alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Tankekart

Tankekart er en nedtegning av tanker og ideer og brukes som en måte å brainstorme på. Metoden går ut på å skrive et ord eller begrep i midten av et ark og deretter skrive ord som dukker opp rundt på arket.

Tankekart (eller mind-maps på engelsk) er en måte å slippe ut tankene på i en ikke-lineær måte, slik kan man se tankene og ideene som om de er i et landskap. Teknikken ble popularisert og utviklet av Tony Buzan på 1970-tallet.

Hvordan bruke tankekart effektivt
 Sette ordet eller begrepet du vil undersøke i midten.
 Bruke arket på langs.
 Bruke aktive ord, ikke skrive setninger.
 Bruke tegninger, selv enkle og primitive for å aktivisere mer av sansene.
 Bruke farger, for enten å kode forskjellige deler av informasjonen (f.eks. gult for viktig, rødt for straks, blått for kan vente) eller som et dekorativt element, for å gjøre siden vakrere.
 Bruke trykte bokstaver, både fordi det øker sjansene for at teksten er leselig når man vender tilbake til "kartet" etter en tid, og fordi hjernen leser trykte bokstaver annerledes enn løkkeskrift.

Siden kan man sortere ut informasjonen og sette den i sammenheng. Ofte er det lettere å se hva som trengs når man har kartet foran seg, akkurat som man bruker et kart når man vil et sted for å se hvilke gater man skal gå. En ulempe ved å bruke tankekart, kan imidlertid være at mye av informasjonen blir hengende i luften.

Man kan også sette opp to eller tre stikkord på siden for å assosiere «fritt» til hvert av dem, for å se hvordan der eventuelt dukker opp sammenhenger.

Tankekart på PC
Det er utviklet mange programmer for tankekart på PC, fordelen med disse er at det er lett å sende til hverandre for å dele ideer.

PC-programmer har ofte den ulempen at det en setter inn, kommer fram som disposisjoner med hierarkisk oppbygning (jfr. Wiki-tankekartet). Tankegangen bak tankekartet var å frigjøre seg fra det lineære og hierarkisk ordnede for å få aktivert begge hjernehalvdelene. Når den skapende delen av prosessen er gjennomgått, vil en iflg. Busoni oftest sitte igjen med starten på en disposisjon, dersom det er meningen å utvikle en tekst.

Se også
Kreativitet
Idédugnad
Læring

Eksterne lenker
 Grunnleggende introduksjon til tankekart (eng)
 "Hvordan lage tankekart i åtte skritt" (eng)
 World Wide Brain Club - gruppe for diskussjon av tankekart og hukommelses teknikker (eng)
 Mind Map Options - Utvalgte tankekart lenker (eng)
 wikimindap Wikimedia som tankekart

Kunnskap
Pedagogikk
Psykologi
Tanke
Kreativitet

fi:Käsitekartta
Oslo Lacrosse

Oslo Lacrosse Legends ble startet i 2006 og var det første lacrosselaget i Norge som ikke var tilknyttet et universitet eller høyskole. Herrelaget kalles Legends og damelaget kalles Pandas (est. 2016). Laget har sitt utspring fra lacrosselaget på Handelshøyskolen BI. Legends er ranket som nr. 1 i Norge og er det laget med flest internasjonale kamper bak seg. Oslo Lacrosse er medlem av Norges Lacrosse Forbund og European Lacrosse Federation.

Legends Sesong for sesong

EM- og VM-deltakelse 
I 2008 deltok Norge i det europeiske mesterskapet i lacrosse i Lahtis, Finland. 18 land deltok i mesterskapet og Norge endte tilslutt på en 14.ende plass. Av totalt 18 spillere som var tatt ut for å representere Norge, kom 11 spillere fra Oslo Lacrosse.

Sommeren 2010 deltok Norge i verdensmesterskapet i Lacrosse i Manchester, England. 31 land deltok i turneringen og Norge endte tilskutt på en 24.-plass. Oslo Lacrosse var representert på landslaget med 8 spillere.

