Johann Gottlieb Fichte

Johann Gottlieb Fichte (tysk; IFA: [ˈjoːhan ˈɡɔtliːp ˈfɪçtə], født 19. mai 1762 i Rammenau i kurfyrstedømmet Sachsen, død 27. januar 1814 i Berlin i kongeriket Preussen) var en tysk filosof og regnes som grunnlegger av tysk idealisme ved siden av Hegel og Schelling, og Kants første etterfølger.

Han var en inspirator til de som etablerte Nazi-Tyskland.

Biografi 
Fichte kom fra en en fattig bakgrunn; faren var vever og hans sønn måtte arbeide som barn.

Fichte studerte teologi i årene 1780–1784, først i Jena, Wittenberg, senere i Leipzig, men avbrøt studiet. I årene 1784–1790 arbeidet han som huslærer.

Som følge av at en filosofistudent ba ham forklare Kants Kritikk av den rene fornuft, vendte Fichte i 1790 tilbake til Leipzig og fordypet seg i Kant. Lesningen resulterte i avhandlingen Aphorismen über Religion und Deismus. I juli 1791 besøkte han Kant i Königsberg, men ble skuffet. I 1792 utga han etter Kants anbefaling verket Versuch einer Critik aller Offenbarung. Verket ble gitt ut anonymt og gikk først for å være et religionsfilosofisk verk av Kant selv. Da Kant oppklarte misforståelsen, ble Fichte berømt og fikk en undervisningstilling i filosofi i Jena etter anbefaling av Weimar-ministeren Goethe. Fichte ble Reinholds etterfølger og tiltrådte i 1794. Samme år utga han første utkast til en systematisk rekonstruksjon av Kants vitenskapslære, Grundlage der gesamten Wissenschaftslehre.

I årene som fulgte publiserte Fichte en del større verker; blant dem vakte essayet Über den Grund unseres Glaubens an eine göttliche Weltregierung oppsikt og førte til den såkalte ateismestriden. Fichte ble beskyldt for å være ateist, og ble i 1799 avsatt fra professoratet. I en appell i 1789 forsøkte han å tilbakevise påstanden om at han var ateist.

I årene etter var han hovedsakelig bosatt i Berlin, hvor han arbeidet som privatdosent.

I 1804 takket Fichte ja til en stilling ved Universitetet i Erlangen, og ble professor fra april 1805. I 1806 flyktet han til Königsberg på grunn av Napoleons invasjon.

Fichte vendte tilbake til Berlin i 1807 og holdt i årene 1807–1808 sine Reden an die deutsche Nation. I 1810 ble han utnevnt til professor i filosofi ved det nyopprettede universitetet i Berlin, og ble lærestedets første rektor (1811–1812).

Fichte døde av en tyfusinfeksjon i 1814. Han er gravlagt på Friedhof der Dorotheenstädtischen und Friedrichswerderschen Gemeinden.

Bibliografi 

 Aphorismen über Religion und Deismus (1790)
 Versuch einer Critik aller Offenbarung (1792)
 Einige Vorlesungen über die Bestimmung des Gelehrten (1794)
 Grundlage der gesammten Wissenschaftslehre (1794/1795)
 Grundlage des Naturrechts (1796)
 System der Sittenlehre (1798)
 Appellation an das Publikum über die durch Churf. Sächs. Confiscationsrescript ihm beigemessenen atheistischen Aeußerungen. Eine Schrift, die man zu lesen bittet, ehe man sie confsicirt (1799)
 Der geschlossne Handelsstaat. Ein philosophischer Entwurf als Anhang zur Rechtslehre und Probe einer künftig zu liefernden Politik (1800)
 Die Bestimmung des Menschen (1800)
 Friedrich Nicolai's Leben und sonderbare Meinungen (1801)
 Die Grundzüge des gegenwärtigen Zeitalters (1806)
 Die Anweisung zum seligen Leben, oder auch die Religionslehre (1806)
 Reden an die deutsche Nation (1807/1808)
 Die Wissenschaftslehre in ihrem allgemeinen Umrisse (1810)
 Tatsachen des Bewusstsein (1813)

Referanser

Litteratur 
 
 
 

Tyske filosofer
Professorer ved Humboldt-Universität zu Berlin
Opplysningstidens representanter
Personer fra Landkreis Bautzen