alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Partido dos Trabalhadores

Partido dos Trabalhadores eller PT (portugisisk: Arbeidernes parti) er et venstreorientert politisk parti i Brasil. Partiet ble offisielt stiftet den 10. februar 1980 på Colégio Sion i São Paulo. En del av dem som var til stede på stiftelsesmøtet var: Jacó Bittar, Henrique Santillo, Henos Amorina, Wagner Benevides, José Cicote, Paulo Skromov, Luiz Inácio Lula da Silva, Olívio Dutra, Édson Khair, Manuel da Conceição, Arnóbio Vieira da Silva, Lourin Martinho dos Santos, Mário Pedrosa, Moacir Gadoti og Apolônio de Carvalho. PT ble offisielt godkjent som et politisk parti av Brasils høyesterett den 11. februar 1982.

Innenfor partiet finnes det om lag 30 ulike grupperinger. Disse spenner fra marxister via venstre-sentrumsorienterte, som Lula tilhører, til kristensosialister. Medlemmene omtales gjerne som petistas, som stammer fra akronymet "PT".

Korrupsjonskandale
Sommeren 2005 ble Partido dos Trabalhadores rystet av en stor korrupsjonsskandale, som fikk navnet Mensalão-skandalen. Etter rykter og beskyldninger om en hemmelig pengekasse, ble det satt ned et kongressutvalg som skulle undersøke dette. Det viste seg da at partiet opererte med en hemmelig konto, en Kasse 2, som ble brukt til å kjøpe seg stemmer hos andre partier «penger for stemmer». Denne kontoen inneholdt om lag 100 millioner norske kroner. Som en følge av dette måtte PTs president José Genoino og generalsekretæren samt kassereren Delubio Soares gå fra sine stillinger.

President Lula ble i første omgang lite rammet av skandalen. Til tross for at hans popularitet ble noe svekket, klarte han å gå fri fra anklager om at han ikke kjente til korrupsjonsvirksomheten. Lula kom også med kraftig kritikk av sine gamle partikamerater og han forlangte en total opprydding i partiet.

I midten av august forklarte Duda Mendoca, Lulas PR-ansvarlige under valgkampen i 2002, seg for kongressens etiske komité (CPI). Han forklarte da at Lulas valgkamp for en stor del var finansiert med svarte penger fra et hemmelig fond på Bahamas. Samtidig ble det kjent at Partido dos Trabalhadores ikke bare hadde drevet med korrupsjon, men også hadde drevet med hvitvasking av penger. De nye opplysningene gjorde at Lula ble nærmere koblet til skandalen i PT, og han ble derfor nødt til å kommentere skandalen mer direkte. I en TV-sendt tale ba Lula det brasilianske folk om unnskyldning for skandalen som også truer med å svekke Brasils økonomi. Samtidig varslet han at reglene for valgkampfinansiering skulle reformeres.

Annotert bibliografi 
 MENEGOZZO, Carlos Henrique Metidieri; KAREPOVS, Dainis; MACIEL, Aline Fernanda; SILVA, Patrícia Rodrigues da; CESAR, Rodrigo. Partido dos Trabalhadores: bibliografia comentada (1978-2002). São Paulo: Editora Fundação Perseu Abramo, 2013. 413 p.

Referanser

Kilder
 Korrupssjonsskandale: Aftenposten 4. juli og 21. juli 2005
 Aftenpostens nettutgave 13. august 2005 
 BBC World News nettutgave 12. august 2005

Eksterne lenker 
 
 Stiftelsen Perseu Abramo (FPA) (engelsk)

Politiske partier i Brasil
Politiske partier etablert i 1980
1980 i Brasil
Kalhovdfjorden

Kalhovdfjorden er en innsjø i Tinn kommune i Telemark. Den er en del av Skiensvassdraget, og dens naturlige utløp er til elva Mår, som renner ned til Tinnsjå.

