alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Lars Ramberg

Lars Ø. Ramberg (født 1964 i Oslo) er en norsk billedkunstner. Han er utdannet på Statens Kunstakademi i Oslo og har siden han ble tildelt Artist in Residense på Künstlerhaus Bethanien i 1998 bodd og arbeidet i Berlin.

Virke 

Ramberg vakte i 2004 oppsikt med sitt bidrag «Fremdgehen» (betyr «Å være utro») på samtidsmuseet Hamburger Bahnhof i Berlin. Prosjektet analyserte og kontekstualisere det norske justismordet begått mot de norske såkalte tyskertøsene som ble deportert til Berlin i 1946. Den norske eksilregjeringen som selv hadde innført «Bigamiloven» slik at de kunne gifte seg i eksil uten å skille seg i hjemlandet satte igang massearrestasjoner av jenter som hadde hatt forhold til tyske soldater. Mens disse satt i fangeleirer etter krigens slutt arbeider regjeringen for å forandre lovene slik at de kunne fratas statsborgerskapet og deporteres til Tyskland. Jentene ble sent med kuvogner uten vinduer og satt av på terminalen hvor dagens samtidsmuseum er. Installasjonen besto av manipulerte norske flagg på tårnene av museet, er stort rødt neonskilt FREMDGEHEN på østre tak fløy og en video installasjon inne i museet med en av kvinnene som forteller sin historie.    

I 2005 viste Ramberg installasjonen «Palast des Zweifels» («Tvilens Palass») på taket av Palast der Republik, skallet av DDRs parlament, Folkekammeret.

I oktober 2006 deltok han i Sao Paulo-biennalen i Brasil. I 2007 deltok han på Veneziabiennalen.

I 2019 arbeider Ramberg med å utsmykke nye Deichman bibliotek i Oslo. «From Daring to Sharing» består av ca 400 meter håndblåste neonrør.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske billedkunstnere
Personer fra Oslo
Aircon

Aircon AS var et av Norges største renholds- og servicebyråer, og Norges hittil største norskeide rene servicebyrå. Gründeren Nils Finstad startet selskapet i 1986 under navnet «Selco Renhold». I 1989 ble navnet endret til Aircon Miljø og Renholdssystemer AS under holdingselskapet Aircon Holding AS. Det ble knyttet nøkkelpersoner med kompetanse om produkter, renholdsteknikk, personalbehandling og kundeoppfølging til firmaet, og firmaet oppnådde raskt gode resultater og utviklet seg til Norges nest største service-byrå bak ISS. ISS kjøpte i 2005 opp Aircon-selskapene Aircon Cater AS, Aircon Møre AS og Varig Renhold AS, samt 40% av aksjene i hovedselskapet. I 2007 ble Aircon fullt ut kjøpt opp av ISS Norge.
Hovedkontoret lå i Sandvika, med avdelingskontorer i Ålesund, Sarpsborg, Drammen, Kongsberg, Stavanger, Bergen, Kristiansand og Arendal.

Aircon drev med renhold, temporære tjenester (bl.a. vinduspuss, boning, tepperens, oppskuring, polishbehandling), ventilasjon, vaktmestertjenester, søppeltømming, FDV, catering og kantinedrift. 

Center Renhold og Varig Renhold (tidligere Varig Renhold Drammen AS og Varig Renhold Oslo AS) ble på begynnelsen av 2000-tallet kjøpt opp av Aircon og innlemmet under renholdsavdelingen.

Aircon var også en av selskapene som ga støtte til tsunamiofrene under Jordskjelvet i Indiahavet 2004.

Noen av Aircon's kunder var Universitetet i Oslo, Netcom, Utenriksdepartementet og Sandvika Storsenter.

Aircon hadde ca. 1000 ansatte totalt.

