alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Victoriano Luciano

Victoriano Luciano (født 28. mai 1833 i Cavite City i Cavite i Filippinene, henrettet 12. september 1896 i Cavite) var en apoteker og filippinsk nasjonalist under den filippinske frigjøringskrig mot spanjolene.  

Han drev sitt egen apotek i byen Cavite. Han hadde lyktes i å ekstrahere oljer fra filippinske blomster som sampaguita, champaca, og ilang-ilang, og forbedret smaken på sigarettene han solgte. Han delte ut gratis medisiner under koleraepidemien i 1892. Han var medlem av det filippinske frimureri, som spanjolene fant ut konspirerte mot det spanske styre. Han ble arrestert og holdt fengslet i Fort San Felipe i Cavite. Han forsvarte seg i retten, men da den filippinske revolusjon startet, ble han og tolv andre (De tretten Cavite-martyrer) henrettet den 12. september 1896.  

De øvrige som ble henrettet var Luis Aguado, Eugenio Cabezas, Feliciano Cabuco, Agapito Conchu, Maximo Gregorio, Maximo Inocencio, Jose Lallana, Severino Lapidario, Alfonso de Ocampo, Francisco Osorio, Hugo Perez og Antonio San Agustin.

Filippinere
Opprørsledere
Personer henrettet ved skyting
Personer fra Cavite
Henrettede personer (før 1900-tallet)
Kjerne

For kjerne i betydningen kjerne til kjerning av smør, se kinne.
En kjerne er den viktigste, innerste eller mest robuste del av et objekt.

Forskjellige typer kjerner og temaer som er knyttet opp til kjerner 
 Jordens kjerne
 Atomkjerne
 By
 Frukt
 Kjerne i et operativsystem for datamaskiner
 Kjerneved (al)
 Reaktor
 Sjel
 Transformator
Forza Italia

Forza Italia («fremad, Italia!») var et italiensk liberalkonservativt høyreparti som eksisterte mellom 1993 og 2009. 

Det ble grunnlagt i 1993 av Silvio Berlusconi, som var partiets leder fra det ble etablert til det ble nedlagt. Sammen med det populistiske separatistpartiet Lega Nord og det reformerte fascistpartiet Alleanza Nazionale utgjorde Forza Italia ved parlamentsvalgene i 2001 og 2006 valgforbundet Casa delle Libertà. Partiet har sittet i regjering i flere perioder med Berlusconi som statsminister.

Kritikere hevder partiet ikke har noe selvstendig program, men mener det som til enhver tid passer Berlusconi. I økonomiske spørsmål er partiet liberalistisk, i andre spørsmål konservativt eller høyrepopulistisk.

Ved parlamentsvalget i 2008 stilte Forza Italia som en del av valgalliansen Il Popolo della Libertà. Deler av denne alliansen ble den 27. mars 2009 omdannet til et politisk parti. Forza Italia opphørte da å eksistere som eget parti.

Eksterne lenker 
 
 web site of forza italia Terracina (ita)

Tidligere politiske partier i Italia
Politiske partier etablert i 1993
Politiske partier nedlagt i 2009
1993 i Italia
2009 i Italia
Grenlandsbrua

Grenlandsbrua er Norges høyeste skråstagbro med en tårnhøyde på 166 meter. Broen som ble åpnet 19. juli 1996 av Kong Harald V, er en del av . Den krysser Frierfjorden, mellom kommunene Porsgrunn og Bamble i Telemark.Broen er bygd som en samvirkekonstruksjon. Overbygningen består av seksjoner med stål, formet som kassetverrsnitt med dekke i plass-støpt betong.

Om broen 

Broen har ett tårn og et hovedspenn på 305 meter. Høyde på brotårnet er 168 meter. Totallengden på broen er 608 meter, og seilingshøyden er 50 meter. Skråstagene er oppdelt i 21 kabelpar, med lengde fra 84 til 287 meter. Totalt har broen 7 spenn.

I 1996 ble broen tildelt æresprisen Betongtavlen.

