvik er administrasjonssenter i Ibestad kommune og ligger helt øst i fjorden på Rolla. Her krysser Fv848 under sundet Bygda via Ibestadtunnelen over til øya Andørja på den andre siden. Videre innover på sørsiden av Andørja ligger Salangen (Salangsfjorden). 

I tillegg til Fv848 går Fv825 langs sørsiden av fjorden.

Referanser 

Sund i Troms og Finnmark
Tjeldsunds geografi
Gratangens geografi
Ibestads geografi
Salangens geografi
Bru i Sogn og Fjordane

Bru ble 1. januar 1923 skilt ut fra Kinn som egen kommune. 1. januar 1964 ble den slått sammen med Kinn, Eikefjord og Florø til Flora kommune.

Tidligere kommuner i Sogn og Fjordane
Flora
Norske kommuner etablert i 1923
Kommuner opphørt i 1964
Hallsteindoktrinen

Hallsteindoktrinen var en nøkkeldoktrine i Vest-Tysklands utenrikspolitikk fra 1955 til 1969, og hevdet at Vest-Tyskland var det faktiske Tyskland. Den har sitt navn etter den konservative politikeren Walter Hallstein, daværende statssekretær i Auswärtiges Amt.

Bakgrunn 
Doktrinen gikk ut på at regjeringen i Forbundsrepublikken Tyskland (Vest-Tyskland) var den eneste lovlige tyske regjeringen, og hadde som mål å hindre internasjonal anerkjennelse av DDR (Øst-Tyskland), eller «SBZ» som det het i vesttysk språkbruk. Doktrinen slo fast at opprettelse av noen form for forbindelser med DDR var en uvennlig handling mot Forbundsrepublikken Tyskland. Vest-Tysklands alliansepartnere i NATO, herunder Norge, fulgte dermed den vesttyske linjen i dette spørsmålet.

Hallstein-doktrinen sto i motsetning til den såkalte Ulbricht-doktrinen.

Sanksjonspolitikken førte til at Vest-Tyskland brøt diplomatiske forbindelser med Jugoslavia (1957) og Cuba (1963), og stoppet utviklingshjelpen til Sri Lanka som reaksjon på anerkjennelse av DDR. I andre tilfeller protesterte den vesttyske regjeringen mot noen form for kontakt med eller anerkjennelse av DDR. Dette innebar også overvåkning av hvorvidt andre stater tillot bruk av DDRs flagg (i Vest-Tyskland kalt «Spalterflagge») og andre statssymboler, som var forbudt i Vest-Tyskland. Utenriksdepartementet brukte betydelige ressurser på denne overvåkningen. For eksempel protesterte vesttyske myndigheter, med trussel om brudd i diplomatisk kontakt, utviklingshjelp eller annet samarbeid, hvis skip seilte med DDR-flagg i stater som Vest-Tyskland hadde diplomatisk kontakt med.

Sosialdemokratene under Willy Brandt gikk i praksis bort fra sanksjonspolitikken rundt 1970 og Grunnavtalen ble inngått mellom de to tyske statene i 1972. 

Konstitusjonelt har Forbundsrepublikken Tyskland fortsatt å betrakte seg som den eneste legitime tyske statsmakt. Ved den tyske gjenforeningen ble i realiteten flere av prinsippene Hallsteindoktrinen bygget på lagt til grunn.

Forbundsrepublikken Tyskland anerkjente aldri noe eget DDR-statsborgerskap og behandlet personer fra DDR som egne statsborgere. Flyktninger ble aldri utlevert. Enhver person fra DDR som klarte å komme seg over til vesten kunne få vesttysk pass, dette gjaldt også besøkende fra DDR som reiste med tillatelse fra regimet der.