Innsjøen er regulert som magasin for Mår kraftverk og den er oppdemt til samme nivå som Gøystavatnet i naboelva Gøyst i sør. De to sjøene danner nå et sammenhengende magasin som også omfatter Strengetjønnan, Kilsfjorden, Sprogen, Geitebufjorden, Grytefjorden og Viervatnet. Vannføringen fra Kalhovdfjorden Gøystavatnet ledes over til Gøystavatnet og overføres deretter til Mår kraftverk via en tunnel fra Grottetjønn.

Fotnoter

Referanser 

Innsjøer i Tinn
Reservoarer i Vestfold og Telemark
Skiensvassdraget
Vegår

Vegår er en innsjø i Vegårshei kommune i Agder fylke. Vegår er 17,3 km² stort og ligger 189 meter over havet.

Vegår går også under kallenavnet Fjorden, og er et populært område for hytter og rekreasjon. Vannet er delt i seks hovedbassenger hvorav Vestfjorden, Nordfjorden og Sørfjorden er de tre største. Nordfjorden følger en forkastningsone fra Porsgrunn til Kristiansand og det dypeste punktet er i Nordfjorden. Ved utløpet på Høl i Sørfjorden starter Storelva. Vegår har mange strender, små kanaler og over 365 små og store øyer. Den største øya er Furøya, og ligger i Nordfjorden.

Vannet må forøvrig ikke forveksles med Vegårvann, et mindre vann beliggende lenger oppe i samme vassdrag.

Sagn
Sagnet sier det var en mann ble lyst fredløs, og var ikke fri før han overnattet en natt på hver eneste holme i Vegår. Etter 365 netter kom han tilbake, og derfor sier sagnet at det er 365 øyer og holmer i Vegår.

Fiske 
Det avholdes årlig fiskefestival i Vegår, det er bestand av abbor, ørret, røye, krøkle og ål. Storørreten er også tilbake takket være målrettet kalking i over 20 år, da både abboren og ørreten var i ferd med å forsvinne på grunn av forsuret vann.

Vassdrag 
Vegår er en del av Vegårvassdraget, som har et stort mangfold av kulturminner. En del av disse er bevart, spesielt møller, sagbruk og tømmerfløtningsanlegg. Vegårvassdraget ble vernet mot kraftutbygging i 1986.

Litteratur 
 Livet rundt Vegår, Øyvind Bjorvatn, 2006,	ISBN 978-82-303-0781-6

Referanser

Eksterne lenker 
 Storauren er tilbake i Vegår
 Vegår Fiskefestival
 Vegår Ferie
 Vegårshei Kommune

Innsjøer i Agder
Vegårsheis geografi
Langvatnet (Skogfoss i Sør-Varanger)

Langvatnet  (nordsamisk: Boršejávri) er en innsjø i Pasvikvassdraget på grensen mellom Norge og Russland. Den norske delen, som utgjør rundt halvparten av arealet, ligger i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark fylke. Innsjøen er inntaksmagasin for Skogfoss kraftverk.

Se også 
 Liste over innsjøer i Finnmark

Referanser 

Innsjøer i Sør-Varanger
Innsjøer i Murmansk oblast
Internasjonale innsjøer
Den norske riksgrensen
Reservoarer i Troms og Finnmark
Pasvikvassdraget
Nesvatn

Nesvatn er en innsjø sørvest i Fyresdal kommune i Vestfold og Telemark. En liten bit av vannet ligger også i Åmli i Agder. Utløpet er gjennom elva Espeliåna, som danner grense mot Agder. Nesvatn er en del av Arendalsvassdraget.

Regulering 
Innsjøen er oppdemmet som kraftverksmagasin. Den første demningen sto ferdig høsten 1964, med reguleringshøyde 9,3 meter over den naturlige vannstand som var 493,4 meter over havet. I 1973 ble vannet regulert ytterligere. Den nye reguleringshøyden er 16,8 meter, og høyden over havet er nå 510,1 meter.