Eksterne lenker 
 Oslo Legends Lacrosse
 Norwegian Lacrosse

Idrettslag i Oslo
Lacrosselag i Norge
Idrettslag etablert i 2006
Kongepokalvinnere
Norgesmestere i lacrosse
Handelshøyskolen BI
Hauk Aabel

Hauk Erlendssøn Aabel (født 21. april 1869 i Førde, død 12. desember 1961 i Oslo) var en norsk skuespiller.

Biografi 
Han var sønn av legen og leilighetsdikteren Andreas Aabel (1830—1901) og oppvokst i Valdres og på Toten.  Etter examen artium i Hamar 1889 studerte han ved Universitetet i Oslo og
virket som huslærer på Gjøvik.  Han var også innom Krigsskolen. Etter å ha lest under Johanne Dybwad  debuterte Aabel på Christiania Theater i 1897, men slo først igjennom 1899 på Sekondtheatret med sin storkomiske, lettbente og dumlystige antikvitetshandler Snild i Gustav Wieds Erotik. 1900—1904 var han knyttet til Nationaltheatret, fra 1904 til Centralteatret, hvor han som den naive bondegutten Ola Lia formet en populær skikkelse. Han medvirket i 162 oppsetninger på Nationaltheatret.
I 1917 spilte han i en stumfilm i Sverige. Han vendte så tilbake til Norge i 1927, hvor han deltok i en rekke filmer frem til den svenske Valfångare i 1939.

Hauk Aabel var far til skuespillerne Per Aabel (1902–99) og Andreas Aabel (1911–48).

Premier 
 Kongens fortjenstmedalje i gull 1922
 Statens kunstnerlønn 1951.
 ridder i første klasse av St. Olavs Orden  1958.

Bibliografi 
 Hauk Aabel av Erling Alm-Vik i Norske scenekunstnere 1918
 Moro var det lell! – Mine første tyve år på scenen 1935
 Gode gamle dager 1949

Filmografi 
  i rollen som Jensen senior, Sonjas far, skipsreder  
  i rollen som Krestoffer.	 
 
  i rollen som professoren.
  i rollen som Jeppe.
  i rollen som	Ola Nordistua.
  i rollen som kirketjener Evensen. (Første norske lydfilm)
  i rollen som direktør Piper.
  i rollen som overkelner Alexander Nyberg.

Teaterroller (utvalg) 
 1938 – Jacob von Tyboe i rollen som Jesper   
 1933 – Pygmalion i rollen som Doolittle  
 1928 – Vildanden i rollen som gamle Ekdal 
 1928 – Jeppe paa bierget i rollen som Jeppe paa bierget
 1900 – Baldevins bryllup i rollen som Baldevin Jonassen

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 
 Ballade.no om Hauk Aabel
 Hauk Aabel hos Store norske leksikon
  
 

Kongens fortjenstmedalje i gull
Personer fra Førde kommune
Norske skuespillere
Personer fra Oslo
Personer begravet på Vestre gravlund
Fødsler i 1869
Dødsfall i 1961
Riddere av 1. klasse av St. Olavs Orden
Andreas Aabel (lege)

Morten Andreas Leigh Aabel (født 9. februar 1830 i Sogndal, død 9. mai 1901 på Gjøvik) var en norsk lege som skrev leilighetsdikt. Han er særlig kjent som forfatteren til «Se Norges blomsterdal!»

Som medisinsk student deltok Aabel aktivt i studentlivet, var medlem av «Den litterære forening» og skrev muntre viser for Studentersamfundets fester og sammenkomster. Dette gjorde ham til en meget populær «studenterdigter». En del av visene er samlet i boken Rimstubber (1862). Én av visene, «Se Norges blomsterdal!», som han diktet til en tysk folkemelodi, har holdt seg som en populær sommervise i årene etter, og er fortsatt med i mange norske sangbøker for hverdag og fest, og til bruk i skolen; eksempler: Fest- og nasjonalsanger (1950); Syng i arbeid og fest (1973); Sanger til nasjonaldagen (1987) og Bryllupsfestsangboka (1992).

Aabel virket som distriktslege i Indre Sunnfjord, og bodde 1864–1876 på Falkenstein i Førde. Senere bodde han i Valdres og på Toten. Han sluttet som praktiserende lege i 1899. 

