alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Sergej Surovikin

Sergej Vladimirovitsj Surovikin (Сергей Владимирович Суровикин, født 11. oktober 1966 in Novosibirsk) er en russisk general.

Biografi 
Etter eksamen fra videregående skole i 1987, ble Surovikin uteksaminert fra Omsk militærhøgskole M. W. Frunse. Hans første kommando var som sjef for en motorisert riflepeltong eller kompani og i 1991 var han kaptein for en motorisert riflebataljon; rundt 1992 ble han forfremmet til major. I 1995 studerte han ved Frunze Militærakademi og tjenestegjorde deretter i Tadsjikistan som sjef for en motorisert riflebataljon og deretter som stabssjef for en motorisert divisjon. I 2002 studerte han ved Militærakademiet for generalstaben.

Fra 2002 til 2004 var han oberst og generalmajor, sjef for en motorisert rifledivisjon i Jekaterinburg og deltok deretter til 2005 i den andre Tsjetsjenia-krigen. Fra 2008 til januar 2010 ledet han generalstabens hovedkvarter og ble forfremmet til generalløytnant i 2010. I 2012 ledet han en arbeidsgruppe i Det russiske forsvarsdepartementet. I 2013 ble han sjef for militærdistriktet med tittel generaloberst. Fra mars til desember 2017 var han sjef for de russiske styrkene i Syria i den syriske borgerkrigen, hvor han ble kjent for terrorbombing mot sivile.

I 2017 ble Surovikin utnevnt til øverstkommanderende for Luft- og romstyrkene i Den russiske føderasjonen. Fra januar til april 2019 var han igjen sjef for de russiske styrkene i Syria. I 2021 ble han forfremmet til Armégeneral. I Russlands invasjon av Ukraina 2022 kommanderte han troppegruppen "Sør". I oktober 2022 ble han utnevnt til sjef for hele invasjonsstyrken.  Kort tid etter kom et russisk terrorangrep med minst 75 kryssermissiler mot sivile i Ukraina.

Surovikin er gift og har fire barn.

Utmerkelser (Utvalg) 
 Tapperhetsorden (tre ganger)
 Den Hellige Georgs Orden
 2017: Helt av Den russiske føderasjon for innsatsen i Syria
 2022: Helt av Folkerepublikken Lugansk

Weblinks

Referanser 

Russiske generaler
Den russisk-ukrainske krig
Sovjetiske offiserer
Russere
Fødsler i 1966
Personer fra Novosibirsk
Anleggsmaskinen

Anleggsmaskinen er det eldste norske fagtidsskriftet i maskinentreprenørbransjen. Anleggsmaskinen kommer ut ti ganger i året og utgis av Maskinentreprenørenes forbund (MEF). Publikasjonen finnes også på nett.

Eksterne lenker 
 
 

Norske tidsskrifter
Christian Ranke

Christian Alfred Ranke (født 1. august 1975 i Oslo) er en norsk sanger, oversetter, skribent og grafisk designer.

Innspillinger 
 Musikalen Sofies Verden av Gisle Kverndokk og Øystein Wiik Albumet ble utgitt 1999.
 Tre Magiske Saftdråper av Kurt Valner. Albumet ble utgitt i 2000
 Waltz for Valentines av Julie Willumsen. Albumet ble utgitt 2010.
 Kjærlighet og ærlighet 2 av Jan Eggum. Albumet ble utgitt den 12. august 2011.

Hørespill i NRK Radioteatret 
 Scandinavian Star av Mathias Calmeyer. Hørespillet ble første gang spilt 27. mars 2015
 Fionnuala av Donal O'Kelly. Hørespillet ble første gang spilt 3. april 2016
 Kirkenes av Carl Henrik Grøndahl. Hørespillet ble første gang spilt 12. desember 2015

Oversettelser 
 The Witches of Eastwick av John Dempsey og Dana P. Rowe i 2014
 Evita av Tim Rice og Andrew Lloyd Webber i 2017
 Ragtime (sammen med Cecile Due) av Stephen Flaherty, Lynn Ahrens og Terrence McNally i 2018
 West Side Story (sammen med Johan Osuldsen) av Arthur Laurents, Stephen Sondheim og Leonard Bernstein i 2020
 The Theory of Relativity av Neil Bartram og Brian Hill i 2021
 Tell Me On a Sunday (sammen med Martine T. Lundeberg) av Don Black og Andrew Lloyd Webber i 2021
 Närmare kanten av Patrick Rydman og Martin Schaub i 2021
 Big Fish (sammen med Cecile Due) av John August og Andrew Lippa i 2022

Norske oversettere
Maskeborebiller

Maskeborebiller (Eucradinae) er en underfamilie av middelsstore, vedborende biller.Mange borebillearter kan leve av tørt trevirke og kan gjøre stor skade på bygningstømmer, møbler og andre tregjenstander.

