Rødnebbterne

Rødnebbterne (Sterna paradisaea) er en kystbunden overflatebeitende sjøfugl som tilhører slekten havterner (Sterna) i gruppen terner (Sterninae), ei gruppe som videre inngår som en underfamilie i måkefamilien (Laridae). Arten er en langdistansetrekkfugl, og én av kun to terner som hekker i Norge. Den andre er makrellterne (S. hirundo). Rødnebbterna er en usedvanlig dyktig flyger som trolig trekker lenger enn noen annen fugl i verden.

Biologi 

Rødnebbterne er en slank fugl som blir  land og veier , mens vingespennet utgjør . Arten skiller seg fra makrellterna gjennom å være noe mindre generelt og gjennom å ha et mindre og noe rundere hode med et kortere rødbrunt nebb. De nedre ekstremitetene er også røde og svært korte, og tærne er utrustet med svømmehud mellom seg. Stjerten er lang og dypt kløftet. Fjærdrakten er i hovedsak lysegrå og hvit, mens hodekappen er sort og rekker fra nebbet og ned til i underkant av øynene langs sidene og til ned mot ryggen i nakken.

Rødnebbterne lever av småfisk, krepsdyr og insekter (voksne og akvatiske larver) som fuglene fanger inntil 50 cm under vannoverflaten. Arten kan henge stille over vannoverflaten og stupe etter byttet, som gjerne er en liten fisk på inntil 150 mm i lengde.

Hekking 
Rødnebbterne er en langdistansetrekkfugl som hekker på kysten i arktiske-, subarktiske og kalde tempererte strøk av Eurasia (fra Atlanterhavskysten av Frankrike og De britiske øyer nordover gjennom Fennoskandia og videre østover langs kysten gjennom Russland med Sibir) og Nord-Amerika, inkludert langs kysten av Grønland og på Island og de andre arktiske øyene. I Norge har Norsk Ornitologisk Forening anslått hekkebestanden til cirka  par. På Svalbard er hekkebestanden estimert til opp imot  hekkende par, mens den i Barentshavet er anslått til rundt  hekkende par.

I tempererte strøk ankommer fuglene hekkeplassene inntil 3–4 uker før eggleggingen tar til. Rødnebbterner er monogame i hekkesesongen, men det har lenge vært uvisst om de er det livet ut. En ny undersøkelse viser at hunner og hanner som oftest forlater hekkeområdene for høsttrekket til forskjellige tider. Fugler påført geolokator viser også at trekket er ulikt og at de som oftest overvintrer på helt forskjellige plasser. Når de ankommer hekkeplassene neste vår vil omkring en tredjepart av fuglene danne nye par, mens to tredjeparter finner sammen med partneren for forrige sesong. Undersøkelsen viser også at unge fugler oftere danner nye par enn eldre. Selve reirplassen okkuperes gjerne 10–25 dager før hunnen skal legge. I arktiske strøk ankommer fuglene først når det blir åpent vann, og eggleggingen kan ta til i løpet av cirka 10 dager.

I temperert sone legges eggene fra midt i mai, mens de i Høyarktis gjerne legges midt i juni. Hunnen legger som oftest 2–3 egg, og bare sjelden fire. Om eggene går tapt i løpet av de første 18 dagene kan hun legge en gang til, men to årlige kull er ikke kjent. Uforstyrret tar inkubasjonen 21–23 dager. Om fuglene forstyrres av predatorer tar det lenger tid. Opp mot 34 dager har blitt registrert. Foreldrene deler på rugingen på dagtid, mens hunnen gjerne ruger alene om natten. De nyklekte ungene forlater redet etter 2–3 dager og gjemmer seg blant steiner eller vegetasjon, men sjelden langt fra redet.

Migrasjon 
En undersøkelse publiserte i 2020 viser at rødnebbterna har ulike migrasjonsstrategier for høst- og vårtrekket. Under høsttrekket favoriserer arten havområder med rikelig tilgang på mat der fuglene raster, mens de under vårtrekket favoriserer trekkruter med god medvind. Det siste fører til at fuglene trekker 1,5 ganger raskere nordover enn sørover.

Om vinteren holder arten til i havområdene rundt Antarktika. I august hvert år flyr rødnebbterna sørover fra hekkeplassene sine i Nord-Europa og Nord-Amerika. Man kjenner ikke til andre fugler som trekker like langt som rødnebbterna. Trekkene er stort sett pelagiske, selv om det finnes sporadiske observasjoner av arten på fastlandet. Trekkende fugler flyr nær bølgetoppene i motvind, men de kan stige til omkring  i godt vær. Over land er fuglene observert i høyder på opp mot  og en hastighet på . De observeres både alene og i små grupper, og når de hviler er det sjelden på vannoverflaten, men heller på tilfeldig drivgods. Fuglene som flyr fra nordlige Canada og Grønland må krysse over Atlanterhavet. Utenfor den vesteuropeiske kysten møter de andre rødnebbterner Fennoskandia og den europeiske delen av Arktis. De kan fortsette langs kysten av Vest-Afrika, og noen runder Kapp det gode håp. Andre individer krysser over Atlanterhavet enda en gang mot østkysten av Sør-Amerika. En tredje mulighet noen rødnebbterner følger er å trekke sørover langs østsiden av Stillehavet, da fra Beringhavet, Nordøst-Russland og Alaska langs vestkysten av Sør-Amerika til Kapp Horn. Etter dette krysser alle disse tre gruppene Sørishavet mot Antarktis.