Han var sønn av presten Peder Pavels Aabel (1795–1869), far til skuespilleren Hauk Aabel (1869–1961) og farfar til skuespillerne Per Aabel (1902–1999) og Andreas Aabel (1911–1948).

Verker 
 Rimstubber (1862)
 Høstblomster
 Rimstubber II (1896)

Referanser 

Norske leger
Norske lyrikere
Fødsler i 1830
Dødsfall i 1901
Tyburn (elv)

Tyburn er en sideelv til Themsen som i dag går i kulvert gjennom de vestlige delene av sentrale London. Den kommer fra høydedragene ved Hampstead, renner gjennom Regents Park og St. James's Park, under Buckingham Palace og ut i Themsen i Pimlico nær Vauxhall Bridge.

Mens områdene utafor City of London ennå ikke var bymessig bebygd, rant Tyburn ut i våtmarkene langs Themsen sør for dagens Green Park. Her delte den seg i to løp; et som rant ut nord for dagens Whitehall og et sør for der parlamentet ligger i dag. Mellom disse to løpene hadde det danna seg en grusrygg – Thorney – som Westminster Abbey ble anlagt på.

Fra 1200-tallet ble Tyburn tatt i bruk som vannkilde for byens befolkning. Vannet ble ledet gjennom uthulte almestokker fram til vannposter. Etter hvert som byens befolkning vokste, og de mer bynære elvene Themsen, Walbrook og Fleet – foruten kilder som Goswell og Clerkenwell – ble mer og mer forurensa, ble vannet fra den mer avsidesliggende Tyburn stadig viktigere. Vann fra Tyburn ble ledet fram til et reservoar, omtrent der Bond Street undergrunnsstasjon ligger i dag. Herfra ble det ført i lærrør til Cheapside inne i byen. En annen ledning, bygd av William Lamb forsynte Holborn. Denne lever videre i gatenavnet Lamb's Conduit Street.

Referanser

Eksterne lenker 
 Silent UK - Urban Exploration: River Tyburn. SilentUK.com. 2009

Elver i London
City of Westminster
Daniela Iraschko-Stolz

Daniela Iraschko-Stolz (født 20. november 1983) er en østerriksk skihopper og fotballspiller.

Idrettskarriere 

Iraschko-Stolz har den uoffisielle verdensrekorden for kvinner, ca. 200 meter, gjort under testhopping i Kulm 29. januar 2003. Det var ikke lengdemåling i bakken da Iraschko hoppet, så lengden på hoppet er anslått omtrentlig. De fleste kilder - inkludert Iraschko-Stolz selv - oppgir lengden til 200 meter, men noen kilder anslår hoppet til 198 meter.

I 2005 vant Iraschko rennet da skihopping for kvinner for første gang sto på programmet under vinteruniversiaden i Seefeld, Østerrike. Hun gjentok denne bedriften i Pragelato, Italia, to år senere. I VM i 2009, det første VM for kvinner, ble hun nummer 4. Hun vant hopprennet i VM i 2011. 

I 2009–10-sesongen var det ingen mesterskap, men Iraschko viste seg som sesongens klart beste hopper med 13 av 18 mulige seire i kontinentalcupen. To av disse tre seirene var i kvinnenes hoppuke, som hun vant sammenlagt. Iraschko doblet dermed sitt antall med rennseire, og gikk opp på andreplass i antall seire i kontinentalcupen gjennom alle tider.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 12 i normalbakkerennet. 

Iraschko har også en framgangsrik fotballkarriere som målvakt for Wacker Innsbrucks kvinnelag, som har spilt flere sesonger i den østerrikske bundesligaen.

