alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Pio Taofinu’u

Pio Taofinu'u (født 8. desember 1923 i Falealupo på øya Savai'i i Samoa, død 19. januar 2006 i Apia) var en av den katolske kirkes kardinaler.

I 1968 ble han utnevnt til erkebiskop av Samoa-Apia, som den første polyneseren med biskops rang. Han ble kreert til kardinal i 1973, med Sant'Onofrio al Gianicolo i Roma som tittelkirke.

Taofinu'u tilhørte den katolske ordenen maristene.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi var:

 Kardinal Scipione Rebiba  (1504–1577)
 Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532–1602) *bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540–1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566–1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595–1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595–1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595–1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623–1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649–1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675–1758) *1724
 Erkebiskop Enrico Enríquez (1701–1756) *1743
 Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698–1774) *1749
 Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724–1777) *1761
 Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751–1816) *1785
 Pave Pius VIII (1761–1830) *1816
 Pave Pius IX (1792–1878) *1827
 Kardinal Raffaele Monaco La Valletta (1827–1896) *1874
 Kardinal Francesco di Paolo Satolli (1839–1910) *1888
 Kardinal William Henry O'Connell (1859–1944) *1901
 Kardinal Richard James Cushing (1895–1970) *1939
 Erkebiskop George Hamilton Pearce, S.M. (1921–2015) *1956
 Kardinal Pio Taofinu’u, S.M. (1923–2006) *1968

Referanser

Eksterne lenker 
 Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Samoanske kardinaler
Samoanske katolske biskoper
Medlemmer av katolske ordener
Marister
Linjen Rebiba
Antonio José González Zumárraga

Antonio José González Zumárraga (født 18. mars 1925 i Pujilí i provinsen Cotopaxi i Ecuador, død 13. oktober 2008 i Sangolquí ved Quito) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Quito 1985–2003 og dermed også den katolske kirkes primas i Ecuador, og ble kreert til kardinal ved konsistoriet i februar 2001, med Santa Maria in Via som tittelkirke. Han var bare den fjerde kardinalen i landets historie.  

Ettersom han var fylt 80 år noen få dager før pave Johannes Paul II døde den 2. april 2005, hadde han ikke rett til å delta på konklavet som valgte neste pave.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
 Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
 Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
 Pave Pius X (1835-1914) *1884
 Pave Benedikt XV (1854-1922) *1907
 Kardinal Carlo Confalonieri (1893-1986) *1941
 Kardinal Pablo Muñoz Vega (1903-1994) *1964
 Kardinal Antonio José González Zumárraga (1935-2008) 1969 *

Referanser

Eksterne lenker 
 Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no

Ecuadorianske katolske biskoper
Ecuadorianske kardinaler
Personer fra Cotopaxi
Linjen Rebiba
Hans Christian Ørsted

Hans Christian Ørsted (født 14. august 1777, død 9. mars 1851) var en dansk fysiker og kjemiker. Han er kjent som den første som fremstilte aluminium i 1825, og for å ha oppdaget at det er en forbindelse mellom elektrisitet og magnetisme. Ørsteds oppdagelse var at det rundt en strømførende ledning er et magnetfelt. Han ble oppmerksom på dette en dag han skulle gjøre et forsøk med å varme opp en ledning ved å sende sterk strøm gjennom den. I rommet der hvor han utførte eksperimentet, i nærheten av ledningen, lå det tilfeldigvis en kompassnål. Ørsted oppdaget at kompassnålen beveget seg når han satte på strømmen.

Denne forbindelsen hadde egentlig den italienske fysikeren Gian Domenico Romagnosi oppdaget 18 år tidligere, men han fikk ikke offentliggjort det. Ørsted offentliggjorde sine funn om dette i 1820. Ørsteds oppdagelse av at elektrisk strøm medfører magnetisme, ansporet engelskmannen Michael Faraday til å forsøke å gjøre det motsatte: Å omdanne magnetisme til elektrisitet. 11 år etter at Ørsted hadde offentliggjort sin oppdagelse, lyktes Faraday med å indusere en elektrisk strøm ved hjelp av magnetisme.