Referanser 

Tidligere norske selskaper
Etableringer i 1986
Opphør i 2007
Mikkel McAlinden

Mikkel Magnus McAlinden (født 17. juli 1963) er en norsk billedkunstner og fotograf. Han ansees i dag (2011) som en nåtidens fremste norske fotokunstnerne. McAlinden arbeider fortrinnsvis i store formater. Bildene hans fremstår ved første øyekast som fotografier av vanlige situasjoner eller motiver. Først ved nærmere granskning oppdager betrakteren at kunstneren har manipulert motivet, og at verket må være sammensatt av flere ulike eksponeringer ved hjelp av digital etterbehandling. Resultatet er bilder som viser flere dimensjoner av motivet enn det en enkelt eksponering vil kunne gjengi, og av dette oppstår en surrealistisk bildeverden egnet til å skape undring og iblant også uhygge hos betrakteren.

Utdannelse 
 Statens høgskole for kunsthåndverk og design i Bergen, grunnstudium (1991–1994) 
 Statens høgskole for kunsthåndverk og design i Bergen, hovedfag (1994–1996)

Eksterne lenker 
 
 Kunstnerens egen webside
 Mikkel McAlinden i listen.no - bilder og utstillingshistorikk
 Oppslag om kunstneren i kulturnett.no

Norske billedkunstnere
Norske fotografer
Fødsler i 1963
DS «Bjoren»

DS «Bjoren» er en vedfyrt dampbåt som trafikkerer Byglandsfjorden på strekningen Byglandsfjord-Bygland og Bygland-Ose i Setesdal søndager i juli. I 2013 ble «Bjoren» tildelt Olavsrosa.

Ved som drivstoff var et naturlig valg siden det var (og er) rikelig, lokal tilgang på dette. Vedfyringen bidrar sterkt til å gjøre «Bjoren» til en unik kulturskatt og et flytende, teknisk museum.

Båten er 68,9 fot lang og er ca. 26 bruttotonn. Den er sertifisert for maksimalt 55 passasjerer.

Historikk 
«Bjoren» er bygd som passasjerbåt ved Akers mekaniske verksted i 1866. Skipet ble ferdigstilt 8. juni 1867. «Bjoren» hadde et søsterskip, som ble bygget samtidig. Det het DS «Dølen». 
«Bjoren» ble satt inn på  rutetrafikk på Kilefjorden som er en del av Otra, vel 3 mil nord for Kristiansand. Opprinnelig var båten 52’ lang og hadde en maskin på 14 HK. I 1897 ble den forlenget med 6’ og i 1914 med ytterligere 10’. Ved denne påbyggingen ble det også installert ny, vedfyrt dampkjele og maskin med hele 42 HK.

Da Setesdalsbanen ble åpnet på hele strekningen til Byglandsfjord i 1896 falt trafikkgrunnlaget på Kilefjorden bort. Båten ble etter ombyggingen derfor flyttet 30 kilometer oppover i dalen, til Byglandsfjorden, og satt inn i trafikk på den ca. 3,5 mil lange strekningen Byglandsfjord-Ose. Ruten gikk over Årdalsfjorden og Byglandsfjorden, gjennom slusen ved Storstraumen og videre via Åraksfjorden til Ose. Rutetrafikken med «Bjoren» på denne strekningen pågikk i 60 år.

Allerede fra 1920-tallet begynte bilruter å ta trafikk fra båten. På 1950-tallet ble det så bygd vei på vestsida av Byglandsfjorden og trafikkgrunnlaget falt helt bort. Båten gikk i opplag, forfallet startet og etter hvert gikk den til bunns.

Bjorens andre liv 

Rundt 1970 startet en aksjon for å berge det som var igjen av båten og få den restaurert. Riksantikvaren kom inn i bildet og i 1994 var «Bjoren» igjen seilklar etter restaurering ved Drammen skibsreparasjoner AS.

I 2005 ble det oppdaget omfattende råteskader bl.a. i takbord og dørk og seilingsplanen for denne sesongen ble kansellert. I stedet ble båten nok en gang satt i stand, ikke minst med tanke på 140-årsjubileet i 2006.
«Bjoren» eies av Bygland kommune og drives i dag av selskapet DS Bjoren AS. Foreningen «Bjorens venner» legger dessuten ned en stor dugnadsinnsats for å holde båtens verdier i hevd.

«Bjoren» har mottatt tilskudd til vedlikehold og reparasjoner samt drift fra Riksantikvaren. Som verdens eneste, vedfyrte dampbåt i rutetrafikk er den en unik attraksjon for turister og andre. 11. august 2006 fikk også dronning Sonja oppleve denne særegne veteranbåten på en totimers tur fra Ose til Bygland. I tillegg til rutetrafikken, gjør også «Bjoren» er rekke charterturer med foreninger, firmaer og andre grupper.

