alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Alzheimer/Silverspurs

Alzheimer/Silverspurs var et rockeband grunnlagt i Bergen som spilte rock med innslag av punk i et industrielt lydbilde. I sin korte karriere fikk bandet i 1993 utgitt platen Og mysteriet med den glemte sangen på plateselskapene Rec 90 og Universal. De mest kjente sangene er «Vrolok Carmilla» og «Lynet og jeg». Platen ble i 2003 kåret til det 37. beste albumet noensinne i Norge av norske musikkjournalister.

Medlemmer i bandet var Jo Gjedrem (bass og vokal), Tor Harald Rødseth (orgel og piano), Harald Skeie (gitar), Martin Smith-Sivertsen (trommer) og på slutten også Roar Ruus Finsås som var frontfigur i bandet Radiofantomene.

Rødseth og Smith-Sivertsen spilte i perioden 2015—2017 også sammen i bandet Festplassen, og utga albumet "Kommer ned" på Apollon Records. Dette sammen med gitarist Viggo Krüger, kjent fra det spellemannsprisvinnende bandet Pogo Pops og Halldis Madsen, kjent fra bandet My Misspent Youth.

Referanser 

Norske rockegrupper
Slaget ved Lepanto

Slaget ved Lepanto (i dag Návpaktos) fant sted den 7. oktober 1571 mellom det kristne Europa organisert i den hellige liga og de muslimske osmanske tyrkerne. Slaget endte med en klar kristen seier og markerte slutten på muslimenes ekspansjon rundt Middelhavet.

Bakgrunn

I 1566 døde den osmanske sultanen Soliman II. Hans etterfølger Selim II ønsket å fortsette farens pågående utenrikspolitikk, og bestemte seg for å erobre Kypros, som på denne tiden var underlagt Republikken Venezia. Ettersom det venetianske rådet avviste det tyrkiske ultimatumet om å overgi denne øya, erklærte den tyrkiske sultanen krig mot Venezia.

Under ledelse av pave Pius V ble et hellig forbund til forsvar for kristenheten dannet. Den viktigste bidragsyteren til denne ligaen ble den spanske kongen Filip II. Kongens bror, Don Juan de Austria, ble utnevnt til øverstkommanderende for ligaens flåte.

Styrkene

På den kristne siden deltok styrker fra Spania, Republikken Venezia, Kongedømmet Napoli, Kirkestaten, Republikken Genova, Savoie og Malteserordenen, i tillegg til skip som deltok på privat initiativ. De kristene styrkene besto av 13 000 sjømenn og 43 000 roere, i tillegg til 30 000 spanske infanterister. Dessuten deltok en stor mengde tyske og italienske leiesoldater og frivillige. Hovedstyrken ble ledet av habsburgeren Don Juan, i tillegg til en reservestyrke som ble ledet av Alvaro de Bazán.

Den muslimske siden bestod av tyrkiske styrker som ble ledet av Ali Pasja. Tyrkerne var overlegne i antall skip, men mange av de tyrkiske skipene var av en lettere type enn de europeiske. De tyrkiske sjøfolkene var regnet som erfarne og dyktige, men i antall soldater var osmanene underlegne. Tyrkerne var også støttet av en piratflåte, ledet av Uluj Ali.

Slaget

Slaget begynte med en manøver av Uluj Ali som utflankerte de kristne styrkene, noe som førte til at Alis muslimske styrker kunne erobre seks skip fra Malteserordenen. Alvaro de Bazán kom imidlertid de pressede kristne til unnsetning, og fikk kastet Alis muslimske styrker tilbake.

Senere i slaget gikk de kristne styrkene inn for å borde det muslimske flaggskipet. Etter harde kamper med de tyrkiske janitsjarene måtte de spanske troppene avbryte angrepet to ganger, men tredje gang var angrepet vellykket. Ali Pasja ble drept, og hodet hans ble satt på en stake på det spanske flaggskipet. Dette bidro til å svekke de resterende muslimske styrkenes moral.

En viktig faktor i seieren var den nye venetianske skipstypen galeasen. De seks galeasene som deltok i salget var tungt bestykket med artilleri, og var så høye at tyrkerne ikke greide å borde dem.