Fiske 
Reguleringene har ødelagt mye av de naturlige gytemulighetene for ørret. Selv om dette ble forsøkt kompensert med storstilte utsettinger, gikk fisket likevel drastisk tilbake utover i 1970-årene. Sur nedbør antas å være årsaken til dette. I 1978 ble det konkludert med at rekrutteringen sviktet og bestanden var tynn. I tillegg var veksten dårlig. I 1980 ble det ifølge lokalkjente ikke fanget ørret i vannet i det hele tatt. Fra 1980 ble det satt ut bekkerøye i vannet. En undersøkelse i 1982 viste at det var en bestand av bekkerøye i vannet, og det ble konkludert med at utsettingene hadde vært meget vellykkede. Utsettingene opphørte, men kalking av vannet fortsatte. I 2003 ble det ikke fanget bekkerøye i det hele tatt. Dette anses å være eksempel på at bekkerøya taper i konkurransen med ørret når vannet blir mindre surt.

Bekkerøye ble i 2007 ført opp på den norske svartelista, senere FremmedArtsBasen, som fremmed i norsk fauna.

Fotnoter

Referanser

Eksterne lenker 
 NVE, dybdekart opploddet 14.9.1962

Innsjøer i Åmli
Innsjøer i Fyresdal
Reservoarer i Vestfold og Telemark
Reservoarer i Agder
Arendalsvassdraget
Røgden

Røgden (svensk: Röjden) er en innsjø på grensen mellom Norge og Sverige. Den norske delen ligger i Grue kommune i Innlandet, mens den svenske delen ligger i Torsby kommune i Värmlands län. Sjøen ligger 280 meter over havet og har et totalt areal på 15,96 km², hvorav den norske delen utgjør 14,77 km².

Røgden var sentrum for finneinnvandringen på 1600-tallet og rundt Røgden finnes det spor etter gamle finneplasser. Det finnes noen få gårdsbruk rundt Røgden. Størsteparten av tilløpet kommer fra Løvhaugsåa som kommer fra Rotbergsjøen (331 moh). Den får igjen størsteparten av vannet sitt fra Fallsjøen (370 moh). Røgdens utløp ligger i Sverige, der det er bygd et kraftanlegg, I perioder blir sjøen tappet så kraftig at vannstanden synker med flere meter til kommunen og hytteieernes forargelse.

Det tas stor abbor i Røgden. Det tas også stor mort, og den blir lokalt kalt for næversko mort. Det tas også litt ørret i vassdraget. Langs sør og vestsiden av Røgden ligger det hytter, noen ligger idyllisk til på holmer ute i sjøen. 

I sjøen er det også to holmer, begge kalt for Kjerringholmene, og her ligger det eldre gravplasser fra finneinnvandringen på Grue Finnskog tidlig på 1600-tallet. Holmene ligger i vest- og østenden på sjøen. Det finske navnet på Kjerringholmene er Akkasauri.

Referanser 

Innsjøer i Värmlands län
Innsjøer i Grue
Internasjonale innsjøer
Den norske riksgrensen
Norsälvens nedbørfelt
Flåvatn

Flåvatn (eller Flåvatnet) er en innsjø som ligger i kommunene Nome og Kviteseid i Telemark fylke. Vannet tilhører Skiensvassdraget, og er en del av Telemarkskanalen.

Flåvatn har sitt hovedtilløp via Fjågesundstraumen fra Kviteseidvatnet, og har utløp gjennom Straumen ved Hogga sluser, på vei mot Eidselva og Norsjø. Innsjøen er inntaksmagasin for Hogga kraftverk, og reguleres sammen med Kviteseidvatn og Bandak som ett sammenhengende magasin.

Fotnoter

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Telemarkskanalen

Bandak–Norsjøkanalen
Innsjøer i Nome
Innsjøer i Kviteseid
Reservoarer i Vestfold og Telemark
Vest-vassdraget
Clare Island

Clare Island er en berglendt øy på vestkysten av øya  Irland ut mot Atlanterhavet. Den ligger midt i åpningen av Clewbukten i grevskapet Mayo i Irland. Øya er om lag 16 km², og det høyeste punktet ligger 462 meter over havet. Det er 136 fastboende på øya (2006). 

