alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Jensen FF

Jensen FF var en bilmodell fra den britiske bilprodusenten Jensen Motors, som ble produsert mellom 1966 og 1971. Den er kjent for å være den første serieproduserte bilen med firehjulstrekk som ikke var ment for terrengkjøring, og det var også den første modellen utstyrt med blokkeringsfrie bremser — Dunlops «Maxaret»-system, som til da kun var brukt på fly, lastebiler og racerbiler. Et eksperimentelt system ble først montert på en CV-8, men dette ble ikke satt i produksjon.

Bokstavene «FF» står for Ferguson Formula, fordi selskapet Ferguson Research Ltd. hadde utviklet firehjulstrekksystemet som var montert i bilen. Bilen er svært lik den liknende, bakhjulsdrevne Jensen Interceptor, men er 127 mm lenger og svært ulik rent mekanisk.

Mottakelse og salg 
Til tross for at den teknisk sett var svært avansert var ikke FF spesielt vellykket kommersielt sett. Den var dyr — omkring 30% høyere enn Jensen Interceptor, og også langt høyere enn konkurrerende modeller fra mer prestisjefylte merker.

FF led også av et designmessig problem som ikke var lett å utbedre: den var utviklet for høyrestyring, og det var ikke tatt noen hensyn til at bilen også skulle kunne produseres med sjåføren i venstre sete. Dette sørget blant annet for at kardanger og fordelingskasse lå i veien for en førerplass på venstre side, og fordi både styring og bremseservo var plassert til høyre kunne det heller ikke flyttes dit. Dermed kunne ikke Jensen FF selges i USA, som var ansett som bilens primærmarked.

Utseende 
Det er noen få forskjeller mellom FF og Interceptor, og den mest tydelige er de doble (fremfor enkle) diagonale luftinntakene på forskjermen, rett bak hjulbuen. Bilmodellen fikk en endret front i september 1968.

Avleggere 
En eksperimentell Ferguson FF ble bygget i 1968 utstyrt med en 7 liters Hemi-motor importert fra amerikanske Chrysler. Det ble ikke bygget ytterligere Hemi-eksemplarer, på grunn av begrensningene i bilens understell ved høye hastigheter, samtidig som at kostnaden ved å importere Hemi-motorer fra USA ble vurdert som for høy.

Det ryktes også at en spesiell «SP FF»-utgave ble bygget. Denne var utstyrt med en 7,2 liters motor med tre doble forgassere og firehjulstrekk. Mindre enn ti av disse spesielle utgavene skal ha blitt bygget.

Jensen FF i populærkultur 
Tegneseriefiguren Modesty Blaise skal regelmessig ha kjørt en FF, frem til en historie hvor to skurker dytter den ut fra en klippe, mens de diskuterer hvordan det er «en skam å gjøre noe slikt med en håndbygget bil».

Eksterne lenker 
 Dedikert webside
 Om Jensen FF på Jensencars.org

Jensen-modeller
Jensen FF
Bilmodeller introdusert i 1966
Produktavviklinger i 1971
Nokia 2110

Nokia 2110 er en serie mobiltelefoner fra Nokia. Både Nokia 2110i, Nokia 2110i D2 og Nokia 2110 går under betegnelsen Nokia 2110. Mobiltelefonen ble lansert i 1993. Batteriet i Nokia 2110 tilsier at mobilen kan stå i stand-by-modus i 30 timer, eller ringe i 2 timer og 45 minutter.

Eksterne lenker 
 nokiamuseum.com

Mobiltelefoner fra Nokia
Introduksjoner i 1995
1995 i Finland
Venner for livet (film)

Venner for livet er en norsk drama- og familiefilm fra 2005 regissert av Arne Lindtner Næss. Hovedrollene innehas av Magnus Solhaug og Sunaina Jassal. Sentrale birolle spilles av Nina Woxholt, Reidar Sørensen, Thorbjørn Harr og Ingar Helge Gimle. Filmen handler om en ung bygutt som møter nye venner og nye utfordringer på landsbygda. 

Den ble tildelt Amandaprisen for beste barne- og ungdomsfilm.

