alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Hilophyllus

Se systematisk inndeling

Hilophyllus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller.

Utseende 
Små, mørke, avlange, mer eller mindre sylindriske hjortebiller. Kroppen er feltvis kledt med lyse, hårlignende skjell.
Antennene er spinkle, viften består av tre tynne blader.

Levevis 
Larvene lever trolig i råtne trestammer. Én av artene er muligens knyttet til termitter.

Utbredelse 
Slekten er bare kjent fra Argentina og Chile.

Systematisk inndeling 
Artene ble inntil nylig regnet til den australske slekten Ceratognathus.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae
 Underfamilien Aesalinae 
 Slekten Hilophyllus Paulsen & Mondaca, 2006
 Hilophyllus argentinensis (Martínez, 1981) – Argentina, Chile
 Hilophyllus martinezi Paulsen & Mondaca, 2006 – Chile
 Hilophyllus penai (Martínez, 1976) – Chile

Kilder 
 Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Hilophyllus
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 Bildegalleri over artene
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 2006
Argentinas insekter
Chiles insekter
Nicagus

Se systematisk inndeling

Nicagus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller.

Utseende 
Små, ovale, brune hjortebiller. Kroppen er tett kledt med korte, lyse, oppstående hår. I likhet med andre Aesalinae har de ikke noen påfallende likhet med andre hjortebiller.

Levevis 
Disse artene finnes i sandete områder, som sanddyner og sandete levebredder. Larvene er ukjente, men lever sannsynligvis nede i sanden.

Utbredelse 
Slekten er representert med to arter i det østlige Nord-Amerika og én art i Japan.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae
 Underfamilien Nicaginae 
 Slekten Nicagus LeConte, 1861
 Nicagus japonicus Nagel, 1928 – Japan
 Nicagus obscurus (LeConte, 1848) – Nord-Amerika
 Nicagus occultus Paulsen & Smith, 2005 – foreløpig bare kjent fra Texas

Kilder 
 Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Nicagus
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 Bildegalleri over artene
 Bilde av Nicagus japonicus
 bugguide.net - Nicagus obscurus. Med bilde
 Bilde av Nicagus occultus
 

Hjortebiller
Lucanobium

Se systematisk inndeling

Lucanobium er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller.

Utseende 
En liten, kort og bred, brunlig bille. Kroppen er tett kledt med lyse skjell. Bortsett fra antennene er det lite som skulle tyde på at denne hører til i familien hjortebiller.
Overflatisk sett kan den minne om klannere i slekten Anthrenus.

Utbredelse 
Arten er bare kjent fra Venezuela.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae
 Underfamilien Aesalinae 
 Slekten Lucanobium Howden & Lawrence, 1974
 Lucanobium squamosum Howden & Lawrence, 1974

Kilder 
 Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Lucanobium
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1974
Venezuelas insekter
Typhaeus typhoeus

Minotaurbille (Typhaeus typhoeus) er en bille i familiegruppen tordivler. Den finnes i store deler av Europa, men går ikke nord til Norge.

Utseende 
En ganske stor (15-24 millimeter) og kraftig, hvelvet, blankt svart bille. Begge kjønn har fremoverrettede horn på pronotum, hos hannen er disse tre lange horn, de to ytterste når foran hodet, hos hunnen er det fem korte pigger. Pronotum er mye bredere enn langt. De korte, hvelvede dekkvingene har dype punktstriper. Beina er kraftige gravebein, som vanlig hos tordivler.

Levevis 
Denne arten lever på steder med sandete jord som det er lett å grave i. Hunnen graver ut en 1-1,5 meter dyp sjakt som har flere sidesjakter, larvene utvikler seg nede i disse. De fores med møkk, arten ser ut til å foretrekke kaninmøkk.

Utbredelse 
Arten er utbredt i Vest-Europa fra middelhavsområdet til det sørligste Sverige.

Systematisk plassering 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Scarabaeoidea
 Familien tordivler, Geotrupidae
 Underfamilien Geotrupinae
 Slekten Typhaeus Leach, 1815 – 6 arter
 Minotaurbille, Typhaeus typhoeus (Linnaeus, 1758)

Kilder 
 Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr

Eksterne lenker 
 

Tordivler
Biller formelt beskrevet i 1758
Sandtordivel

Sandtordivel Geotrupes spiniger er en bille i familiegruppen tordivler. Den finnes i store deler av Europa, men når bare såvidt nord til Norge.

