alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Helgøya (Karlsøy)

Helgøya er en øy i Karlsøy kommune i Troms og Finnmark. Øya ligger mellom Ringvassøya, Vannøya og Nordkvaløya. Helgøysundet i sør, Råsa i vest og Hamrefjorden i nordøst skiller øyene. Den har et areal på .

Navnet Helgøy kommer av Helløy, Helgøy eller Heiløy; «den hellige øya». Helgøya har hatt kirkested fra 1200-tallet. Kirkestedet var tidligere et aktivt handelssted og knutepunkt for fiskere i regionen. Helgøy var egen kommune fram til 1964, da kommunestyret flyttet til Karlsøy. Helgøy kommune bestod av den vestlige delen av dagens Karlsøy kommune. Kirkestedet Helgøy hadde eget posthus og fergeforbindelse fram til 1999. Nå er Helgøya fraflyttet og blir mest brukt som feriested. 

Keiser Wilhelm II av Tyskland besøkte Helgøy flere ganger før 1914. W II skjenket sin vert, Handelsmann Christian Figenschau på Helgøy, etter en jakttur i 1892, et sett mansjettknapper med edle skinn og edelt metall. Disse finnes fortsatt i slekta. 

Den kirken som står på Helgøy i dag, ble brakt hit fra Hamn i Senja i januar 1888. Den kom til Hamn ca. 1877, før dette hadde den stått på Hemnes i Helgeland, og var opprinnelig bygd i 1741. Kirken den erstattet på Helgøy hadde stått der i 225 år. Helgøy kirke blir fremdeles brukt ved spesielle anledninger, og da settes det opp ferge for passasjertrafikk.

Referanser

Eksterne lenker 
 Satellittbilde over Helgøya
 Håvard Dahl Brattrein: Bygdebok for Karlsøy og Helgøy

Øyer i Karlsøy
Tidligere bosetninger i Troms og Finnmark
Bosetninger i Karlsøy
Endoplasmatisk retikulum

Endoplasmatisk retikulum (ER) er en celleorganell som består av membraner.
Mange av cellens biokjemiske prosesser foregår i disse membranene, bl.a. membransyntesen.
Man skiller mellom glatt og kornet endoplasmatisk retikulum, hvor det sistnevnte er kjennetegnet ved at det har mange ribosomer festet til seg. Den delen hvor ribosomene er festet vil det foregå utskilling av kalsium, lagring av steroider og syntesering av proteiner. "ER" står også for mye av transporten inn -og ut av cellekjernen. I Den "glatte" delen foregår det utrensing.

Eksterne lenker 
 

Cellebiologi
Skillebekk

For stedet i Nittedal med samme navn, se Skillebekk (Nittedal)For gaten i strøket med samme navn, se Skillebekk (Oslo)

Skillebekk er et strøk i indre by i Oslo, bydel Frogner. Det består av boliger, for en stor del leiegårder fra slutten av 1800-tallet (murbyen) og noe næringsvirksomhet.

Beliggenhet

Kartet viser strøkets gater og uoffisielle «grenser». Skillebekk grenser mot Ruseløkka i øst, Frogner med Gimle i nord, Skarpsno i vest, og Filipstad og Frognerstranda i sør.

Drammensveien går gjennom strøket, som ligger mellom Solli plass og Skarpsno.

Historie
Strøket har navn etter Skillebekken, som fikk dette navnet fordi den dannet skillet (grensen) mellom Bymarken og Frogner hovedgård i Aker inntil byutvidelsen i 1878. Opprinnelig het den Styggedalsbekken. Bekken ble lagt i rør i 1885, og Niels Juels gate ble anlagt i bekkefaret. Husmannsplassen Skillebekk under gården Frogner er nevnt i en grenseoppgang i 1733. I slutten av 1700-årene var plassen blitt en forpaktningsløkke under Frogner, men ble frasolgt gården i 1811. Løkken fikk i 1833 en hovedbygning tegnet av arkitekt Christian H. Grosch, som ble revet da strøket ble fortettet med ny bebyggelse i 1930-årene. Vestre del av strøket er dominert av leiegårdsbebyggelse fra 1880-årene, med enkelte innslag av villabebyggelse. Sør for Drammensveien mot Solli plass fikk området Hjortnes modernistisk blokkbebyggelse i  i 1930-årene.