De muslimske styrkene led av at deres skip var dårlig bygde og ble seilt av uerfarne sjømenn, noe som viste seg viktig i det lange løp. En annen viktig del som spilte inn var at de kristne fartøyene var mye bedre bestykket med grove kanoner. 

Konsekvensen ble at det muslimske osmanerriket for alltid tapte grepet om Middelhavets sjøveier.

Eksterne lenker 
 
 Diktet «Lepanto» av Gilbert Keith Chesterton (engelsk)

Lepanto
Lepanto
Lepanto
Sjøslag med deltagelse av Spania
Slag med deltagelse av Det osmanske rike
1571 i Italia
De osmansk-habsburgske krigene
Anne Lorentzen

Anne Helene Lorentzen (født 16. januar 1963 i Tromsø, død 3. desember 2013 ved Nesodden) var en norsk komponist, musiker, sanger og kjønnsforsker. Hun var også utdannet medieviter og sosiolog, og innehadde en doktorgrad fra Universitetet i Oslo.

Etter en oppvekst i Harstad, flyttet Anne Lorentzen i 1984 til Bergen. Her ble hun etter hvert medlem av bandene Ta Sats, Hypathia og Minx in Mire, som låtskriver og gitarist.

Før solodebuten i 1997 ga hun ut musikkalbumet Rød Ravn i en Blå By med duoen Ravn i 1995, produsert av Jonas Fjeld. I 1996 begynte hun sitt samarbeid med Jan Tore Diesen i Bermuda Triangle som førte frem til utgivelsene Lykkens Narr (1997) og Såre sinn (1999), hvor sistnevnte var basert på tekster skrevet av Hilchen Thode Sommerschild.

I 2006 kom albumet Krim, et album som utelukkende baserte seg på krimtitler, deriblant sporet «Drømmefangeren» som også var filmmusikk til filmatiseringen av Unni Lindells bok med samme navn. Samme år ga hun også ut EP-en Horizons, med elektronisk musikk skrevet til en fotoutstiling av den finske fotografen Marja Pirilä. Lorentzen har skrevet og satt opp to helaftens konsertforestillinger:  Krim (2006) og Alias Belle Gunnes – en seriemorderske fra Selbu (2009), begge uroppført på Grusomhetens teater i Oslo.

Hun døde etter kort tids sykeleie.

Diskografi 
 2009: Alias Belle 
 2006: Krim
 2006: Horizons
 1999: Såre sinn
 1997: Lykkens narr
 1995: Rød Ravn i en Blå By

Utmerkelser 
 1995: Årets debutant, Norsk på norsk
 1999: Utgivelsen Såre sinn: 10. beste norske pop-utgivelse i Natt og Dag
 1999: Foreslått som "Årets kvinnelige artist» av Aftensposten for «Såre sinn»
 2001: Best Norwegian Entry i Song Export 2001

Andre musikalske prosjekter 
 2010: Kortfilmen/musikkvideoen «The smile of an angel». i samarbeid med The Hungry Hearts Pin-Up performance Band.
 2009: Konsertforestilingen Alias Belle – en seriemorderske fra Selbu. Premiere på Grusomhetens teater 29. oktober 2009.
 2006: Konsertforestillingen Krim. Grusomhetens teater.
 2005: Musikk i krimserien Drømmefangeren, en filmatisering av Unni Lindells bok med samme navn. 
 2003: Musikk til fotoutstillingen Like a Breath in Light av den finske fotografen Marja Pirilä, i den større utstillingen Näin näin (so I saw) i Gallery Nykyaika, Tammerfors, Finland, i perioden 5.4-27.4.2003. 
 2002: Musikk til utstillingen Deja Vu, i samarbeid med billedkunstner/skulptør Patrizio Travagli, Firenze

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Hjemmesiden til konsertforestillingen Alias Belle Gunness – en seriemorderske fra Selbu 
  Anne Lorentzens offisielle hjemmeside
  Kjønnet eller frikjønnet? Rock som diskursiv praksis, hovedfagsoppgave i sosiologi, Universitetet i Bergen
  Om fotografen Marja Pirilä
  Om Backlight og Gallery Nykyaika

Norske låtskrivere
Norske komponister
Norske sangere
Norske sosiologer
Personer fra Tromsø kommune
Alexander Mathisen

Alexander Myhre Moccia Mathisen (født 24. november 1986) er en norsk fotballspiller, som spiller i angrep for .