Referanser

Eksterne lenker 
 Günter Platzdasch om Hallstein-doktrinen  Besøkt 10. juni 2012

Tysk utenrikspolitikk
Den kalde krigen
Doktriner
Polen-Litauen

Polen-Litauen (egentlig Det polsk-litauiske samvelde, også kjent som «Tonasjonsrepublikken»:  på polsk, Rzeczpospolita Obojga Narodów; på litauisk, Žečpospolita eller Abiejų tautų respublika; på latin, Regnum Serenissimum Poloniae; på hviterussisk, Рэч Паспалі́тая eller Рэч Паспалітая Абодвух Народаў) var en føderal monarki-republikk dannet av Kongedømmet Polen og Storfyrstedømmet Litauen i 1569. 

Samveldet var en fortsettelse av en personalunion mellom de to statene, som hadde eksistert siden 1386. Unionen var en av de største statene i Europa og motstod angrep fra Korsridderordene, mongolene, Russland, Det osmanske riket og Sverige i over to århundrer.

Samveldet ble delt mellom Preussen, Østerrike og Russland i årene 1772–1795, og opphørte å eksistere i 1795.

Historie

Lublinunionen

Polen og Litauen ble formelt forent i Lublinunionen i 1569. Riket ble deretter styrt av en valgt monark som fungerte i embedene som konge av Polen og storfyrste av Litauen. Kongen styrte sammen med parlamentet, Sejmen, og i samråd med et Senat. De to delene av riket beholdt hver sin armé, administrasjon og lovverk.

Huset Vasa

Nedgangstider

Polens tre delinger

Organiseringen av staten og embedsverket

Økonomi

Samveldet var et føydalt jordbrukssamfunn basert på utnyttelsen av livegne. Slaveri som sådan var forbudt i Polen fra 1400-tallet og i Litauen fra 1588, men bøndene var likevel bundet til landeierens jord gjennom arbeid på såkalte folwark, storgods der produksjonen var eksportorientert. Denne ordningen fungerte godt for szlachtaen i samveldets tidlige år, da det var store penger å tjene på eksport av korn. Systemet kom imidlertid under press fra og med slutten på 1600-tallet, da adelen økte arbeidsplikten for å kompensere for fallende kornpriser.

Kultur 

Samveldet var en viktig arena for utvikling av moderne sosiale og politiske idéer. Det var berømt for sin uvanlige kvasi-demokratiske politiske modell, hyllet av filosofer som Erasmus. Under motreformasjonen var Polen-Litauen også kjent for sin uvanlig store grad av religiøs toleranse, der katolske, jødiske, ortodokse, protestantiske og til og med muslimske samfunn sameksisterte på fredelig vis.

Ettertiden 

Etter Napoleonskrigene ble gjenreising av en polsk stat en stadig mer populær sak hos liberale i Vest-Europa, og det kulminerte med at polsk uavhengighet ble en av Wilsons 14 punkter, som amerikansk krav til fredsforhandlingene etter første verdenskrig.

Se også 

 Hertugdømmet Warszawa

Referanser

Kilder 

 Hobson, Rolf, Europeisk politisk historie 1750–1950, Cappelen Damm Akademisk, Oslo 2015, ISBN 978-82-02-24316-6

Eksterne lenker 

 «The Polish Lithuanian Commonwealth», fra The Institute of World Politics, YouTube
Tabaré Vázquez

Tabaré Ramón Vázquez Rosas (født 17. januar 1940 i Montevideo, død 6. desember 2020 samme sted) var Uruguays president 2005–2010 og 2015–2020.

Han vant presidentvalget 30. november 2014, og ble innsatt for en femårsperiode fra og med 1. mars 2015. Han representerte det uruguayanske sosialistpartiet Frente Amplio. Vázquez vant også valget 31. oktober 2004, og satt som president fra 1. mars 2005 til 1. mars 2010, som landets første sosialistiske president, og ble etterfulgt av partifellen José Mujica.

Vázquez var utdannet lege og var spesialist innen onkologi.

