alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Squash (frukt)

Squash (Cucurbita pepo) er en slangeagurklignende grønnsak i gresskarfamilien.

Beskrivelse 
Squash er utseendemessig lik en agurk, men er litt kortere og formen er rund eller sekskantet. Fruktkjøttet har en fast og jevn konsistens med nøytral smak. Skallet er mørkegrønt, grønnstripet eller gult.

Squash kan deles inn i sommersquash og vintersquash. De tynnskallete og vannholdige fruktene kalles for sommersquash (squash) og de tykkskallete og faste kalles for vintersquash (gresskar). Sommersquash er en plante med normalt grønne eller gule frukter, men noen har også andre farger, som er mer sjelden. De vanligste sortene har frukter med en agurklignende fasong, men andre fasonger forekommer også. Vintersquash har hardere skall, og som regel søtere kjøtt, enn sommersquash. Den kan også lagres betydelig lenger. Vintersquash ligner mer på et gresskar enn sommersquash, som vi er vant med, men de brukes på samme måte.

Historie 
Squash kommer opprinnelig fra Mexico og Nord- og Sentral-Amerika og ble kultivert i Nord-Amerika fra omtrent 10 000 år siden. De europeiske nybyggerne begynte å bruke grønnsaken da de kom til Amerika på 1600-tallet. På vårt kontinent ble den først vanlig i starten av 1900-tallet.  

Tidligere vokste ville gresskar og squash mange steder på det amerikanske kontinentet, men i dag er de fleste slike planter sjeldne eller helt borte fra den ville floraen. De trives imidlertid utmerket i åkrer og kjøkkenhager.

For noen titusen år siden var de ville slektningene til gresskar og squash så fulle av det bitre giftstoffet cucubitacin at de var uspiselig for mennesker og de fleste mindre dyr. Store dyr tåler imidlertid slike bitre giftstoffer bedre enn mindre dyr, og det er kjent at både elefanter og neshorn i dag spiser frukt som inneholder denne typen moderat giftige stoffer. Etterhvert har vi klart å avle fram varianter med mindre bitre giftstoffer, slik at vi mennesker også kunne spise dem.

Etymologi 
Ordet squash stammer opprinnelig fra betegnelsen askutasquash, brukt av urfolket som levde i Narrangansett i dagens Rhode Island, og som oversatt betyr «noe som kan spises rått». 

Squash har mange forskjellige navn. I flere land kalles sommersquashen zucchini, som er italiensk og betyr lite gresskar. Den kalles også courgette (fra fransk) og calabazin (spansk).

Anvendelse og næringsinnhold 
Squash kan brukes rå (for eksempel i salat), stekt, kokt eller ovnstekt. Sommersquash spises umoden, har tynt skall og liten holdbarhet. Vintersquash (vintergresskar) spises godt moden, har tykt, hardt skall, og kan lagres til utpå vinteren.

Squash er en ingrediens i den franske grønnsaksretten ratatouille, men passer også bra i wok eller skivet på langs og grillet sammen med halloumiost.

Squash består av 95 % vann og har lavt energi- og fettinnhold, med 15 kalorier pr 100 gram. Squash inneholder jern og noe A-, B- og C-vitaminerer og er en kilde til folat, vitamin C og kalium.

Referanser 

Grønnsaker
Ord og uttrykk fra algonkinske språk
ca:Carbassó
Charles Bradlaugh

Charles Bradlaugh (født 26. september 1833, død 30. januar 1891) var en britisk politiker og en av de mest kjente britiske ateister på 1800-tallet. Bradlaugh grunnla National Secular Society i 1866.