Utseende 
En stor, svart tordivel. Arten ligner mye på slektningen engtordivel Geotrupes stercorarius.
Dekkvingene har tydelige punktstriper.

Levevis 
Denne arten finnes helst på varm, sandete jord.

Utbredelse 
Den er utbredt over hele Europa. I Norge er den bare funnet noen få steder i Vest-Agder. Den blir vurdert som Sårbar (VU) på Norsk rødliste for arter fra 2015.

Systematisk plassering 
Arten skal muligens hete Geotrupes puncticollis Malinowski, 1811.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Scarabaeoidea
 Familien tordivler, Geotrupidae
 Underfamilien Geotrupinae
 Slekten Geotrupes Latreille, 1796
 sandtordivel, Geotrupes spiniger Marsham, 1802

Referanser

Kilder 
 Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr

Eksterne lenker 
 

Tordivler
Biller formelt beskrevet i 1802
Christophe Psyché

Christophe Charles Steven René Psyché (født 28. juli 1988) er en fransk fotballspiller som spiller for . 

Han kom til Løv-Ham foran 2011-sesongen og hadde før det spilt for Oslo City og for franske lag i lavere divisjoner. Psyché kjenner Jean Alassane Mendy som også signerte for Løv-Ham før 2011-sesongen. I juli 2011 ble klubben enige med Psyché og Mendy om å avslutte kontraktene som ledd i innsparinger i klubben. Han gikk deretter til Kristiansund Ballklubb.

Den 15. november 2013 meldte Psyché overgang til Hamarkameratene, hvor han skrev under på en toårskontrakt. Den 24. juli 2014 meldte han overgang fra Hamarkameratene til Sogndal Fotball.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Spillerprofil hos Kristiansundbk.no
 Spillerprofil hos Altomfotball.no

Franske fotballspillere
Fotballspillere for Oslo City FC
Fotballspillere for Løv-Ham Fotball
Fotballspillere for Kristiansund BK
Fotballspillere for HamKam
Fotballspillere for Sogndal Fotball
Fotballspillere for FC Baník Ostrava
Fotballspillere for AEL Limassol
Fotballspillere for Tromsø IL
Personer fra Cannes
Fødsler i 1988
Utenlandske fotballspillere i Norge
Roberto Figueroa

Roberto Figueroa (født 20. mars 1906, død 24. januar 1989) var en uruguayansk fotballspiller som deltok i De olympiske leker i 1928 i Amsterdam.
    
Figueroa olympisk mester i fotball  under OL 1928 i Antwerpen. Han var med på det uruguayanske laget som vant fotballturneringen foran  og . Uruguays vei til finalen var seier over  med 2–0, seier mot  i kvartfinalen med 4–1 og i semifinalen beseiret de  3–2. I finalen møtte de Argentina og kampen endte 1–1. Ny finalekamp tre dager senere, 13. juni, som de vant 2–1 og Uruguay forsvarte sin olympiske tittel fra forrige OL i Paris.

OL-medaljer 
  1928  Amsterdam -  Gull i fotball  Uruguay

Eksterne lenker 
 

Uruguayanske fotballspillere
Medaljevinnere under Sommer-OL 1928
Deltakere for Uruguay under Sommer-OL 1928
Fotballspillere under Sommer-OL 1928
Olympiske mestere for Uruguay
Fotballspillere for Montevideo Wanderers FC
Fødsler i 1906
Dødsfall i 1989
Olympiske medaljevinnere i fotball
Nordkappmuseet

Nordkappmuseet ligger i Honningsvåg sentrum. Museet presenterer og dokumenterer kystkultur og fiskerihistorie i Finnmark fylke, samtidig som det er et lokalmuseum for Nordkapp kommune. Museet har også en liten utstilling om utviklingen av turisttrafikken til Nordkapplatået.

Tirpitzanlegget og Brødrene Isaksens Patentslipp i Honningsvåg er en del av Nordkappmuseet.

Eksterne lenker 
 Museets hjemmeside

Museer i Troms og Finnmark
Byggverk i Nordkapp
Kultur i Nordkapp
Kystkultur
Fiskerimuseer
Norske krigskorrespondenter under andre verdenskrig

Norske krigskorrespondenter under andre verdenskrig var nordmenn som rapporterte fra krigen under den andre verdenskrig. De ble omtalt som krigskorrespondenter, SS-krigskorrespondenter eller på tysk Kriegsberichter. De anslagsvis 40 norske krigskorrespondentenes oppgave var å skildre for norske lesere hvorfor norske soldater var med i krigen. Listen under er ikke fullstendig.