Se også 
 Liste over presidenter i Uruguay

Referanser

Eksterne lenker 
 Regjeringen i Uruguay  (spansk)
 Frente Amplio  (spansk)
 Biografi, CIDOB (spansk)

Uruguayanske presidenter
Sosialdemokratiske ledere
Uruguayanske leger
Onkologer
Personer fra Montevideo
Undal

Undal er en tidligere kommune (formannskapsdistrikt) i Vest-Agder fylke.

Undal ble opprettet i 1837 og bestod av Konsmo, Spangereid, Valle og Vigmostad. I 1844 ble Undal delt i Sør-Undal (Spangereid og Valle) og Nord-Undal (Konsmo og Vigmostad). Sør-Undal hadde ved delingen 3 893 innbyggere, Nord-Undal 802. Rundt 1900 kom navnene Sør- og Nord-Audnedal i bruk.

Tidligere kommuner i Vest-Agder
Audnedal kommune
Lindesnes' historie
Norske kommuner etablert i 1838
Kommuner opphørt i 1844
Chelsea

Chelsea er et velhavende område i sørvestlige London, løst definert som området rundt Kings Road. Som grenser settes gjerne Sloane Square i den ene enden av Kings Road og puben World's End i den andre, elven Themsen i sør, og et sted mellom Kings Road og Fulham Road mot sør, elven Westbourne mot øst og Counter's Creek mot vest. Området tilhører bydelen Kensington and Chelsea. I henhold til folketellingen av 2011 har området en befolkning på 41 440 innbyggere.

Fotballklubben Chelsea FC har hjemmebane på stadion Stamford Bridge i nabolaget Fulham som ble åpnet i 1877.og som fotballklubben har benyttet siden 1905.

Årsaken til at Chelsea er velhavende og rikt er grunnet de høye eiendomsprisene som historisk har resultert at begrepet «Sloane Ranger» har blitt benyttet for å beskrive dets innbyggere. Siden 2011 har Channel 4 sendt en realityshow kalt Made in Chelsea, og som har dokumentert livene til velstående unge mennesker som bor der. Chelsea er også stedet hvor et av de største samfunnene med amerikanere som bor utenfor USA, med 6,5 prosent av innbyggerne i Chelsea født i USA.

Historie

Kings Road har navn etter kong Karl II av England, og ble etablert som hans private vei mellom St. James's Palace og Fulham. Denne veien ble holdt ved like inntil Georg IVs regjeringstid. 

Forfatteren Thomas More bodde i Chelsea, og deler av hans hus er bevart. Flere minner etter ham finnes i presteseminaret Allen Hall, som ligger rett bak Mores hus og brukes blant annet av prestestudentene til Oslo katolske bispedømme. More ble halshogd, og deler av ham er gravlagt ved den lokale kirken.

Den mest kjente bygningen er Chelsea Royal Hospital, et sykehus for invalidiserte soldater som ble åpnet av Karl II, angivelig etter at Nell Gwynne oppfordret ham til det. Bygningen er tegnet av Christopher Wren. Militærforlegningen Chelsea Barracks har i nyere tid blitt omgjort til et kjøpesenter. Nok et militært anlegg i Chelsea er National Army Museum, som tar for seg den britiske hærs historie.

Referanser 

Steder i Kensington and Chelsea
Byer ved Themsen
Allen Hall

Allen Hall er et katolsk presteseminar i Chelsea i London. Det ble grunnlagt 29. september 1568 i Douai i det nordlige Frankrike av den engelske presten William Allen. Han ble senere kardinal og øverste ansvarlige for Den katolske kirke i England, som fungerte som undergrunnskirke etter reformasjonen. 

Dets opprinnelige mål var å utdanne prester i henhold til de nye reglene fra Tridentinerkonsilet, men etter hvert ble den viktigste oppgaven å utdanne misjonærprester som kunne virke i England. Deres oppgave var svært vanskelig, og de arbeidet under trussel om dødsstraff. Mellom 1577 og 1680 led 153 av seminarets prester martyrdøden. De ble helligkåret i fellesskap av pave Johannes Paul II i 1980.

