alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Føljetong

Føljetong (en fornorsket skrivemåte av det franske ordet feuilleton, lite blad) betydde opprinnelig den kulturelle delen av en avis som var trykket på eget bilag, på et løst blad, derav navnet, men senere, på begynnelsen av 1800-tallet, ble det oftest trykket nederest på siden.

I Norge har ordet «føljetong» endret betydning til å bety en fortelling som fortsetter gjennom en rekke nummer eller utgivelser i en avis eller et ukeblad. På fransk kalles det for roman-feuilleton. 

Føljetongen var spesielt et fransk fenomen og hvor forfattere som særlig Alexandre Dumas og Jules Verne utga de fleste av sine bøker først i en avis før de ble trykket i en bok. Det er først og fremst triviallitteratur eller populærlitteratur som utgis på denne måten. Ofte er den første episoden lengre enn de andre, som en introduksjon, og hver episode bygges opp til en spenningstopp, «cliffhanger»,  som loves  avslørt i neste føljetong-episode.

Føljetong i Tv 

Føljetong er en egen kategori TV-programmer. TV-mediet har kanskje overtatt føljetongens spenningsfelt i allmennhetens oppmerksomhet med enkelte TV-serier som følger samme struktur som føljetongen. Flere av de romaner eller fortellinger som i sin tid først kom ut som føljetong i en avis har senere blitt filmatisert for fjernsyn og da som en TV-serie, eller en TV-serie-føljetong om man vil.

Med føljetong mener man da en serie uten avsluttende episoder, og i mange tilfeller uten et predefinert sluttpunkt. TV-føljetongen har flere underkategorier som såpeopera og sitcom. I moderne fransk brukes ordet feuilleton i stedet for såpeopera.

Sjangre
Litterære sjangre
TV-serier
Sakha (språk)

Sakha er et tyrkisk språk som tales over et stort og tynt befolka område i det nordøstlige Sibir, i traktene omkring Lena med sideelver. En antakelse er at folket og språket har kommet til området sørvestfra på 1300-1400-tallet.

Sakha er det østligste av de tyrkiske språka. Språket har en kort historie som skriftspråk, og skrives med russisk alfabet.

På halvøya Tajmyr mot Nordishavet taler folket en avvikende dialekt av sakha – dolgansk.

Referanser 

Nordøsttyrkiske språk
Språk i Russland
Agglutinerende språk
Tuvinsk

Tuvinsk (тыва дыл) eller sojotisk – tidligere også kalt urjankhisk – er et tyrkisk språk som tales av tuvinerne, dvs. den stedlige befolkninga i den russiske delrepublikken Tuva på grensa mot Mongolia.

Tuvinsk brukes av anslagsvis  mennesker i dag. Språket skrives med det kyrilliske alfabetet.

Referanser

Eksterne lenker
 Tuva Wiki

Nordøsttyrkiske språk
Språk i Kina
Språk i Mongolia
Språk i Russland
Agglutinerende språk
Basjkirsk

Basjkirsk (basjkirsk  ) er et tyrkisk språk som tales av ca. 1,2 mill. mennesker i den russiske republikken Basjkortostan, mellom Volga og Ural.

Språket har vært skriftspråk siden 1920-tallet, og skrives med det kyrilliske alfabetet.

Referanser

Eksterne lenker 
 Bashkir - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).

Nordvesttyrkiske språk
Språk i Russland
Agglutinerende språk
Tsjuvasjisk

Tsjuvasjisk (cf. polsk: czuwaski, ukrainsk: чуваська / tsjuvas'ka) er et oghurtyrkisk språk som tales av ca. 1,7 mill. mennesker i den russiske republikken Tsjuvasjia ved Volgas midtre løp, med sentrum sørvest for Kazan.

Språket kan deles i to dialekter, anatri i sør og virjal i nord. I dag skrives tsjuvasjisk med et tillempa russisk alfabet. Skriftspråket bygger på anatri.