Bibliografi 
 Who Was Jesus Christ, and What Did He Teach? (1860)
 A Plea for Atheism (1864)
 A Few Words About the Devil (1864)
 Humanity's Gain from Unbelief (1889)
 The credibility and morality of the four Gospels (1860)
 The impeachment of the House of Brunswick (1875)
 The Freethinker's Text-Book (1876)
 Man, Whence and How?
 Religion, What and Why?
 Debates
 The Roberts-Bradlaugh Debate
 Labor and law (1891)
 Political essays (1891)
 Biographies of ancient and modern celebrated freethinkers (1900)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Engelske politikere
Personer fra Hoxton
Mihály Bozsi

Mihály Bozsi (født 2. mars 1911 i Budapest, død 5. mai 1984 i Budapest) var en ungarsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin. 

Bozsi ble olympisk mester i vannpolo under OL 1936 i Berlin. Han var med på det ungarske laget som vant vannpoloturneringen. Det var 16 nasjoner som stilte med lag. Ungarns resultat i finalerunden, 2-2 mot Tyskland, 3-0 over Belgia og 5-0 over Frankrike. Ungarn og Tyskland fikk begge 5 poeng men Ungarn vant på grunn av bedre målsnitt (10/2 = 5) mot Tysklands (14/4 = 3,5). De andre spillerne på det ungarske laget var György Bródy, Kálmán Hazai, Márton Homonnay, Olivér Halassy, Jenő Brandi, János Németh, István Molnár, György Kutasi, Sándor Tarics og Miklós Sárkány. Bozsi spilte seks kamper under vannpoloturnering i Berlin.

OL-medaljer 
 1936  Berlin -  Gull  i vannpolo, (Ungarn))

Eksterne lenker 
 

Ungarske vannpolospillere
Olympiske mestere for Ungarn
Personer fra Budapest
Medaljevinnere under Sommer-OL 1936
Luigi Facta

Luigi Facta (født 16. november 1861 i Pinerolo i kongedømmet Sardinia, død 5. november 1930) var en italiensk journalist og politiker. Han var landets statsminister i to regjeringer i en sammenhengende periode fra 26. februar 1922 til 31. oktober 1922. Facta var den siste statsministeren i Italia før Benito Mussolini etablerte sin ledelse. 

Facta ble født i Pinerolo i Piemonte. Han studerte jus og ble senere journalist. Facta, som var medlem av det liberalistiske partiet, tjenestegjorde som statssekretær i justis- og innenriksdepartement. Han var også finansminister fra 1910 til 1912 og 1917 til 1924. Ved utbruddet av første verdenskrig, støttet Facta at Italia skulle være nøytralt. Hans sønn ble drept i krigen, og han sa at han var stolt over å gi en sønn til sitt land.

Luigi Facta ble utnevnt til senator i 1924.

Referanser 

Italienske politikere
Italienske statsministre
Personer fra Pinerolo
Fødsler i 1861
Dødsfall i 1930
Kenyas nasjonalforsamling

Kenyas nasjonalforsamling (engelsk: National Assembly of Kenya) er Kenyas folkevalgte, lovgivende forsamling.

Medlemmer 

Nasjonalforsamlingen består ifølge 2010-grunnloven av 349 medlemmer, hvorav:

290 medlemmer (hver valgt av de registrerte velgere i enmannskretsene), 
47 kvinner, hver valgt av fylkets registrerte velgere, og hvert fylke utgjør en enmannskrets 
12 medlemmer, som er utpekt av parlamentariske politiske partier i henhold til deres andel av nasjonalforsamlingens medlemmer i samsvar med artikkel 90, for å representere spesielle interesser, inkludert ungdom, personer med nedsatt funksjonsevne og arbeidere  
Presidenten, som er ex officio-medlem.

Nasjonalforsamlingen holder til i hovedstaden Nairobi og forsamlingens president siden 2013 er Justin Muturi.

Partier i nasjonalforsamlingen
Situasjonen etter valget i 2017.

Referanser

Eksterne lenker
 Nasjonalforsamlingens nettsted

Nasjonale parlamenter
Kenyansk politikk
Nairobi
SVT Nyheter Norrbotten

For NRK Troms og Finnmarks nyhetsprogram, se Nordnytt
SVT Nyheter Norrbotten, før 2015 kjent som Nordnytt, er SVTs regionale nyhetsprogram for Norrbottens län. 