Seminaret lå i Frankrike frem til 1793, da det på grunn av revolusjonen måtte flytte. Det var da mulig å etablere det i England, og det ble flyttet til Ware utenfor London.

I 1975 ble det igjen flyttet, til et tidligere kloster i Chelsea. Det ligger på det stedet hvor Thomas More, som er en katolsk helgen, bodde mens han var rikskansler i Storbritannia under Henrik VIII. De rester som fortsatt finnes etter bygningen er beskyttet som verneverdige (Grade II).
 
Allen Hall er knyttet til Det katolske universitetet i Leuven, og eksamener valideres der. Oslo katolske bispedømme benytter seminaret som sitt primære lærested for prestestudenter, og derfor er en stor andel av studentene nordmenn.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Presteseminarer
Kensington and Chelsea
Reformasjonen i England
Norges Farmaceutiske Forening

Norges Farmaceutiske Forening (NFF) er en fagforening, profesjonsforening og
yrkesorganisasjon for farmasøyter. 

Foreningen ble grunnlagt 2. november 1858 i Christiania under navnet Den pharmaceutiske Forening. Stifterne var unge menn; den eldste 26 år. 

Norges Farmaceutiske Forening er Norges eldste fagforening, og Nordens eldste farmasøytforening. 
Den hadde  medlemmer 1. januar 2021. 

Lederen i foreningen er Urd Andestad. Generalsekretær er Greta Torbergsen,

Foreningens tidsskrift heter Norsk Farmaceutisk Tidsskrift (NFT), og ble etablert i 1893. NFT er medlem av Den Norske Fagpresses Forening (DNFF).

Referanser

Eksterne lenker 
 Norges Farmaceutiske Forening
 Norsk Farmaceutisk Tidsskrift, NFT

Norske fagforbund
Farmasi
Etableringer i 1858
1858 i Norge
Norges Turmarsjforbund

Norges Turmarsjforbund (tidligere Norges Folkesportforbund) er et forbund som har som formål å fremme folkesporten i Norge. Med folkesport menes sportsarrangement som er åpne for alle, av typen turmarsj, vandring, sykkeltur, skiløp og svømming. Arrangementene skal være uten konkurransemoment, tidtaking og vinnere. I løpet av året arrangeres det nesten 3000 ulike arrangementer av nevnte typer.

Den overordnede, internasjonale organisasjonen er Internationaler Volkssportverband (IVV). IVV koordinerer samarbeidet mellom de ulike nasjonale folkesportsforbundene.

IVV ble stiftet i 1968 av representanter fra Tyskland, Østerrike, Sveits og Liechtenstein. Folkesport ble tidlig utbredt i store deler av Vest-Europa. Fra 1990 nådde sporten også Øst-Europa, Nord-Amerika og deler av Asia.

Følgende land er pr d.d tilsluttet IVV: Belgia, Canada, Danmark, Estland, Finland, Frankrike, Hellas, Japan, Island, Italia, Luxemburg, Liechtenstein, Nederland, Norge, Polen, Slovakia, Sveits, Sverige, Syd-Tyrol, Tsjekkia, Tyskland, USA, Ungarn, Østerrike, Storbritannia, Sør-Korea. Dessuten er arrangører i Irland, Spania, Portugal, Australia, Bulgaria og Tyrkia direkte medlemmer av IVV.

Eksterne lenker 
 Norges Turmarsjforbund
 Internationaler Volkssportverband

Turmarsjforbund
Turmarsjer
Guacamole

Guacamole eller avokadostappe er en kald saus laget av avokado som kommer fra det meksikanske kjøkkenet. For å lage stappen moses avokadoen, gjerne med en gaffel. Deretter tilsettes ulike smakstilsetninger: lime-saft og salt er obligatorisk, men grønn chili, koriander, finhakket løk og eventuelt hvitløk tilsettes hyppig. I Mexico tilsettes som regel grønn tomat, men ettersom dette ikke finnes i Norge, kan rød tomat, gjerne cherrytomat, brukes.