Referanser

Eksterne lenker 
  Hjemmeside for DS «Bjoren»

Norske dampskip
Samferdsel i Bygland
Setesdal
Sjøfart i Agder
Verneverdige fartøy
Skip fra 1866
1866 i Norge
Olavsrosa
Skip bygget ved Akers mekaniske verksted
Artikler i sjøfart-prosjektet
Eidskog kirke

Eidskog kirke er en korskirke fra 1665 i Eidskog kommune, Innlandet fylke.

Kirken ligger på Matrand i Eidskog kommune. Det er en korskirke bygd i laftet tømmer i 1665. Arkitekt var byggmester Knut Mortensen. Tårnet ble bygd av Oluf Wernersøn. Altertavle med krusifiks av den seirende Kristus. Orgelet ble bygd i 1898 og ble restaurert i 1974 av Olsen & Jørgensen. 

Byggverket er i tømmer og har 350 plasser.

Døpefonten er fra middelalderen, kirken har et gammelt krusifiks, og altertavlen har treskurd fra 1667. Det finnes en utstilling av mynter og annet som ble funnet under utgravningene i 1965.

Adkomst til stedet er via Fv343 og Fv331/Rv2.

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Eidskog kirkelige fellesråd
 Eidskog kirke, Artemisia.no
 
  Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)

Kirker i Eidskog
Kirker i Solør, Vinger og Odal prosti
Kulturminner i Eidskog
Religiøse byggverk fra 1665
1660-årene i Norge
TOS

Tos kan bety:

Territorielt operasjonssenter
Tromsø lufthavn
Tinius Olsens skole
Type of Service (felt funnet i en ipv4 pakke)
Tolga-Os Sparebank
Liv Jessen

Liv Jessen (født 21. september 1947 i Sandefjord) er en norsk sosionom, feminist og tidligere leder for Pro Sentret i Oslo, som har arbeidet i en årrekke med spørsmål knyttet til prostitusjon. Hun ble tildelt YS' likestillingspris i 2007 og Amnestyprisen for 2004. Jessen var på 1970-tallet aktiv i ml-bevegelsen, både i Arbeidernes kommunistparti (AKP (ml)) og Kvinnefronten. Hun utdannet seg til sosionom og arbeidet først med rusavhengige i Oslo, før hun tidlig på 1980-tallet begynte å jobbe med prostituerte.

26. september 2013 ble hun tildelt Kongens fortjenstmedalje.

Referanser 

Norske sosionomer
Sosialarbeidere
Prostitusjon i Norge

Personer fra Sandefjord kommune
Fødsler i 1947
Foynegården

Foynegården i Tønsberg er byens best bevarte kjøpmannsgård. Her er en hel eiendom bevart, med selve kjøpmannsgården mot Nedre Langgate, og sjøboden mot brygga og havna. Mellom disse bygningene lå fjøs og stall, høyloft og hage. Foynegården er et patrisierhus fra 1700-tallet. Her ble Svend Foyn født i 1809.

Eksterne lenker
 

Tønsbergs historie
Næringsliv i Tønsberg
Byggverk i Tønsberg
Kjøpmannsgårder
Fredete byggverk i Vestfold og Telemark
Kulturminner i Tønsberg
Grim

Grim er en bydel i Kristiansand. Det fullstendige navnet er Grim-Møllevann-Dalane. Grunnkretsene i området er Grim-Dueknipen, Grimsmyra, Kolsberg, Møllevannet-Klappane, Enrum-Paradis, Suldalen og Krossen-Dalane. Bydelen har 5 408 innbyggere (kilde:(SSB 2018)).

Byen ble grunnlagt på grunn fra  gårdene Grim, som var delvis krongods, og Eg. Området som ble kalt Grimsmoen ble overdratt i 1643 og 1644 og er i dag byens sentrum og kalles Kvadraturen etter den kvadratiske byplanen som ble utarbeidet etter renessanseidealer. Betegnelsen Sanden brukes også når det refereres til Grimsmoen.