Journalist og forfatter Bjørn Westlie gir høsten 2012 ut boken «Hitlers norske budbringere» på Aschehoug.

Referanser

Norske journalister
Norge under andre verdenskrig
Culhwch og Olwen

Culhwch og Olwen (walisisk Culhwch ac Olwen) er en tekst fra walisisk mytologi som knytter seg til Arturmytene. Culhwch blir forhekset av sin stemor, slik at han bare kan elske Olwen. Culhwch får hjelp av kong Arthur, som er søskenbarnet hans, til å finne og vinne Olwen, datteren til kjempen Ysbaddaden. 

Fortellingen er fylt av detaljert bakgrunn som er preget av mytologi. Culhwch er muligens sønn av en svinegud, teksten er i alle fall full av referanser til walisisk dyrking av villsvinet, særlig i guden Moccus. Overflodskjelen hos Ysbaddaden, som er hentet fra Irland, kan være et lån fra irsk mytologi, hvor guden Dagda har en magisk gryte. 

Det meste av teksten besår av to opplistinger: først av alle de vitner som Culhwch påberoper når han ber Arthur om hjelp, og dernest alle de tingene Culhwch må skaffe for å bestå Ysbaddadens prøver og vinne Olwen. Mellom disse to listene er den reisen som Culhwch og seks av Arthurs menn legger ut på for å finne Olwen. Blant de oppgavene som Culhwch må utføre er en kamp mot villsvinet Twrch Trwyth, en episode som også nevnes i Historia Brittonum. De må også berge Mabon ap Modron fra hans fangenskap i vann. 

Teksten er den lengste prosafortellingen fra gammel walisisk litteratur, og er kjent i fragment fra Llyfr Gwyn Rhydderch-manuskriptet fra ca 1350 og i sin helhet fra Llyfr coch Hergest-manuskriptet fra ca 1400. Den kan dateres til ca 1100, og er dermed en av de eldste tekstene om Arthur. Da Charlotte Guest i 1840-årene utga boken Mabinogion tok hun ikke bare med de fire kjernefortellingene De fire grenene av Mabinogi, men også 8 andre walisiske middelalderfortellinger. Culhwch og Olwen en av disse åtte.

Referanser

Teksten på norsk 
 Fortellingen er utgitt på norsk i antologien Keltiske myter, 2006.

Eksterne lenker 
 bbc.co.uk – Wales – History

walisisk mytologi
Bokserien Verdens hellige skrifter
Kong Arthur-litteratur
Gamvik museum

Gamvik museum er et museum i Gamvik i Finnmark som ble grunnlagt av Gamvik Museums- og historielag i 1978. Bygdefolket engasjerte seg i å samle inn fotografier og gjenstander, og dette dannet grunnlaget for museets samlinger. 

I dag holder museet til i det nedlagte «Brodtkorbbruket». Fra 1990 til 1995 ble disse bygningene restaurert og tilpasset til museumsformål, og i 1998 kunne museet flytte fra de tidligere lokalene i Gamvik skole. 

Som ledd i den nasjonale museumsreformen, ble Gamvik Museum i 2006 del av selskapet Museene for kystkultur og gjenreisning i Finnmark. De andre deltakerne i det interkommunale selskapet er Gjenreisningsmuseet for Finnmark og Nord-Troms i Hammerfest, Nordkappmuseet i Honningsvåg, Berlevåg Havnemuseum i Berlevåg og Måsøy museum i Måsøy.

Eksterne lenker 
 Museene for kystkultur og gjenreisning i Finnmark IKS

Museer i Troms og Finnmark
Kultur i Gamvik
Museer etablert i 1978
Kystkultur
Byggverk i Gamvik
Teateråret 1935

Teateråret 1935 er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1935.