Guacamole brukes i Mexico som tilbehør til varm mat og som dipp. I Norge brukes den mest som dipp.

Guacamole er ferskvare, og må konsumeres raskt. Avocadoen setter i gang forråtnelsesprosessen med en gang, og etter en natt i kjøleskapet er gjerne guacamolen helt svart. Det eneste som kan utsette og forsinke denne prosessen, er å legge stenene fra avokadoen i guacamolen og deretter dekke guacamolen med noe lufttett, for eksempel et fat.

Eksterne lenker 

Sauser
Meksikansk mat
Ord og uttrykk fra nahuatl
Norges Fotografforbund

Norges Fotografforbund, forkortet NFF, stiftet i 1894 som Fotografernes Forening, er et norsk forbund med i overkant av 500 fotografer som medlemmer. Forbundets formål er å samle landets fotografer til samarbeid om fotografiens utvikling og ivareta fotografstandens interesse.



Styreformenn 

NFF har hatt følgende styreformenn siden stiftelsen 6. desember 1894:

 1894 – Christian Gihbsson
 1896 – Severin Worm-Petersen
 1906 – Anders Beer Wilse
 1908 – C. Christensen Thomhav
 1909 – Anders Beer Wilse
 1911 – Eivind Enger
 1912 – Ernest Rude
 1928 – Ansgar Larsen
 1932 – Anton Røske
 1933 – Hans Johnsrud
 1938 – Johannes Sponland
 1947 – Fred Monclair
 1948 – Magnus H. Ludwigsen
 1952 – Finn Pettersen
 1956 – Andreas Thorsrud
 1959 – Egil Johnson
 1962 – Jac. Brun
 1970 – Harry Iversen
 1974 – Harry Sønstrød
 1976 – Ragge Strand
 1980 – Søren Sviland
 1982 – Hans Jørgen Brun
 1984 – Tor Nyblin
 1988 – Kirsten Stokmo
 1990 – Vidar Hoff
 1994 – Erik Skjøldt
 1998 – Arild Sønstrød
 2002 – Grete Reimers
 2004 – Rolf Schjesvold
 2011 -Truls Lødtvedt

Æresmedlemmer 

NFF har utpekt følgende til æresmedlemmer:

 1912 – Fotograf Worm-Pettersen
 1915 – Hoffotograf Ernest Flormann, Stockholm
 1915 – Hoffotograf Elfeldt, København
 1925 – Hoffotograf A. W. Rahmn, Malmø
 1925 – Fotograf Julius Folkmann, København
 1925 – Grosserer J. L. Nerlien, Oslo
 1928 – Fotograf Johan Lind, Kabelvåg
 1928 – Fotograf Ernst Rude, Oslo
 1934 – Hoffotograf Ferd. Flodin, Stockholm
 1937 – Fotograf Frederik Hilfling-Rasmussen, Trondheim
 1937 – Fotograf Anders Beer Wilse, Oslo
 1946 – Fotograf Ernest Rude, Oslo
 1948 – Fotograf Anton Røske, Trondheim
 1953 – Fotograf Edvard Welinder, Stockholm
 1960 – Fotograf Hans Johnsrud, Notodden
 1962 – Fotograf Skjold Hilfling-Rasmussen, Trondheim
 1966 – Fotograf Nils A. Jacobsen, Oslo
 1970 – Fotograf Jac. Brun, Oslo
 1976 – Fotograf Harry Sønstrød, Drammen
 – Fotograf Ragge Strand, Oslo
 1992 – Fotograf Leif Preus, Horten
 1994 – Fotograf Thor Melhuus, Trondheim
 1997 – Fotograf Børge Kalvig, Bryne
 2005 – Fotograf Jo Benkow
 2008 – Fotograf Søren Sviland
 2010 – Fotograf Arne Knudsen
 2014 – Fotograf Hans Jørgen Brun

Referanser

Eksterne lenker 
 Norges Fotografforbund

Fotografforbund
Norske kunstnerorganisasjoner
Organisasjoner for fotografi