Skillebekk er omhandlet i romanen Beatles av Lars Saabye Christensen.

Parker og plasser
Kjernen i strøket er plassen med Olaf Bulls plass, som til 2018 het Skillebekkparken, der Drammensveien og Munkedamsveien møtes. Strøkets andre park er Framneshaven (Tinker'n), som ligger på høyden mot Filipstad og Frognerkilen.

Se også
Ruseløkka/Skillebekk Beboerforening

 
Strøk i Oslo
Alberto Juantorena

Alberto Juantorena Danger (født 1950 i Santiago de Cuba) er en tidligere kubansk friidrettsutøver. Under Sommer-OL 1976 i Montréal ble Juantorena første utøver til å vinne 400 meter og 800 meter i de samme lekene.

Juantorena spilte først basketball, men ble oppdaget av en polsk friidrettstrener, Zygmunt Zabierzowski, som overtalte ham til å begynne med løping. Bare ett år senere kom Juantorena til semifinalen på 400 meter i OL 1972 i München.

Han ble bedre kjent i årene som kom, og vant blant annet gull under universitetslekene i 1973, og sølv i de panamerikanske lekene i 1975, begge deler på 400 meter. Først i 1976 begynte han å satse seriøst på 800 meter, men de færreste trodde han kunne være med å kjempe om OL-gullet dette året.

Juantorena kom imidlertid til finalen, og ledet feltet gjennom det meste av løpet. Han vant på ny verdensrekord, 1.43,50. Tre dager senere vant han også finalen på 400 meter. Året etter vant han atter en gang begge distansene i Verdenscup-finalen i Düsseldorf. Samme sesong forbedret han sin verdensrekord på 800 meter til 1.43,40.

Juantorena, som nå fikk tilnavnet El Caballo (hesten), fortsatte å løpe i mange år, men nådde aldri opp på samme nivå som i 1976 og 1977. Han kom på fjerdeplass på 400 meter under Sommer-OL 1980 i Moskva. I VM 1983 pådro han seg en stygg ankelskade da han tråkket på lista i semifinalen på 800 meter. Dette ble hans siste deltakelse i et ordinært, internasjonalt mesterskap, fordi Cuba boikottet Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Det ble imidlertid arrangert "erstatningsleker" av de landene som boikottet OL (dette skjedde også i 1980), og i disse delte Juantorena seieren på 800 meter med polakken Ryszard Ostrowski.

OL-medaljer 
  1976  Montréal -  Gull i friidrett, 400 meter menn  Cuba
  1976  Montréal -  Gull i friidrett, 800 meter menn  Cuba

Referanser

Eksterne lenker 
 

Cubanske mellomdistanseløpere
Cubanske sprintere
Olympiske mestere for Cuba
Deltakere for Cuba under Sommer-OL 1972
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1972
Medaljevinnere under Sommer-OL 1976
Deltakere for Cuba under Sommer-OL 1976
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1976
Deltakere for Cuba under Sommer-OL 1980
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1980
Deltakere for Cuba under VM i friidrett 1983
Verdensrekordsettere i friidrett
Eidanger kirke

Eidanger kirke ligger sentralt i det som tidligere var Eidanger kommune, som nå er en del av Porsgrunn kommune i Vestfold og Telemark fylke. Kirken var opprinnelig en forholdsvis enkel steinkirke i romansk stil, sannsynligvis bygget ca. 1150.

Kirken ble påbygget i 1787 og fikk nytt sakristi i 1981. Utvidelsen og sakristiet er i tre. På nordsiden av kirken har vært to tilbygg; Halvor Nielsens sakristi og den såkalte «Løvenskioldske begravelse». Den siste var et murt tilbygg på nordsiden, nær vestre dør. Her lå blant andre konferensråd Herman Leopoldus Løvenskiolds to hustruer Inger Borse (d. 1714) og Kirsten Sørensdatter Brinck (d. 1736).