Grim er et prestegjeld og sogn i Kristisansand prosti i Agder og Telemark bispedømme. Grim kirke er en arbeidskirke tegnet av Alv Erikstad og oppført i 1969 i betong. Den har 750 sitteplasser. Hellemyr ble skilt ut som eget sogn 30. november 1997.

Grunnkretser 

Gater/veier i grunnkretsene, sortert alfabetisk.

Transport 
Riksvei 9 går igjennom bydelen Grim. Europavei 39 begynner ved Møllevannsveien/Vesterveien. Nettbuss Sør dekker bydelen med busslinjene 13 Grimsmyra og 15 Tinnheia. Toglinjen går igjennom bydelen Grim fra Kristiansand stasjon via Grimsbroa, Klappane, Krossen og Dalane i østgående retning. Sporene vestover svinger av ved Krossen.

Utdanning 
Grim skole er en ungdomsskole for bydelene Grim, Hellemyr og Tinnheia. Det er to barneskoler på Grim.

Referanser

Eksterne lenker 

Bydeler i Kristiansand
Christian Jaksjø

Christian Jaksjø (født 18. desember 1973 i Oslo) er en norsk musiker (trombone og eufonium) og komponist, fortrinnsvis innen jazz der han siden 1999 har vært med i  Bob Brookmeyer «New art orchestra» (New works 1999; årets jazzplate i England).  Vinner av solistpris ved storband-festivalen Imatra i Finland 1992,
utdannet 1992-96 ved Jazzlinja (NTNU) der han også ledet Kjellerbandet en periode.  Senere studert komposisjon ved Norges musikkhøgskole (1996–99) og skribent til Danmarks Radiostorband.
Han har også medvirket nasjonalt, da i 
Magni Wentzel sekstett,
Søyr,
Geir Lysne «Listening ensemble»,
Oslo Groove Company.
Han er tilknyttet Norges musikkhøgskole som timelærer i trombone, såvel som komponistgruppen i Ny Musikk (2006).

Referanser

Kilder 
CV hos tordg.no/basunstedet

Norske jazztrombonister
Norske jazzkomponister
Fødsler i 1973
Afrika sør for Sahara

Afrika sør for Sahara (også kalt subsaharisk Afrika) er de landene i Afrika som ikke tilhører Nord-Afrika.  Siden forrige istid har det afrikanske kontinentet vært delt av det ekstreme klimaet i Sahara-ørkenen, noe som laget en barriere for reising, med unntak av Nilen.  Mye av området er innenfor tropene.

Afrika sør for Sahara er verdens fattigste region. Menneskeheten antas å være oppstått i Øst-Afrika.

Den afrotropiske økosonen i biogeografien består av Afrika sør for Sahara og den sørlige delen av Den arabiske halvøy.

Land 
Det finnes 42 land på det subsahariske fastland og seks øystater.

Sentral-Afrika 
 Den demokratiske republikken Kongo
 Republikken Kongo
 Den sentralafrikanske republikk
 Rwanda
 Burundi

Øst-Afrika 
 Sudan 
 Kenya
 Tanzania
 Uganda
 Djibouti
 Eritrea
 Etiopia
 Somalia

Sørlige Afrika 
 Angola 
 Botswana
 Lesotho
 Malawi
 Mosambik 
 Namibia
 Sør-Afrika
 Swaziland
 Zambia 
 Zimbabwe

Vest-Afrika 
 Benin
 Burkina Faso
 Kamerun
 Tsjad 
 Elfenbenskysten
 Ekvatorial-Guinea 
 Gabon 
 Gambia
 Ghana
 Guinea
 Guinea-Bissau
 Liberia
 Mali
 Mauritania
 Niger
 Nigeria
 Senegal
 Sierra Leone
 Togo

Øystater 
 Kapp Verde (Vestafrika)
 Komorene (Sørlige Afrika)
 Madagaskar (Sørlige Afrika)
 Mauritius (Sørlige Afrika)
 São Tomé og Príncipe (Vestafrika)
 Seychellene (Østafrika)

Territorier 
 Mayotte (Frankrike)
 Réunion (Frankrike)
 Sokotra (Jemen)
 Saint Helena og Ascension (Storbritannia)

Afrika
Subregioner
Sovjetunionens riksvåpen

Sovjetunionens riksvåpen ble tatt i bruk i 1923 og var med mindre variasjoner i bruk som riksvåpen til Sovjetunionens sammenbrudd i 1991. Riksvåpenet er et statskjennetegn som kan kalles et «statsemblem», fordi det ikke følger de tradisjonelle heraldiske regler. Denne typen offentlige kjennetegn finnes i flere land og blir til dels også betegnet som kommunistisk heraldikk.