Ørsted (Oersted) har fått en målenhet oppkalt etter seg, Oe, for magnetisk feltstyrke.
Ørsted var også en fremgangsrik kjemiker, han var for eksempel den første som greide å utvinne aluminium av kaliumamalgam og aluminiumklorid. Han var også aktiv i arbeidet for å fremme naturvitenskapen i Danmark, og grunnla Selskabet for Naturlærens Udbredelse.

Priser og utmerkelser (utvalg) 
 1842 – Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste
 1820 – Copleymedaljen

Se også 
 Ørsteds lov
 Oersted

Referanser

Eksterne lenker 
 Dansk biografisk Lexikon om Ørsted (dansk)
 National Geographic om Ørsted (engelsk)
 Ørsteds eksperiment på nett (engelsk)

Danske fysikere
Danske kjemikere
Den danske gullalder
Personer fra Rudkøbing
Medlemmer av Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab
Ansatte ved Københavns Universitet
Alumni fra Københavns Universitet
Dannebrogordenen
Medlemmer av Royal Society
Mottakere av Copleymedaljen
Fødsler i 1777
Dødsfall i 1851
Aloísio Lorscheider

Aloísio Lorscheider (født 8. oktober 1924 i Estrela nær Porto Alegre i Brasil, død 23. desember 2007 i Porto Alegre) var en av den katolske kirkes kardinaler. 

Hans foreldre var av tysk opprinnelse.

Han var mest kjent for sitt virke som erkebiskop av Fortaleza 1973–1995, som ble fulgt av en lettere post for en mann i den alder han var kommet, som erkebiskop av det lille erkebispedømmet Aparecida 1995–2004. Før dette hadde han vært biskop i elleve år i Santo Angelo, fra 1962. Han var den brasilianske bispekonferansens leder i mange år.

Lorscheider ble kreert til kardinal i 1976. 

Han døde den 23. desember 2007 etter lengre tids sykdom.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal  Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
 Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
 Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
 Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
 Kardinal Pietro Gasparri (1852-1934) *1898
 Kardinal Carlo Chiarlo (1881-1964) *1928
 Kardinal Alfredo Vicente Scherer (1903-1996) *1947
 Kardinal Aloísio Leo Arlindo Lorscheider, O.F.M.

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi – katolsk.no

Brasilianske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Brasilianske fransiskanere
Brasilianske kardinaler
Personer fra regionen Centro Oriental Rio-grandense
Deltakere som rådgivere på Andre Vatikankonsil
Fødsler i 1924
Dødsfall i 2007
Hullbånd

Hullbånd er en type lagringsmedium for digitalt kodet informasjon, og består av en papirstrimmel med utstemplede hull. Hullbåndet ble oppfunnet i 1725 av Basile Bouchon. Hullbånd har vært brukt til lagring av utsendte og mottatte telekser, men  på 60- og 70-tallet ble hullbånd også brukt til innmating og utmating av datamaskinprogrammer og av data i begrenset mengde. Hullbånd ble på den tiden mye benyttet til CNC-maskiner. 

Bruksområdet var altså bare delvis overlappende med hullkortet. En av fordelene med hullbånd framfor hullkort er at rekkefølgen av dataene ikke kan endres på hullbånd, mens en bunke hullkort lett gir meningsløse data hvis kortene stokkes om. Hullbånd kunne også korrigeres til en viss grad, viktige hjelpemidler var en håndstanser, papirsaks og limbånd. Større datamegder førte til at hullbåndene kunne bli svært lange, ved innlesningen ble disse derfor samlet i store åpne beholdere. På grunn av papirstrimlenes fysiske egenskaper kunne disse deretter lett spoles opp igjen uten å fløyke seg.

«Wikipedia» i ASCII kode representert på hullbånd:

Eksterne lenker
 ECMA-10: ECMA standard for Data Interchange on Punched Tape 
 A song mentioning paper tape

Digitale lagringsmedier
Informatikkens historie
Herat

Herāt (persisk: هرات) er en by vest i Afghanistan, i dalen der Hari Rud-elva renner i provinsen som også kalles Herat). Byen var tradisjonelt kjent for vin. Innbyggerne er hovedsakelig afghansk tajikere.