Sammen med Brevikbrua ble Grenlandsbrua i 2002 foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Riksantikvaren fredet de to broene 17. april 2008.

Stengningen i 2017–18 
Påsken 2017 ble Grenlandsbrua og dens tunneler Kjørholttunnelen og Bambletunnelen midlertidig stengt for biltrafikk. Årsakingen til stengingen var at både Kjørholttunnelen og Bambletunnelen gikk gjennom en omfattende rehabilitering som var nødvendig for sikkerheten.  I tillegg ble det sprengt nye tunnelløp til ny firefelts E18 på strekningen Langangen–Dørdal ved siden av dagens tunneler, samt planleggingen av ny Grenlandsbru på motgående kjørefelt.

Arbeidet varte i rundt halvannet år, og 31. august 2018 åpnet Grenlandsbrua og tunnelene igjen for biltrafikk.

Ny bro 
Grenlandsbrua har to felt og motortrafikkvei-standard. I 2021 startet ombyggingen av E18-strekningen mellom Langangen og Rugtvedt, like syd for broen. Den nye veien får fire felt og motorveistandard. For å gjøre dette mulig, må det derfor bygges en ny bro som skal gå parallelt med den eksisterende broen fra 1996. 

Den nye broen skal bygges med lik utforming som den eksisterende, og den skal anlegges på vestsiden av dagens bro. Den får to felt og skal bære den sydgående trafikken på E18. Forarbeidene startet i 2021, mens selve brobyggingen startet i juni 2022. Den nye broen skal etter planen åpnes for trafikk i 2025.

Se også
Kjørholttunnelen
Bambletunnelen
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser

Eksterne lenker 
 

Broer på E18 (Norge)
Skråkabelbroer
Veibroer i Vestfold og Telemark
Veier i Porsgrunn
Veier i Bamble
Betongtavlen
1996 i Norge
Broer åpnet i 1996
Kulturminner i Bamble
Kulturminner i Porsgrunn
Fredete byggverk i Vestfold og Telemark
Telemarks samferdselshistorie
Po

Po (latin: Padus) er Italias lengste elv, og springer ut ved Monviso, løper gjennom Posletten for så å munne ut i Adriaterhavet. Elven er 670 kilometer lang. Nedbørfeltet er på  km².

Po har sitt utspring i provinsen Cuneo i Piemonte ved stedet Pian del Re ved foten av Monviso. Der er det en sten med en plakett som markering. Det er mange tilløp til Po videre nedover, slik at man kunne si at fjellet Monviso selv er kilden. Ned til Saluzzo renner Po gjennom Podalen (Valle Po). Po er her under 400 moh, og resten av løpet til Po er på Posletten (Pianura Padana eller Val Padana). I dette området bor det ca. 16 millioner mennesker og omkring en tredjedel av Italias industri- og landbruksproduksjon finner sted her. De viktigste landbruksproduktene er korn, blant annet mais og ris.

Po renner gjennom flere viktige italienske byer, ikke minst Torino i Piemonte. Gjennom et nettverk av kanaler (navigli) som Leonardo da Vinci var med på å planlegge, er Po også knyttet til Lombardias hovedstad Milano. Ved utløpet til Adriaterhavet danner Po et stort delta. Gjennom deltaet er Po delt i fem større elver som heter Po di Maestra, Po della Pila, Po delle Tolle, Po di Gnocca og Po di Goro. I tillegg er det en lang rekke kanaler i deltaet. Podeltaet står på UNESCOs liste over verdensarven.

Sideelver 
Sideelver inkluderer (H fra høyre side, V fra venstre):
 Pellice (V)
 Varaita (H)
 Maira (H)
 Dora Riparia (V)
 Stura di Lanzo (V)
 Orco (V)
 Dora Baltea (V)
 Sesia (V)
 Tanaro (H)
 Scrivia (H)
 Agogna (V)
 Ticino (V)
 Lambro (V)
 Trebbia (H)
 Nure (H)
 Adda (V)
 Arda (V)
 Taro (H)
 Parma (H)
 Enza (H)
 Oglio (V)
 Mincio (V)
 Secchia (H)
 Panaro (H)
 Staffora (H)

De viktigste byer Po renner gjennom 
 Torino 
 Chivasso
 Casale Monferrato  
 Valenza (AL) 
 Piacenza 
 Cremona
 Ferrara

Se også 
 Po (andre betydninger)

Eksterne lenker
Šalčininkai kommune

Šalčininkai kommune (utt. «sjaltsjininkai», polsk: Soleczniki) er en litauisk kommune som ligger 50 km sør for hovedstaden Vilnius.