Meritter

VM 
 2011 i Oslo: Gull i normalbakke 
 2021 i Oberstdorf: Gull i lagkonkurranse

Andre 
 1.-plass i Holmenkollen Skifestival: 2000, 2001, 2003, 2004
 1.-plass i Vinteruniversiaden 2005, 2007
 Kontinentalcupen:
 40 enkeltseire (sommer og vinter, pr. 2. mars 2011)
 Vinner sammenlagt 2009–10
 Nummer 2 sammenlagt 2007–08, 2008–09
 Nummer 3 sammenlagt 2004–05
 Ladies Grand Prix (tilsvarer Hoppuka)
 Vinner sammenlagt 2000, 2001, 2002, 2005 og 2010.
 12 seier i øvrige renn i perioden 2002-2005.

Rennseiere

Kontinentalcupen vinter 2004-2011 (tilsvarende verdenscup)

Verdenscupen

Se også 
 Kvinner i skihopping

Fotnoter og referanser

Eksterne lenker 
 
 Liste over Holmenkollvinnere fra 1892 (PDF)

Østerrikske skihoppere
Østerrikske fotballspillere
Verdensmestere i skihopping
Olympiske sølvmedaljevinnere for Østerrike
Deltakere under Ski-VM 2009
Deltakere under Ski-VM 2011
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 2014
Skihoppere under Vinter-OL 2014
Medaljevinnere under Vinter-OL 2014
Deltakere under Ski-VM 2015
Deltakere under Ski-VM 2017
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 2018
Skihoppere under Vinter-OL 2018
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 2022
Skihoppere under Vinter-OL 2022
Fødsler i 1983
Deltakere under Ski-VM 2019
Deltakere under Ski-VM 2021
Live Frisak

Live Frisak (født 27. juni 1989) er en norsk skihopper som hopper for Jardar IL. Frisak kommer fra Bærum i Akershus. Ifølge FIS er hun ikke lenger aktiv.

Meritter 
 1.-plass i Junior-NM 2006
 3.-plass i NM på plast (Marikollen) 2006
 1.-plass i NM Storbakke vinter (Lysgårdsbakken) 2007

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske skihoppere
Personer fra Bærum kommune
Fødsler i 1989
Georg Reiss

Se også jazzmusikeren Georg Michael Reiss, født 1956

Georg Michael Dødelein Reiss (født 12. august 1861 i Kristiania, død 25. januar 1914) var en norsk jurist, komponist og musikkforsker som i 1913 ble den første som disputerte til doktorgrad over et musikkteoretisk emne.

Reiss var utdannet jurist, med en cand. jur.) fra 1886, og arbeidet som sekretær i Kirkedepartementet fra 1899. 
Han var  elev av Ludvig Mathias Lindeman, Otto Winther-Hjelm og Christian Cappelen. Senere studerte han også ved høyskolen i Berlin. Han var organist ved Petrus kirke (fra 1962 kalt Sofienberg kirke) i Kristiania 1893–1914, musikkanmelder i Dagbladet 1893–96, i Nordisk Musikrevue 1903–06 og fra 1904 i Verdens Gang.

Selv skrev han en kirkekantate i 1902, og andre komposisjoner for sang og korverker, blant annet et åttestemmig kyrie.

Med understøttelse av Nansenfondet og som statsstipendiat fra 1908 studerte Reiss særlig neumeskrift, paleografi og middelalderlig musikkteori, offentliggjorde håndskrifter fra Riksarkivet, bearbeidet to sekvenser for St. Olav og disputerte til dr. philos.-graden i 1913 på avhandlingen «Musikken ved den middelalderlige Olavsdyrkelse i Norden» som ble Norges første doktorgrad i musikkhistorie.
 Familie 
Georg var sønn av Hans Peter Reiss (1824–1908) og Petronelle Cornelia Hansen (1832–79). Faren var musikklærer.  Selv ble Georg gift i 1893 i svenske Vänersborg med kjøpmannsdattera Elisabeth Dymling (1861–1920). De var foreldre til skuespilleren  Thorleif (1898–1988) og Elisabeth Reiss (1902–70) som også trakterte pianoet.
 Verker 
 
 
 

 Referanser 

 Kilder 
 Reiss, Georg i Illustreret norsk konversationsleksikon, 1907-1913
 Viggo Ullmann: «Elisabeth Reiss, Eventyret om gråspurven som ble dronning» i Møte i musikk'', Tiden Norsk Forlag Oslo 1975, ISBN 82-10-01148-0

Norske jurister
Norske komponister
Norske musikkforskere
Musikkhistorikere
Statsstipendiater
Personer fra Oslo
Norske musikk-journalister
Knut Olai Bjørlykke

Knut Olai Knutssøn Bjørlykke (født 11. februar 1860 i Sande, død 26. februar 1946) var en norsk pedagog og professor i geologi. Han var ekspert på jordbunn.