En rødnebbterne som ble ringmerket som reirunge i Hälsingland i Sverige i juni 2003 ble funnet død på Stewart Island sør for Sørøya i New Zealand mindre enn seks måneder senere. Fuglen hadde da trukket hele  kilometer fra merkeplassen, noe som var ny rekord for en fugl ringmerket i Skandinavia.

Trolig er rødnebbternas viktigste overvintringsområde den antarktiske drivisen mellom cirka 55–150 grader østlig lengde, men arten finnes også vestover til 30 grader vestlig lengde. Om sommeren på den nordlige halvkule har fuglene dagslys hele døgnet. Om vinteren hekker ternene i Antarktis og har da lys 24 timer i døgnet der også. En ny undersøkelse viser at arten erfarer dagslys omkring 80 % av tiden. Ingen andre dyr opplever så mange timer sol og dagslys i løpet av et år, eller i løpet av livet. Disse ekstraordinære lange trekkene gjør fuglene årlig, og kan bli opptil  langt én vei. Sporing av 11 individer som hekket på Grønland, utrustet med miniatyrgeolokatorer, avdekket at noen av fuglene kunne tilbakelegge mer enn  på ett år. Ei rødnebbterne fra hekkekolonien på Farne Islands i Storbritannia ble også utrustet med geolokator og innehar kanskje den foreløpige rekorden, i det fuglen gjorde en rundreise på hele  mellom hekkeplassen utenfor kysten av Northumberland og overvintringsstedet i Weddellhavet.

Ingen rødnebbterner ringmerket i Norge er gjenfunnet i Antarktis, men en fugl som ble merket i Danmark ble gjenfunnet på 65 grader sørlig bredde. Siden det er få gjenfunn utenfor vestkysten av Afrika, kan det bety at rødnebbternene passerer lengre ute i havet enn makrellternene, til tross for at det er gjort forholdsvis mange kystnære gjenfunn av sistnevnte.

Allerede i begynnelsen av mars forlater rødnebbternene vinterområdene, og trekker trolig først vestover langs kanten av drivisen. Fra Weddellhavet trekker de i nordøstlig retning mot Sør-Afrika, før de fortsetter nordover etter omtrent samme rute som når de kom dit noen måneder tidligere.

Fotogalleri

Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norske navn på verdens fugler og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Eventuelle navn i parentes er ikke offisielle, men kun midlertidige beskrivelser.

 Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
 Chionidi, slirenebbfugler, 3 familier, 4 slekter, 13 arter
 Charadrii, lofugler, 6 familier, 3 underfamilier, 20 slekter, 90 arter
 Scolopaci (også kalt Limicoli), snipefugler (også kalt vadefugler), 5 familier, 5 underfamilier, 29 slekter, 112 arter
 Turnici, springvaktelfugler, 1 familie, 2 slekter, 17 arter
 Lari, måkefugler, 5 familier, 5 underfamilier, 40 slekter, 155 arter
 Dromadidae, krabbeeterfamilien, 1 slekt, 1 art
 Glareolidae, brakksvalefamilien, 3 slekter, 17 arter
 Stercorariidae, 1 slekt, 7 arter
 Alcidae, alkefamilien, 11 slekter, 25 arter
 Laridae, måkefamilien, 5 underfamilier, 25 slekter, 105 arter
 Larinae, måker
 Anoinae, noddyer
 Gyginae, silketerner
 Sterninae, terner (9 slekter, 38 arter)
 Onychoprion, (sotterner), (4 arter)
 Sternula, (dvergterner), (7 arter)
 Phaetusa (monotypisk)
 Gelochelidon (monotypisk)
 Hydroprogne (monotypisk)
 Larosterna (monotypisk)
 Chlidonias, (svartterner), (4 arter)
 Sterna, (havterner), (13 arter)
 S. dougallii, rosenterne
 S. striata, nyzealandterne
 S. sumatrana, svartnakketerne
 S. hirundo, makrellterne
 S. paradisaea, rødnebbterne (monotypisk)
 S. hirundinacea, svaleterne (monotypisk)
 S. vittata, sørhavsterne
 S. forsteri, prærieterne (monotypisk)
 S. trudeaui, svartøreterne (monotypisk)
 S. acuticauda, svartbukterne (monotypisk)
 S. aurantia, flodterne (monotypisk)
 S. repressa, hvitkinnterne (monotypisk)
 S. virgata, kerguelenterne (monotypisk)
 Thalasseus (topphavterner), (6 arter)
 Rynchopinae, saksenebber

Referanser

Eksterne lenker 
 

Terner