De regionale sendingene i Norrbotten startet under navnet Nordnytt i i 1973. Fram til 5. mars 2001 omfattet Nordnytts dekningsområde også Västerbottens län, men programmet ble delt, og Västerbottensnytt oppstod for å dekke Västerbotten. Sendetidene på hverdager er klokken 17.55 (5 minutter), 19.10 (20 minutter) og 22.15 (15 minutter). På søndager sender SVT Nyheter Norrbotten to 5 minutter lange sendinger, klokken 17.55 og 21.15. Dessuten produserer man visse lengre programmer, for eksempel Re:agera. Hovedredaksjonen ligger i Luleå. Det finnes også en lokalredaksjon i Kiruna, som har egne nyhetssendinger – Nordnytt Malmfälten – via SVT Nyheter Norrbottens nettside.

Eksterne lenker 
 
 

TV-produksjoner på SVT
Svenske TV-programmer
Lokal-TV-programmer
Lastovo

Lastovo (italiensk Lagosta, tysk Augusta, latin Augusta Insula, gresk: Ladestanos, illyrisk: Ladest) er ei øy og en kommune i Dubrovnik-Neretva fylke i Kroatia.

Kommunen består av 46 øyer i Adriaterhavet med et totalt folketall på 835, der 93 % er etniske kroater. Landarealet i kommunen er ca. 56 km². mens øya har et areal på  46,87 km². Den største landsbyen på øya heter også Lastovo.

Øya er kjent for arkitekturen fra 1400- og 1500-tallet. Det finnes flere relativt små kirker her, som viser den lange romersk-katolske tradisjonen. Av store kulturelle hendingelser finner vi det årlige «Lastovo Poklad», eller karneval. 

De naturskjønne omgivelsene trekker til seg mange turister hver sommer. I 2006 gjorde den kroatiske regjeringen deler av øya om til en naturpark.

Geografi 
Øya Lastovo hører til de sentrale dalmatiske øyene. Den ligger 13 km sør for Korčula. Andre øyer i denne gruppa er blant annet Vis, Brač, Hvar, Korčula og Mljet. Øya er rundt 9,8 km lang og opp til 5,8 km bred.

Øygruppa Lastovo består av 46 øyer, inkludert de større øyene Sušac, Prežba og Mrčara. Prežba har forbindelse med fastlandet via en bru ved landsbyen Pasadur. Det går daglig hydrofoiler og ferger fra øya til fastlandet ved Split, som også stopper ved Korčula og Hvar langs ruta.

Landsbyen Lastovo ligger i de bratte skrentene ovenfor sjøen, noe som er uvanlig sammenlignet med de andre adriatiske øyene, der landsbyene oftest ligger ved sjøen. Andre landsbyer på øya er blant annet Ubli (også kalt Sveti Petar), Lučica, Zaklopatica, Skrivena Luka og Pasadur.

Trass i store branner i 1971 og 1998 er rundt 70 % av Lastovo dekket av skog, stort sett steineik, aleppofuru og middelhavskratt. Både falk og hauk hekker her. i middelalderen ble falkene ofte fanget og sendt til forskjellige steder i Europa, særlig til Napoli. Sjølivet er noe av det rikeste i hele Adriaterhavet, og her finnes hummer, languster, blekksprut og mange eksklusive fiskearter som sanktpetersfisk og havabbor. 

Det høyeste punktet på Lastovo er Hum med en høyde på 417 meter over havet. Det er tre andre topper som er høyere enn 400 meter, Pleševo Brdo, Gumanca og Mali Hum, og ytterligere tretten som er høyere enn 200 meter.  Bergartene på øya består av kalkstein og dolomitt, og det finnes flere grotter på øya. Kystlinja er bratt, og sjøen rundt øya er dyp. På sørkysten ligger det en vid bukt ved Skrivena Luka, som gir ly mot den iskalde boravinden og vestavinden.