Liv og virke

Bakgrunn, utdannelse, tidlig virke
Knut Olai Knutssøn Bjørlykke tok eksamen ved lærerseminaret i Asker 1878 og var så lærer på hjemstedet i Sande et par år. Han tok examen artium 1882 og reallærereksamen i 1889.  Derpå  var han lærer ved Svend Foyn sin praktiske borgerskole på Grünerløkka fra 1889 til 1895 og hadde bigeskjeft hos frk. Bauers pigeskole 1889–90 og ved Hauges minde, en latinskole i tiden 1893–95.

Forsker
Han hadde også fra 1889 vært deltidsansatt ved Norges geologiske undersøkelse (NGU), mottok universitetsstipendium i 1891 for et studieopphold i Sverige, og mottok i 1894 et statsstipendium for å studere geologiske samlinger i Danmark, Tyskland, Sveits og England. Bjørlykke vant i 1894 H.K.H. Kronprinsens gullmedalje for avhandlingen Geologisk kart over Kristiania by, og ble i 1897 ansatt som fast geolog ved NGU. I 1898 mottok han nok et statsstipendium, denne gang for å studere undervisningen ved utenlandske læresteder i geologi og zoologi.

Bjørlykke meldte i 1898 overgang til Norges landbrukshøyskole som lærer i zoologi, mineralogi, geologi og jordbunnslære. Han ble overlærer i 1905 og mottok sin dr.philos. den 28. november 1907, og ble straks  utnevnt til professor i geologi. Andre studiereiser han foretok seg var til Tyskland og Russland i 1902, Danmark og Nordlige Tyskland 1905, England i 1907 og Budapest i 1909 for å bivåne den agro-geologiske kongress der.

Han utgav flere lærebøker i geologi og mineralogi. Han studerte det sentrale Norges høyfjell og senere jordbunnstyper. 

Han var en av pionerene i det geologiske foreningsliv i Norge, som sekretær først for Den geologiske klub (etablert 1893) og fra 1905 i den nyopprettede Norsk geologisk forening.  

Bjørlykke ga navn til Bjørlykkebreen på Svalbard, etter forslag i 1912 av Adolf Hoel som hadde vært der i 1909.

Familie 

Han var gift med Horda Pettersen (1878–1935) og far til geologen Harald Bjørlykke (1901–68), samt farfar til geologene Knut Olav Bjørlykke og Arne Bjørlykke. Datteren Liv Marie ble gift med myrsjef Aasulv Løddesøl. De ble foreldre til rederen Leif Terje Løddesøl.

Verker (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske geologer
Mineraloger
Norske geologiprofessorer
Professorer ved UMB
Personer fra Sandøy kommune
Carl Sibbern

Carl Sibbern (født 11. april 1809 på Vernekloster i Rygge, død 17. mai 1880 på Carlberg i Rygge) var en norsk embetsmann og stortingsmann, sønn av statsråd Valentin C. W. Sibbern i hans første ekteskap. 

Han gikk på Kristiania katedralskole fra 1823, ble student i 1828 og tok juridisk embetseksamen i desember 1832. I 1833 begynte han som kopist i Revisjonsdepartementet, hvor han ble konstituert fullmektig i 1836. Fra 1837 var han fullmektig ved Stasrådsavdelingens kancelli i Stockholm, før han ble fogd i Jarlsberg i 1847.

1846–1847 og i 1851 var han en stund konstituert amtmann i Smaalenene, og i 1855 fikk han utnevnelse til embetet, som han beholdt til sin død. Sibbern representerte Smaalenenes amt på alle Storting 1857–1869.

Han var gift med Agnes Louise Kierulf, søster av Otto Richard Kierulf.