Hendelser
Sören Aspelin blir sjef for Arbisteatern i Norrköping

Priser og utmerkelser
Signe Hasso tildeles Det svenske teaterforbundets De Wahl-stipend
 Pulitzerprisen for drama: Zoe Akins, The Old Maid

Nye drama
 Maxwell Anderson – Vintersolhverv (Winterset)
 T. S. Eliot – Mordet i domkirken (Murder in the Cathedral)
 Federico García Lorca – Frøken Rosita, eller Blomsterspråket (Doña Rosita la soltera, o El lenguaje de las flores)
 Jean Giraudoux – Det blir ikke noen Troianerkrig (La guerre de Troie n'aura pas lieu)
 Nordahl Grieg – Vår ære og vår makt
 Clifford Odets – Waiting for Lefty
 Lawrence Riley – Personal Appearance
 Emlyn Williams – Night Must Fall

Årets oppsettinger
Kaj Munks teaterstykke Kærlighed uroppføres på Det Konglige Teater i København
Gideon Wahlbergs teaterstykke Pojkarna i 57:an uroppføres på Tantolundens friluftsteater i Stockholm

Norge

Sverige
25. oktober – August Strindbergs skuespill Et drømmespill har premiere på Dramaten i Stockholm med blant andre Tora Teje og Lars Hansson i hovedrollene.
Eugene O'Neills teaterstykke Days without end i regi av Alf Sjöberg har premiere på Dramaten
Eugene O'Neills teaterstykke Skjønne ungdom med regi av Rune Carlsten har premiere på Dramaten
Birger Sjöbergs Kvartetten som sprängdes med Carl Barcklind i hovedrollen har premiere på Dramaten
Herbert Grevenius radioteaterstykke Storm på kontor sendes i Sveriges Radio

Fødsler

Dødsfall

23. august – Ivan Hedqvist, svensk skuespiller og regissør (født 1880)
Alfred Lundberg, svensk skuespiller og teatersjef (født 1852)

Referanser
Gjenreisningsmuseet for Finnmark og Nord-Troms

Gjenreisningsmuseet for Finnmark og Nord-Troms er et museum i sentrum av Hammerfest i Finnmark. Museet har nasjonalt ansvar for sitt område; samlingene dokumenterer følgene av den tyske okkupasjonsmaktens  tvangsevakuering av befolkningen i Finnmark og Nord-Troms under andre verdenskrig i 1944 samt den etterfølgende gjenreisningen av landsdelen.

Se også
 Museene for kystkultur og gjenreisning i Finnmark
 Okkupasjonshistoriske samlinger i Norge, andre hjemmefrontmuseer som formidler krigshistorien

Eksterne lenker 
 

Museer i Troms og Finnmark
Kultur i Hammerfest
Norge under andre verdenskrig
Museer etablert i 1998
Byggverk i Hammerfest
Macsen Wledigs drøm

Macsen Wledigs drøm (walisisk Breuddwyd Macsen Wledig, hvor ordet wledig betyr høvding) er en tekst fra walisisk mytologi, den tar utgangspunkt i Magnus Maximus, som var romersk keiser fra 383 til 388, etter å ha tatt makten ved et kupp. 

I den walisiske teksten Macsen Wledigs drøm drømmer keiseren om en vakker kvinne i et land langt borte, og sender sine menn verden rundt for å finne henne. Omsider finner de Helen (eller Elen) i borgen Caernarfon i Wales. Hun er datter av en lokal høvding, eller en romersk guvernør. Hun samtykker til å gifte seg med ham. Når det viser seg at hun er jomfru, gir Macsen råderett over hele Britannia til hennes far, og bygger tre slott til henne. Helens brødre Cynan og Gadeon er Macsens nødvendige allierte og bidrar avgjørende til at han kan gjenvinne kontrollen over Roma når han vender tilbake dit. Som lønn for dette får de og deres soldater en del av Gallia som gave, den delen som kjennes som Bretagne. 

Magnus Maximus opptrer i både engelsk og walisisk mytologi. I Geoffrey of Monmouths Historia Regum Britanniae kalles han Maximianus, og Geoffrey beskriver samspillet mellom ham, hans offiserer og britiske høvdinger under den romerske okkupasjonen av England. Geoffreys tekst avviker såvidt mye fra den walisiske teksten at det er grunn til å tro at de ikke er basert på hverandre, men heller på en eldre muntlig tradisjon. 

Fortellingen «bruker historisk materiale i en snuoperasjon for å gjøre britene, her waliserne, til de som bestemmer kursen og blir herrefolk når romernes grep svekkes - nettopp i tiden mot slutten av 300-tallet. [...] waliserne har bearbeidet sin fortid som et folk invadetr av romere.» 