Karriere 
Mathisen startet sin proffkarriere for , der han ble tatt opp i A-lagsstallen  før 2005-sesongen. Skadeproblemer ødela dessverre mye av Mathisens første sesong. Han startet ingen kamper i Tippeligaen, men han fikk fire innhopp med tilsammen 74 minutter spilletid. I bortekampen mot  scoret han Vålerengas andre mål. Mathisen fikk også 25 minutter som innbytter i Mesterligakvalifiseringskampen borte mot .

Mathisen har også hatt et opphold i italienske . Kontrakten med Vålerenga utløp 30. november 2007, etter dette gikk han til . Etter 2010-sesongen gikk han til belgiske . 1. april 2013 signerte Mathisen en kontrakt med  som varte ut sesongen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballspillere for Parma FC
Fotballspillere for Aalesunds FK
Fotballspillere for Hønefoss BK
Fotballspillere for Nordstrand IF
Fotballspillere for KV Lierse
Norske fotballspillere i Belgia
Personer fra Oslo
Nordmenn av italiensk opphav
Amy Lightfoot

Amy Deborah Lightfoot (født 12. desember 1954 i USA) er kunstner og tekstilhåndverker på Kvenvær på Hitra i Trøndelag. 

Da hun i 2004 ble statsstipendiat fra 2005, ble det begrunnet med at hun var initiativtaker og daglig leder for Stiftelsen Tømmervik tekstilverksted og ansvarlig for ulike prosjekter innenfor dokumentasjon av kystens tekstiltradisjoner fra det nordatlantiske område.

Eksterne lenker 
 Fugleåret og sauen - natur- og kulturkveld med Amy Lightfoot, Kulturnett
 Den norrøne sauen  og produksjonsmåtane, Tømmervik tekstilverksted

Norske tekstilkunstnere
Kunstnere fra USA
Statsstipendiater
Personer fra Hitra kommune
Fødsler i 1954
Dorthonion

Dorthonion (Furuenes land) var en høylandsregion i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard i det første tidevervet. Dette området ble senere kalt Taur-nu-Fuin. Det lå rett nord for Beleriands nordre grense, og like sør for slettene Ard-galen (senere Anfauglith) som grenset til Morgoths festning i Thangorodrim.

I nord reiste høylandene seg gradvis fra slettelandet, med store furuskoger. Fjellene Ered Gorgoroth skapte den søndre grensen til området Dorthonion, for så å bøye av mot nord på østsiden av landet og skapte der passet Aglon mellom Dorthonion og Himring åsene. I sør og øst av Dorthonian lå fjellene Echoriath (Omkransende fjell) og i dem lå alveriket Gondolin. Den øverste delen av elva Sirion rant forbi de vestre hellingene av Dorthonions høyland mellom dem og fjellene Ered Wethrin.

Dorthonion ble opprinnelig styrt av Angrod og Aegnor, sønner av Finarfin, men de ble overmannet av Morgoth i Dagor Bragollach, og etter det var landet kjent som Taur-nu-Fuin (Skog under natt).

De nordøstre hellingene av Dorthonion var kjent som Ladros, og dette området var gitt i len (utleid) til Boromir av Bëors hus. Det var her at Barahir, og senere også hans sønn Beren, streifet omkring i villmarken.

Sammen med de andre landene vest for Ered Luin (Blåfjellene), ble det meste av Taur-nu-Fuin ødelagt i Vredens krig på slutten av det første tidevervet. Men de høyeste delene av landet overlevde, og ble da kjent som Tol Fuin (Nattens øy), og var en del av De vestre øyer.

