alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ingefærfamilien

Afromomum
 guineapepper
 galanga (Alpinia)
 gurkemeie (Curcuma)
 Elettaria
 kardemomme
 Kaempferia
 ingefær (Zingiber)

Ingefærfamilien (Zingiberaceae) er en plantefamilie i ordenen Zingiberales. Den omfatter ca. 700 arter fordelt på 45 planteslekter. Fra ingefærfamilien kommer krydderplanter som galangal, gurkemeie, ingefær, guineapepper og kardemomme. Mange arter dyrkes som prydplanter i varme strøk, for eksempel Hedychium gardnerianum.

Eksterne lenker 
 
 Zingiberaceae – beskrivelse i: L. Watson & M.J. Dallwitz (1992–), The families of flowering plants.
 Zingiberaceae – beskrivelse i: Stevens, P. F. (2001–),  Angiosperm Phylogeny Website.
Freden i Roskilde

Freden i Roskilde ble inngått  i Roskilde. Fra dansk-norsk side var den et forsøk på å forhindre et totalt nederlag i Karl Gustav-krigene hvor de svenske tropper beleiret København. Den dansk-norske konge, Frederik III, avstod ved fredsslutningen de danske landskapene Skåne, Halland og Blekinge (herunder Bornholm), og de norske lenene Båhuslen og Trondhjems len (herunder Nordmøre og Romsdal). Avståelsen av Trondhjems len og ikke det mye større Trondhjems stift var en kløktig forhandlingsfinte fra dansk-norske side, som forhindret at hele det nordenfjellske Norge ble avstått til Sverige. I tillegg skulle Danmark sperre Østersjøen for svenskfiendtlige flåter, bespise svenske tropper i landet, og tilbakelevere Corfitz Ulfeldts konfiskerte verdier.

Den svenske kongen, Karl X Gustav, var dog ikke tilfreds med avtalen og fortsatte krigen frem til sin død i 1660, og i denne delen av krigen hadde de dansk-norske styrker betydelige fremganger, blant annet hadde norske styrker under ledelse av Georg Reichwein gjenerobret hele Trondhjems len. Etter kongens død ble freden i København inngått den , som bekreftet Roskilde-freden med mye bedre territoriale resultat for Danmark-Norge. Trondhjems len ble igjen en del av riksdelen Norge og Danmark fikk tilbake øyen Bornholm.

I avtalens paragraf 9 ble innbyggerne i de avståtte danske og norske landsdeler garantert sine gamle rettigheter og lover, privilegier og friheter. Ikke desto mindre ble det omgående iverksatt en forsvenskning av de erobrede landsdelene, spesielt i Skåne og Blekinge. Noe senere ble befolkningen i disse områder truet med forvisning til svenske territorier i Polen og Baltikum. Det ble også igangsatt tidenes første kjente geriljakrig hvor de lokale snapphanene kjempet mot de nye svenske styresmaktene.

Det er antatt at Sverige egentlig ønsket daværende Trondhjems stift som krigsbytte, og at begrepsforvirring gjorde at de endte med lenet i stedet for bispedømmet, som da innbefattet hele Nord-Norge.

Ved freden i Roskilde ble riksgrensen lagt midt over Midøya etter den gamle grensen mellom Romsdal og Sunnmøre. Det ble avholdt grenseforretning 27. april 1658 på Vestnes der 40 bønder bekreftet hvor grensen mellom fogderiene gikk: «... huor ret marke og lehne skiffte ere og hafuer været af arildtz tiid holden imellum Nordmør og Rombsdallen, saa vell som og i mellum Syndmør og Rombsdallen ...». Riksgrensen på Midøya gjaldt i to år til Trondhjems len ble tilbakeført ved Freden i København.