Fortellingene om Magnus Maximus' samhandling med britene gjenfortelles ofte som en del de britiske emner, arturmytene og moderne historisk fantasy; han er også emnet for den moderne walisiske balladen «Yma o Hyd», innspilt 1981. Da Charlotte Guest i 1840-årene utga boken Mabinogion tok hun ikke bare med de fire kjernefortellingene De fire grenene av Mabinogi, men også 8 andre walisiske middelalderfortellinger. Macsen Wledigs drøm en av disse åtte.

Referanser

Teksten på norsk 
 Fortellingen er utgitt på norsk i antologien Keltiske myter, 2006. 

walisisk mytologi
Bokserien Verdens hellige skrifter
Romersk Britannia
Fabrice Lapierre

Fabrice Lapierre (født 17. oktober 1983 i Réduit) er en Mauritius-født australsk lengdehopper. Han drev også med fotball som junior, og innen friidrett har han konkurrert i både lengde, tresteg og sprint.

Ungdom og junior 
Lapierre fikk sølv i lengde ved junior-VM på Jamaica i 2002. Året etter flyttet han til USA, og gikk på college der, og han vant NCAA-mesterskapet i 2005.

Senior 
Han flyttet tilbake til Australia i 2006, og vant uttaket til Samveldelekene 2006 med ny personlig rekord. Dette ga han plass på landslaget. I Samveldelekene 2006 fikk han bronse, med 8,10 meter. Han økte også sin personlige rekord til 8,19 i 2006, og ble tatt ut på Oseania sitt lag som deltok i Verdenscupen i friidrett 2006, der han kom på 8.-plass. Han vant også det australske mesterskapet dette året. 

I august 2008 deltok han i sitt første OL, da han deltok i sommer-OL 2008 i Beijing. Han hoppet 7,90 i innledende runde, som var hans beste hopp i denne olympiaden, og endte på 16.-plass. Han var 5 cm fra å nå finalen. Han avsluttet 2008-sesongen ved å vinne World Athletics Final i Stuttgart med sesongens lengste hopp på 8,14 meter. 

I mars 2009 vant han sitt andre australske mesterskap i lengde, med et bestehopp på 8,29 meter. Han hoppet over 8,20 meter flere ganger denne sesongen, og hoppet 8,57 meter i et stevne i Madrid i juli, men medvinden var for kraftig til at det telte som rekord. Han vant Athens Grand Prix, med lengden 8,24. Han lyktes ikke i å ta medalje ved VM i friidrett 2009 i Berlin, men endte på fjerdeplass. Måneden etter vant han imidlertid World Athletics Final i Thessaloniki. 

2010-sesongen startet bra, med gull i VM i friidrett innendørs i Doha. Han hoppet 8,17 meter i finalen, og slo Godfrey Khotso Mokoena med 9 cm. Landsmannen Mitchell Watt tok bronsen. Igjen vant han det australske mesterskapet, med et kjempehopp på 8,78 meter i siste hopp. Medvinden var imidlertid for kraftig til at hoppet er gyldig som rekord. Han deltok i alle syv Diamond League-stevnene dette året, og endte på andreplass sammenlagt. I oktober vant han lengde i Samveldelekene 2010 i Delhi i India, foran Greg Rutherford og Ignisious Gaisah. 

Han deltok ved VM i friidrett 2011, og hoppet 7,89 i kvalifiseringsrunden, men gikk ikke videre til finalerunden. Han deltok også ved VM i friidrett 2013, men fikk tre døde hopp i kvalifiseringen, og endte opp uten gyldig lengde.

Ved VM i friidrett innendørs 2014 fikk han 14. beste lengde i kvalifiseringsrunden, og gikk ikke videre til finalerunden. Han kom på 4.-plass ved Samveldelekene 2014, med 8,00 meter. 

Ved VM i friidrett 2015 hoppet han 8,24 i finalen, og fikk VM-sølv bak Greg Rutherford.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Profil hos Athletics Australia 
  Gammel profil hos Athletics Australia (arkivert)

Fødsler i 1983
Personer fra Moka
Australske lengdehoppere
Australske mestere
Deltakere for Australia under Samveldelekene 2014
Friidrettsutøvere under Samveldelekene 2014
Deltakere for Australia under VM i friidrett 2015
Deltakere for Australia under Sommer-OL 2016
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2016
Deltakere for Australia under Samveldelekene 2018
Friidrettsutøvere under Samveldelekene 2018
Geotrupes

Geotrupes er en slekt av biller i familiegruppen tordivler. Tidligere ble de fleste av tordivlene regnet til denne slekten, men nå er den delt i flere slekter.