Clare var eid av O'Malley familien, og var hjem til den legendariske opprøreren Grace O'Malley, også beskrevet som sjørøverdronning.

Det er et cistercienserkloster fra 1500-tallet på øya. Et annet kjent landemerke er det 118 meter høye fyrtårnet fra 1818.

Referanser 

Øyer i Republikken Irland
Mayo
Fédération internationale des échecs

Fédération internationale des échecs (FIDE), på norsk Verdenssjakkforbundet, er en internasjonal organisasjon som forener de ulike nasjonale sjakkforbundene i verden. FIDE ble grunnlagt i Paris 24. juli 1924. Forbundets motto er Gens una sumus («Vi er ett folk»). Forbundets president er fra oktober 2018 russeren Arkadij Dvorkovitsj.

I tillegg til å organisere verdensmesterskapet i sjakk og sjakkolympiader, beregner FIDE Elo-rating til spillerne, definerer reglene i sjakk, tildeler titler som Stormester i sjakk, Internasjonal mester og FIDE-mester med mer.

I begynnelsen hadde FIDE liten makt. Dette var i hovedsak fordi Sovjetunionen nektet å delta, fordi man anså at sjakk og politikk var uløselig knyttet sammen, og FIDE var en ikke-politisk organisasjon. Dette endret seg imidlertid da verdensmesteren Aleksandr Alekhin døde i 1946. FIDE organiserte en turnering for å finne en tronarving, og Sovjetunionen ble med fordi de innså at dette var en prosess de måtte ta del i.

Fra denne turneringen i 1948 (som Mikhail Botvinnik vant) og frem til 1993 var FIDE den eneste organisasjonen som organiserte verdensmesterskap i sjakk. De var likevel innblandet i kontroversielle episoder, som i 1975 da Bobby Fischer mistet tittelen etter at FIDE nektet å oppfylle alle kravene hans i forbindelse med matchen mot Anatolij Karpov. I 1984 avbrøt FIDE-president Florencio Campomanes matchen mellom Karpov og Garri Kasparov uten at det var falt noen avgjørelse. I 1993 brøt Kasparov og utfordreren Nigel Short (som hadde kvalifisert seg via FIDE-systemet) ut fra FIDE for å spille finalematchen i regi av den nydannede Professional Chess Association (PCA). I årene som fulgte eksisterte det to parallelle verdensmesterskap – ett i FIDE-regi og det andre under ulike organisasjoner. De siste årene fram til 2004 ble FIDEs mesterskap arrangert som rene cupturneringer med kamper med kortere betenkningstid, en endring som også skapte kontroverser.

Beslutningen om å arrangere VM 2004 i Libya var kontroversiell. Det har også vært uenighet omkring FIDEs behandling av den såkalte Praha-avtalen, en plan for å gjenforene de to verdensmestertitlene.

I 2006 ble det arrangert en VM-match mellom FIDE-verdensmester Veselin Topalov og den alternative verdensmesteren Vladimir Kramnik. Kramnik vant matchen og ble dermed den ubestridte verdensmesteren. 

I 1999 ble FIDE anerkjent av IOK. To år senere innførte man IOKs reglement mot doping. FIDE har uttalt at man ønsker at sjakk skal bli en del av de olympiske leker.

Det norske medlemsforbundet er Norges Sjakkforbund

Liste over FIDE-presidenter

Referanser

Eksterne lenker 
 

Internasjonale idrettsforbund
Sjakkforbund
Etableringer i 1924
Johan Caspar de Cicignon

Johan Caspar de Cicignon (født ca. 1625 i Oberwampach i Luxemburg, død 12. desember 1696 i Fredrikstad) var en luxemburgsk adelsmann som tjenestegjorde som dansk-norsk general, ingeniør og byplanlegger.