Handling 
Når 12 år gamle Petter og resten av familien flytter fra byen til et lite småbruk uten mobildekning fordi mor skal praktisere som ferieavløser ser sommerferien trist ut for Petter. Men landsbygda er ikke så harmonisk og fredelig som Petter tror.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske filmer fra 2000-årene
Filmer fra 2005
Norske familiefilmer
Norske dramafilmer
Norskspråklige filmer
Amanda for beste barne- og ungdomsfilm
Amandaprisen 2005
Filmer lagt til rurale strøk
Dilmun

Dilmun (akkadisk Tilmun, gresk Týlos) er det sumeriske navnet på et paradisisk og myteomspunnet land, som trolig i dag er øya Bahrain. I sumerisk mytologi var det et hellig sted i den østlige ytterkant av verden og hjemstedet til den vise Upnapischtim som ifølge sagnene var om lag like gammel som Metusjalah. Stedet er beskrevet i Gilgamesjeposet på leirtavlene som er gravd ut fra biblioteket etter assyrerkongen Asurbanipal (688–ca. 527 f. Kr.) i Ninive.

Oversettelsen fra kileskrift beskriver stedet: Der (i Dilmun) dreper ingen løve, røver ingen ulv lam, der jamrer ingen syke, de er syke, eller et gammelt menneske, det er gammelt. Dilmun er et velsignet land.

I bronsealderen vokste Bahrain til et betydelig handelssentrum mellom rikene rundt Indus og den fruktbare halvmåne. En grunn var at der var adgang til ferskvann fra artesiske brønner.

Akkaderkongen Sargon og det elamske riket hadde tette forbindelser. 

Arkeologer var lenge usikre på om de spor som fantes av tidligere kulturer var fra det historiske Dilmun. Den danske arkeologen P.V. Glob var i sin tid med på utgravningene og følte seg rimelig sikker på at det de fant i Bahrain stammet fra denne kulturen.

Referanser

Litteratur
Bibby, Geoffrey: Dilmun. Die Entdeckung der ältesten Hochkultur. Rowohlt, Reinbek 1973, ISBN 3-498-00440-9

Bahrain
Midtøstens historie
Mytologi
Historiske stater og riker i Midtøsten
Kristin Ørjasæter

Kristin Ørjasæter (født 8. februar 1959) er en norsk litteraturviter som er direktør for Norsk barnebokinstitutt i Oslo.

Kristin Ørjasæter har vært redaktør for barnebøker i forlagene Carlsen Forlag Norge (1989–1990) og  N.W.Damm & Søn (1990–1995) samt på nettstedet barnebokkritikk.no (2003–2004).

Ørjasæter er dr. art. med doktorgradsavhandlingen Selviakttakelsens poetikk. En litterær analyse av Camilla Wergelands dagbok fra 1830-årene som ble utgitt i 2002. Året etter kom boka Camilla. Norges første feminist på Cappelen forlag. Kristin Ørjasæter har vært lektor ved Aarhus Universitet og underviser ved Institutt for nordistikk og litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo. Ørjasæter har sittet i juryer for Norsk kritikerlag og Brageprisen. Hun var med å starte en forening for kvinne- og kjønnsforskere i Norge (FOKK).

Bibliografi 
 2002: Selviakttakelsens poetikk. En lesning av Camilla Wergelands dagbok fra 1830-årene
 2003: Camilla. Norges første feminist
 2006: Selvskreven. Om litterær selvfremstilling
 2008: Åpninger

Eksterne lenker 
 Presentasjon på barnebokkritikk.no
 Intervju om FOKK i 2003

Norske litteraturhistorikere og litteraturkritikere
Fødsler i 1959
Bechowiec-1

Bechowiec-1 er en polsk maskinpistol produsert under andre verdenskrig.

Den ble designet og produsert av undergrunnsorganisasjonen Armia Krajowa. Det var i 1943 at ingeniøren Henryk Strąpoć designet den, og den ble så produsert i flere undergrunnsverksteder.

Våpenet var designet til å brukes i undergrunnsoppdrag, så den måtte være liten, men likevel presis og enkelt å bruke. Den brukte standard 9 x 19 mm Luger ammunisjon som også fienden (tyskerne) brukte. Mellom sommeren 1943 og juli 1944 ble det bygget ca. 11 eksemplarer. Alle ble brukt under Operation Tempest. Det er kun ett kjent eksemplar igjen, som befinner seg på det polske forsvarsmuseum i Warszawa.