Kommunen er en utstrakt landbrukskommune med lite industri, og er blant de litauiske kommuner med høyest polsktalende befolkning. Šalčininkai grenser mot Hviterussland i øst og sør.

Eksterne lenker 
 

Kommuner i Litauen
Vilnius fylke
Švenčionys kommune

Švenčionys kommune (utt. «sjventsjånis», polsk: Święciany) er en litauisk kommune som ligger 90 km nordøst for hovedstaden Vilnius, og har en lang grense mot Hviterussland i sørøst. Kommunen har 14 roder, derav tre byroder, Švenčionys, Svencioneliai og Pabrade. 

Švenčionys er en utstrakt landbrukskommune med en liten tjenesteytende sektor.

Eksterne lenker 
 

Kommuner i Litauen
Vilnius fylke
Meteorologi

Meteorologi er den tverrfaglige vitenskapen om jordas atmosfære. Meteorologer observerer værfenomen gjennom målestasjoner på bakken, radar, fly eller satellitter og forklarer atmosfærens tilstand ved hjelp av matematiske modeller. Meteorologi har sin viktigste praktiske anvendelse i værvarsel, hvor nylige observasjoner mates inn i de matematiske modellene for å forutsi vær for kommende dager. 

Selv om mennesker til alle tider har forsøkt å forklare værfenomen, var det først da kommunikasjonsteknologi gjorde det praktisk å utveksle værmålinger at faget ble vitenskapeliggjort. På tidlig 1900-tall ble mange av metodene som gjorde det mulig å forstå og forutsi været utviklet, men det var først ved utviklingen av datateknologi i andre halvdel av 1900-tallet at det ble regnekraft nok til gjøre avanserte simuleringer av været. 

Ordet meteorologi  er sammensatt av gresk μετέωρος (meteoros), «i luft» og λόγος (logos), «fornuft».  I år 350 f.Kr. skrev Aristoteles den første læreboken om meteorologi, Meteorologika, og dermed var grekerne de første som gjorde meteorologi til vitenskap.

Faglige disipliner innen meteorologi 
 Mikro- og lokalmeteorologi
 Mesoskala meteorologi
 Fysisk meteorologi
 Dynamisk meteorologi
 Synoptisk meteorologi
 Atmosfærens generelle sirkulasjon
 Klimatologi
 Luftkjemi

Meteorologiske fenomener 
 Lavtrykk
 Høytrykk
 Værfront
 Tropisk syklon
 Tornado
 Fjellbølger
 Nedbør
 Konveksjon

Atmosfærens ulike sjikt 
 Kryosfæren
 Lithosfæren
 Troposfæren
 Stratosfæren
 Mesosfæren
 Ionosfæren

Meteorologiske institutt i Norden 
 Danmarks Meteorologiske Institut (hjemmeside).
 Finlands Ilmatieteen laitos (hjemmeside).
 Islands Veðurstofa Íslands (hjemmeside).
 Norges meteorologiske institutt (hjemmeside).
 Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (hjemmeside).

Meteorolog
En meteorolog er en som jobber med meteorologi, som regel med å varsle været. Mange meteorologer jobber også med klimaforskning. En offentlig ansatt meteorolog som jobber med værvarsling kalles i Norge for en statsmeteorolog.