Utseende 

Små til middelsstore (2 – 9 mm) biller, mange har sylindrisk kroppsform, men dette varierer mye. Som oftest brunlige på farge, kroppen ofte helt eller delvis dekket med skjell. De artene som borer i ved er gjerne sylindriske, og brystskjoldet (pronotum) er høyt hvelvet og dekker hodet som en hette – dette er et trekk man finner hos mange treborende biller, for eksempel hettebiller (Bostrichidae) og barkbiller (Scolytinae).
Hodet er vanligvis lite og noe nedoverbøyd, fasettøynene runde eller ovale, ikke oppdelt. Antennene er lange og trådformede. Brystskjoldet (pronotum) er vanligvis høyt hvelvet, ofte med tydelige knøler eller furer. Hos denne gruppen er det som oftest tydelig smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er oftest parallellsidige, men danner en oval til kulerund form hos tyvbiller (Ptininae). De er vanligvis matte, ofte med mønster dannet av skjell, av og til med rekker av grove punktgroper. Beina er forholdsvis lange og slanke, og kan foldes tett inntil kroppen.

Larvene er korte og trinne, gjerne mer eller mindre hårete.

Levevis 

De fleste av borebillene lever utendørs og borer i død ved. De har mikroorganismer som hjelper dem å fordøye veden. En del arter har tilpasset seg å angripe bygningstømmer og møbler, og "markhull" i treverk stammer oftest fra disse billene. De er i stand til å angripe ganske tørt og hardt treverk. Disse artene liker gjerne å ha det varmt og man finner ofte at skadene er konsentrert til varme steder, for eksempel langs varmtvannsrør. Hos noen arter kommuniserer billene ved å dunke hodet og forbrystet mot veggene i gangene de lever i. Dette gir en hørbar tikking og har gitt opphav til navn som dødningeur og veggesmeder.

Systematisk inndeling / norske arter 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Infraordenen Bostrichiformia
 Overfamilien bore- og hettebiller, Bostrichoidea
 Familien tyvbiller og borebiller, Ptinidae Latreille, 1802
 Underfamilien maskeborebiller, Eucradinae LeConte, 1861
 Stammen Eucradini LeConte, 1861
 Slekten Eucrada LeConte, 1861
 Stammen Hedobiini Mulsant & Rey, 1868
 Slekten Anhedobia Nakane, 1963
 Slekten Clada Pascoe, 1887
 Slekten Hedobia Dejean, 1821
 Slekten Neohedobia Fisher, 1919
 Slekten Ptinomorphus Mulsant & Rey, 1868- i Norge:
 Ptinomorphus imperialis (Linnaeus, 1767)

Referanser

Kilder 
 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker 
 

Borebiller
Biller formelt beskrevet i 1861
Mesocoelopodinae

Mesocoelopodinae er en artsfattig underfamilie av små, vedborende biller.

Utseende 
Små, ovale, fint hårete, mørke borebiller. Antennene er sagtakkede.

Levevis

Utbredelse

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Infraordenen Bostrichiformia
 Overfamilien bore- og hettebiller, Bostrichoidea
 Familien tyvbiller og borebiller, Ptinidae Latreille, 1802
 Underfamilien Mesocoelopodinae Mulsant & Rey, 1864
 Stammen Mesocoelopini
 Slekten Deltocryptus Lea, 1924 - 7 arter
 Slekten Mesocoelopus Jacquelin du Val, 1860 - 6 arter
 Slekten Scottanobium Español, 1992 - én art
 Slekten Secretipes Lea, 1924 - 2 arter
 Stammen Tricorynini
 Slekten Cryptorama Fall, 1905 - 28 arter
 Slekten Tricorynus Waterhouse, 1849 - ca. 90 arter
 Slekten Mesothes Mulsant & Rey, 1864 - 3 arter
 Slekten Neosothes White, 1967 - 3 arter
 Slekten Rhamna Peyerimhoff, 1913 - én art
 Slekten Stromatanobium Viñolas, 2014 - én art

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 
 

Borebiller
Biller formelt beskrevet i 1864
Kamborebiller

Kamborebiller (Ptilininae) er en underfamilie av små, ofte vedborende biller. Disse artene utmerker seg ved å ha kamformede antenner.