Maskinpistoler
Skytevåpen i kaliber 9 mm
Våpen fra andre verdenskrig
Norges herrelandslag i basketball

Norges herrelandslag i basketball, styrt av Norges Basketballforbund, er landslaget i basketball som representerer Norge i internasjonale konkurranser.

Historie
Våren 1965 oppnevnte Idrettsstyret «Norges Idrettsforbunds utvalg for basketball», men Norge var fortsatt det eneste landet i Europa som ikke var medlem av det internasjonale basketballforbundet, FIBA. Et av utvalgets første oppgaver var å få «representasjon med et herrelag og ledere til Polar Cup og kongress i København våren 1966».

Polar Cup 1966
Høsten 1965 tok utvalget ut «en stamme på 12 spillere» som hadde samlinger gjennom 1965/66-sesongen og spilte treningskamper mot svenske og danske klubblag før turen til København.

Det første landslaget ble tatt ut 3. mars 1966 og besto av Fredrik Clausen, Petter Faye-Lund, Pål Vik og Tore Vik fra Bærum Basket, Leif Bråten, Johan Foss, Terje Holm, Tore Sandnæs og Trygve Woxen fra Oslostudentenes Idrettsklubb (OSI), samt Sven Austad fra Ullern Basket og Per Hågå fra Asker Basket.

OSIs coach Al Hughes ble utpekt som lagleder og trener, med OSI-veteranen Knut Myhre som hans assistent. Myhre skulle i utgangspunktet ikke spille grunnet kneskade og meniskoperasjon, men ble gjort spilleklar med «totalplastret kne etter beste evne».

Sven Austad måtte melde forfall til turneringen og ble erstattet med Bærums Karl Bay og Askers Sven Gunderson. Grunnet assistenttrener Myhres comeback fikk Bay og Gunderson spille to kamper hver istedenfor alle fire.

Landslagets første kamp endte med tap 39–74 mot Island, som roste at det i nordmennenes «spill ikke forekom noen håndballtakter». Turneringen fortsatte med tap 39–109 mot Finland og tap 37–91 mot Sverige.

Norges avsluttende kamp var mot Danmark. Norge ledet gjennom hele første omgang, men Danmark gikk forbi med ett poeng rett før pause. Kampen endte til slutt med tap 50–73. Finland vant til slutt turneringen etter å ha slått Sverige 84–62 i finalen.

Eurobasket
Norge har prøvd å kvalifisere seg til Eurobasketkonkurransen flere ganger, men har aldri greid det. Landslaget har vært med i OL-kvalifiseringen bare en gang, til Sommer-OL 1988, uten å kvalifisere seg.

Mellom 2007 og 2009 var det ikke noe herrelandslag som representerte Norge i de internasjonale konkurransene, men i 2009 ble det nok en gang dannet et nytt landslag. Dette landslaget var forøvrig bare midlertidig, og ble oppløst igjen det samme året. I 2010 ble det dannet nok et landslag.

Spillerstall
Sist oppdatert: 1. januar 2010

Statistikk

Flest landskamper
Sist oppdatert: 8. september 2011Kilde: Basket.no

Se også
Liste over Norges landskamper i basketball for menn

Kilder
Polar Cup 1966 Basket.no

Eksterne lenker 
 

Landslag i basketball
Basketball i Norge
Basketball
Liste over ordførere i Gjerstad

Liste over ordførere i Gjerstad er en liste over ordførere i Gjerstad kommune i Agder. 

Nils T. Ulltveit, (--) –   1856-59, 1864-67
Gunder Hansen Ulltveit, (--) –   1860-61, 1868-69
Knut N. Ausland, (--) –   1870 – 1873
Nils L. Røed, (--) –   1874-79, 1884-84, 1892-95
Lars Th. Røed, (--) –   1880 – 1881
Jens O. Trydal, (--) –   1882 – 1883
Kittil Th. Moe, (--) –   1896 – 1898
Peder K. Eikeland, (--) –   1899 – 1901
Svend Kveim, (--) –   1902 – 1907
Lars Th. Eskeland, (--) –   1903 – 1916
Anders O. Moe, (--) –   1917 – 1922
G.M. Skomedal, (--) –   1923 – 1928
Kristen Fløgstad, (--) –   1929 – 1931
Isak K. Strat, (--) –   1931-34, 1938-40, 1945-46
Torkjell Imenes, (--) –   1934 – 1937
Isak K. Strat, (--) –   1937 – 1940
Olav Hegna, (A) –   1947, 1956-57
Teodor Moen, (--) –   1948 – 1955
Torje Vehus, (--) –   1958 – 1965
Knut H. Ulltveit, (A) –   1966-73, 1984-91 
Arthur Løite, (A) –   1975 – 1979
Finn Birkedal, (Krf) –   1980 – 1983
Jan Olav Olsen, (H) –   1992 – 1999
Kjell Arild Haugen, (Sp) –   1999 – 2003
Odvar Voie Eikeland, (Sp) –   2003 – 2007
Rune Hagestrand, (H) –   2007 – 2011
Kjell Trygve Grunnsvoll, (Sp) – 2011–2015
Inger Løite  (A) - 2015 -