Kjente meteorologer 
Vilhelm Bjerknes kan kalles «den moderne værvarslingens far». Han ledet Bergensskolen innen meteorologi, der den konseptuelle modellen for et lavtrykksutvikling, med begrep som varmfront, kaldfront og okklusjon ble utviklet. En annen verdensberømt norsk meteorolog er Arnt Eliassen. Sverre Petterssen ble høyt dekorert for sine værvarsler under andre verdenskrig, men var en markant profil innen meteorologi også før og etter krigen, blant annet som professor ved Massachusetts Institute of Technology.

Se også
 Meteorologisk stasjon
 Værvarsling
 Værsatellitt

Referanser

Eksterne lenker  
 Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av meteorolog
 Meteorologisk institutt
 Slik lager meteorologene værkart - artikkel fra forskning.no 26.3.14
Kansler

Kansler (latin cancellarius, tysk Kanzler, engelsk Chancellor) er en offisiell tittel brukt av de fleste stater hvis sivilisasjon direkte eller indirekte har oppstått under innflytelse fra Romerriket. På forskjellige tider og i forskjellige land har den stått for meget forskjellige oppgaver. 

De opprinnelige kanslere, eller cancellarii, var underordnede tjenestemenn i senromersk rettspleie.

I Norge bestemte Hirdskråen at kansleren var den som oppbevarte kongens segl, satte opp brev etter kongens diktat, og leste igjennom dem før besegling. Kansleren førte også fortegnelse over kongens eiendommer og oppdaterte landskylden. Han var blant kongens rådgivere og fulgte kongen på reiser.

Hirdpresten Ivar BoddeBjørgo, Narve: «Ivar Bodde» i Norsk biografisk leksikon på snl.no. Hentet 25. april 2022 fra  regnes som den første kjente kansler i Norge, men kanslertittelen er ikke sikkert belagt før Magnus Lagabøtes regjeringstid. Kansleren var oftest geistlig utdannet, men ikke alltid presteviet. Noen fikk senere tittel av baron. De var aldri bisper ved siden av kanslerstillingen, noe som ellers var vanlig ute i Europa. Hirdskråen forutsetter at kansleren har skrivere, og en kongelig skrivestue må ha eksistert iallfall i kong Sverres tid da brevmengden tok seg opp. Rundt 1265 ble Håkon Håkonssons saga i stor grad satt sammen av stoff funnet i arkivene i den kongelige skrivestuen i Bergen. Etter 1280 økte antall bevarte kongebrev sterkt, og fra Magnussønnenes tid (dvs. Øystein Magnusson, Sigurd Magnusson og Olav Magnusson) kjennes rundt tretti navngitte skrivere av kongebrev, omtalt som «klerk» eller «notarius». De ble lønnet av sportler av brevene, og kunne avansere til høyre embeter. Tre av Magnussønnenes skrivere ble senere lagmenn, den ene fehirde. Skriverne fulgte med kongen på reise, men det fantes et mer stasjonært kontor, først i Bergen, fra Håkon Vs tid ved Mariakirken i Oslo.

Referanser

Se også
 Norges rikes kansler
 Tysklands kanslere
 Lordkansler

Titler
Apolinario Mabini

Apolinario Mabini y Maranan (født 23. juli 1864 i Tanauan (barrio Talaga), Batangas, Filippinene, død 13. mai 1903 i Manila) er en filippinsk nasjonalhelt som forfattet konstitusjonen for den kortvarige første filippinske republikk som eksisterte 1898–1899.

Bakgrunn og virke 
Apolonio Mabini kom fra fattige kår og var sønn av Inocencio Mabini and Dionisia Maranan. Han fikk sin første skolegang i Tanauan i Batangas, under en lærer ved navn Simplicio Avelino. Senere fortsatte han på en skole ledet av den katolske presten Valerio Malabanan. Han studerte deretter ved Colegio de  San Juan de Letran i Manila i 1881 og var så i 1882 og 1883 i Bauang. Så returnerte han til Manila og tok et kurs i filosofi 1883–8184. I 1885 og 1887 var han i Lipa i hjemprovinsen Batangas og tok der bakkalaureat (Bachilles en Artes) og utdannelse til høyskolelærer. Deretter, fra 1888 studerte han jus ved Santo Tomás-universitetet i Manila, hvor han tok juridisk eksamen i 1894. 