Steder i Tolkiens verden

sv:Platser i Tolkiens värld#Dorthonion
Pelle Parafins Bøljeband

Pelle Parafins Bøljeband var navnet på et band i Tramteaterets TV-serier for barn og ungdom, vist på NRK. Seriene med Pelle Parafins Bøljeband var Serum Serum (1980), Pelle Parafins Bøljeband og automatspøkelsene (1981) og Randi og Ronnis restaurant (1986). De ble vist i NRKs lørdagsprogram Halvsju. Seriene, som ble populær underholdning for hele familien, ble skrevet av Terje Nordby, musikken av Arne Garvang og Anders Rogg, regissør var Kalle Fürst.

PPB som popkulturell referanse dukket opp i en sketsj i NRKs Team Antonsen-serie i februar 2004, der Harald Eia, utstyrt med liknende pannebånd som Pelle Parafin brukte, ble utsatt for et politiavhør som besto av de første linjene i kjenningsmelodien. Pelle Parafins Bøljeband ble også parodiert en 4-ruters stripe i tegneserien M i humorbladet Pondus i 2005.

Diskografi 

 Pelle Parafins Bøljeband (1981, gjenutgitt i 2003)
 Randi og Ronnis restaurant (1986)
 Tramteatrets krøniker (1995)
 25 beste (2001)
 40 beste (2003)

Medlemmer av bandet 
Billy Betong (spilt av Billy Johansson): Bass
Frida Frosk (spilt av Liv Aakvik): Sang, kor
Guttorm Grevling (spilt av Thorsten Dulsrud): Trommer, perkusjonsinstrumenter (til 1982)
Kåre Kelner (spilt av Henning Westeng): Trommer, perkusjonsinstrumenter (fra 1982)
Leon Latex (spilt av Anders Rogg): Tangentinstrumenter, sang, kor
Pelle Parafin (spilt av Arne Garvang): Gitar, munnspill, sang, kor
Ragna Rekkverk (spilt av Anne Nyutstumo): Sang, kor
Sandra Salamander (spilt av Marianne Krogness): Gitar, sang, kor
Randi (spilt av Kine Hellebust)
Ronny (spilt av  John Nyutstumo)
læreren og spøkelse (Spilt av Magne Berteig)

Eksterne lenker 
 
 OM Tramteateret og Pelle Parafins bøljeband
 Hjemmesiden til Arne Garvang
 Tekster til de mest populære låtene fra Pelle Parafins Bøljeband

Tramteatret
Norske musikkgrupper
Fritt Folk

Fritt Folk kan også vise til en arbeideravis i Sogn og Fjordane, se Fritt Folk (Høyanger)

 
Fritt Folk var en avis som ble utgitt i Oslo fra 1936 til andre verdenskrig sluttet våren 1945. Avisa var hovedorgan («riksorgan») for Nasjonal Samling (NS), Quislings nasjonalsosialistiske fascistparti før og under krigen.

Historie

Fritt Folk ble utgitt i perioden fra 26. mars 1936 til 7. mai 1945 . Avisa erstattet Nasjonal Samling som utkom mellom 1934 og 1936. Fritt Folk ble utgitt som dagsavis fram til oktober 1936, deretter som ukeavis fram til 1. april 1940 da den på ny ble dagsavis. 

11. april 1940 krevde NS' riksøkonomisjef John Thronsen at Nasjonal Samlings partiavis skulle trykkes av Aftenpostens trykkeri. Samtidig kom det pålegg om at avisa skulle ligge som vedlegg i samtlige Oslo-aviser.

I august 1940 ble Arbeiderbladets lokaler og trykkeri på Youngstorget i Oslo beslaglagt og stilt til Fritt Folks disposisjon. Fritt Folk ble aldri særlig utbredt ut over NS' egen medlemsmasse og inneholdt stort sett propaganda for okkupasjonsmakten og NS, om krigens forløp, politiske nyordninger og annet, men kunne også være kritisk til NS' virksomhet, særlig mot slutten av andre verdenskrig. Fritt Folk var som alle andre aviser som fikk lov til å komme ut, underlagt Presseabteilungs sensurbestemmelser. Etter krigen ble det dokumentert at opplaget sjelden passerte 20 000 eksemplarer, selv om det påstås å ha vært opp mot 100 000 inkludert gratis-distribusjon.

Andre NS-publikasjoner ble i perioder lagt ved som tillegg, deriblant Hirdmannen og Norsk Arbeidsliv.