Referanser 

Gjerstad
Derek Martinus

Derek Martinus (født 4. april 1931, død 27. mars 2014) var en britisk regissør og tidligere skuespiller.

Martinus jobbet som amatørskuespiller, men han trodde at å få det som en karriere ville være for vanskelig så han valgte å bli en regissør i stedet. Han fant ikke noen steder hvor han kunne utdanne seg i Storbritannia, så han reiste til University of Oklahoma. Han tok deretter etterutdanning ved Yale School of Drama og begynte å skrive TV-reklamer i Canada. Der fikk han også noen jobber som skuespiller og da han dro tilbake til Storbritannia fortsatte han som skuespiller i teateret. Der møtte han en regissør som lot Martinus regissere for ham.

Martinus kom seg inn på BBCs regissørkurs og et skuespill han regisserte der ble sett av Verity Lambert, som var daværende produsent av Doctor Who. Han endte opp med å regissere historien Galaxy 4 (1965) og episoden «Mission to the Unknown» for seriens tredje sesong etter at den opprinnelige regissøren, Mervyn Pinfield, hadde blitt syk. Dette ble Martinus' første jobb som regissør hos BBC. Senere regisserte han også historiene The Tenth Planet (1966), The Evil of the Daleks (1967), The Ice Warriors (1967) og Spearhead from Space (1970) for samme serie.

I 1970-årene regisserte Martinus blant annet seriene A Little Princess (1973) og A Legacy (1975) så vel som episoder av blant annet Z Cars (1974), Blake's 7 (1979) og Penmarric (1979).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Britiske regissører
Personer fra Ilford
Sanjay Gupta

Sanjay Gupta (født 23. oktober 1969 i Novi i Michigan i USA) er en amerikansk lege, professor og sakkyndig helsekorrespondent for den internasjonale nyhetsstasjonen CNN. Han er amanuensis i nevrokirurgi ved Emory University og nestsjef for nevrokirkurgiavdelingen ved Grady Memorial Hospital i Atlanta. Den 6. januar 2009 ble det kjent at han vurderes til nominasjon som USAs føderale helsedirektør (Surgeon General) under Barack Obama.

Gupta er av indisk bakgrunn, og vokste opp i forstaden Novi til Detroit i delstaten Michigan. Han tok sin høyere utdannelse ved University of Michigan i Ann Arbor.

Fra 1997 til 1998 var han med i en rådgiverkrets rundt Hillary Clinton da hun var USAs førstedame og engasjerte seg i helsespørsmål under sin ektefelle Bill Clintons presidentskap.

Referanser

Eksterne lenker 
 Personlig blogg: Paging Dr. Gupta 
 CNN.com : Sanjay Gupta – Anchors & Reporters 
 Emory Neurosurgery Faculty : Sanjay Gupta, M.D. 

Leger fra USA
Professorer fra USA
Journalister fra USA
Journalister tilknyttet CNN
Personer fra Oakland County i Michigan
Personer fra USA av indisk opphav
Fødsler i 1969
Joseph Lin Thien-chu

Joseph Lin Thien-chu (født 7. januar 1935 i Po Kion Lung, død 4. mars 1994 på Taiwan) var katolsk biskop av Kiayi på Taiwan.

Han ble presteviet den 21. desember 1961 for bispedømmet Kiayi. Han ble utnevnt til biskop av Kiayi 25. november 1985 og ble bispeviet 12. januar 1986 med erkebiskop Stanislaus Lokuang som hovedkonsekrator.