Tsjuvasjene regnes som etterkommere etter bulgartyrkerne (volgabulgarene) som tidlig i det første årtusen var bosatt ved Azovhavet og nedre Don, og som innvandra til området på 600-tallet. En annen gruppe utvandra til Balkan og ble seinere slavisktalende. Det er derfor et slektskap mellom tsjuvasjisk og det utdødde språket protobulgarsk.

Referanser

Litteratur 
 Эктор Алос-и-Фонт, «Преподавание чувашского языка и проблема языкового поведения родителей», Чувашский государственный институт гуманитарных наук, 2015, Шупашкар.

Eksterne lenker 
 Эктор Алос-и-Фонт. Оценка языковой политики в Чувашии
 15 июня 2012 года в Чебоксарах состоялся пикет в защиту чувашского языка
 Скоро чувашский язык останется «какой-то культурной традицией»
 Об угрозе развала страны в будущем, о съезде ЧНК, и об обращении к президенту

Oghurtyrkisk
Språk i Russland
Agglutinerende språk
Johanne Dybwad

For alpinisten med samme navn, se Johanne Dybwad (alpinist).

Johanne Dybwad (født 2. august 1867 i Christiania, død 4. mars 1950 i Oslo) var en ledende skuespillerinne ved Nationaltheatret fra 1899 til 1947. Hun var også regissør.

Bakgrunn
Johannes Dybwads foreldre, Johanne Regine Elvig og Mathias Juell, var begge teaterskuespillere. Etternavnet Dybwad fikk hun ved ekteskap med Vilhelm Dybwad.

Liv og virke
Dybwad debuterte i 1887 på Den Nationale Scene i Bergen. Fra 1888 var hun ved Christiania Theater, hvor hun snart ble en ledende Ibsen-skuespiller. 

Hun var en av de første i norsk teater som utviklet en intim psykologisk realistisk spillestil, især gjennom arbeidet med kvinnerollene i Ibsens samtidsskuespill. Gjennom sin 60-årige karriere spilte hun de fleste av Ibsens kvinneroller, både de yngre og de eldre, og ikke bare på Nationaltheatret, men også på turneer og gjesteopptredener i utlandet.

Fra 1912 begynte hun også å sette i scene. Som sceneinstruktør var hun inspirert av den modernistiske teaterbevegelsen, og især den berømte tyske teaterregissør Max Reinhardt.

Dybwad var som skuespiller og sceneinstruktør en individuell kunstner. Dybwad spilte ofte selv i de forestillinger hun iscenesatte. I sammenheng med sine moderne og stiliserte iscenesettelser i 1920-årene, av blant annet Ibsen-skuespill utviklet hennes spillestil seg fra det psykologisk realistiske til en stilisert monumentalisme, hvor uttrykkene ble både forenklet og forstørret.

Dybwad ble i 1908 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull. Den 7. november 1947 mottok hun storkorset av St. Olavs Orden for «fremragende fortjeneste av norsk skuespillkunst». Hun ble da forfremmet fra ridder av 1. klasse, som hun ble tildelt i 1924. Dybwad var også ridder av Den islandske falkeorden. Hun ble hedret med de danske medaljene Ingenio et arti og Fortjenstmedaljen i gull.

Hun ligger begravet i Æreslunden på Vår Frelsers gravlund. Per Ungs statue av henne ved Nationaltheatret ble avduket i 1962. I 1989 fikk denne delen av Studenterlunden navnet Johanne Dybwads plass. 

Posten Norge hedret Dybwald ved å gi ut to frimerker med portrett av henne den 2. august 1967. Frimerkene viste Per Ungs statue av Dybwad fra 1961.

Hun er også hedret med gate- og stedsnavn i flere norske kommuner.