Liv og virke

Bakgrunn 
Cicignon hørte til en fransk adelig slekt som eide gods i Lorraine og Luxembourg.

Offiser
I 1657 ble han dansk offiser. I 1660-årene ble han utnevnt til kommandant ved Bergenhus festning.

Senere kom han over i stridende tjeneste. Etter slaget ved Lund i Sverige i desember 1676 måtte han tåle kritikk for svak taktisk ledelse, og ble etter eget ønske stasjonert i Fredrikstad. Her gikk han med iver og dyktighet inn for å utvikle befestningene, og skaffet seg etter hvert ry som ingeniør og byplanlegger.

I 1681 ble Cicignon sendt til Trondheim for å lede gjenoppbyggingen av byen etter bybrannen. Han utarbeidet da den byplanen som Midtbyen i Trondheim fortsatt er regulert etter, og som regnes som det fremste eksemplet på en barokk byplan i Norge. Cicignon planla også Kristiansten festning, og han la ned grunnsteinen til denne i 1682. Samme år ble også Kongsvinger anlagt etter en plan av Cicignon. Cicignon har også fått en plass oppkalt etter seg i Trondheim, Cicignons plass, beliggende mellom Krambugata og Søndre gate.

Sine senere år levde Cicignon etter eget ønske i Fredrikstad. Her gjorde han det godt i eiendomsspekulasjon, og endte sine dager i stor velstand. For sin innsats for Fredrikstad har han også fått en bydel oppkalt etter seg. Han tegnet også inn sitt monogram på en høyde i Fredrikstad-marka, et sted mellom Oredalen og Bjørndalen. Han ble sannsynligvis begravet i det som i dag er Glemmen gamle kirke i Fredrikstad.

Se også 
 Cicignon, bydel i Fredrikstad oppkalt etter Johan Caspar de Cicignon

Referanser

Litteratur 
 Trondheim Historiske forening, 300 år med Cicignon 1681- 1981, Trondheim 1981 ISBN 82-990757-1-8

Eksterne lenker 
 

Danske generaler
Luxembourgere
Byplanleggere
Personer fra kantonen Clervaux
Johan
Det tyske keiserrike

Det tyske keiserrike (tysk: Deutsches Kaiserreich, offisielt Deutsches Reich), også kalt Det tyske rike, Det annet rike, eller det keiserlige Tyskland, er en historisk tysk stat. Staten eksisterte fra den tyske samlingen og riksgrunnleggelsen i 1871, og sluttet med Tysklands nederlag i første verdenskrig i 1918, da Keiser Wilhelm II abdiserte. Tyskland var i denne perioden en føderasjon av en rekke kongeriker, storhertugdømmer, hertugdømmer, fyrstedømmer og byrepublikker. Det tyske riket var et konstitusjonelt monarki med kongen av Preussen som keiser og dermed rikets statsoverhode. Tyskland var et av de første landene i Europa som innførte allmenn stemmerett (for menn); det skjedde samtidig med riksgrunnleggelsen i 1871.

Det tyske keiserrikets politiske system
Det forente Tyskland ble mer demokratisk enn hva Preussen og de fleste andre tyske statene hadde vært før samlingen. Det ble opprettet en riksdag som var en ren fortsettelse av riksdagen fra det nordtyske forbund. Alle menn over 25 år hadde stemmerett ved riksdagsvalget. Samtidig hadde flere delstater, fremfor alt Preussen i behold den udemokratiske treklassestemmeretten. Lovforslag måtte godkjennes av førstekammeret, som fungerte som et overhus. Her var den prøyssiske innflytelsen såpass stor at mange lovforslag kunne blokkeres.

Den viktigste politiske maktpersonen var fortsatt keiseren. Det ble således ikke innført parlamentarisme, men fungerte slik at det var keiseren som utpekte rikskansleren og regjeringen. Disse organene var ansvarlig bare overfor keiseren og ikke overfor parlamentet. Kongen av Preussen ble automatisk også keiser i Tyskland.