Redaktører
 Herlof Harstad 1936
 Arnt Rishovd 1937–1944
 Odd Melsom 1944–1945 

Fra høsten 1937 og ut året 1939 redigerte i praksis Halldis Neegaard Østbye partiavisa. Hun var propagandasjef i NS og innbitt jødehater.

Referanser

Eksterne lenker
 

Norge under andre verdenskrig
Nedlagte aviser i Oslo
Aviser etablert i 1936
Aviser nedlagt i 1945
Nasjonal Samling
Ragnar Andersen

Ragnar Andersen (født 29. april 1947 i Arendal) er ph.d. i teologi og prest i Det evangelisk-lutherske kirkesamfunn. Han var tidligere i Den norske kirke.

Virke 
Ragnar Andersen ble cand.theol. i 1970 fra Menighetsfakultetet i Oslo, og tok fakultetets praktisk-teologiske seminar året etter. Han var bibelskolelærer ved Indremisjonsselskapets bibelskole i Oslo 1972–77, og deretter sokneprest i Tjøtta og Vevelstad på Helgeland 1977-83.

Deretter foretok han fordypende studier om den lutherske reformasjonen, og var reiseprest i Hordalandsaksjonen mot fosterdrapsloven / Ja til livet Norge 1987–88. Han var sokneprest i Kvæfjord 1989–93. I 1991 ble Andersen oppsagt som sokneprest etter en intens kirkestrid. Herredsretten gav han i 1993 medhold i at oppsigelsen ikke var lovhjemlet, men gav staten medhold i dens subsidiære påstand om at han måtte fratre på grunn av forholdene i menigheten.

Ragnar Andersen var del av nettverket rundt abortmotstanderen Børre Knudsen (1937-2014). I 1997 deltok Andersen ved en omstridt bispevigsel av Børre Knudsen i Kautokeino. Da truet KrF-statsråd Jon Lilletun med å frata Andersen, Børre Knudsen og flere andre prester retten til å utføre kirkelige tjenester.

Ragnar Andersen fikk første gang et statsstipend i 2001 (for 2002–2004). Han ble statsstipediat på ny fra 1. juni 2005 frem til pensjonering i 2014. 

Han er engasjert i kirkehistorisk forskningsarbeid, og tok doktorgrad i 2011 ved Menighetsfakultetet, med avhandlingen «Concordia Ecclesiae. En undersøkelse av spenning og sammenheng i Philipp Melanchthons teologi og innsats for kirkelig enhet, særlig i 1527-1530.»

Han er østlandskontakt for Aksjon La Barna Leve, og ble i 2009 formann i Østfold lokallag av Foreningen For Bibel og bekjennelse.  Fra 23. september 2013 ( trettiårsdagen for høyesterettsdommen i Børre Knudsen-saken) ble han medlem av og prest i Det evangelisk-lutherske kirkesamfunn (DELK).

Verker 
 «De to skal være ett: Om ekteskap, skilsmisse og gjengifte», For Bibel og Bekjennelses skriftserie, 2, Råde 2014 ISBN 978-82-999629-0-2
 «Concordia Ecclesiae - An Inquiry into Tension and Coherence in Philipp Melanchthon's Theology and Efforts for Ecclesiastical Unity, Especially in 1527-1530», i Reihe: Arbeiten zur Historischen und Systematischen Theologie, Bd. 21, 2016, 530 s., ISBN 978-3-643-90630-4

Referanser

Eksterne lenker 
 Hjemmesider. Sist sett 21. mai 2014

Norske lutherske prester
Norske lutherske prester (DELK)
Norske kirkehistorikere
Statsstipendiater
Personer fra Arendal kommune
Fødsler i 1947
Pitch (vinkel)

Pitch kan beskrives som rotasjonsvinkel i forhold til et gitt utgangspunkt rundt en akse.

Fartøy 

Innen fartøydynamikk og kjøretøydynamikk viser pitch, på norsk også kalt stamping eller setting, til en rotasjon om den tverrgående aksen eksempelvis på en bil, båt eller fly. Mer spesifikt med flyving betyr dette rotasjonen om flyets horisontale tverrakse, altså flyets forandrede stilling (nese opp/ned), som typisk oppstår ved endring av høyderorets innstilling.