 Teater 
 Skuespillerroller (utvalg) 

 Regi (utvalg) 

 Referanser 

 Litteratur 
 Waal, Carla Rae. Johanne Dybwad, Norwegian actress. Universitetsforlaget, 1967
 Normann, Axel Otto. Johanne Dybwad : Liv og kunst. Gyldendal, 1950. (1. utg. 1937)
 Elster, Kristian. Skuespillerinden Johanne Dybwad : Til belysning av realismen i skuespilkunsten''. Aschehoug, 1931

Eksterne lenker 
 
 

Skuespillere ved Nationaltheatret
Norske skuespillere
St. Olavs Orden
Kongens fortjenstmedalje i gull
Den islandske falkeorden
Mottakere av Ingenio et arti
Personer begravet på Vår Frelsers gravlund
Personer fra Oslo
Eglantyne Jebb

Eglantyne Jebb (født 1876 i Ellesmere i Shropshire i England, død 1928 i Genève i Sveits) var en britisk filantrop og organisasjonsperson som grunnla Redd Barna.

Etter første verdenskrig 1914–1918 drev Jebb flere kampanjer rettet mot  Storbritannias handelsblokade av Tyskland som blant annet førte til sult og død blant tyske barn. Et møte i Royal Albert Hall 19. mai 1919 førte til at Save the Children Fund ble dannet. Fondet utviklet seg til den internasjonale hjelpeorganisasjonen Save the Children som også Redd Barna i Norge er tilknyttet.

Bakgrunn
Jebb vokste opp i en overklassefamilie. Hun studerte historie ved Lady Margaret Hall i Oxford, gikk lærerskolen og arbeidet 18 måneder som lærer. Jebb mislikte lærerjobben, selv om hun mente yrket var viktig.

Redd Barna og barns rettigheter 

Jebb mente man ikke skal gi penger til barn fordi man synes synd på dem, men fordi de har rett til det.

Etter første verdenskrig i Europa startet Jebb en kampanje med søsteren Dorothy Frances Jebb. De tok del i et fond, Save the Children Fund, som samlet inn penger til barn fra Tyskland og Østerrike-Ungarn som led etter krigen. Fondet ble lansert i Royal Albert Hall 19. mai 1919 og samlet inn overraskende mye penger. Inspirert av dette, grunnla søstrene Jebb International Save the Children Union i Genève i 1920. De jobbet tett med det britiske Save the Children Fund og svenske Rädda Barnen fra begynnelsen.

Fra 1922 arbeidet Jebb sammen med Ishbel Hamilton-Gordon, Maria Gordon og International Council of Women om å utarbeide en erklæring om barns rettigheter. International Save the Children Union vedtok erklæringen og Jebb sendte den til Folkeforbundet som i september 1924 vedtok Genève-erklæringen om barns rettigheter.

Europas utvikling førte til at Save the Children-bevegelsens fokus ble mer rettet mot promotering av disse og mindre mot direkte nødhjelp blant Europas barn. I 1959 ble Jebbs erklæring om barnerettigheter tatt opp i De forente nasjoner. Dette skulle bli FNs konvensjon om barns rettigheter fra 1989.

Referanser

Kilder 
 Linda Mahood: «Eglantyne Jebb: remembering, representing and writing a rebel daughter», Women's History Review, bd. 17, nr. 1, 2008, s. 1-20

Engelskmenn
Redd Barna
Personer fra Shropshire
Arne Bang-Hansen

Arne Bang-Hansen  (født 8. september 1911 i Kristiania, død 23. februar 1990 i Oslo) var en norsk skuespiller som var ansatt en årrekke ved Nationaltheatret.

Skuespilleren 
Arne Bang-Hansen hadde i alt 155 roller på Nationaltheatret, der han var ansatt fra 1932 til 1982. Han er likevel for mange mer kjent for å ha gitt stemme til Politimester Bastian i lydbokversjonen av Thorbjørn Egners Folk og røvere i Kardemomme by. Mange kjenner ham også fra rollen som Professor Slatters i TV-serien Brødrene Dal og spektralsteinene. 