Utseende 
Små, avlange, gjerne matt brune borebiller. Kroppsformen er sylindrisk. Antennene er kamformede.

Levevis 
Artene borer i morken, død ved eller i sopp.

Systematisk inndeling / norske arter 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Infraordenen Bostrichiformia
 Overfamilien bore- og hettebiller, Bostrichoidea
 Familien tyvbiller og borebiller, Ptinidae Latreille, 1802
 Underfamilien kamborebiller, Ptilininae Shuckard, 1840
 Stammen Phanerochilini Háva, 2014
 Slekten Phanerochila Felutiaux, 1896 - 2 arter
 Stammen Ptilinini
 Slekten Fallanobium Español & Viñolas, 1996 - én art
 Slekten Nepalanobium Sakai, 1983 - én art
 Slekten Plumilus White, 1974 - én art
 Slekten Ptilinus Geoffroy, 1764 - 35 arter, i Norge:
 Ptilinus fuscus Geoffroy, 1785
 kamhornet borebille, Ptilinus pectinicornis (Linnaeus, 1758)
 Slekten Yunnanobium Español, 1965 - én art

Referanser

Kilder 
 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker 
 

Borebiller
Biller formelt beskrevet i 1840
Fabiinae

Fabiinae er en artsfattig underfamilie av små, vedborende biller.

Utseende

Levevis

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Brasil).

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Infraordenen Bostrichiformia
 Overfamilien bore- og hettebiller, Bostrichoidea
 Familien tyvbiller og borebiller, Ptinidae Latreille, 1802
 Underfamilien Fabiinae Martínez & Viana, 1964
 Slekten Fabrasia Martínez & Viana, 1965 - 4 arter
 Fabrasia alvarengai (Martnez & Viana, 1964)
 Fabrasia borgmeieri Lawrence & Reichardt, 1966
 Fabrasia cubana (Zayas, 1988)
 Fabrasia wheeleri Lawrence & Reichardt, 1966

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 
 

Borebiller
Biller formelt beskrevet i 1964
Gibbiinae

Gibbiinae er en artsfattig underfamilie av små, vedborende biller.

Utseende 
Små, nesten kulerunde, blanke, gjerne rødlige tyvbiller med lange antenner og bein. Disse billene er ganske edderkopplignende.

Levevis

Utbredelse

Systematisk inndeling  

Artene blir ofte plassert i underfamilien tyvbiller (Ptininae).

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Infraordenen Bostrichiformia
 Overfamilien bore- og hettebiller, Bostrichoidea
 Familien tyvbiller og borebiller, Ptinidae Latreille, 1802
 Underfamilien Glansborebiller, Gibbiinae Jacquelin du Val, 1860
 Stammen Gibbiini Jacquelin du Val, 1860
 Slekten Gibbium Scopoli, 1777 - 3 arter, én kan forekomme innendørs i Norge:
 Gibbium psylloides (Czempinski, 1778)
 Slekten Sulcatogibbium Bélles, 1986 - én art
 Stammen Meziini Bélles, 1985
 Slekten Costatomezium Pic, 1950 - én art
 Slekten Damarus Péringuey, 1886 - 3 arter
 Slekten Lepimedozium Bellés, 1984 - én art
 Slekten Meziomorphum Pic, 1898 - 3 arter
 Slekten Mezium Curtis, 1828 - 11 arter
 Slekten Pseudomezium Pic, 1897 - 2 arter
 Slekten Stethomezium Hinton, 1943 - én art

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 
 

Borebiller
Biller formelt beskrevet i 1860
Omgåelse

En omgåelse vil si å omgå et kjent problem eller en begrensning i et system eller en retningslinje (policy). En omgåelse er typisk en midlertidig løsning, og impliserer at det trengs en reell løsning på problemet. Omgåelser er imidlertid ofte like kreative som ekte løsninger, og det kreves ofte at man tenker utenfor boksen for å komme på dem.

Vanligvis anses omgåelser som skjøre ved at de ikke vil respondere godt på ytterligere press fra et system utover det opprinnelige designet. Ved implementering av en løsning er det viktig å flagge endringen slik at man senere kan implementere riktig løsning.