Hans mor hadde villet at han skulle bli prest, men han ville kjempe for de fattige som jurist. I 1896 ble han syk av noe som raskt skulle frata ham førligheten i bena. Da den filippinske revolusjon utbrøt i august samme år, mistenkte de spanske myndigheter ham for på en eller annen måte å være involvert, og arresterte ham i juli. Da de skjønte at han var lam fra livet og ned innså de at han ikke hadde vært med på noen kamper, og løslot ham og sendte ham i stedet til sykehuset San Juan de Dios, i juni 1897.

Mabini var likevel ikke uten bånd til nasjonalistene, for han hadde vært medlem av Jose Rizals La Liga Filipina og hadde arbeidet i det stille med reformforslag.

I  juni 1898, mens han ferierte i  Los Baños i provinsen Laguna, sendte revolusjonslederen general Emilio Aguinaldo bud på ham. Det tok hundrevis av menn å bære ham etter tur i hengekøyen fra Los Baños til Cavite el Viejo, der Aguinaldo hadde sitt hovedkvarter.

Mabini ble en av general Aguinaldos fremste rådgivere i 1898. Han skrev forslag til dekreter og til en filippinsk konstitusjon. Han la også planer for overgangsregjeringen. Han ble statsminister og utenriksminister da Filippinenes første regjering ble satt sammen i januar 1899. 

Amerikanerne tok ham til fange i desember 1899, under den filippinsk-amerikanske krig, men satte ham fri etter en stund. I januar 1901 sendte de ham likevel i eksil til Guam. Der skrev han sine memoarer, La Revolucion Filipina, som ble utgitt etter hans død. I boken gir han Aguinaldo skylden for at revolusjonen ikke førte frem, og anklager ham for å ha stått bak dødsdommen mot Andres Bonifacio i 1897 og mordet på general Antonio Luna i 1899. 

Han fikk lov til å vende tilbake til hjemlandet på den betingelse at han avla en troskapsed til USA, noe han gjorde den  26. februar 1903. 

Den 13. mai 1903 døde han av kolera i Manila, muligens etter å ha drukket ubehandlet carabaomelk.

Referanser 

Filippinske politikere
Filippinenes historie
Filippinske forfattere
Personer fra Batangas
Mamerto Natividad

General Mamerto Alejandrino Natividad (født 12. juni 1871 i Bacolor, Pampanga, Filippinene, død 11. november 1897 i Cabiao, Nueva Ecija) var øverstkommanderende for den filippinske revolusjonshær i det sentrale Luzon i den første fasen av Den filippinske revolusjon (1896–1897), den yngste av revolusjonens generaler.

Mamerto Natividad studerte ved Ateneo de Manila og ved Colegio San Juan de Letran i Manila. Han sluttet seg til de revolusjonære den 28. august 1896 for å hevne spanjolenes drap på hans far, Mamerto Natividad sr. Han ble satt i fengsel for å ha skutt en spansk dommer som hadde fiket til hans yngre bror. Kort tid etter klarte han å rømme og sluttet seg til general Emilio Aguinaldos revolusjonshær. Han ble den yngste hærfører med generals rang under revolusjonen, og ledet sine tropper i kamp mot spanjolene blant annet i San Rafael i Bulacan og i Tayug i Pangasinan.    

Mamerto Natividad var også en av de revolusjonære som undertegnet Biak-na-bato-erklæringen som etablerte en provisorisk, selvstendig, filippinsk regjering. 

Han ble drept av en spansk cazador, en skarpskytter, i San Fernando, Cabiao, provinsen Nueva Ecija.