Utmerkelser 
Sibbern var innehaver av St. Olavs Orden og Nordstjerneordenen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske amtmenn
Fylkesmenn i Østfold
Stortingsrepresentanter 1857–1858
Stortingsrepresentanter 1859–1861
Stortingsrepresentanter 1862–1864
Stortingsrepresentanter 1865–1867
Stortingsrepresentanter 1868–1870
Stortingsrepresentanter for Smaalenenes amt
St. Olavs Orden
Nordstjerneordenen
Personer fra Rygge kommune
Clairvaux

Clairvaux (latin: Clara Vallis) er et tidligere kloster for cistercienserordenen. Det ligger i Ville-sous-la-Ferté, 15 km fra Bar-sur-Aube i regionen Grand Est i Frankrike, ca. 100 km nord for Dijon. Det ble grunnlagt av Bernhard av Clairvaux og tolv munker i 1115. Det var et av de fire primærabbediene grunnlagt fra klosteret Cîteaux. Clairvaux var i sin tur utgangspunkt for en rekke nye filialklostre. Klosteret er i dag i ruiner og den nåværende bygningen er datert fra 1708.

Til sammen med La Ferté, Pontigny og Morimond utgjorde Clairvaux de fire mest betydningsfull klostre og dessuten det største med rundt 80 under- eller filialklostre. Før han ble erkebiskop i Lund flyttet danske Eskil (død 1181/1182) til Clairvaux på egen ønske for å bli klosterbroder.

Klosteret Clairvaux ble opphevet i 1791 som følge av den franske revolusjon, og siden 1804 vært benyttet som høyrisikofengsel. Klosteret var et godt eksempel på den generelle utformingen av et cistercienserkloster. Clairvaux har vært registrert siden 1926 som et historisk monument av det franske kulturdepartementet.

Filialklostre 
 Fontenay
 Eberbach
 Himmerod
 Klaarkamp
 Rievaulx
 Mellifont Abbey

Begravelser 

 Filip I av Flandern (1143-1195), greve av Flandern
 Malachy (1094–1148), irsk helgen
 Bernhard av Clairvaux (1090–1153), fransk kirkelærer reformator av cistercienserordenen
 Theresa av Portugal (1157-1218), grevinne av Flandern
 Giacomo da Pecorara (død 1244), italiensk munk, kardinal og diplomat.
 Gerhard av Clairvaux (død 1138), eldre bror av Bernhard
 Henri de Marsiac (død 1189), abbed og biskop av Albano
 David av Himmerod (død 1179), munk og mystiker
 Louis-Marie Rocourt (1743–1824), den siste abbed av Clairvaux

Referanser

Eksterne lenker 

 Offisielt nettsted
 Claravallis 

Katolske klostre
Klostre i Frankrike
Cistercienserordenen
Aube
Etableringer i 1115
1115 i Europa
1110-årene i Frankrike
Eføy

Eføy, bergflette eller vedbend(e) (vitenskapelig navn Hedera helix) er en klatrende busk som vokser på trestammer, fjellvegger og murer. Utbredt i Sør-Europa, Nordvest-Afrika og Asia.

Bergflette selges mye som potteplante. De dyrkede formene har blad med ulike fasonger og fargenyanser. Den trives aller best dersom den får stå kjølig og med høy luftfuktighet, og ikke i direkte sollys. Den kan godt dyrkes utendørs om sommeren, og hele året i områder med milde vintre. Den tåler lett frost. Står den varmt og tørt, vil den bli et lett bytte for skadedyr, særlig spinnmidd. En annen art, den storbladete Hedera canariensis, er mye mer tolerant overfor høy temperatur, og er derfor mer egnet som stueplante enn den vanlige bergfletten. Overraskende nok selges det ikke like mange av den.