Å legge press på en midlertidig løsning kan senere føre til systemfeil. For eksempel brukes ofte omgåelser i dataprogrammering for å løse et problem eller antimønster i et bibliotek, for eksempel en feil returverdi. Når biblioteket endres kan omgåelsen ødelegge den generelle programfunksjonaliteten, og dermed effektivt bli et antimønster siden det kan forvente en eldre, feil oppførsel fra biblioteket.

Omgåelser kan også være en nyttig kilde til idéer for forbedring av produkter eller tjenester.

Juridiske omgåelser 
Når et rettssystem skaper hindringer i form av en begrensning eller et krav gir ofte loven også en mulig alternativ løsning. Noen eksempler på omgåelser som i det minste er midlertidige løsninger er:

 Siden de fleste franske arbeidsgiverlovene påvirker virksomheter med 50 eller flere ansatte ansetter mange franske selskaper bare 49 personer for å unngå å måtte forholde seg til et mer krevende lovverk.
 I en sak mot Microsoft da det gjaldt XML-funksjoner og en enkel teknisk løsning foreslo en patentadvokat å ha to versjoner av Microsoft Word, en med og en uten funksjonen.

Forkortelser 
Noen kjente akronymer har oppstått for å omgå byråkratiske eller motstridende begrensninger:

 PDP (Programmed Data Processor):  Et markedsføringsbegrep for å unngå å bruke ordet "computer" (datamaskin) fordi denne typen datamaskinene var rettet mot markeder som ikke hadde råd til stordatamaskiner. Navnet PDP unngår med vilje bruken av begrepet datamaskin.
 GNU - GNU's Not UNIX: Etterhvert som AT&T sine priser for akademisk lisensiering og bruk av Unix økte, samt nye begrensninger på maksimalt antall samtidige brukere og begrensninger på type bruk, oppstod et motiv for å skape et alternativ som kan sees på som en omgåelse. Blant de mest kjente er:
 Linux
 BSD
 System V
 PSAP (Personal sound amplification product): I motsetning til høreapparat hvor salg er strengere regulert og har tøffere konkurranse selges et "personlig lydforsterker-produkt" (PSAP) typisk til lavere i pris, om enn med dårligere egenskaper.

Se også 
 Programvarefeil
 Mestringsrespons
 Planlagt foreldelse

Referanser 

Programvareutvikling
Rettsvitenskap
Neil Nongkynrih

Neil Herbert Nongkynrih (født 9. juli 1970, død 5. januar 2022) var en indisk konsertpianist og dirigent.

Nongkynrih vokste opp i Jaiaw Langsning i det nordøstlige India. Han flyttet til London i 1988 og begynte å studere musikk. I 2001 flyttet han tilbake til India og bosatte seg i Shillong.

Han er mest kjent for å ha grunnlagt Shillong Chamber Choir som vant konkurransen India's Got Talent i 2010. For sitt arbeid med musikk ble han i 2015 tildelt Padma Shri som er den fjerde høyeste sivile utmerkelsen i India.

Nongkynrih var på et musikalsk oppdrag i Mumbai i januar 2022 da han ble akutt syk. Han ble brakt til sykehus og operert, men døde dagen etter.

Referanser 

Dirigenter
Indiske musikere
Personer fra Shillong
Liste over ordførere i Evenes

Liste over ordførere i Evenes er en kronologisk oversikt over ordførere i Evenes kommune i Nordland siden 1838. Da formannskapslovene ble gyldige 1. januar 1838 ble Ofoten kommune opprettet. 
Kommunen utgjorde de tre prestegjeldene ,  og  i Ofoten prosti. Den 1. januar 1884 ble Ankenes skilt ut som en egen kommune, og den gjenværende delen av Ofoten endret navn til Evenes. Ballangen ble skilt ut 1. juli 1925. Ankenes og Ballangen ble senere slått sammen med Narvik. 

Ofotens første formannskaps- og herredsstyremedlemmer ble valgt på et møte på Liland i Evenes 3. mai 1838. Sognepresten Johan Iversen ble stemt frem som første ordfører.  er den som har hatt ordførervervet sammenhengende lengst (fra 1884 til 1910). Siden 1. mars 1984 har ordførervervet i Evenes vært et heltidsverv. I forbindelse med de tre kommunestyrevalgene i 1999, 2003 og 2007 ble det i Evenes foretatt direktevalg av ordførere.

Ordførere siden 1838

Fotnoter

Referanser 

 
Evenes
Vedborebiller

Vedborebiller (Xyletininae) er en underfamilie av små, ofte vedborende biller. Mange borebillearter kan leve av tørt trevirke og kan gjøre stor skade på bygningstømmer, møbler og andre tregjenstander.