Litteratur 
Filipinos In History by the National Historical Institute, 1990, pp. 53–55
Revolt of the Masses, Teodoro Agoncillo, 1956, pp. 259–275

The Price of Freedom by Gen. Jose Alejandrino
Hall of Fame, Sol H. Gwekoh, newspaper article

Natividad, Mamerto
Natividad, Mamerto
Personer fra Pampanga
David Livingstone

David Livingstone (født 19. mars 1813 i Blantyre ved Glasgow i Skottland, død 1. mai 1873 i Chitambo ved Bangweulusjøen i dagens Zambia) var en britisk misjonær fra London Missionary Society, oppdager og utforsker av Afrika. Hans møte med den amerikanske journalisten Henry Morton Stanley ga opphav til det kjente sitatet «Doktor Livingstone, formoder jeg?» da han etter lang tids leting traff på Livingstone i 1871 i Ujiji ved Tanganyikasjøen. Stanley klarte ikke å overtale ham til å reise med ham hjem til Storbritannia. Han døde to år etter. Hjertet hans ble begravd i Afrika, etter hans eget ønske, men hans øvrige jordiske levninger ble bragt til England og begravet i Westminster Abbey i London.

Livingstone var kanskje en av de mest populære heltene i det viktorianske Storbritannia på slutten av 1800-tallet og oppnådde nær mytisk status som fungerte på flere nivåer forbundet med hverandre: protestantisk misjonær og martyr; inspirerende forbilde av en som hadde oversteget samfunnsklassene ved å komme seg opp fra fattigdommen og til å bli velstående; vitenskapelig utforsker og oppdagelsesreisende; reformator i det britiske imperiet; motstander av slaveri; og forkjemper for et kommersielt imperium. Hans berømmelse som oppdagelsesreisende bidro til å drive fram en besettelse til å oppdage Nilens kilder som ble kulminasjonen av den klassiske perioden i europeisk geografiske og kolonialistiske inntrengingen i det afrikanske kontinentet. Hans misjonsreiser, hans «forsvinning» og død i Afrika, og påfølgende glorifisering som en nasjonal helt i 1874 etter sin død førte til opprettelsen av flere betydelige kristne initiativ for misjonering i det sentrale Afrika i tidsalderen for det europeiske «kappløpet om Afrika».

Reiser 

David Livingstone er mest kjent for sine lange reiser til det indre Afrika. Han utforsket Afrika på kryss og tvers, fra Luanda på vestkysten til munningen av Zambezi i øst. Særlig interessert var han i elver og sjøer i innlandet.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 Livingstone Spectral Imaging Project, mange av Livingstones egne papirer skannet
 Livingstone Online – Explore the manuscripts of David Livingstone, bilder av dokumenter sammen transkriberte og redigerte versjoner
 David Livingstone (ca. 1956), arkivfil fra National Library of Scotland: Scottish Screen Archive

Livingstone, David
Protestantiske misjonærer
Britiske misjonærer
Misjonærer i Tanzania
Livingstone, David
Personer fra South Lanarkshire
Nizjnij Novgorod

Nizjnij Novgorod (russisk: Ни́жний Но́вгород) er Russlands femte største by og administrasjonssenter i Nizjnij Novgorod oblast. (Må ikke forveksles med Novgorod/Velikij Novgorod.)  Ved folketellingen i 2010 hadde byen 1 250 600 innbyggere.

Byen ligger 400 km øst for Moskva (i samme tidssone), der elvene Volga og Oka løper sammen. Den ble grunnlagt i 1221 av fyrst Jurij (Georgij) Vsevolodovitsj av Vladimir. I 1932 gav Josef Stalin byen navnet Gorkij, etter den russiske forfatteren Maksim Gorkij, som ble født her i 1868.  I sovjettiden ble byen brukt til militær forskning og utvikling og var av den grunn forbudt område for utlendinger.  Fredsprisvinner Andrej Sakharov ble forvist til eksil der fordi myndighetene ønsket å begrense hans kontakt med omverdenen.  Nizjnij Novgorod fikk tilbake sitt opprinnelige navn i 1991.