Økonomi 
Som på mange andre middelhavsøyer er de viktigste næringsveiene på Lastovo jordbruk og turisme. Det blir blant annet dyrket vindruer og oliven.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Lastovo turistkontor 
 Lastovo historie
 Lastovo.net
 Lastovo-Augusta.net

Øyer i Kroatia
Dubrovnik-Neretva fylke
Ferraris Formel 1-resultater

Tabellene under viser detaljerte resultater i Formel 1-mesterskapet for Scuderia Ferrari. Den første tabellen viser de som kjørte for fabrikksteamet. Den andre tabellen viser privat påmeldte Scuderia Ferrari-biler siden 1950. Skillet mellom bilene til fabrikksteamet og privatister er viktig i de tidligste årene av Formel 1-mesterskapet. Den tredje tabellen viser team som Ferrari har vært motorleverandør til.

Formel 1-resultater 
(Forklaring) (resultater i fet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)

Scuderia Ferrari

Merk: Denne tabellen omfatter også bilene til North American Racing Team (NART), ettersom disse i praksis var påmeldt av NART på vegne av Scuderia Ferrari selv.

Noter til tabellen:
  - Konstruktørmesterskapet eksisterte ikke før i .
  - Delt kjøring.
  - Brøt løpet, men ble klassifisert ettersom han hadde fullført over 90% av løpsdistansen.
 - Belgias Grand Prix 2021 ble stoppet før 75% av løpsdistansen var fullført, og hver poengplass ble derfor tildelt halvparten av det normale antall poeng.
Sesongen 2021 kjøres enda

Resultater for privat påmeldte Ferrari-biler 
(Forklaring) (resultater i fet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)

Ferrari som motorleverandør i Formel 1 
Denne tabellen viser hvilke team (utenom Scuderia Ferrari) som har brukt Ferrari-motorer i hver enkelt Formel 1-sesong. For detaljerte resultattabeller se artiklene for hvert enkelt team.

Noter til tabellen:
 Motor bygget på lisens fra Ferrari og merket «Petronas».
 Ferrari 049-motor merket som Acer.

Kilder 
Formula1.com, results
FORIX-databasen hos Autosport

Resultater for Formel 1-konstruktører
Ferenc Csik

Ferenc Csik (født 12. desember 1913 død 29. mars 1945) var en ungarsk svømmer som deltok under OL 1936 i Berlin.

Csik ble olympisk mester i svømming under OL 1936 i Berlin. Han vant finalen på 100 meter fri med tiden 57,6 foran Masanori Yusa fra Japan som hadde satt ny olympisk rekord i semifinalen med tiden 57,5. Csik var også med på de ungarske laget som kom på tredjeplass på 4 x 200 meter fri.

Eksterne lenker 
 

Ungarske svømmere
Olympiske mestere for Ungarn
Olympiske bronsemedaljevinnere for Ungarn
Europamestere i svømmesport for Ungarn
Medaljevinnere under Sommer-OL 1936
Deltakere for Ungarn under Sommer-OL 1936
Svømmere under Sommer-OL 1936
Personer fra Somogy
Fødsler i 1913
Dødsfall i 1945
Olympiske medaljevinnere i svømming
Deltakere for Ungarn under EM i svømmesport 1934
Sør-Grunnfjord

Sør-Grunnfjord er ei bygd nordvest på Ringvassøya i Karlsøy kommune i Troms. Bygda ligger innerst i Grunnfjorden ved Skagøysundet. Sør-Grunnfjord har ikke veiforbindelse til resten av Ringvassøya. Det går ferge til Mikkelvik i Skogsfjorden og Fv302.

Bosetninger i Karlsøy
Bygder og grender i Troms og Finnmark
Jopie Selbach

Johanna «Jopie» Katarina Selbach (født 27. juli 1918 i Haarlem, død 30. april 1998 i Zoetermeer) var en nederlandsk svømmer som deltok i de olympiske leker i 1936 i Berlin.