Bergflette vokser vilt på gunstige steder i Sør-Norge, men den kan vokse ganske langt nord for sin naturlige nordgrense. Den vokser ganske sakte, men kan til gjengjeld bli veldig gammel. Den kan bli 20 meter høy, og kan bli flere hundre år gammel. I Frankrike finnes det planter som er over 450 år gamle og i Italia snakkes det om planter som er tusen år gamle.
Bergflette klatrer med sterke sugerøtter. Men da disse avgir visse syrer, fester den seg dårlig på sement og kalk. Den vokser heller vanligvis ikke på høvlede tregjerder uten at man setter opp halm eller rørmatter. Den klatrer best på steinmurer og fjell, og i trær. Den fester seg kun en gang på stenmur, og derfor burde man ikke løsne den, da den ikke vil klatre etter det.

Bergflette er en klatrende, bunndekkende, eviggrønn plante. Den vokser naturlig i kyst- og fjordstrøk fra midtre Oslofjord til Ålvik i Hardanger. Plantet finnes den mye lenger nordover, og en stor bergflette dekker for eksempel deler av sørveggen til Namsos samfunnshus. Den blir vanligvis 8 til 10 meter høy, men kan bli høyere. Bergfletten tåler dyp skygge, og liker seg best i le. Jorden bør være dyp, fuktighetsholdende, veldrenert og næringsrik. Formering ved stiklinger i hele vekstperioden, roter seg på 3-4 uker.

Eføy, som på svensk kalles murgröna, er Gotlands landskapsblomma.

Medisinske forbehold 

Hele planten er giftig, også bærene.

Eksterne lenker 
 
  

Skjermplanteordenen
Klatreplanter
Grønne blomster
Giftige planter
Planter formelt beskrevet i 1753
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Reidar Wennesland

Reidar Wennesland  (født 17. august 1908 i Kristiansand, død 13. september 1985 i San Francisco) var en norsk-amerikansk lege og kunstsamler. Han er kjent for sin samling av beatkunst fra 1950- og 1960-årene; en samling som han donerte til Kristiansand katedralskole og Agder Distriktshøgskole.

Liv og virke 
Han studerte medisin ved Universitetet i Oslo etter examen artium ved Kristiansand katedralskole. Han arbeidet en periode ved Universitetet etter avlagt embetseksamen. Under krigen måtte han flykte til Sverige. Han arbeidet som lege for polititroppene og deltok også i redningsarbeidet for norske fanger fra tyske tukthus og leirer. I krigens kjølvann gikk ekteskapet hans over styr.  

Han kom til USA i 1947 som stipendiat og levde mesteparten av sitt liv i San Francisco. Han var først forsker et par og startet deretter privatpraksis samtidig som har var lege for norske sjøfolk. Han fikk etter hvert kontakt med kunstmiljøet i San Francisco og var både lege og mesen for kunstnerne. Han samlet kunst fra slutten av 1950-tallet og gjennom hele 1960-tallet.

Han både kjøpte kunst og aksepterte kunst som betaling for legetjenestene. Han fattet tidlig interesse for beatkunst og bygget opp en betydelig samling.

Kunstsamlingen 
Wenneslands samling er i dag verdens største Beat Art samling utenfor USA. I 1970 gav han deler av samlingen, i første rekke malerier, til Kristiansand katedralskole. I 1978 ble resten av samlingen, både malerier og skulpturer, gitt til daværende Agder Distriktshøgskole, nå Universitetet i Agder, UiA.

Hovedkunstnerne i Wenneslands samling, som omfatter mer enn 200 verk, er Michael Bowen, Arthur Monroe og Michael McCracken. Samlingen inneholder også verk av Fletcher Benton, Theodore Bielfeldt, Jack Carrig, Jesse Collins, Jay DeFeo, Casey van Duren, Dean Fleming, David Freeman,  Dimitri Grachis, George Herms, Solomon Hogerman, Robert C. Jones, Robert La Vigne, James Massey, William Morris, Edvardo Pajac,  Arthur Richer,  Keith Sanzenbach,  Robert Simmons, Joseph St Amand,  Leo Valledor,  Jean Varda, Carlos Villa,  Neil Williams og Donald Wo.

Referanser

Eksterne lenker 
 Katalog til arkiv etter Reidar Wennesland hos Statsarkivet i Kristiansand

Norske leger
Personer fra Kristiansand kommune
Norske kunstsamlere
Fødsler i 1908
Dødsfall i 1985