Den er en antikk by med mange historiske bygninger, selv om disse er skadet i forskjellige militære konflikter i løpet av de siste tiårene. Bygningene er først og fremst konstruert av murstein. Byen domineres av restene av en citadell, konstruert under styret til Aleksander den store.

Byen hadde en gunstig posisjon på handelsrutene mellom Persia, India, Kina og Europa. Veiene fra Herat til Turkmenistan og Iran er fremdeles strategisk viktige.

Den nåværende ordføreren i byen er Zana Wahide.

Historie 
Herat er antagelig restene av den persiske byen Artacoana, grunnlagt rundt 500 f.Kr. Den kan også ha vært kjent som Aria. Den ble erobret av Aleksander i 330 f.Kr. i løpet av hans krig mot det persiske akamenideriket. Byen ble bygd opp igjen og citadellet ble konstruert. Den var del av selevkideriket men ble erobret av andre ved forskjellige anledninger og ble del av det parthiske riket i 167 f.Kr.

Før 1040 ble det styrt av Ghaznavid og ble erobret av seldsjukkene i 1040. I 1175 ble den erobret av Ghoridene og kom under Khawarazm-imperiet. I denne perioden ble Herat et viktig senter for produksjonen av metall-varer, særlig i bronse, ofte dekorert med utsmykninger i verdifulle metaller.

Mongolene erobret den i 1221 og senere ødelagt av Dsjengis-khan. I 1245 ble det gitt til Kart Maliks. Rundt 1381 ble det igjen ødelagt, denne gang av Timur Lenk. Under hans sønn Shah Rukh ble det bygd opp igjen og ble et viktig sentrum under Timuridriket. Sent på 1400-tallet ble Musalla-komplekset (med mange minareter) bygd under dronning Gawharshad. Hennes gravkompleks blir regnet som et av de største monumentene fra Timurid-arkitekturen. 

I 1506 ble det erobret av usbekene og noen få år senere av Shah Ismail Safavi og ble del av et nytt persisk rike. Fra 1718 til 1880 ble det utkjempet forskjellige slag ved byen inntil byen ble del av et forent Afghanistan. I løpet av det kommunistiske Afghanistans Demokratiske Republikk ble Herat brukt av sovjeterne. Selv før invasjonen på slutten av 1979 var der et betydelig nærvær av sovjetiske rådgivere i byen med deres familier. Fra 10. til 20. mars 1979 var hæren under kontroll av Ismail Khan etter han ledet et mytteri og 350 sovjetiske innbyggere ble drept. Sovjeterne bombet byen og forårsaket massiv ødeleggelse og tusenvis av døde. Den ble gjenerobret med stridsvogner og fallskjermjegere. 

Ismail Khan ble en mujahedin-kommandør og etter at Sovjet trakk seg ut ble han guvernør av Herat. I 1995 ble byen tatt av Taliban. 12. november 2001 ble den tatt av Nordalliansen og Ismail Khan kom tilbake til makten i området.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Afghanistan
Festninger i Afghanistan
Ruiner i Afghanistan
Arkeologi i Afghanistan
François Bozizé

François Bozizé (født 14. oktober 1946 i Mouila i Gabon) er tidligere president i Den sentralafrikanske republikk. Han kom til makten i mars 2003 etter å ha ledet et opprør mot president Ange-Félix Patassé. I mars 2013 måtte han flykte fra landet etter at opprørere fra alliansen Seleka inntok hovedstaden Bangui.

Referanser 

Sentralafrikanske politikere
München og Freising erkebispedømme

München og Freising erkebispedømme er et katolsk erkebispedømme i Bayern.  Reinhard Marx har vært erkebiskop siden 2007. Joseph Ratzinger (nå pave Benedikt XVI) var erkebiskop fra 1977 til 1982. Det bor om lag 1 800 000 katolikker i bispedømmet, dette utgjør en andel på 52 % av det totale innbyggertallet, og det består av 755 menigheter. Suffraganbispedømmer under München og Freising er Augsburg, Passau og Regensburg.