Selbach ble olympisk mester i svømming under OL 1936 i Berlin. Hun var med på det nederlandske laget som vant 4 × 100 meter frisvømming med tiden 4.36,0, ny olympisk rekord og 0,8 sekunder foran sølvvinnerne fra Tyskland. De andre på laget var Tini Wagner, Willy den Ouden og Rie Mastenbroek.

Hun ble også europamester på 4 × 100 m fri under Svømme-EM i 1934.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Nederlandske svømmere
Olympiske mestere for Nederland
Europamestere i svømmesport for Nederland
Medaljevinnere under Sommer-OL 1936
Deltakere for Nederland under Sommer-OL 1936
Svømmere under Sommer-OL 1936
Tidligere verdensrekordholdere i svømming
Personer fra Haarlem
Olympiske medaljevinnere i svømming
Rågjengeri

Rågjengeri er rettsstridig å krysse en vei utenfor merket overgang eller på rødt lys. Rågjengeri er en forseelse i en rekke land, og da særlig i forbindelse med kryssing av motorveier.

I Norge er det tillatt å krysse veibanen på rødt fotgjengersignal, så lenge dette ikke er til hinder for trafikken.

Referanser

Lovbrudd
Gange
Willy den Ouden

Willemijntje «Willy» den Ouden (født 1. januar 1918 i Rotterdam, død 6. desember 1997 i Rotterdam) var en kvinnelig svømmer fra Nederland som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.

Den Ouden ble olympisk mester i svømming i OL 1936 i Berlin. Hun var med på det nederlandske laget som vant 4 x 100 meter frisvømming med tiden 4.36,0, ny olympisk rekord og 0,8 sekunder foran sølvvinnerne fra Tyskland. De andre på laget var Jopie Selbach, Tini Wagner og Rie Mastenbroek. Fire år tidligere, i OL 1932 i Los Angeles kom hun på andreplass på 100 meter fri bak amerikanske Helene Madison. Hun var også med på det nederlandske laget som kom på andreplass på 4 x 100 meter frisvømming bak gullvinnerne fra USA.

Hun vant tilsammen 3 gull og 3 sølv i de tre Svømme-EM'ene 1931, 1934, 1938.

Den 4. februar 1934 ble hun den første kvinnen som svømte 100 yards under et minutt (59,8 sekunder).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Nederlandske svømmere
Olympiske mestere for Nederland
Olympiske sølvmedaljevinnere for Nederland
Europamestere i svømmesport for Nederland
EM-sølvmedaljevinnere i svømmesport for Nederland
Medaljevinnere under Sommer-OL 1932
Deltakere for Nederland under Sommer-OL 1932
Svømmere under Sommer-OL 1932
Medaljevinnere under Sommer-OL 1936
Deltakere for Nederland under Sommer-OL 1936
Svømmere under Sommer-OL 1936
Tidligere verdensrekordholdere i svømming
Personer fra Rotterdam
Fødsler i 1918
Dødsfall i 1997
Olympiske medaljevinnere i svømming
Fåberg stavkirke

Fåberg stavkirke var en stavkirke i Fåberg, i det som nå er Lillehammer kommune.

Kirken ble trolig bygget mellom 1150 og 1200. Muligens ble den utvidet til korskirke, og den fikk nytt tårn i 1633. Stavkirken ble kjøpt av menigheten på kirkeauksjonen i 1723, og bygging av ny kirke på samme tomt ble påbegynt ganske raskt. Denne ble innviet 23. februar 1727.

Portalen 

En rekke gjenstander er bevart fra stavkirken, hvorav best kjent en portal på utstilling i Historisk museum i Oslo. Portalen er av Sogn-Valdres-gruppen. Hele overstykket til portalen mangler. Dørens gangjern er enkle, men ring- og låsbeslagene er svært kunstneriske. Disse er lagd på 1300-tallet.

Andre gjenstander fra stavkirken 
Oldsaksamlingen skal ha flere portaler fra kirken samt andre gjenstander, deriblant et krusifiks og en skapdør som skal ha inngått i en altertavle, trolig et triptyk av Hitterdalsmesteren.