Han døde i 1994.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:
 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Alessandro Mattei (1744-1820) *1777
 Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770-1837) *1819
 Kardinal Filippo de Angelis (1792-1877) *1826
 Kardinal Amilcare Malagola (1840-1895) *1876
 Kardinal Giovanni Tacci Porcelli (1840-1895) *1876
 Pave Johannes XXIII (1881-1963) *1924
 Erkebiskop Stanislaus Lokuang (1911-2004) *1961
 Biskop Joseph Lin Thien-chu (1935-1994) *1986

Referanser 

Kinesiske katolske biskoper
Personer fra Taiwan
Linjen Rebiba
Bueengmåler

Bueengmåler (Idaea straminata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere  (Geometridae). Den er funnet nord til Møre og Romsdal i Norge.

Utseende 
En middelsstor (vingespenn 24 – 28 mm), slank, gråhvit til blekt brunlig måler. Vingene har tre, ofte utydelige, smale, grå tverrbånd og hver vinge har en liten, svart flekk litt foran midten. Spredte, mørkere skjell kan forekomme. Larven er litt knudrete, mørkt gråbrun, på ryggen med mørke, timeglass-formede flekker.

Levevis 
Denne arten har larver som lever på løvetann (Taraxacum spp.) og tungras (Polygonum spp.), til dels på visne blader. Den overvintrer som larve og forpupper seg om våren. De voksne målerne flyr i juni – juli.

Utbredelse 
Arten finnes over det meste av Europa, unntatt lengst i nord, og i Nord-Afrika. I Norge er den funnet nord til Møre og Romsdal, men den er uvanlig på Vestlandet.

Litteratur 
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker 
 
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
 UK moths, Idaea straminata
  www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/  Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
 Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site

Målere
Sommerfugler formelt beskrevet i 1794
Dyr formelt beskrevet av Moritz Balthasar Borkhausen
Krattengmåler

Krattengmåler (Idaea maritimaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere  (Geometridae). Den er funnet på Østlandet og Sørlandet i Norge.

Utseende 
En middelsstor (vingespenn 24 – 28 mm), slank, lys måler. Den er ganske variabel i farge, fra gråhvit til lys oker, vingene har spredte, mørkere skjell og tre smale, grå, vanligvis tydelige tverrbånd der det midterste er det bredeste. Litt foran midten av hver vinge er det en liten, svart flekk. Den ligner sterkt på flere andre Idaea-arter, men kan skilles fra bueengmåler (Idaea straminata) på at det ytterste tverrbåndet i forvingen har en knekk nær fremkanten, og fra lyse eksemplarer av vinkelengmåler (Idaea aversata) på at området utenfor dette båndet er skyggeaktig formørket.

Larven er knudrete, lyst brunlig, hvert ryggledd har en mørkere, V-formet tegning, men denne er ikke svært tydelig.

Levevis 
Larvene lever på visne blader av ulike løvtrær og finnes dermed på bakken under disse. De voksne målerne flyr i juni – juli.

Utbredelse 
Arten er utbredt over nesten hele Europa og i Nord-Afrika. I Norge er den funnet langs kysten vest til Vest-Agder.

Litteratur 
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker 
 
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
 www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
 Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site

Målere
Sommerfugler formelt beskrevet i 1846
Dyr formelt beskrevet av Charles Théophile Bruand d’Uzelle
Kvitskjeving

Kvitskjeving (Lagenorhynchus acutus) er en delfinart som tilhører de klassiske delfinene, og således også er en tannhval. Den blir omkring 2,5–3 meter lang og har 30–40 par tenner.

Kvitskjeving har en tett kroppsform og kan virke litt butt. Hannene blir noe større enn hunnene. Vekten er typisk 200–230 kg. Den har en markant sigdformet, spiss ryggfinne, som kan påminne om en haifinne. Sveivene er også spisse i formen. Den spisse ryggfinnen er faktisk opphavet til artens latinske navn acutus, som betyr spiss eller skarp. Kvitskjevingen er sort fra overkjeven og over ryggen til halefinnen. Underkjeven og kroppens underside er hvit nesten helt bak mot halefinnen. På sidene har arten et grått felt som strekker seg helt tilbake til roten til halefinnen.

Man antar at kvitskjeving kan bli omkring 25 år gammel. Arten når kjønnsmoden alder da den er 6–12 år gammel. Hunnene føder i snitt en unge hvert 2–3 år, og kalvene dies til de blir omkring 18 måneder gamle. Ungen fødes som regel om sommeren, etter en drektighetstid på omkring 10–12 måneder.