Utseende 
Ganske store (gjerne 15-24 millimeter) og kraftige, blankt svarte biller. Kroppen er hvelvet og rundet, beina er svært kraftige gravebein. Dekkvingene har tydelige punktstriper.
Undersiden er gjerne metallisk farget.

Levevis 
Disse billene er knyttet til husdyr og larvene lever av møkk nede i dype tunneler som foreldrene har gravd ut. Derfor finnes tordivlene helst på steder der bakken er lett å grave i, særlig på sandjord. De voksne billene flyr gjerne i skumringen, og lager en brummende lyd.

Utbredelse 
Slekten er utbredt over hele Europa.

Systematisk plassering 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Scarabaeoidea
 Familien tordivler, Geotrupidae
 Underfamilien Geotrupinae
 Slekten Geotrupes Latreille, 1796
 underslekten Geotrupes (i snever forstand)
 Geotrupes baicalicus Reitter, 1893
 Geotrupes corinthius Fairmaire, 1886 
 Geotrupes folwarcznyi Cervenka, 2005 
 Geotrupes genestieri Boucomont, 1905
 Geotrupes ibericus Baraud, 1958
 Geotrupes jakovlevi Semenov, 1891 
 Geotrupes kashmirensis Sharp, 1878 
 Geotrupes koltzei Reitter, 1893 
 Geotrupes lenardoi Petrovitz, 1973 
 Geotrupes meridionalis Palisot de Beauvois, 1805
 Geotrupes mutator (Marsham, 1802) – finnes i Sverige
 Geotrupes olgae Olsoufjev, 1918
 Geotrupes puncticollis Malinowsky, 1811
 sandtordivel, Geotrupes spiniger (Marsham, 1802) 
 engtordivel, Geotrupes stercorarius (Linnaeus, 1758)
 Geotrupes thoracinus Palisot de Beauvois, 1805
 underlsketen Glyptogeotrupes Nikolaev, 1979 (=Epigeotrupes Bovo & Zunino, 1983) - noen ganger regnet som en egen slekt
 Geotrupes castaneipennis Reitter, 1887 
 Geotrupes crenulipennis (Fairmaire, 1891) 
 Geotrupes impressus Gebler, 1841 
 Geotrupes kuluensis Bates, 1891 
 Geotrupes molestus Faldermann, 1835
 underslekten Stereopyge Costa, 1847 (=Canthotrupes Jekel, 1866)
 Geotrupes douei Gory, 1841

Kilder 
 Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr

Eksterne lenker 
 

Tordivler
Dyr formelt beskrevet av Pierre André Latreille
Biller formelt beskrevet i 1796
Anoplotrupes

Anoplotrupes er en slekt av biller i familiegruppen tordivler. Skogtordivel (Anoplotrupes stercorosus) er den vanligste tordivelen i Norge.

Utseende 
Middelsstore (gjerne 12-19 millimeter, men betydelig mindre eksemplarer forekommer), blankt svarte, tettbygde biller. Oversiden er meget blank, med mer eller mindre utydelige punktstriper på dekkvingene. Undersiden har en sterk blålig metallglans.

Levevis 
Disse billene er knyttet til husdyr og larvene lever av møkk nede i dype tunneler som foreldrene har gravd ut. Derfor finnes tordivlene helst på steder der bakken er lett å grave i, særlig på sandjord. De voksne billene flyr gjerne i skumringen, og lager en brummende lyd. Eller syne skogtordivelen å være mindre strengt knyttet til gjødsel enn Geotrupes-artene, disse billene spiser blant annet en del sopp og kan også finnes på åtsler.

Utbredelse 
Slekten har en Holarktisk utbredelse inkludert Europa, det nordvestlige Asia og Nord-Amerika.

Systematisk plassering 

Artene ble tidligere regnet til slekten Geotrupes.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Scarabaeoidea
 Familien tordivler, Geotrupidae
 Underfamilien Geotrupinae
 Slekten Anoplotrupes Jekel, 1865 
 Anoplotrupes balyi Jekel, 1865 - Nord-Amerika
 Anoplotrupes hornii Blanchard, 1888 - Nord-Amerika
 skogtordivel, Anoplotrupes stercorosus (Scriba, 1791) - utbredt i Europa

Kilder 
 Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr

Eksterne lenker 
 
 Portrett av en skogtordivel

Tordivler
Biller formelt beskrevet i 1865