Skissen til statsemblemet ble vedtatt i det øverste sovjet 6. juli 1923, og innlemmet i grunnloven 1924. Der het det:
«Sovjetunionens statsemblem framstiller en sigd og en hammer på en jordklode innhyllet i solstråler og innrammet av kornaks, med inskripsjonen "Arbeidere i alle land, foren dere!" på seks språk: russisk, ukrainsk, hviterussisk, georgisk, armensk, og tatartyrkisk. Øverst i emblemet er det en femtakket stjerne.»

Ved en ny grunnlov i 1936, var unionen blitt utvidet til elleve stater. Våpenet fikk da elleve bånd, med innskrift de opprinnelige seks språkene pluss aserbajdsjansk, usbekisk, tadsjikisk, kasakhisk og kirgisisk. I 1940 ble antallet stater økt til 16, mens riksvåpenet ble ikke endret før 1946. Da ble det lagt til fem bånd med henholdsvis estisk, latvisk, litauisk, moldovsk og finsk. Det sekstende båndet med finsk tekst ble fjernet igjen 1956, da Karelsk-finske SSR ble gjeninnlemmet i russisk SSR.

Forbilde 
Sovjetunionens statsemblem ble forbilde for emblemene til de fleste kommunistiske stater som ble opprettet i tiden etter annen verdenskrig. De har et sentralt motiv med et nasjonalt eller politisk symbol, omkranset av to sammenbundne kornnek eller grener som symbol for landbruk, seier, fred eller annet. I tillegg til de kommunistiske statene innførte republikken Italia et statskjennetegn av samme type da kongedømmet ble avskaffet. Også i vanlige heraldiske våpen forekommer imidlertid skjold omgitt av en krans av grener, blader, kvister, kornnek og lignende.

Etter at kommunistregimene i Øst-Europa brøt sammen omkring 1990, har alle avskaffet de sovjetinspirerte statssymbolene, og de fleste har gjeninnført tradisjonelle heraldiske riksvåpen, ofte identiske med førkrigstidens. Kongekroner og andre monarkiske symboler har i mange tilfeller fulgt med, selv om ingen av statene har gjenopprettet monarkisk styreform. Også Sovjetunionens viktigste  etterfølgerstat Russland, har gjeninnført de heraldiske symbolene fra før 1917, inkludert tsardømmets kroner. Hviterussland innførte etter Sovjetunionens oppløsning et heraldisk riksvåpen (i prinsippet identisk med Litauens), men gikk i 1995 tilbake til sovjettidens statssymbol og flagg.

Laos, Mosambik og Tadsjikistan er eksempler på stater som fremdeles bruker sovjetinspirerte statssymboler.

Litteratur
 Carl Alex. von Volborth: Alverdens heraldik i farver, Politikens Forlag, København 1972 (oversatt av Sven Tito Achen)
 Ottfried Neubecker: Heraldik. Kilder, brug, betydning, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy) 
 Carl Alex. von Volborth: Heraldry - Customs, Rules and Styles, Dorset 1981

Se også
 Hammer og sigd
 Sovjetunionens flagg

Sovjetunionen
Riksvåpen
Søyr

Søyr (etablert 1976 i Trondheim) er en norsk musikkgruppe, fra starten ledet av
trompetisten Torgrim Sollid.  Søyr var fra starten inspirert
av folkemusikk fra Stor-Elvdal (bl.a. Ole Mørk Sandvik) og utga Søyr (MAI 7705, 1977) og Cierny Peter (1983), samt fremførte på Kongsberg Jazzfestival 1977. Bandet var kontinuerlig aktivt og var blant annet på turné i Sør-Afrika sommeren 2004. Søyr ble nedlagt i 2006, men restartet ved 2 nye plateinnspillinger ("Meson", 2021 og "Film", 2022) Begge innspillinger vil bli utgitt i 2022, og konserter er planlagt.