Utseende 
Små, kort sylindriske, gjerne brune borebiller.

Levevis 
Larvene utvikler seg i død ved eller lagrede planteprodukter (for eksempel tobakk).

Systematisk inndeling / norske arter 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Infraordenen Bostrichiformia
 Overfamilien bore- og hettebiller, Bostrichoidea
 Familien tyvbiller og borebiller, Ptinidae Latreille, 1802
 Underfamilien vedborebiller, Xyletininae Gistel, 1856
 Slekten Euvrilletta Fall, 1905
 Slekten Holcobius Sharp, 1881
 Slekten Lasioderma Stephens, 1835 - i Norge:
 tobakksbille, Lasioderma serricorne (Fabricius, 1792)
 Slekten Megorama Fall, 1905
 Slekten Metholcus Jacquelin du Val, 1860
 Slekten Neoxyletobius Español & Viñolas, 1996-01
 Slekten Paraxyletinus Espaol, 1972
 Slekten Pseudoptilinus Leiler, 1963
 Slekten Trachelobrachys Gemminger, 1870
 Slekten Vrilletta LeConte, 1874
 Slekten Xyletinites Heyden & Heyden, 1866
 Slekten Xyletinus Latreille, 1809 - i Norge:
 Xyletinus ater (Creutzer, 1796)
 Xyletinus hanseni Jansson, 1947
 Xyletinus laticollis (Duftschmid, 1825)
 Xyletinus longitarsis Jansson, 1942
 Xyletinus pectinatus (Fabricius, 1792)
 Slekten Xyletobius Sharp, 1881
 Slekten Xyletomerus Fall, 1905

Referanser

Kilder 
 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker 
 

Borebiller
Biller formelt beskrevet i 1856
Runeristere

Runeristere (Hylecoetinae) er en artsfattig underfamilie av treborende biller. De utgjør en overfamilie for seg selv, Lymexyloidea. De kan kjennes på svært langstrakt kroppsform med korte antenner, vifteformede maksillepalper hos hannene og myke dekkvinger. To arter er funnet i Norge.

Utseende 
Runeristere er middelsstore (7–35 mm), langstrakte, rødlige biller. Dekkvingene er myke. Det er ofte betydelig forskjell i størrelse og utseende mellom kjønnene, hunnene er størst og bredest. Også innen samme kjønn varierer de mye i størrelse. Hodet er temmelig stort og bredt, omtrent så bredt som brystskjoldet, kjevene (mandiblene) er små og ikke utstikkende. Fasettøynene er store og utstående. Antennene er forholdsvis korte, gjerne sagtakkede, kan også være kamformede eller kølleformede. Ofte er de tynnere mot spissen og krumme, slik at antennen ser sigdformet ut. Hannens maksillepalper (det største paret av munnfølere) er karakteristisk vifteformede. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt. Dekkvingene er myke, hos de fleste parallellsidige og lange. Hos mange arter møtes ikke dekkvingene helt i midten i den bakerste delen. Bakkroppen er lang og slank. Beina er forholdsvis lange og slanke. Larvene er avlange, det første kroppsleddet (prothorax) er noe oppsvulmet og det bakerste leddet ender i en kraftig, krum pigg med små tenner på oversiden.

Levevis 
Disse billene borer like under barken på døde og døende trær. Runerisser (Hylecoetus dermestoides), som er den vanligste norske arten, går særlig på bjørk i fjellbjørkeskogen. Larvegangene er vinkelrett på stammens retning og dersom barken senere faller av kan de ligne på skrifttegn risset inn i treet, derav navnet. Man ser de typiske gangene mye oftere enn de voksne billene, som trolig ikke tar næring til seg og er ganske kortlivede. Runerisseren er avhengig av en sopp, Endomyces hylecoeti, som bryter ned treverket, og hunnens bakkropp har "lommer" med sporer av denne soppen, som den sprer rundt eggene den legger. Larvene spiser sopp-mycelet, ikke selve veden. Sagmugget etter larvens gnaging skyver den ut av gangene for å gi plass til soppen, og på stammer angrepet av denne billen kan man se karakteristiske hauger av sagmugg. Larveutviklingen tar ett år. De andre artene i familien har trolig et lignende levevis.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Infraordenen Cucujiformia
 Overfamilien verftsbiller, Lymexyloidea
 Familien verftsbiller, Lymexylidae
 Underfamilien runeristere, Hylecoetinae Germar, 1818
 Slekten Elateroides  Schäffer, 1766 (Hylecoetus Latreille, 1806)
 Runerister, Elateroides dermestoides (Linnaeus, 1761)
 Elateroides flabellicornis (Schneider, 1791)
 Elateroides lugubris (Say, 1835)
 †Elateroides cylindricus (Heer, 1865)

Kilder 
 Zahradník, J. og Chvála, M. 1991. Teknologisk forlags store bok om insekter. N.W. Damm. Om Runerisseren, side 300-301.