Frauenkirche i München er erkebispedømmets katedral. Den tidligere katedralen i Freising, en liten by rett nord for München, fungerer fremdeles som konkatedral. Erkebispedømmet omfatter også klosteret Schlehdorf som en eksklave omgitt av Augsburg bispedømme.

Historie 
Freising bispedømme sies å være grunnlagt av den hellige Korbinian rundt 720. Anerkjennelsen som bispesete skjedde imidlertid først i 739 gjennom Bonifatius. Freising ble da et av Salzburg erkebispedømmes suffraganbispedømmer.

Da Freising ble opphøyet til fyrstbispedømme i 1294, var biskopen verdslig hersker over de følgende områdene:
 byen Freising,
 klosteret og sognet Innichen i (dagens Syd-) Tirol (i bispedømmets besittelse siden 794),
 landskapet Burgrain med klosteret Isen (siden 808),
 byen Waidhofen i Niederösterreich (siden 955),
 byen Bischoflack i Krain (siden 973; dagens Škofja Loka i Slovenia)
 dalen Wölz i Steiermark (siden 1007),
 landsbyen Enzersdorf i Niederösterreich (siden 1028),
 grevskapet Werdenfels med Garmisch, Partenkirchen og Mittenwald (siden 1249/1294),
 grevskapet Yserrain ved Isars høyre bredd syd for Freising (ervervet 1319)
 samt flere mindre, spredte områder i bl.a. Niederösterreich og Krain.

Denne tilstanden varte til riksdeputasjonsbeslutningen i 1802/03, da samtlige riksstifter ble sekularisert. Bispedømmet var etter dette vakant i 18 år. I denne perioden ble også dets tirolske sogn overført til Brixen bispedømme.

Det nåværende erkebispedømmet München og Freising ble (gjen)opprettet i 1821 i rammen av et konkordat (1817) mellom Den hellige stol og Kongeriket Bayern. Samtidig ble de bayerske områdene av Salzburg erkebispedømme og det tidligere Chiemsee bispedømme underlagt München og Freising, og bispesetet ble flyttet til München. Frauenkirche, opprinnelig oppført som borgerkirke, tjener siden som katedral.

Se også
Liste over erkebiskoper av München og Freising

Eksterne lenker
 
 http://www.priesterseminar-muenchen.de
 http://www.jugendkorbinian.de/

Katolske bispedømmer i Tyskland
München
Bayern
Tidligere katolske bispedømmer i Østerrike
Stemjern

Stemjern, huggjern og huggmeisel er ulike jernverktøy for bearbeiding av tre og lignende materialer. De brukes for å fjerne materiale for å lage for eksempel plansenkinger, skjøter (f.eks. tappsammenføyning) eller hull.

Et stemjern er et finere verktøy, og brukes til å stemme (trykke eller presse) med håndmakt, for eksempel når man skal forme treverk for å lage en tappsammenføyning. Det kan også brukes til å stikke eller skjære med. Det har en stålegg som er på 33° i den ene enden, av varierende bredde fra 5 mm til 50 mm. Eggen står vinkelrett på lengderetningen og har et skaft av tre eller plast i den andre.

Et huggjern er et litt grovere verktøy, og brukes til å hogge ut stykker av treverk eller andre materialer, ofte med en treklubbe. Skaftet er ofte forsterket med ringer av jern, slik at det ikke går i oppløsning når jernet bankes inn i arbeidsstykket ved hjelp av en treklubbe eller gummihammer. For bruk med hammer bruker man istedet huggmeisel, som er en enda grovere variant.

En huggmeisel er en grov variant med bred kileformet og herdet egg (meisel), drives med hammerslag.

Hardhet på stålet 
Stemjern fås med ulik hardhet på stålet. Mykt stål vil være enklere å slipe, men vil raskere bli sløvt igjen. Hardt stål vil dermed holde seg skarpt lengre. For hardt stål kan enklere knekke. Hardheten kan måles med Rockwell-skalaen sin C-skala (HRC). Eksempelvis kan en herdet klinge ha en hardhet på rundt 60 HRC.