Altertavlen, glassmaleri og prekestolen er fra 1991 og laget av Terje Grøstad. Motivet på altertavlen er Jesu fødsel, nattverden, Jesu dåp og Marias bebudelse. Glassmaleriene viser Faderen, Sønnen og Den hellige ånd. Døpefonten er i stein. Den regnes for å være svært gammel, men ble omhugget i 1890-årene. Kirken har to kirkeklokker: en fra 1720 med inskripsjonen Gloria in exelsis Deo og en fra 1940 med inskripsjonen Land, Land, Land, Hør Herrens Ord.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 
 Porgrunn bibliotek

Kirker i Porsgrunn
Kirker i Skien prosti
Kulturminner i Porsgrunn
Norske middelalderkirker i stein
Religiøse bygninger fra 1100-tallet
Langkirker i Agder og Telemark bispedømme
Valgkirker i 1814
Pucallpa

Pucallpa (Quechua: rød jord) er hovedstad i regionen Ucayali i Peru og har mer enn 200 000 innbyggere. Byen ligger i Amazonasbekkenet, ved elva Ucayali, som er en stor sideelv til Amazonas. Byen ble offisielt grunnlagt 13. oktober 1888, imidlerid har det vært bosetning der helt fra 1534.

Pucallpa var en isolert by frem til 1945 da den 846 km lange veien mellom Lima og Pucallpa ble ferdigstilt. I dag har byen en rekke sagbruk, fabrikker for utvinning av mahogny-olje samt at det finnes en del jordbruk rundt byen. Pucallpa er også endepunkt for en 76 km lang rørledning fra Ganso Azul-oljefeltet sørvest for byen.

De vernede skogsområdene Alexander von Humboldt nasjonalpark og Biabo-Cordillera Azul nasjonalpark ligger rett vest for Pucallpa.

Den 23. august 2005 styrtet en Boeing 737 fra flyselskapet TANS Peru (Flight 204) rett utenfor byen. 57 overlevde styrten mens 43 personer omkom.

Eksterne lenker
 
  Pucallpa turistinformasjon
  VirtualPeru.net: Pucallpa

Byer i Peru
Mötley Crüe

Mötley Crüe var et amerikansk glam metal-band som startet sin karriere i Los Angeles, California i 1981. 

Bandet blir ofte kategorisert innen genren hair metal. Navnet Mötley Crüe kommer av at en venn av Mick Mars (som da spilte i bandet White Horse) sa «What a motley looking crew». Bandet ble raskt veldig populært med låter som «Home Sweet Home» og «Looks That Kill». De er også kjent for sitt lettsindige forhold til rusmidler.

Gruppen bestod fra starten av vokalist Vince Neil, vokalist og bassist Nikki Sixx, trommeslager Tommy Lee og gitarist Mick Mars. I 1992 forlot Neil bandet, og John Corabi ble ny vokalist. I 1997 kom Neil tilbake til bandet. De har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

Bandet har holdt konsert i Norge flere ganger, senest 8. juni 2009 i Bergenshallen, Bergen.

I januar 2015 annonserte Mötley Crüe at medlemmene hadde blitt enige om å legge ned virksomheten i løpet av året. Bandet fortsatte imidlertid å holde konserter utover året. Deres aller siste konsert ble holdt på nyttårsaften 2015 i Los Angeles.

Diskografi
 1981 – Too Fast for Love
 1983 – Shout at the Devil
 1985 – Theater of Pain
 1987 – Girls, Girls, Girls
 1989 – Dr. Feelgood
 1991 – Decade of Decadence
 1991 – Best of 1981-1991
 1994 – Mötley Crüe
 1997 – Generation Swine
 1997 – Best of 1981-1997
 1998 – Greatest Hits
 1999 – Live: Entertainment or Death
 2000 – New Tattoo
 2005 – Red White and Crüe
 2008 – Saints of Los Angeles

Eksterne lenker 
 
 
 

Glam metal-band fra USA
Hollywood Walk of Fame
Band etablert i 1981
Opphør i 2015
Konjunktiva

Konjunktiva (conjunctiva) er en slimhinnemembran som dekker sclera (den hvite delen av øyet) og innsiden av øyelokkene. Konjunktiva sørger for fuktighet til øyet ved å produsere slim og tårer, om enn et mindre volum av tårer enn tårekjertelen. (London Place Eye Center, 2003).