På Nationalteatret gjorde Bang-Hansen seg allerede som elev bemerket i Strindbergs Til Damaskus. Han var ved siden av Nationalteateret i perioder ansatt ved scener som Den Nationale Scene (1934–38), Carl Johan Teatret (1941–45), Centraltheatret (1945–48) og Trøndelag Teater (1948–49). Han ble etter det igjen ansatt ved Nationalteatret i 1948 og frem til sin død. Hans humørfylte komediekunst kom til sin rette i Holberg-komedier som Henrik og Pernille og som Styver i Ibsens Kjærlighetens komedie. Han viste seg som en skarpsindig menneskekjenner i rollen som Gibbs i T.S. Eliots Cocktail party, Leonid i Tsjekhovs Kirsebærhaven og Kroll i Ibsens Rosmersholm. Man må også nevne hans rolle som den forelesende apen i Kafka-monologen Beretning for et akademi. I sin avskjedsrolle spilte han portneren i Macbeth av William Shakespeare. 

Arne Bang-Hansen har også medvirket i flere filmer, blant dem hovedrollen i Hu Dagmar (1939) og Alle tiders kupp (1964). Hadde biroller i filmer som blant annet Kasserer Jensen (1954), Støv på hjernen (1959) og Sønner av Norge (1961). På TV huskes han for rollen som professor Slatters i TV-serien Brødrene Dal og spektralsteinene i 1982, og som brudgommens far i episoden Hjem, kjære hjem fra 1981 av den norske komiserien Fleksnes fataliteter.

Arne Bang-Hansen ble tildelt St. Olavs Orden for sin innsats som skuespiller.

Personlige forhold 
Arne Bang-Hansen var åpent homofil og beskrev sitt liv gjennom selvbiografien Fra mitt skjeve hjørne i 1985.

Filmografi 
  ... Slemdal
  ... Hilmar
  .... Pastor Brandt
  ...Onkel Otto
  ... Onkel Arne
  ...stasjonsmesteren
  .... Filip Degn
  ....overlege Tosdahl
  .... Teodor Halvorsen, forfatter
  ... Baltzersen, ligningssekretær
  ... Ligningssekretær Baltzersen
  ... Phønixteatrest økonomisjef
  
  (Forteller)
  ... Fergemannen
  ... Stockholmsfarer
   
  ... Sjur
  .... Gretas bror Arne

TV-opptredener 
 1982: Brødrene Dal og spektralsteinene - Professor Slatters
 1981: Fleksnes Hjem, kjære hjem – Brudgommens far
 1980: Herfra til Haglemoen - Oberst Flammerød
 1979: Ridder Runde og hans kamp mot drager og baroner  – Ridder Enebær, Skippo og Skjære
 1978: Twigs (mini-serie) (Fjernsynsteatret)

 1973; ‘’ Benoni og Rosa Fjernsynsteateret

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Bilde av Arne Bang-Hansen ca. 1935, Oslo Museum

Norske skuespillere
Skuespillere ved Nationaltheatret
Norske forfattere av erindringsbøker
St. Olavs Orden
Personer fra Oslo
Fødsler i 1911
Dødsfall i 1990
AEBI

AEBI er et sveitsisk foretak etablert i 1883 som produserer slåmaskiner og andre landbrukskjøretøyer. 

AEBI-traktorer er kjent for å være lette og smidige, og tilpasset arbeid i bratte bakker og skråninger. Per 2020 fremstiller AEBI tohjuls slåmaskiner, transportere (traktor-bil), og tidligere produserte de også tohjuls-traktorer, – en traktor med motoren plassert på en egen enhet med to hjul. Tilhenger, jordfreser og annet redskap kunne festes foran eller bak traktoren.

Historiske produkt

Motor typer

Utstyr til tohjulstraktor 

Tilhenger, jordfreser, vinsj og annet redskap kunne festes foran eller bak tohjulstraktoren.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Landbruksredskapsprodusenter
Traktorprodusenter
Bill Bailey (artist)

Bill Bailey (født Mark Bailey; 13. januar 1965) er en britisk komiker og musiker.

Biografi 
Bailey er født og oppvokst i Bath i England. Etter å ha fullført King Edward's School i Bath, studerte han videre ved London College of Music. I 1989 dannet han gruppen The Rubber Bishops sammen med Martin Stubbs, og i 1994 skrev og fremførte han forestillingen Rock sammen med Sean Lock på Edinburgh Fringe. Året etter opptrådte han alene med forestillingen Bill Bailey's Cosmic Jam, som ble en stor suksess og som senere ble filmet for Channel 4. Showet inneholdt Baileys unike stand-up musikk-form. Han forteller anekdoter samtidig som han fremfører musikk på flere instrumenter som gitar, keyboard og trommer.