Skruegjenger 
Stigningen til gjengen på en skrue kalles pitch på engelsk.

Propell- og turbinblader 
Endring av pitch kan også bety å endre vinkelen på rotorbladene på et helikopter, en båt- eller flypropell, for å optimalisere virkningsgraden, som også, blant annet, bestemmes av forholdet mellom rotasjonshastighet og vehiklets fart. Endring av virkningsgraden ved forandring av pitch brukes også for å styre den aksialt rettede bevegelsen.
Et helikopter kan, for eksempel, vris rundt den vertikale tverraksen ved bruk av halerotorens pitch.

På grunn av at hastigheten på en propell øker fra sentrum mot ytterkanten er den faste vinkelen, pitchen, avtagende utover for beste totale virkningsgrad.

En turbin kan sies å fungere omvendt av en propell, da den i stedet tar opp bevegelsesenergi, men dets pitch er like betydningsfull.

Referanser

Se også
 Tait-Bryan rotasjoner, generelt om rotasjon om 3 akser.
 Flyinstrumenter
 Ulike typer turbiner

teknikk
P.J. O’Rourke

Patrick Jake O’Rourke (1947–2022) var en amerikansk politisk satiriker, journalist og forfatter. Han ble  utdannet ved Miami University (Ohio) og Johns Hopkins University.

Han innrømmer at han i studiedagene var en hippie med tendenser mot venstresiden, men stod senere frem som en politisk observatør og humorist med libertarianske, av og til konservative synspunkter.

O'Rourke skrev artikler for flere publikasjoner før han begynte å skrive for National Lampoon i 1973. I 1981 ble han frilanser og skrev artikler for magasiner som Playboy, Vanity Fair, Car and Driver og Rolling Stone. Han ble senere sjef for utenriksredaksjonen hos Rolling Stone, hvor han ble til 2001.

O'Rourke har vært gift to ganger, og har tre barn.

Sitater 
 Jeg er registrert medlem av det republikanske partiet og anser sosialismen som en krenkelse av det amerikanske prinsippet som sier at du ikke skal blande deg i andre menneskers saker hvis det ikke er for å tjene penger.
 Politikere er interesserte i mennesker. Ikke at det alltid er en god ting. Lopper er interesserte i hunder.
 Personlig synes jeg en vuggende hengekøye, en god sigar og en høy gin-and-tonic er måten å redde planeten på.
 Å gi penger til staten er som å gi whiskey og bilnøkler til tenåringsgutter.
 Jeg liker å tenke på min oppførsel på sekstitallet som en «erfaring». Men jeg liker å tenke på alle dumme ting jeg har gjort, som «erfaringer». Det får meg til å føle meg mindre dum.
 Demokratene er partiet som sier at staten vil gjøre deg smartere, høyere, rikere og fjerne ugresset fra plenen din. Republikanerne er partiet som sier at staten ikke fungerer, og så blir de valgt og beviser det.
 Narkotika har lært en hel generasjon av amerikanere det metriske systemet.

Bøker 
 Republican Party Reptile (1987)
 The Bachelor Home Companion (1987)
 Holidays in Hell (1988)
 Modern Manners (1990)
 Parliament of Whores (1991)
 Give War a Chance (1992)
 All the Trouble in the World (1994)
 Age and Guile Beat Youth, Innocence, and a Bad Haircut (1995)
 The American Spectator's Enemies List (1996)
 Eat the Rich (1999)
 The CEO of the Sofa (2001)
 Peace Kills: America's Fun New Imperialism (2004) ISBN 0-87113-919-7.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  P. J. O'Rourke Home Page
  Uoffisiell O'Rourke-side

Sakprosaforfattere fra USA
Journalister fra USA
Politiske kommentatorer fra USA
Humorister
Personer fra USA av irsk opphav
Personer fra Toledo i Ohio
Johan Daniel Ramus

Johan Daniel Ramus (født i juli 1685 i Trondhjem, døde 14. oktober 1761 i Köln i Tyskland) var norsk katolsk prest og professor i teologi, tilknyttet jesuittordenen. Han virket for det meste i Tyskland.