Histologi
Konjunktiva blir typisk inndelt i tre deler:
Conjunctiva palpebrarum – den del av konjunktiva som bekler innsiden av øyelokket.
Fornix conjunctivae  – den del av konjunktiva som bekler det området hvor innsiden av øyelokket og øyeeplet møtes.
Conjuctiva bulbi – den del av konjunktiva som bekler øyeeplet

Sykdommer
Sykdommer i konjunktiva og hornhinnen er et vanlig opphavssted for symptomer fra øye. Øyets overflate blir utsatt for forskjellige eksterne påvirkninger, og er spesielt sårbar overfor skader, infeksjoner og allergiske reaksjoner. Denegerasjon og dystrofi er mindre vanlige årsaker til problemer. Konjunktiva er mest kjent for den inflammatoriske (betente) tilstanden konjunktivitt, som gir røde øyne (konjunktival injeksjon, som skyldes en dilatasjon av blodkarene i conjuctiva bulbi).

Se også 
 Øyelidelser hos hund

Eksterne lenker 
 London Place Eye Center (2003). Conjunctivitis.
 Medicinenet.com (1999). Conjunctiva.

Anatomi
Øyet
Solsida

Solsida er en betegnelse som brukes i flere norske dalfører, spesielt i områdene rundt Gudbrandsdalen. Betegnelsen angir den siden av dalen som får mest sol, altså den siden som ligger på nordsiden av dalen og vender sørover. Den andre siden av dalen kalles baksida. Veien langs solsida av dalen kalles Solsidevegen. Sistnevnte er et navn som brukes i flere norske dalfører, spesielt i områdene rundt Gudbrandsdalen. Betegnelsen angir den vegen som går på solsida av dalen, det vil si den siden av dalen som får mest sol. Ettersom de fleste gårder ligger på solsida av en dal, er Solsidevegen normalt også hovedvegen gjennom dalen. Solsidevegen har derfor normalt en høyere standard enn baksidevegen.

I overført betydning betegner «solsiden», mer generelt, de høyere sosiale lag; de økoniomisk vellykkede. «Livet på solsiden»: Livet som rik.

Norges geografi
Ord og uttrykk
Porsangerfjorden

Porsangerfjorden (nordsamisk: Porsáŋgguvuotna, finsk: Porsanginvuono) er en fjord i Nordkapp og Porsanger kommune i Finnmark. Den er 123 kilometer lang og er Norges fjerde lengste fjord. Fjorden går fra Sværholtklubben i nord til Brennelv (Lohtiniemi) lengst inn i landet.

Innerst i fjorden er den delt av en halvøy i fjordene Vesterbotn (Leavdnjavuotna) med sidefjorden Brennelvfjorden (Lavttevuotna) med fjordens innerste punkt, og Østerbotn (Soggovuotna).

Omkring indre Porsangerfjorden består berggrunnen av Porsangerdolomitten som er en over 200 meter tykk lagpakke av dolomitt med stromatolitter. En severdighet i denne forbindelse er Trollholmsund ved Kolvik, Indre Billefjord.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fjorder i Porsanger
Fjorder i Nordkapp
Nybergsund IL-Trysil

Nybergsund IL-Trysil er et fotballag som spiller i 3. divisjon fra Nybergsund i Trysil.

26. juli 2007 var antakelig Nybergsunds største dag på fotballbanen, da Tippeligalaget Vålerenga ble sendt hjem med 1-3 i 4.runde i cupen. Det betyr at 2.-divisjonslaget kvalifiserte seg til kvartfinalen hvor de møtte Haugesund og ble slått ut med sifrene 6-1. Laget slo runden før ut et annet Tippeligalag: Fredrikstad. 13. oktober samme år ble det klart at Nybergsund skulle spille i den nest høyeste divisjonen i Norge, etter at de vant 2. divisjon avdeling 1. I 2008 ble laget slått ut andre runde: Nybergsund tapte 2-1 mot Manglerud Star.