Typer 
 Stemjern: Brukes ved at det presses mot arbeidsstykket med håndmakt. Det finnes mange spesialiserte typer stemjern til forskjellige arbeidsoperasjoner.
Tappjern, type stemjern som kan brukes til å lage tapper for tappsammenføyning. Har avfasing langs sidene for at verktøyet skal få plass når man former svalehaleskjøter. Foruten tappsammenføyning ansees tappjern som en variant av stemjernet som kan være egne til mange varierte oppgaver. De fleste moderne stemjern kommer i dag med avfasing langs sidene (lik som for tappjern) for å utvide bruksområdene.
 Huggjern eller hoggjern, har skaft dimensjonert for å slås på med treklubbe, og brukes til å hogge ut stykker fra arbeidsemnet.
 Hulljern eller huljern, er en variant av huggjern til å lage hull eller uthulinger, og har derfor buet eller v-formet skjæreflate (for eksempel en konkav og en konveks side)
Huggjernkniv, et kraftig verktøy som både er spiss på tuppen og langs ene siden, og kan brukes på vanlig måte til tappforbindelser, samt til kløyving ved å slå på bakeggen (som fortrinnsvis er slagfast) med en hammer.
Huggmeisel, grov variant med bred kileformet og herdet egg (meisel), drives med hammerslag.

Bilder

Se også 
 Brynestein, brukt for å slipe stemjern

Referanser 

Trearbeidsverktøy
Murskje

En murskje er et redskap for å legge mørtel på murstein eller andre typer blokker. Skjeen er vanligvis trekantet med avrundede hjørner og et skaft som står opp fra bladet. Skjeene fåes i flere størrelser, tilpasset bruken. De største brukes ofte også som blandeskje for sement, sand og vann, alternativt annen mørtel og vann.
Legg merke til at enkelte skjeer har S formet håndtaksholder hvor håndaket står relativt skrått ned mot bladet og har håndtaket temmelig nær midten av bladet, slik som på bildet, mens på andre skjeer står en L formet stang rett opp fra bladet helt i enden og håndtaket kommer derved i sin helhet til å stikke utenfor og omtrent parallelt med bladet. Når man tar en skje med svanehals og legger pekefingeren rett under der håndtaket begynner uten å gripe om håndtaket vil skjeen henge på fingeren i balanse. Fyller man skjeen med mørtel for å legge på en murstein og gjør samme øvelse som beskrevet over vil skjeen fortsatt henge på fingeren i balanse. Gjør man samme øvelse med skjeer av den andre typen vil skjeen tippe over fingeren og falle ned. Man vil derfor måtte bruke flere krefter for å holde skjeen fordi tyngdepunktet ligger langt foran hånden og vil dermed også gi større belastning på håndleddet under arbeidet. For dem som måtte, og de som fortsatt må legge 2-3000 stein om dagen er dette en fantastisk oppfinnelse. HMS på sitt aller beste, lenge før det var noe som het HMS. Og i tillegg kan man henge skjeen på baljekanten uten at skaftet blir griset til av mørtelen.

Se også
Murer

Verktøy
Studvest

Studvest er en studentavis som kommer ut i Bergen. Den dekker alle utdanningsinstitusjoner som hører innunder Sammen - Studentsamskipnaden på Vestlandet, deriblant Universitetet i Bergen, Norges Handelshøyskole, Høgskulen på Vestlandet, Kunst- og designhøgskolen i Bergen og Bergen arkitektskole. Avisen kommer ut annenhver uke (onsdager) med et opplag på 4000. Ansvarlig redaktør er Erik Stolpestad. Våren 2022 var Theodor Langston ansvarlig redaktør.  Nyhetsredaktør er Astri Lovett Hageberg, kulturredaktør er Selma Turiddatter, foto- og layoutredaktør er Truls Skram Lerø og daglig leder er John Marius Bramley. Velferdstinget Vest er utgiver av avisen, men står uten redaksjonelt ansvar. 