Eksterne lenker 
 
 Lymexylidae på Tree of Life: 
 Runerisser, hann: 

Biller
Biller formelt beskrevet i 1766
Lymexylinae

Verftsbiller (Lymexylinae) er en artsfattig underfamilie av treborende biller. De utgjør en overfamilie for seg selv, Lymexyloidea. De kan kjennes på svært langstrakt kroppsform med korte antenner, vifteformede maksillepalper hos hannene og myke dekkvinger. To arter er funnet i Norge.

Utseende 
Middelsstore (7 – 35 mm), svært langstrakte biller. Dekkvingene er myke. Det er ofte betydelig forskjell i størrelse og utseende mellom kjønnene, hunnene er størst og bredest. Også innen samme kjønn varierer de mye i størrelse. Hodet er temmelig stort og bredt, omtrent så bredt som brystskjoldet, kjevene (mandiblene) er små og ikke utstikkende. Fasettøynene er store og utstående. Antennene er foholdsvis korte, gjerne sagtakkede, kan også være kamformede eller kølleformede. Ofte er de tynnere mot spissen og krumme, slik at antennen ser sigdformet ut. Hannens maksillepalper (det største paret av munnfølere) er karakteristisk vifteformede. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt. Dekkvingene er myke, hos de fleste parallellsidige og lange. Hos mange arter møtes ikke dekkvingene helt i midten i den bakerste delen. Bakkroppen er lang og slank. Beina er forholdsvis lange og slanke. Larvene er avlange, det første kroppsleddet (prothorax) er noe oppsvulmet og det bakerste leddet ender i en kraftig, krum pigg med små tenner på oversiden.

Levevis 
Disse billene borer like under barken på døde og døende trær. Skipsverftsbillen (Lymexylon navale), som også er funnet i Norge, men er mye sjeldnere, går særlig på eik. Det var tidligere vanlig å finne denne ved skipsverft, der det brukt mye eiketømmer. Den kunne gjøre noe skade på tømmeret, men er trolig for sjelden til å være noe problem i dag.

Systematisk inndeling 
Det er mulig at bare slekten Lymexylon bør plasseres i denne gruppen.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Infraordenen Cucujiformia
 Overfamilien verftsbiller, Lymexyloidea
 Familien verftsbiller, Lymexylidae
 Underfamilien Lymexylinae
 Slekten Lymexylon Fabricius, 1775 - 5 arter
 Verftsbille, Lymexylon navale (Linnaeus, 1758)
 Slekten Urtea Paulus, 2004 - 2 arter

Kilder 
 Zahradník, J. og Chvála, M. 1991. Teknologisk forlags store bok om insekter. N.W. Damm. Om Runerisseren, side 300-301.

Eksterne lenker 
 
 Lymexylidae på Tree of Life: 

Biller
Agile Project Management

Agile Project Management: Creating Innovative Products (direkte oversatt: Smidig prosjektledelse: Å skape innovative produkter) er en bok skrevet av Jim Highsmith hvor han drøfter styring av prosjekter ved hjelp av metoder fra smidig programvareutvikling. Boken har blitt anbefalt av forskjellige anmeldere.

Boken starter med å si at nye utfordringer i produktutvikling krever en adaptiv istedenfor forventningsfull prosjektledelse. Den introduserer deretter leseren til de grunnleggende smidige verdiene beskrevet i Manifestet for smidig programvareutvikling og de 6 hovedprinsippene for smidig prosjektledelse. Deretter blir man presentert for et rammeverk for smidig prosjektledelse, og dets 5 prosjektfaser blir diskutert i detalj. Boken avsluttes med å snakke om skalering av smidige metoder for prosjektledelse og de kulturelle endringene som kontinuerlig kreves for at man skal oppnå ønskede resultater når ved bruk av smidig metodikk. Det brukes en rekke eksempler fra forskjellige bransjer som illustrasjoner.

Boken var finalist i CMP Media sin Jolt Award i 2005, men vant ikke noe.

Referanser 

Prosjektledelse