Tabellen

Divisjonsutvikling

Mest kjente spillere 
Håvard Storbæk
Kim Ojo
Mirza Durakovic
Dag Frode Hornseth
Lars Eirik Bredvold
Lars Christer Kleiven
Rune Buer Johansen
Hai Lam
Samir Fazlagic
Semming Nygård
Erik Næsbak Brenden
Johan Sætre

Eksterne lenker 
 
 Sundet Supporter

Fotballag i Hedmark
Fotballag etablert i 1918
Sport i Trysil
Åkerridderspore

Åkerridderspore (latin: Consolida regalis), også kalt levkøyridderspore, er en ettårig urt. 

Åkerridderspore er middels høy og har fiolettblå blomster.

Eksterne lenker 
 
 Den virtuella floran 

Soleiefamilien
Blå blomster
Giftige planter
Pål Øie

Pål Øie (født 15. november 1961) er en norsk filmskaper som fikk sitt gjennombrudd med spillefilmdebuten Villmark (2003). Han har tidligere laget en rekke kortfilmer. Øies arbeider kjennetegnes av et sterkt visuelt filmspråk som ofte bidrar til å lade dramatiske situasjoner med en dempet uro.

I 2013 regisserte han en dokumentarfilm om kunstneren Lars Hertervig, som fikk tittelen Lysets vanvidd.

I 2019 hadde han premiere med filmen Astrup – Flammen over Jølster, med danske Thure Lindhardt i hovedrollen som Nikolai Astrup. Øie har selv familietilknytning til Jølster, og initiativet til filmen kom fra Jølster kommune. Dagbladets anmelder roste fotograferingen og mente filmen ellers er ujevn. Aftenpostens og Bergens Tidendes anmeldere var mer positive, og ga terningkast fire.

Filmografi

Spillefilmer 
 2003: Villmark
 2009: Skjult
 2013: Lysets vanvidd
 2015: Villmark 2
 2019: Tunnelen
 2019: Astrup – Flammen over Jølster

Kortfilmer 
 1990: Kloning
 1997: Brønnen
 2000: Zorry
 2000: Steppdans
 2001: Stopp
 2002: Siste Hus
 2005: Vakuum
 2009: Familien Bergs Erfaringer

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske filmregissører
Fødsler i 1961
Moderat bokmål

Moderat bokmål (konservativt bokmål) er en betegnelse på bokmål med ordfang og grammatikk som ligger nær riksmål, men som fortsatt oppfattes som samme system.

Formen omtales både som «moderat bokmål» og «konservativt bokmål». Den siste formen kan synes å ha et eldre opphav, mens i nyere tekster brukes den første formen. Språkrådet har på sin side avsluttet striden ved å vedta at lærebokforfattere selv kan velge navn på formen, og sier at «moderat bokmål» og «konservativt bokmål» på ene siden og «radikalt bokmål» på andre siden er relative størrelser. De som er motstandere av moderat bokmål foretrekker ofte å kalle det «konservativt bokmål». I regjeringens St.meld.nr.48 Kulturpolitikk fram mot 2014 omtaler man formene som dekkes av moderat bokmål som «såkalla moderat bokmål».

Forskjellene mellom det moderate bokmålet og riksmål er i dag forholdsvis ubetydelige, og Det Norske Akademi, Riksmålsforbundet og flere språkforskere anser riksmål/moderat bokmål som et felles skriftspråk med små variasjoner. Aschehoug og Gyldendals store norske ordbok er et eksempel på en ordbok som spesifikt dekker «riksmål og moderat bokmål».

Begrepet brukes også av Aftenposten for å definere deres redaksjonelle språk, i det som omtales som Aftenpostens rettskrivningsordliste. Denne brukes også av en rekke andre medier, men formen avviker både fra Riksmålsordlisten (1994) og bokmålsnormen.

Referanser 

Bokmål
Gail Devers

Yolanda Gail Devers (født 19. november 1966 i Seattle, Washington) er en amerikansk friidrettsutøver som vant to olympiske gull på 100 meter.