Året etter kunne han forlate Edinburgh med en «Festival Critics Award» og en nominasjon til «Perrier Award». De to neste årene hadde han fler utsolgte show i London og rundt i England, og i 1998 fikk han sitt eget TV-program Is It Bill Bailey?. Programmet besto av stand-up, musikk og sketsjer og varte i en sesong.

Bailey fortsatte å turnere, sist i 2003/2004 med showet Part Troll. I tillegg har han dukket opp i flere britiske TV-serier, som Ei selsom sjappe og Speisa. Han er også lagkaptein i spørreprogrammet Never Mind the Buzzocks.

Han har utgitt tre show på DVD; Bewilderness fra 2000, Part Troll fra 2004, og i 2005 ble Cosmic Jam også utgitt på DVD. Sistnevnte inneholdt også en Direcor's Cut av Bewilderness-showet. Det har også blitt gitt ut fire Bailey-album. Part Troll, som er et opptak av nevnte turné, Bewilderness New York, Bewilderness (samlealbum fra flere forskjellige show som man kunne kjøpe etter opptredenene hans) og The Ultimate Collection...Ever! (Bewilderness-albumet med et ekstraspor).

TV og filmoopptredener 
 Hot Fuzz 2007
 Haikerens guide til galaksen 2005
 Wild West 2002
 Ei selsom sjappe 2000 – 2004
 Saving Grace 2000
 Speisa 1999 – 2001
 The Stick Up 1999

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Engelske skuespillere
Engelske komikere
Engelske musikere
Personer fra Bath
Saul Kripke

Saul Aron Kripke (født 13. november 1940, død 15. september 2022) var en amerikansk filosof og logiker, spesielt opptatt av semantikk, sannhetsteori og modallogikk. Han var professor emeritus ved Princeton. 

Kripke studerte ved flere universiteter før han tok eksamen ved Harvard i 1962. En periode var han John Locke Lecturer i Oxford og A.D. White professor-at-large ved Cornell. Han fikk et professorat i filosofi ved Princeton i 1977, hvor han var helt til han ble professor emeritus i 1997. Han var medlem i American academy of arts og British academy, og fikk flere æresdoktorater.

Det er hovedsakelig to bøker som har gjort Kripke berømt: Naming and Necessity (1980, 1982) og Wittgenstein on Rules and Private Language (1982, 1984).

Referanser 

Filosofer fra USA
Personer fra Islip i New York
Personer fra Omaha
Logikere
Professorer ved Princeton
Alumni fra Harvard University
Personer tilknyttet University of Oxford
John Bardeen

John Bardeen (født 23. mai 1908 i Madison i Wisconsin i USA, død 30. januar 1991 i Boston i Massachusetts) var en amerikansk fysiker og den eneste som har fått nobelprisen i fysikk to ganger.

Bardeens far var professor i anatomi og dekan på en medisinsk høyskole.

Bardeen ble bachelor of science i 1928 og master of science i 1929 i elektroteknikk ved universitetet i Wisconsin (Madison). i 1936 avla han sin doktorgrad i matematisk fysikk ved Princeton-universitetet. Han jobbet ved universitetet i Minnesota fra 1938 til 1941. I 2. verdenskrig var han fysiker ved den amerikanske marinens laboratorium i Washington, D.C.

Som fysiker ved Bell telefonlaboratorier i Murray Hill i New Jersey fra 1945 til 1951 hørte han til den arbeidsgruppen som 23. desember 1947 oppdaget transistoreffekten. I 1948 offentliggjorde de den første transistoren, noe som utløste en elektronisk revolusjon. For dette arbeidet ble han tildelt nobelprisen i fysikk i 1956 sammen med to av sine kolleger, William B. Shockley og Walter Brattain.