Han var sønn av teolog og kartograf Melchior Ramus (1646–1693) som var lektor ved Katedralskolen i Trondheim, og Anne Kyhn. Etter farens død, sendte mora Johan til Bergen katedralskole, hvor han ble uteksaminert sammen med den jamnaldrende Ludvig Holberg (1684–1754) i 1702, skolen var forresten gått med i bybrannen det året. Derpå bars det til København der han hadde fått plass ved Regensen, men han flyttet snart til det nybygde Elers' Kollegium.

Under sine studier ved Københavns Universitet møtte han konvertitten Matthias Bagger, sønn av presten Ole Bagger i Kristiansand.  Matthias foreslo en tur til jesuittene i Strasbourg der han hadde vært selv.  Dette ble oppdaget og den nå arresterte Johan måtte fornekte, insistere på å ikke ha vurdert å melde overgang. Men allerede neste år traff han den katolske legasjonsprest Konrad Weys S.J. som i 1707 tok Ramus opp i Den katolske kirke sammen med kompisen Henrik Krog (født 1687), sønn av Nidarosbispen Peder Krog. 

Johan Daniel reiste nå til det tyske Universität Trier (etablert 1473) der han fortsatte sine studier og ble best av 52 studenter.  I 1709 trådte han inn i jesuitterordenens novisiat i Trier, der han skulle forberedes til sitt katolske virke.  Han ble presteviet i Roma den 28. oktober 1717.  Fra 1720 underviste han i filosofi ved  Dreikönigsgymnasium (etablert 1450) i Köln.  I 1726 ble han lærer i skolastisk teologi ved det som i dag er jesuittskolen Mauritius-Gymnasium Büren i Büren (stod ferdig i 1728).

Omkring 1730 fikk han en doktorgrad i teologi og satt i tyve år professor i dette fag ved Universität zu Köln (etablert 1388). I 1733 fikk han det ærefulle oppdrag å katalogisere det store universitetsbiblioteket, i likhet med studievennen Henrik Krog som hadde blitt pavens bibliotekar i Roma; Mathias Bagger ble forøvrig bibliotekar i Madrid.  Fra 1752 var Ramus provinsialrådgiver for sitt ordenssamfunn. 

Johan Daniel var som nevnt sønn av teolog og kartograf Melchior Ramus, men han var også bror til Joachim Frederik Ramus (1685–1769) som ble professor i matematikk ved Universitetet i København, og Christian Ramus (1687–1762) som var luthersk biskop i Fyns stift.

Litteratur

Referanser

Alumni fra Bergen katedralskole
Alumni fra Københavns Universitet
Norske katolske prester
Norske jesuitter
Norske bibliotekarer
Norske teologiprofessorer
Nordmenn i Tyskland
Personer fra Trondheim kommune
Fødsler i 1685
Dødsfall i 1761
Jan Hansen (fotballspiller)

Jan Hansen (født 14. februar 1955 i Trondheim) er en tidligere norsk fotballspiller. 

Jan Hansen kom til Rosenborg BK fra Ranheim IL i 1975. Han spilte for Rosenborg frem til han avsluttet karrieren i 1988, og fikk blant annet med seg opprykk i 1978, seriemesterskap i 1985 samt «the double» i 1988. Hansen spilte 234 kamper og skåret 36 mål for Rosenborg, én kamp for U-21-landslaget (1975) og 19 kamper for A-landslaget (1975–1981).

Jan Hansen innehar 5.-plassen på listen over spillere med flest kamper for Rosenborg i eliteserien.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Fotballspillere for Rosenborg BK
Fotballspillere for Ranheim Fotball
Personer fra Trondheim kommune
Norgesmestere i fotball
Porsgrunnssangen

«Porsgrunnssangen» er en lokalpatriotisk sang om Porsgrunn som ble skrevet av Hans Reynolds (d. 1933) og musikk av H. Christiansen.

Eksterne lenker
 Porsgrunnssangens tekst i Wikisource
 Porsgrunns Sangforening synger Porsgrunnssangen

Norske sanger
Bypatriotiske sanger