Selv om byen ligger på elvebredden, er klimaet typisk innlandsklima, med lange, kalde og snørike vintre, og stabilt, varmt sommervær.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Nizjnij Novgorod oblast
Etableringer i 1221
Byer ved Volga
Varangerfjorden

Varangerfjorden (nordsamisk: Várjavuonna, skoltesamisk: Vaʹrjjelvuõnn, kvensk: Varenkinvuono, finsk: Varanginvuono) er en fjord i Troms og Finnmark fylke og er den østligste fjorden i Norge. Fjorden er 95 kilometer lang og strekker seg inn til Varangerbotn i Nesseby. Ved munningen, mellom Vardø i nord og Grense Jakobselv nær Kirkenes i sør er fjorden om lag 70 kilometer bred. Kommunene ved fjorden er Vardø og Vadsø på nordsida, Sør-Varanger på sørsiden og Nesseby i den indre delen.

Geografi 
Fjorden ligger på sørsiden av Varangerhalvøya. Den største bosetningen på nordsiden av fjorden er byen Vadsø som ligger om lag halvveis innover i fjorden. Andre steder på nordsiden er Kiberg, Komagvær, Skallelv, Krampenes, Ekkerøy, Golnes, Vestre Jakobselv og tettstedet Nesseby. På sørsiden ligger byen Kirkenes (ved Bøkfjorden), Bugøynes og Karlebotn. 
Pga. forkastningen på havbunnen mellom nord- og sørsiden av fjorden er dette Norges mest vannholdige fjord.

Innerst i fjorden stikker Selešnjárga ut. Her ligger fjordene Karlebotn på sørsiden og Meskfjorden på nordsiden. Innerst i Meskfjorden ligger Varangerbotn

I den ytre delen av fjorden på sørsiden ligger flere øyer. Den største av disse er Skogerøya like nord for Kirkenes. Her ligger og Kjelmøya og Reinøya.

Fjordarmer 
Alle fjordarmene, om en ser bort i fra Karlebotn og Meskfjorden i enden, ligger på sørsiden av fjorden, og de fleste i den ytre delen, rundt Kirkenes. 

 Kobbholmfjorden
 Vuottasváhki
 Sagfjorden
 Jarfjorden
 Lille Jarfjorden
 Holmengråfjorden
 Bøkfjorden, ved Kirkenes 
 Krokfjorden
 Sølferbotn
 Langfjorden
 Korsfjorden
 Kjøfjorden
 Spurvfjorden
 Neidenfjorden
 Munkefjorden
 Oterfjorden
 Vagnfjorden
 Bugøyfjorden
 Veidnesfjorden
 Karlebotn
 Meskfjorden

Historie 
Kvenene som bor ved Varangerfjorden er stort sett etterkommere etter finske immigranter som kom til området på 1800-tallet fra Finland og Nord-Sverige.

På den første halvdelen av 1800-tallet var sjansen for at Russland kom til å kreve en del av kysten langs Varangerfjorden et politisk tema i Europa, noe som gjorde at kong Oskar I gikk inn i allianse med Storbritannia og Frankrike for å hindre dette.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Barentshavet
Fjorder i Vardø
Fjorder i Sør-Varanger
Fjorder i Nesseby
Vadsøs geografi
Bukter i Murmansk oblast
Vagbladet

Vagbladet var en satirisk nettavis som ble lansert 13. januar 2003 av Håkon M.E. Sundaune, Flemming H. Tveitan og Stian Hovland Pedersen. Den dekker områdene nyheter, sport, kultur og politikk. Avisen er gratis.

Vagbladet fikk en vanskelig start da Dagbladet truet med søksmål nesten umiddelbart etter oppstarten. Årsaken var logoen, som Dagbladet mente lignet for mye på deres. Dagbladet mente også at Vagbladet burde bytte navn. En rekke mennesker tok kontakt med Vagbladet for å bistå, blant annet en advokat og en grafisk designer som laget den nye logoen. Dette ble et slags forlik: Vagbladet beholdt navnet, men byttet ut logoen.

Vagbladet lå på is mellom 2007 og 2011, men ble oppdatert jevnlig fra juli 2011. I 2022 er siden nede. Det forelå planer om å gjøre det gamle arkivet på ca. 1 000 artikler tilgjengelig for brukerne.

Eksterne lenker 
Vagbladet

Norske nettaviser
Aviser etablert i 2003
2003 i Norge