Hoveddøren fra den gamle kirken ble tatt i bruk som hoveddør i den nye kirken. En gravhelle fra 1202 er å finne i våpenhuset. På Maihaugen finnes et middelaldersk krusifiks fra kirken og en fattigblokk (almissetavle) fra 1668.

Kjente stavkirker 
Mange stavkirker er nå tapt, men lever videre i sagn. Listen er veldig omfattende, se liste over revne stolpekirker, stavkirker og tilhørende utgravninger.

Referanser

Litteratur 
 
 
 Brendalsmo, Jan: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Oppland (Riksantikvaren, 2016), s. 6

Eksterne lenker 
 

Revne stavkirker
Kirker i Lillehammer
Tidligere kirker i Innlandet
Kulturminner i Lillehammer
Hof stavkirke

Hof stavkirke var en stavkirke i Hof i Hedmark som nå er forsvunnet. Det er bevart tegninger og/eller oppmåling og/eller portaler fra kirken.

Se også
Liste over revne stolpekirker, stavkirker og tilhørende utgravninger.

Litteratur
 Hauglid, Roar; Norske stavkirker – Dekor og utstyr, Dreyers Forlag 1973

Revne stavkirker
Tidligere kirker i Innlandet
Grinaker stavkirke

Grinaker stavkirke var en stavkirke med hevet midtrom på Grinaker, i Gran kommune, som ble revet da Tingelstad kirke sto ferdig i 1866. Kirken var sognekirke for Grinaker sogn. Iflg. Povel Huitfeldts stiftsbok fra 1574-77 var kirken en annekskirke til Grans hovedkirker. I sogneprest Hammers innberetning fra 1743 kalles kirken en lovekirke eller gavekirke. Kirken ble antagelig reist i andre halvdel av 1100- årene.

Mellomsøylene i skipet har tidligere gått helt ned til golvet, men er blitt kappet og store buer, eller «tenger» er satt inn, sammen med andreaskors.
Det var alltid planlagt å benytte kapitalen i Grinaker stavkirke som grunnlag for å få bygge Tingelstad kirke. Til Tingelstad nye kirke ble det følgende overført: prekestolen, døpefonten, de to treskulpturene «Velstanden» og «Rettferdigheten», den ene kirkeklokken, utskjæringen over orgelet, to lysekroner og to messinglampetter, kalk, disk, brødeske i sølv, døpefat, messehagel med kristusbilde, en lenestol, og en kiste til sakristiet i Tingelstad kirke.

Kirken hadde på andre halvdel av 1600-tallet fått en prekestol, men denne ble flyttet til Bønsnes kirke på Ringerike i 1726, da Grinaker kort tid i forveien hadde fått en ny prekestol med utskåret «fransk løv», som var på moten den gang. Da kirken ble revet, ble denne pusset opp og fikk nytt snekkerverk, og står nå i Tingelstad kirke.

Trevirke fra kirken ble brukt i konstruksjon av Klokkerlåven (nå en fredet bygning) ved Tingelstad kirke. Altertavlen ble flyttet til Sørum kirke.

Norsk folkemuseum overtok tre malerier, malt med oljefarger på lerret. Det ene forestiller Johannes som døper Jesus, det andre viser Forklarelsen på berget og det tredje skildrer Kristi hudfletning. De to første er signert en maler ved navn Niels Hansen Bø. Norsk folkemuseum overtok også en alterbok i skinn med sølvbeslag og border i gulltrykk med innskriften «anno 1792/Grinager-gave-kirke tilhørende» og en altertavle som viser Jesus siste måltid. Denne bærer årstallet 1627.

Kristi himmelfartsdag 10. mai 1866 ble den siste gudstjenesten holdt, da byggingen av Tingelstad kirke var kommet så langt at man trengte så store deler av inventaret i kirken at den ville bli «utjenlig til kirkelige forretninger». Kirkegården ble derimot beholdt som gravplass for en del av sognets gårder som fikk sine gravsteder der og som påtok seg vedlikehold av innhegningen.