Devers var tidlig et stort talent på både 100 meter og 100 meter hekk, og trente for å delta i Sommer-OL 1988 da hun fikk helseproblemer, blant annet migrene og dårligere syn. Hun kvalifiserte seg til deltakelse på 100 m hekk, der hun ble slått ut i semifinalen, men helseproblemene fortsatte å forverre seg.

I 1990 fikk hun diagnosen Graves' syndrom, og begynte med strålebehandling. Devers ble frisk igjen forbausende raskt og gjenopptok treningen. Under VM 1991 tok hun sølv på 100 meter hekk.

Under Sommer-OL 1992 kvalifiserte Devers seg til finalen på 100 meter. Finalen ble svært jevn, det skilte bare seks hundredels sekund mellom de fem første i mål. Målfotoet viste at Devers såvidt hadde slått Juliet Cuthbert fra Jamaica. I finalen på 100 meter hekk, Devers' favorittøvelse, var Devers uheldig. Hun ledet helt til hun støtte borti den siste hekken og snublet over mål på en femteplass.

I VM 1993 tok Devers en ny tittel på 100 meter, igjen etter målfoto, denne gang foran Merlene Ottey. Hun vant også 100 meter hekk, en tittel hun forsvarte i VM 1995.

100 meter-finalen under OL 1996 i Atlanta ble også svært spennende. Marlene Ottey og Devers endte på samme tid, og ingen av dem visste hvem som hadde vunnet. Devers ble dømt først i mål, og ble den første kvinnen som forsvarte gullmedaljen på 100 meter siden Wyomia Tyus. I finalen på hekkeøvelsen mislyktes Devers igjen, og måtte nøye seg med en fjerdeplass. Hun tok sin tredje olympiske gullmedalje med laget på 4x100 meter stafett.

Etter disse lekene konsentrerte Devers seg utelukkende om hekkeløp. Hun ble igjen verdensmester i 1999, men ble slått ut i semifinalen under OL 2000 i Sydney.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Personer fra Seattle
Hekkeløpere fra USA
Sprintere fra USA
Olympiske mestere for USA
Verdensmestere i friidrett
Verdensmestere i friidrett innendørs for USA
Deltakere for USA under Panamerikanske leker 1987
Friidrettsutøvere under Panamerikanske leker 1987
Deltakere for USA under Sommer-OL 1988
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1988
Medaljevinnere under Sommer-OL 1992
Deltakere for USA under Sommer-OL 1992
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1992
Deltakere for USA under VM i friidrett innendørs 1993
Deltakere for USA under VM i friidrett 1993
Medaljevinnere under Sommer-OL 1996
Deltakere for USA under Sommer-OL 1996
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1996
Deltakere for USA under VM i friidrett innendørs 1997
Deltakere for USA under Sommer-OL 2000
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2000
Deltakere for USA under VM i friidrett innendørs 2003
Deltakere for USA under VM i friidrett innendørs 2004
Deltakere for USA under Sommer-OL 2004
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2004
Elverum Fotball

Elverum Fotball er et fotballag fra Elverum. Elverum Fotball ble stiftet på Leirets Cafè 30. juni 1907 under navnet Elverum Footballklub. Laget er en del av Elverum Idrettslag. Den første kampen ble spilt mot Lærerskolen den 6. oktober 1907, en kamp Lærerskolen vant 1-0. Elverum ble i 1909 meldt inn i NFF, og klubben begynte å spille i kretsserie, og vekslet mellom ulike fotballkretser. I 1992 kom de på 5.-plass i 1. divisjon. Laget har rykket opp til og ned fra 2. divisjon ofte. Nedrykk i 2000, 2002 og 2004, og opprykk i 2001 og 2003. I 2005 vant 3. divisjon, avdeling 5, og møtte Korsvoll i kvalifiseringen. Etter å ha vunnet borte ble Elverum slått på hjemmebane og spilte også 2006-sesongen i 3. divisjon. I 2006 vant de avdelingen igjen, men tapte i kvalifiseringen mot Mjøndalen. I de påfølgende 3 årene har man kjempet om seriemesterskapet, men ikke nådd opp til kvalifiseringsspill om opprykk. I 2010 sesongen rykket Elverum opp til 2. divisjon, og i 2011 sesongen endte de på 4 plass etter en sterk sesong. I 2012 rykket laget opp til Adeccoligaen. Sist gang Elverum var i nest øverste nivå var i 1996. Elverum rykket rett ned igjen etter 2013 sesongen.