Original besetning
Elin Rosseland vokal
Torgrim Sollid trompet
Åge Midtgård trompet og flygelhorn
Jan Andresen saxofoner og bassklarinett
Nils Jansen saxofoner og bassklarinett
Bodhild Vossgård cello
Rob Waring vibrafon og perkusjon
Rune Klakegg piano og synth
Tor Mathisrud kontrabass
Frank Jakobsen trommer
Tom Olstad trommer

Bandet flyttet (med leder Sollid) til Oslo og antok en mer avantgarde stil,

med storband-tilsnitt.  «Nye Søyr»  ga ut komposisjoner av Vidar Johansen, Rune Klakegg, Torgrim Sollid, Rob Waring og Jon Balke på platen
Vectors (Hot Club Records, 1988)

På Curling Legs utkom etterhvert tre plater: 
Bussene lengter hjem (1994),
Med kjøtt og kjærlighet (1997) med poesi av
Niels Fredrik Dahl og Torgeir Rebolledo Pedersen, 
Alene hjemme (2001).
Fristaten «Søyr» ble etablert på Moldejazz 1997.

Nye medlemmer
Edvard Askeland bass (2-3)
Eldbjørg Raknes vokal (1994–96)
Morten Halle saksofon (2-3)
Vidar Johansen saksofon (1991–)

25-årsjubileum, ny plate Alene hjemme (2001), nye medlemmer
Astrid Kvalbein vokal (3)
Christian Jaksjø trombone (3)
Guro Gravem Johansen vokal (3)
Knut Aalefjær trommer og perkusjon
Per Einar Watle

I den senere tid også følgende nye medlemmer
Børge Petersen-Øverleir gitar
Torstein Lofthus trommer

Eksterne lenker 
 

Norske jazzgrupper
Norske storband
Bombingen av World Trade Center

Bombingen av World Trade Center skjedde 26. februar 1993 og bestod av en bilbombe som ble detonert av islamistiske terrorister i den underjordiske parkeringsgarasjen under det nordre tårnet i World Trade Center. Aksjonen førte til seks dødsfall og over 1 000 skadde.

Målet med aksjonen var å skade fundamentet til det nordlige tårnet i så stor grad at det ville kollapse over sin likedanne nabobygning.

Bomben eksploderte klokken 12.17 og skapte en trykkbølge som lagde et 30-meters hull gjennom fire lag av betong. Bombens detonasjonshastighet var omkring 4,5 km/s. Cyanidgassen som ble generert antas å ha brent opp i eksplosjonen.

Bomben kuttet bygningenes elektriske tilførsel og telefonlinjene for store deler av nedre Manhattan. Bomben førte også til at røyk kom sigende fra 93. etasje i begge tårn, og tårnenes fire trappelys og nødlys gikk også ut av funksjon. Grunnet strømsvikten ble mesteparten av New Yorks radio- og TV-stasjoner hindret i å sende ut signaler til eteren i nærmere en uke, og i mellomtiden kunne TV-stasjonene bare kringkaste via kabel og satellitt.

Hovedmannen bak aksjonen, Ramzi Yousef, håpet at røyken skulle holde seg i tårnet for å få oppmerksomhet fra offentligheten ved at folk på innsiden skulle kveles sakte av den dårlige luften. Han regnet også med at tårn 2 skulle kollapse. Materialene som ble brukt for å lage bomben kostet omtrent $129. 

Yousef flyktet selv til Pakistan noen timer etter aksjonen. Han ble arrestert 7. februar 1995 i Islamabad etter å ha blitt funnet i samarbeid mellom den pakistanske etterretning og det amerikanske diplomatisikkerhetsbyrået. I rettssalen sa han «Jeg er terrorist; og stolt av det så lenge det er mot den amerikanske regjeringen». Dommeren anbefalte rett etter dette at Yousef skulle sone hele straffen isolert. Det ble senere oppdaget at han også var delaktig i planer om å ta livet av både den daværende paven og daværende president Bill Clinton. Yousef soner nå livstidsstraff uten mulighet for prøveløslatelse i et høysikkerhetsfengsel i Florence, Colorado.