De tyske statene beholdt sitt indre selvstyre, men utenrikspolitisk var det den prøyssiskdominerte sentralregjeringen som styrte. Hver stat hadde imidlertid sitt eget parlament og sine egne regjeringer. Formelt hadde også de forskjellige statene separate militære styrker, men i krig ville de bli stilt under en sentral, prøyssisk generalstab.

Kolonier
Utfyllende artikkel: Liste over tidligere tyske kolonier

Referanser 

 
Stater og territorier etablert i 1871
Stater og territorier opphørt i 1918
Sedan

Sedan kan vise til: 
Sedan (by), en by i Frankrike
Sedan (bil), en betegnelse på en type bil
CS Sedan Ardennes, en fransk fotballklubb
Sedan (Ardennes)

Sedan er en by og kommune nordøst i Frankrike i departementet Ardennes. Den har  innbyggere (2018) og ligger i regionen Grand Est. Det historiske sentrum er bygd på en halvøy dannet av en sving i elva Meuse. Byen var lenge et senter for klesproduksjon, startet av kardinal Mazarin, noe som støttet opp om utviklingen av byen.

Geografi 
Byen ligger ti kilometer sør for den franske grense mot Belgia ved bredden av elven Meuse og ved den parallelt løpende skipsfartskanal Canal de la Meuse (tidligere: Canal de l’Est, branche Nord).

Historie 

En villa, det vil si en landsens residens, er attestert på stedet i året 997. I middelalderlatin het den Villa Sedensi.

På 1500-tallet var Sedan et tilfluktssted for protestantiske flyktninger under hugenottkrigen.

Frem til 1651 tilhørte fyrstedømmet Sedan familien La Tour d'Auvergne. Den best kjent av disse var marskalk Turenne, født i Sedan 11. september 1611. Med støtte fra det tysk-romerske rike klarte Sedan under trettiårskrigen å beseire Frankrike ved slaget ved La Marfée. Men rett etter seieren ble byen beleiret, og dens hertug, Frédéric Maurice de La Tour d'Auvergne, kapitulerte til Frankrike. Et år etter kapitulasjonen inkorporerte hertugen Sedan i Frankrike, som takk for at han ikke ble dømt til døden etter at han hadde vært innblandet i en konspirasjon mot Frankrike.

Académie Sedan, den høyere skole etablert i byen i 1579, bestod frem til 1681.

Den 2. september 1870 under den fransk-prøyssiske krig ble den franske keiser Napoleon III tatt til fange sammen med 100 000 av sine soldater  under slaget ved Sedan. Denne store tyske seier, som gjorde det «andre rike» i Tyskland mulig, førte til at 2. september ble erklært til «Sedandagen» (Sedantag) og en nasjonal tysk merkedag i 1871, noe som vedvarte frem til 1919.

Under første verdenskrig var Sedan under tysk kontroll det meste av tiden. Den 13. november 1917 paraderte den tyske 13. divisjon over plassen d'Alsace-Lorraine i byen for den tyske kronprins.

Under den andre verdenskrig invaderte tyske styrker først det nøytrale Belgia og krysset elva Meuse på flytebroer ved Sedan den 14. mai 1940, i hva som senere ble kjent som slaget om Frankrike. Kampene ved Sedan var harde skjønt ikke langvarige. Tyskerne under Heinz Guderian ble noe sinket av at franskmennene hadde sprengt alle broer. Dette gjorde at tyskerne kom seg forbi de sterkeste strekkene av franske festningsverker kalt Maginotlinjen.