I 2016 rykket Elverum opp igjen til 1. divisjon.

Elverum Fotball arrangerer i juni hvert år Elverumsturneringen, en av Norges største fotballturneringer, som ble arrangert for første gang i 1977. I 2007, 30 år etter, var det 264 påmeldte lag.

Tabellen

Divisjonsutvikling

Statistikk 
 Publikumsrekord: 4 633 mot Ham-Kam i 1991.
 Beste plassering i serien: 5.-plass i 1. divisjon i 1992.
 Beste resultat i NM: 4. runde- 2017
 Største hjemmeseier: 12-0 Nordre Trysil (1952) og 12-0 Lom (2001)

Kjente spillere 
 Stig Inge Bjørnebye
 Martin Ellingsen
 Mathilde Harviken
 Eirik Dybendal
 Vegar Eggen Hedenstad
 Thomas Øverby
 Svein Skårås

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fotballag i Hedmark
Fotballag etablert i 1907
Fotball
Akvakultur

Akvakultur er kultivering av organismer i vann, og omfatter dyrking av planter, alger og skjell og oppdrett av fisk. De tidligste eksempelene på akvakultur var oppdrett av karper i Kina, som man kjenner til har foregått fra ca. år 2500 f. kr. Akvakultur har hatt en stor vekst i moderne tid og står i dag for omtrentlig halvparten av verdens uttak av sjømat. Kina er fremdeles verdens største oppdretter, med rundt 70 % av verdensproduksjonen. Havbruk er akvakultur i sjøvann.

Akvakultur i Norge 

Norge er en liten oppdrettsnasjon i et global perspektiv, men oppdrett av fisk er en av våre største eksportnæringer. I 2009 utgjorde oppdrett av fisk og skalldyr omtrent 950 000 tonn rund fisk. Til sammenligning ble det fisket 2 537 134 tonn vill fisk av norske fartøy i 2009. Oppdrett av laksefisker er den dominerende form for akvakultur i Norge, og landet er verdens største produsent av atlantisk laks. Oppdrett av torsk og blåskjell er også etablerte næringer, men skjer ikke i så stor skala. 

Oppdrett av rensefisk, slik som rognkjeks og leppefisker, bedrives også. Disse brukes av lakseoppdrettere, som en del av løsningen på lakselusproblematikken. Rensefisken spiser lakselus fra laksen.

Litteratur 
 Røsvik: Biologi for akvakultur ISBN 82-529-1796-8
 Sveier: Kystnæringer 2 – Havbruk ISBN 82-529-1746-1
 Gjedrem: Genetikk og avlslære for akvakultur ISBN 82-529-1526-4
 Hansen (red.): Oppdrett av laksesmolt ISBN 82-529-1722-4
 Bjerknes (red.): Vannkvalitet og smoltproduksjon ISBN 978-82-8090-018-0
 Einen, Mørkøre: Fôringslære for akvakultur ISBN 82-529-1525-6
 Lekang, Fjæra: Teknologi for akvakultur ISBN 82-529-1789-5
 Foseide Fagerholt, Blakstad: Økonomi og bedriftslære for akvakultur ISBN 82-529-1797-6
 AquaLingua ISBN 82-529-2389-5

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Norske doktoravhandlinger om akvakultur, i fulltekst
 NIVAs arbeid med akvakultur
 Miljøstatus.no: fiskeoppdrett

 
Vann
Carl Vogt

August Christoph Carl Vogt (født 5. juli 1817 i Gießen i storhertugdømmet Hessen, død 5. mai 1895 i Genève) var 
en tysk lege, zoolog, geolog og polarforsker.

Vogt satt som representant i Frankfurt am Main-parlamentet i 1848. Senere flyttet Vogt til Sveits og ble professor ved universitetet i Genève. 

Vogt er kjent for sine lærebøker og brev innenfor fysiologien og anatomien.

Referanser 

Polarforskere
Tyske zoologer
Tyske geologer
Personer fra Giessen