Referanser

Eksterne lenker 
 Roskildefreden 1658 – Danmarkshistorien
 Freden i Roskilde (fredstraktaten i sin helhet)

Norske fredsavtaler
Danske fredsavtaler
Svenske fredsavtaler
Roskildes historie
Traktater av 1658
1658 i Danmark
1650-årene i Sverige
1650-årene i Norge
1658 i Europa
Vardø radio

Vardø Radio (LGV) var en norsk kystradiostasjon. Den hadde en meget viktig funksjon i forhold til fiskeflåten og annen skipstrafikk i Barentshavet.

Stasjonen ble påbegynt bygget i 1921 og stod ferdig i 1923. Sommeren 1940 ble stasjonen forsøkt bombet av tyske fly, men takket være beskytning fra den nærliggende Vardøhus festning som fremdeles var på norske hender, ble ødeleggelser avverget. I 1969 overtok stasjonen mellombølgestasjonene Berlevåg radio (LFQ) og Mehamn radio (LFM), og fra 1990 hele kysten fra Tromsø til 
russegrensen som følge av nedleggingen av Hammerfest radio.

Vardø Radio var den siste kystradiostasjonen i Norge som førte telegrafi. Denne tjenesten ble nedlagt ved årsskiftet 2002/2003.

På lyttevaktsrommet ved Vardø Radio ble nødkanaler for maritim VHF, mellombølge-telefoni og for luftfartøyer og friflyt nødpeilesender overvåket. Radiostasjonen hadde også terminaler for det nye globale nød- og sikkerhetssystemet GMDSS og direkte telefonlinje til Hovedredningssentralen i Bodø. Fra 1. februar 1999 var Vardø Radio den eneste stasjonen i Vest-Europa som fortsatt brukte mellombølge-telegrafi i nød- og sikkerhetsarbeidet, etter avtale mellom Norge og Russland. Det ble også sendt ut isvarsel fra stasjonen, og man hadde værobservasjonstjeneste.

Ekspedisjonen ved Vardø Radio avlyttet og betjente flere kanaler for mellombølge-telefoni og telefonikanaler for VHF. Stasjonen hadde stor kompetanse på kontakt med østeuropeiske skip. Vardø radio ble den 23. januar 2007 (offisiell åpning) samlokalisert med Kystverkets Vardø Trafikksentral.

Stasjonen ble lagt ned 1. januar 2018 i forbindelse med modernisering og omorganisering i Telenor Kystradio.

Referanser

Eksterne lenker 
 Med øret mot Barentshavet
 Åpning av ”nye” Vardø radio samlokalisert med Kystverkets nye Vardø Trafikksentral

Kystradio i Norge
Samferdsel i Vardø
Byggverk i Vardø
Vardøs historie
Artikler i sjøfart-prosjektet
Jernurtfamilien

Verbena

Jernurtfamilien (Verbenaceae) er en plantefamilie i ordenen Lamiales. Den omfatter ca. 1.200 arter fordelt på 30 planteslekter. Noen arter i slekten Verbena dyrkes som hageplanter.

Kjente slekter 
 Lantana
 Verbena

Eksterne lenker 
 

Leppeblomstordenen
Annonaceae

Annona
 Annonidium
 Asimina
 Guamia
 Gutteria
 Isolona
 Malmea
 Oxandra
 Richella
 Rollina
 Porcelia
 Stenanona
 Trigynea
 Uvaria
 Xylopia

Annonaceae er en plantefamilie i ordenen Magnoliales. Den omfatter 126-135 planteslekter og inntil 2.500 arter. 
Fra denne familien kommer fruktene cherimoya (Annona cherimola) og atemoya (Annona cherimola × squamosa), ofte kalt sukkerepler. Flere slekter, som Annona, Rollinia, Uvaria og Asimina, gir spiselige frukter. Største slekt er Gutteria med anslagsvis 260 arter, mens Annona er typeslekten for familien.

Arte fra Latin-Amerika er godt utforsket, mens mindre er kjent ved de mange artene fra Sørøst-Asia.