Arkeologiske steder og revne stavkirker 
Mange stavkirker er nå tapt, men lever videre i sagn. Listen er veldig omfattende, se liste over revne stolpekirker, stavkirker og tilhørende utgravninger.

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 

Revne stavkirker
Kulturminner i Gran
Kirker i Gran
Tidligere kirker i Innlandet
Snarum stavkirke

Snarum stavkirke var en stavkirke som nå er forsvunnet. Det er bevart tegninger og/eller oppmåling og/eller portaler fra kirken.

Se også
Liste over revne stolpekirker, stavkirker og tilhørende utgravninger.

Litteratur
 Hauglid, Roar; Norske stavkirker – Dekor og utstyr, Dreyers Forlag 1973

Revne stavkirker
Tidligere kirker i Viken
Ål stavkirke

Ål stavkirke var en stavkirke med hevet midtrom i Ål kommune som ble revet i 1880. En portal fra kirken er bevart sammen med det malte kortaket. En bevart planke fra kirken har runeinnskriften «Toralf gjorde denne kirke, Geirstein var med og Gunnar, Vidar, Eyvind, Eirik, Gunnar. Nå har jeg ristet alles (navn)». En tilleggstekst lyder «Alf var og (med)». Denne Toralf eller Torolf kan være samme byggmester som nevnes i Torpo stavkirke.

Johannes Flintoe beskrev Ål stavkirke nøye i tegning blant annet hvilken himmelretning han betraktet bygget.

Portal
Portalen er av Sogn-Valdres-gruppen, og utmerker seg ved å være teknisk kunstnerisk av høy kvalitet. Hver av sideplankene har nederst et hode fra et udyr som spyr ut en bølgende ranke. Denne setter av grener som gror i sirkler og i bladverket er det små drager. Over portalen angriper to bevingede drager en tredje midtplassert drage. Døråpningen har søyler med små skulpturerte løver øverst og stiliserte løver på kapitelene. På søylene, kapitelene og dragene er det malingsrester i sort, rødt og hvitt.

Alle motivene er kjent fra samtidig dekorasjonskunst i Europa. Utformingen har derimot trekk av norsk tradisjon, noe som viser at håndverkerne har vært lokale.

Kortaket
Det rikt dekorerte kortaket fra 1400-tallet er bevart og utstilt i Oldsakssamlingen. Taket viser i alt 23 scener fra bibelhistorien, hovedsakelig sentrert rundt Jesu liv og død.

Stavkirketuften
Stavkirketuften eksisterer fremdeles på Ål og kan besøkes. Den ligger et par hundre meter vest for dagens Ål kirke. Det er satt opp informasjonsskilt på stedet.

Se også
 Liste over revne stolpekirker, stavkirker og tilhørende utgravninger.

Referanser

Litteratur
 Hauglid, Roar; Norske stavkirker – Dekor og utstyr, Dreyers Forlag 1973

Eksterne lenker 
 

Revne stavkirker
Kirker i Ål
Tidligere kirker i Viken
Austad stavkirke (Lyngdal)

Austad stavkirke var en stavkirke som lå i Austad i Lyngdal kommune, Agder fylke. Kirken var bygd av eiketømmer, og ble revet før 1803. For få år siden ble det oppdaget at tømmer fra stavkirken var gjenbrukt under byggingen av den nye kirken i 1803. Årringsprøver fra noen av stokkene viste at stavkirken antageligvis var bygd omkring 1160

Se også
Liste over revne stolpekirker, stavkirker og tilhørende utgravninger.

Referanser

Litteratur
 Hauglid, Roar: Norske stavkirker – Dekor og utstyr, Dreyers Forlag 1973 ISBN 82-09-01350-5

Revne stavkirker
Norske kirker fra 1100-tallet
Tidligere kirker i Agder