Referanser 

Bombeanslag
Terroraksjoner i USA
Terroraksjoner i 1993
New Yorks historie
1993 i New York (delstat)
Sankt Georgs kapell

Sankt Georgs kapell i Neiden i Troms og Finnmark fylke er Finnmarks eldste kirkehus og det eldste ortodokse gudshus i Norge.

Det er fra 1565 og ble bygd av Trifon. St Georgs kapell er en liten, lav tømmerbygning, kun 10 m². Kapellet er ikke bygget til liturgisk bruk, men nok tenkt som bønnehus og gravkapell. Kapellet har stor religiøs og historisk betydning for skoltsamene, et finsk-ugrisk folkeslag som tradisjonelt tilhører Den ortodokse kirke. Hver sommer holdes det ortodoks liturgi på stedet.

Eksterne lenker
 Hjemmesidene til menigheten i kapellet. Mange bilder, og en lang biografi om St.Trifon
 Norsk institutt for kulturminneforskning - Rapport om ikonene i kapellet.
 Arkitekturguide for Nord-Norge og Svalbard skriver om kapellet. Noen bilder.
 

Kirker i Sør-Varanger
Ortodoks kristendom i Norge
Kulturminner i Sør-Varanger
Fredete byggverk i Troms og Finnmark
Mozart and the Whale

Mozart and the Whale er en amerikansk romantisk dramakomedie fra 2005, regissert av norske Petter Næss. Den handler om to mennesker med Aspergers syndrom, spilt av Josh Hartnett og Radha Mitchell. Manuskriptet er skrevet av Ron Bass.

Handling 
Filmen handler om to personer med Aspergers syndrom (en form for autisme). Donald (Josh Hartnett) driver en liten selvhjelpsgruppe for mennesker med autisme som er hardere rammet enn ham selv. Isabelle (Radha Mitchell) blir anbefalt å oppsøke gruppen av sin terapeut. Mozart and the Whale er en oppdiktet historie, som tar i bruk karakterer løst basert på den sanne historien om forholdet til Jerry Newport og Mary Meinel (nå Mary Newport).

Medvirkende 
 Josh Hartnett i rollen som Donald Morton
 Radha Mitchell i rollen som Isabelle Sorenson
 Gary Cole i rollen som Wallace
 Allen Evangelista i rollen som Skeets
 Sheila Kelley i rollen som Janice
 Erica Leerhsen i rollen som Bronwin
 John Carroll Lynch i rollen som Gregory

Produksjon 
Filmprosjektet var i utgangspunktet planlagt for Steven Spielberg, men på grunn av hans store arbeidsmengde, landet prosjektet til slutt hos den kritikerroste norske regissøren Petter Næss. Dette var hans første amerikanske filmproduksjon.

Manuskriptet er skrevet av Ron Bass, som også skrev manuskriptet til Rain Man, også en film om en person med autisme. Ron Bass skal ha blitt inspirert av en artikkel om Jerry Newport og Mary Meinel i Los Angeles Times, som bakgrunn for manuskriptet.

Mottakelse 
Filmen ble hyllet av mange innenfor autistiske miljøer for dens realistiske portrettering av livet på autistenes premisser. På grunn av sin positive portrettering av Asperger syndrom og andre autistiske tilstander, har filmen ofte blitt vist på møter og konferanser innenfor autistiske miljøer.

Den har også blitt kritisert for å opprettholde det utbredte og feilaktige stereotypiske bildet mennesker har av autister. Blant annet at de har uvanlig gode evner innenfor enkelte områder. Hovedpersonen i filmen har for eksempel evnen til å regne ut meget kompliserte regnestykker i hodet, og kan legge sammen tall i rekordfart.

Norske anmeldelser 
 Aftenposten  (2/6)
 NRK   (4/6)
 Dagbladet.no  (5/6)
Filmdagbok (2/5)

Eksterne lenker 
 
 

Dramakomedier fra USA
Romantiske filmer fra USA
Filmer fra 2005
Filmer regissert av Petter Næss
Engelskspråklige filmer