Festning 

Sedan er kjent for sin middelalderborg, som visstnok skal være den største borgen fra middelalderen i Europa med er totalt flatemål på 30 000 m² fordelt på syv nivå. Det er det eneste som er igjen av det en gang enorme festningsverket i og rundt byen. Byggingen begynte i 1424 og festningsverkene ble stadig utbedret etterhvert.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Kommunedata INSEE
 The German breakthrough in 1940
 Webpage about the fortifications of Sedan 
 Article on the Battle of Sedan at 'Battlefields Europe'

Byer i Grand Est
Kommuner i Ardennes
Bosetninger etablert i 1424
Puma (bil)

Puma var et brasiliansk bilmerke, produsert av en rekke forskjellige firmaer opp gjennom tiden.  Det ble brukt på løps- og sportsbiler.

Det hele startet med noen løpsbiler bygget av Genaro ‘Rino’ Malzoni, en bonde med interesse for motorsport.  Han bygget en bil som han kalte Malzoni GT for bruk i løp i Brasil i 1965.  Selskapet Sociedade de Automoveis Luminari ble startet i 1966 av Malzoni og andre, og de bygget 35 biler det første året og 125 året etter.  I 1966 ble selskapet omdøpt til Puma Veiculos e Motores, og bilen ble hetende Puma GT.

De brukte motorer fra Vemag, selskapet som bygde DKW i Brasil.  Vemag ble kjøpt av Volkswagen, og fra 1968 ble Malzoni GT bygget på den brasilianske Volkswagen Karmann-Ghia-plattformen.  

Fram til 1985 ble Puma-biler bygget av dette selskapet, i noen hundre eksemplarer i året.  Andre modeller ble utviklet, og noen ble eksportert til Sør-Afrika.  Selskapet hadde økonomiske problemer etter oljekrisen på 1970-tallet og brann og oversvømmelse i lokalene.

I 1985 ble bilmerket solgt til Araucária Vehicles, som ikke hadde noen suksess med produksjonen.  I 1991 opphørte produksjonen totalt.

Eksterne lenker 
 
 Fanside (engelsk)

Bilmerker
Bibelbeltet

Bibelbeltet er et kallenavn for regioner i flere land der misjon og kristen forkynnelse står sterkt, blant annet i Nederland, i USA og i de områdene av Skandinavia der frikirkelig evangelisk protestantisme utgjør en gjennomgripende del av kulturen. I USA, hvor betegnelsen ble lansert i 1924, tilsvarer Bibelbeltet omtrent sørstatene (selv om Nord-Dakota har den laveste andelen ikke-religiøse, med 5 %). I kolonitiden (1606–1776) var sørstatene et tyngdepunkt for den anglikanske kirke. Senere har området vært preget av baptistiske og metodistiske vekkelsesbevegelser.

I Nederland 
I Nederland strekker bibelbeltet seg fra Zeeland i sørvest, gjennom Betuwe og Veluwe, til de nordlige delene av Overijssel. Også Flevoland har blitt en del av det nederlandske bibelbeltet. Dette området ble utvunnet fra havet i perioden 1957–1986. Den ortodokse formen for reformert kristendom som tidligere preget befolkningen ved IJsselmeer fikk snart fotfeste også i de nye områdene – som ble en egen provins så sent som i 1986. Den historiske årsaken til det nederlandske bibelbeltet er katolikkenes forfølgelse av protestanter under og etter åttiårskrigen.

I Norden
I Sverige finnes det et bibelbelte sør for innsjøen Vättern, ved Jönköping der særlig pinsemenighetene står sterkt. Dette bibelbeltet fortsetter i Bohuslän, et område hvor frikirkene tradisjonelt er sterke. I Danmark er den pietistiske indremission særlig tallrike i bibelområdet omkring Ringkøbing Fjord i Vest-Jylland.

Norge 

Bibelbeltet brukes også om et område med høy folkelig kristen tro. Det norske bibelbeltet strekker seg langs kysten fra Agder til Møre og Romsdal, eller Vestlandet og Sørlandet. Man snakker også om "det lille bibelbeltet" som strekker seg i de skogkledde områdene langs svenskegrensen i Indre Østfold og innbefatter kommunene Rømskog, Marker og Aremark.

Referanser 

 

Kristendom