Fra 1951 til 1975 var Bardeen professor for elektroteknikk og fysikk ved Illinois universitet.

I 1972 mottok han sammen med Leon N. Cooper og John R. Schrieffer nok en gang nobelprisen i fysikk. De hadde kommet med en teori som forklarte superlederegenskapen, den såkalte BCS-teorien, oppkalt etter oppdagernes initialer. Allerede i 1930-årene hadde Bardeen forsket på fenomenet og han kom i 1950-årene fram til en teoretisk forklaring. I og med sin andre nobelpris ble han den første vitenskapsmann som fikk nobelprisen to ganger i samme kategori, og han er fremdeles den eneste som har fått prisen to ganger i fysikk.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  

Personer fra Madison
Fysikere fra USA
Nobelprisvinnere fra USA
Nobelprisvinnere (fysikk)
Alumni fra Princeton University
Medlemmer av Det ungarske vitenskapsakademiet
Medlemmer av Royal Society
Frederick Sanger

Frederick Sanger (født 13. august 1918 i Rendcombe i  Gloucestershire, død 19. november 2013 i Cambridge i Cambridgeshire) var en britisk biokjemiker.

Sanger er en av fire som har fått to nobelpriser og den eneste som har fått to nobelpriser i kjemi. Den første fikk han alene i 1958 for å ha oppdaget insulinets molekylstruktur, en oppdagelse som var gjorde det mulig å lage syntetisk insulin. Arbeidet med å analysere DNA og RNA ga ham prisen i 1980 sammen med Paul Berg og Walter Gilbert.

Sanger mottok også en rekke britiske ordener. Han var medlem av Order of the Companions of Honour og Order of Merit og var kommandør av Order of the British Empire.

Priser (utvalg) 
 1980 – Nobelprisen i kjemi
 1979 – Albert Lasker Basic Medical Research Award 
 1977 – Copleymedaljen
 1958 – Nobelprisen i kjemi 
 1951 – Corday-Morgan-medaljen

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Britiske kjemikere
Britiske nobelprisvinnere
Nobelprisvinnere (kjemi)
Order of the British Empire (CBE)
Order of Merit
Order of the Companions of Honour
Medlemmer av Royal Society
Mottakere av Copleymedaljen
Medlemmer av Det franske vitenskapsakademiet
Personer fra distriktet Cotswold
Erik Axel Karlfeldt

Erik Axel Karlfeldt, egentlig Erik Axel Eriksson (født 20. juli 1864 i Karlbo, Folkärna sogn (Folkärna församling), Dalarnas län, Sverige, døde 8. april 1931 i Stockholm) var en svensk poet og forfatter, medlem av Svenska Akademien fra 1904. 

Karlfeldt fikk nobelprisen i litteratur 1931, posthumt. Han er den eneste som har fått nobelprisen etter sin død. Begrunnelsen for pristildelingen er også den mest generelle i prisens historie, den gikk bare ut på at han fikk den for sin diktning.

Bibliografi 
 Vildmarks- och kärleksvisor (1895)
 Fridolins visor (1898)
 Fridolins lustgård och Dalmålningar på rim (1901)
 Lustgården
 Nu öppnar nattglim sin krona
 Längtan heter min arvedel
 Dina ögon äro eldar
 Flora och Pomona (1906)
 Flora och Bellona (1918)
 Hösthorn (1927)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Svenske forfattere
Svenske nobelprisvinnere
Nobelprisvinnere (litteratur)
Medlemmer av Svenska Akademien
Personer fra Avesta kommun
Frankenstein, el vampiro y compania

Frankenstein, el vampiro y compañía er en meksikansk film fra 1962 basert på romanen Frankenstein av Mary Shelley. Den er regissert av Benito Alazraki.