Første utgave ble gitt ut 20. november 1945, da under navnet Ånd og Vilje. I 1961 skiftet avisa navn til Stud.Vest, som senere ble forenklet til Studvest. Ånd og Vilje var først og fremst et debattforum, og Stud.Vest kom i vanlig avisformat først i 1973. I 1995 begynte avisen å komme ut hver uke. Studvest er Norges nest eldste studentavis, etter trondheimsstudentenes Under Dusken som startet i 1914. Universitas i Oslo startet i 1946.

Avisen har tre redaktører ansatt på heltid, én redaktør i halv stilling og en redaksjon på over 50 frivillige journalister, fotografer, illustratører og layoutmedarbeidere. Redaksjonen holder til i etasje 3+ på Studentsenteret i Bergen.

Referanser

Eksterne lenker
 

Gratisaviser i Hordaland
Norske studentaviser
Aviser etablert i 1945
Studentkultur i Bergen
Norske nettaviser
Anthony Joseph Bevilacqua

Anthony Joseph Bevilacqua (født 17. juni 1923 i Brooklyn, USA, død 31. januar 2012) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og tidligere erkebiskop av Philadelphia 1988–2003. Han ble kreert til kardinal i 1991, med Ss. Redentore e S. Alfonso in Via Merulana som tittelkirke.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Kardinal Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
 Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
 Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
 Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1773
 Pave Pius VIII (1761-1830) *1800
 Pave Pius IX (1792-1878) *1827
 Kardinal Alessandro Franchi (1819-1878) *1856
 Kardinal Giovanni Simeoni (1816-1892) *1875
 Kardinal Antonio Agliardi (1832-1915) *1884
 Kardinal Basilio Pompilj (1858-1931) *1913 
 Kardinal Adeodato Giovanni Piazza (1884-1957) *1930
 Kardinal Luigi Raimondi (1912-1975) *1954
 Biskop Francis John Mugavero (1914-1991) *1968
 Kardinal Anthony Joseph Bevilacqua (1912-1975) *1954

Referanser

Eksterne lenker 
 Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
 The Cardinals of the Holy Roman Church

Kardinaler fra USA
Katolske biskoper fra USA
Linjen Rebiba
Personer fra USA av italiensk opphav
Personer fra New York City
Kjell Harald Trælnes

Kjell Harald Trælnes (født 2. oktober 1953, død 6. juni 2013) var bonde og Senterpartipolitiker. Han var inne i sin fjerde ubrutte periode som ordfører i Brønnøy kommune da kan døde etter noen tids kreftsykdom.

Trælnes var født og oppvokst i bygda Trælnes i utkanten av Brønnøy like ved Berg i nabokommunen Sømna. Der drev han ved siden av ordførerembetet en stor gård med hovedsakelig storfebesetning.

Han hadde også en karriere innenfor friidrett som mellom- og langdistanseløper.

Referanser 

Ordførere i Brønnøy
Sp-ordførere i Nordland
Ernesto Corripio Ahumada

Ernesto Corripio Ahumada (født 29. juni 1919 i Tampico i Mexico, død 10. april 2008) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og erkebiskop av Ciudad de Mexico 1977–1994. Han ble kreert til kardinal i 1979.

Referanser

Eksterne lenker 
 Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
  Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Meksikanske kardinaler
Meksikanske katolske biskoper
Personer fra Tampico
Fødsler i 1919
Dødsfall i 2008
AdSense

AdSense er Googles reklameprogram. Adsense tilbyr å reklamere for produkter og tjenester. Blant annet ved å overvåke brukernes adferdsmønster på nett, såkalt «kontekstuell annonsering», forsøker Adsense  å gi presentere antatt relevante reklamer. Adsense brukes for eksempel av nettleseren Opera.

I mars 2019 ila Europakommisjonen Google en bot på 1,49 milliarder euro, rundt 14,4 milliarder kroner for å skulle ha blokkert konkurrerende søkemotorer fra sin nettleser «Chrome». Google er tidligere blitt bøtelagt to ganger for ialt 6,5 millarder kroner for lignende forhold.

I Norge
I Norge konkurrerer Google AdSense med MyAd fra Mediehuset Digital og AdPower fra Edda Media.

Referanser

Se også 
Google
Reklame
Søkemotoroptimering
Blogg

Eksterne lenker 
 

Google-tjenester
Reklame