Kvitskjeving er endemisk for Nord-Atlanteren og finnes i kaldt tempererte til subpolare farvann, der vanntemperaturen typisk ligger mellom 6 og 20 °C og havdybden er omkring 40–250 meter. Den rapporteres langs hele norskekysten bortsett fra inne i Oslofjorden og utenfor kysten av Finnmark, men er stadig sett utenfor Troms.

Kvitskjeving er sosial og påtreffes oftest i mindre grupper, selv om også grupper på flere hundre dyr må betraktes som relativt vanlig. Dette er et atletisk dyr som ofte oppviser luftakrobatikk og gjerne rir på baugbølgene til både båter og store slektninger, som finnhval og knølhval.

Bestanden av kvitskjeving regnes som livskraftig både globalt og i Norge. Globalt estimat er anslått til 150 000–300 000 (Kaschner 2004). Tallrikhet i norske farvann er ca 4 000 reproduserende individer (totalbestand ca 10 000) (N Øien pers comm). Ingen indikasjoner på bestandsnedgang siste tre generasjoner.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tannhvaler
Pattedyr i Norge
Pattedyr formelt beskrevet i 1828
Dyr formelt beskrevet av John Edward Gray
Europas hvaler
007 Spill

007 Spill er en norsk spillside med gratis nettspill og spilltrailere. Siden ble lansert i 2008 av det da nystartede Oslofirmaet Duplo Media AS. Med over 3400 spill ved lansering var 007spill en av Norges største spillsider i antall spill.

Nettsiden ligger fysisk i Sverige hos firmaet Dimac AB.

Domenenavnet
Nettsiden har domenenavnet 007.no. Det var ikke mulig med tall i norske domenenavn før i 2007. «007.no» var blant de ti mest etterspurte domenene da Post- og teletilsynet trakk rekkefølgen for behandling av søknader om å få disse navnene i juni 2007. Det var 105 søknader om å få 007.no som domenenavn.

Referanser

Eksterne lenker
 007 Spill – 007Spill
 Duplo Media – Duplo Media

Norske videospillnettsteder
Arrdelfin

Arrdelfin (Grampus griseus) er en mellomstor delfinart som tilhører gruppen med grindhvaler og melonhodedelfiner. Arten er utbredt i mange av verdenshavene.

Beskrivelse 
Arrdelfin, eller «Risso's Dolphin» som den kalles på engelsk, ble først beskrevet av Georges Cuvier i 1812. Han fikk den i sin tur først beskrevet av Antoine Risso (1777–1845), som arten altså ble oppkalt etter.

Arrdelfin har en svært karakteristisk, butt melonformet hode med ei kløftliknende slisse i pannen. Begge kjønn kan bli opp mot 4 meter lange (typisk omkring 3 meter) og de største hannene kan oppnå en vekt på nærmere 500 kg (typisk 300-400 kg). Ryggfinnen hos arrdelfinen er blant de høyeste sammenliknet med kroppen.

Det er oppdaget hybrider mellom arrdelfin og tumler, både i vill tilstand og i fangenskap.

Habitat 
Arten ferdes gjerne i farvann med et havdyp på omkring 400-1 000 meter, der den trives i temperaturer fra 15 grader celsius og høyere. Tidvis ferdes arten også i havstrøk med temperaturer ned mot 10 grader.

Utbredelse 
Arten er tallrik, uten at det finnes estimater for totalbestanden. Populasjonen i Stillehavet er estimert til omkring  dyr i de østre delene og  dyr i de vestre delene. I Atlanterhavet er arten tallrik i havområdene vest og sør for De britiske øyer til Gibraltar, men den er fraværende langs kysten av Vest-Afrika. Arten gjør tidvise besøk inn i Skagerrak til Kattegat, blant annet kysten av Sørvestlandet og Sørlandet i Norge. Arten finnes også i Middelhavet og Svartehavet.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tannhvaler
Pattedyr i Norge
Europas hvaler
Atlanterhavets fauna
Indiahavets fauna
Stillehavets fauna
Middelhavets fauna
Svartehavets fauna
Dyr formelt beskrevet av Georges Cuvier
Pattedyr formelt beskrevet i 1812