Medvirkende 
 Manuel Loco Valdes
 Jose Jasso
 Joaquin Garcia Vargas Borolas
 Quintin Bulnes
 Antonio Bravo
 Jorge Mondragon
 Martha Elena Cervantes
 Nora Veryan

Se også 
Liste over Frankenstein-filmer

Eksterne lenker 
 

Frankensteinfilmer
Meksikanske filmkomedier
Skrekkfilmkomedier
Filmer fra 1962
Spanskspråklige filmer
Uigurisk

Uigurisk er folkegruppa uigurenes språk. Det er et sørøsttyrkisk språk som tales av ca. 8 - 11 millioner mennesker i verden Selv om flertallet av uigurisk-talende mennesker bor i vestlige deler av Kina, også kjent som Øst-Turkestan, var det også registrert at 300 000 snakket uigurisk i Kasakhstan i 1993. Det finnes uigurisktalende grupper i en lang rekke land. Mange uigurer har flyktet til USA og land i Europa. De fleste uigurer i Kina bor i den autonome regionen Xinjiang, der uigurisk er offisielt språk sammen med kinesisk.

Uigurisk skrives i dag med et tillempa arabisk alfabet i Kina, men har tidligere også vært skrevet med latinsk alfabet. I Kasakhstan brukes kyrillisk alfabet. 

De eldste uiguriske tekstene går tilbake til 700-tallet. Disse er skrevet med et eget alfabet. Gjennom tidene har uigurisk også vært skrevet med det syriske estrangeloalfabetet og med indisk brahmi-skrift.

Referanser 

Sørøsttyrkiske språk
Språk i Kina
Språk i Kasakhstan
Agglutinerende språk
Kåre Jonsborg

Kåre Mikkelsen Jonsborg eller Kåre Mikal Jonsborg (født 1912 i Grue, død 1977 i Borøy) var en norsk maler og tekstilkunstner.

Jonsborg var elev av professor Georg Jacobsen og fikk sin utdannelse ved Statens kunstakademi.

Meritter 
Hans arbeider spenner fra olje og tempera, treskurd til steinmosaikk. Han har skapt noen av Norges største monumentaldekorasjoner og vært nyskapende i sin virksomhet, er representert i Nasjonalgalleriet og har  mottatt en rekke utmerkelser, blant annet Kongens fortjenstmedalje og Fearnleystipendiet. Han har også vært invitert deltaker på den internasjonale biennalen 1962, Biennale internationale de tapisserie i Musée cantonal des Beaux-Arts i Lausanne.

Innsats 
Han har skapt en rekke altertavler, blant annet i kirken på Svalbard og Tonsen kirke i Oslo, kartonger til monumentale veggtepper i Oslo rådhus, billedmosaikk av 400 000 natursteinsbiter i Østre Krematorium, Oslo, hadde en stor produksjon av figurative malerier og kartonger til billedvev. Han hadde i en årrekke et fruktbart samarbeid med Else Halling i Norsk Billedvev for å finne en brukbar palett av plantefarger til farging av spælsaugarn. Her ble der gjort et betydelig nybrottsarbeid.

Betydning 
I sin kunst var Jonsborg opptatt av geometriske komposisjonsteorier, og fargeteoriene til  Cézanne og Delacroix, av Piero della Franceska og Picasso. Han reiste i en årrekke rundt på museer i Europa og studerte gamle mestere og samlet en omfattende billeddokumentasjon om deres komposisjonsteknikk. Han var også lærer ved Statens Kunst- og Håndverksskole i Oslo.

Arbeidene til Sigurd Winge, Else Hagen, Kåre Jonsborg og andre markerer en ny era i norsk romkunst.

Referanser

Kilder 
 Leif Østby, Norges kunsthistorie
 Øistein Parmann, Norsk Billedvev, ISBN 82-09-10017-3
 Florisone, Hoffmeister & Tabard, Le grand livre de la tapisserie (La Biblioteque des arts, Paris)

Litteratur 
 Ruth Waadeland, Kunstneren Kåre Mikkelsen Jonsborg. Jakobineren fra de store skoger, Tapir akademisk forlag, Trondheim 2008 (ISBN 978-82-519-2403-0).

Eksterne lenker 
 
 Kåre Jonsborg

Norske malere
Norske tekstilkunstnere
Personer fra Grue kommune