Eksterne lenker 
 
 Annonaceae , i: M Watson og L J Dallwitz (1992–), The Families of Angiosperm Plants. 

Magnoliales
Soleiefamilien

50 slekter; se teksten

Soleiefamilien (Ranunculaceae) er en plantefamilie i ordenen Ranunculales. Den omfatter ca. 1500 arter fordelt på 50 planteslekter. Mange av de vanligste plantene i Norge tilhører denne familien. Kjente arter er for eksempel smørblomst, blåveis, hvitveis, gulveis, ballblom, trollbær, tyrihjelm og bekkeblom. Mange arter dyrkes som hageplanter. Nesten alle artene i familien inneholder giftige glykosider og alkaloider. Der plantene i stammen Delphinieae inneholder diterpenalkaloider, som virker ved å blokkere nervesignaler. Den verste der er aconitin, som bl.a. er i storhjelm. Ved alvorlige forgiftninger (relativt stort inntak), så er det sett dødelig utgang i løpet av 30 minutter. Men døden har også inntruffet så sent som tre timer. Disse alkaloidene trenger også seg lett igjennom hud, så skal en håndtere disse plantene en del, bør en bruke hansker. Særlig de i hjelmslekta. Og det har også vært dødelige forgiftninger av kun hudkontakt, men antageligvis ikke av «kun å komme borti noen få planter».

Undergrupper 

 Coptidoideae (underfamilie)
 Coptideae (stamme)
 Coptis
 Xanthorhiza
 Glaucidioideae (underfamilie)
 Glaucidium
 Hydrastidoideae (underfamilie)
 Hydrastis
 Ranunculoideae (underfamilie)
 Adonideae (stamme)
 Adonisslekta (Adonis) 
 Calathodes
 Megaleranthis
 Ballblomslekta (Trollius)
 Anemoneae (stamme)
 Anemoclema
 Symreslekta (Anemone)
 Barneoudia
 Klematisslekta (Clematis)
 Blåveisslekta (Hepatica)
 Metanemone
 Naravelia
 Oreithales
 Kubjelleslekta (Pulsatilla)
 Asteropyreae (stamme)
 Asteropyrum
 Callianthemeae (stamme)
 Callianthemum
 Caltheae (stamme)
 Bekkeblomslekta (Caltha)
 Psychrophila
 Thacla
 Cimicifugeae (stamme)
 Trollbærslekta (Actaea)
 Anemonopsis
 Beesia
 Vinterblomslekta (Eranthis)
 Paleoactaea (denne slekta er utdødd)
 Delphinieae (stamme)
 Hjelmslekta (Aconitum)
 Småriddersporeslekta (Consolida)
 Riddersporeslekta (Delphinium)
 Pseudodelphinium
 Staphisagria
 Helleboreae (stamme)
 Juleroseslekta (Helleborus)
 Nigelleae (stamme)
 Garidella
 Komaroffia
 Svartfrøslekta (Nigella)
 Ranunculeae (stamme)
 Arcteranthis
 Beckwithia
 Callianthemoides
 Ceratocephala
 Glinsesoleieslekta (Coptidium)
 Saltsoleieslekta (Cyrtorhyncha)
 Vårkålslekta (Ficaria)
 Halerpestes
 Hamadryas
 Krapfia
 Kumlienia
 Laccopetalum
 Muserumpeslekta (Myosurus)
 Oxygraphis
 Paroxygraphis
 Peltocalathos
 Soleieslekta (Ranunculus)
 Trautvetteria
 Thalictroideae (underfamilie)
 Akeleieslekta (Aquilegia)
 Dichocarpum
 Enemion
 Isopyrum
 Leptopyrum
 Paraquilegia
 Paropyrum
 Semiaquilegia
 Frøstjerneslekta (Thalictrum)
 Urophysa

Referanser

Eksterne lenker 

 
 The Families of Flowering Plants 
 DTF Vascular Plant Image Library (Ranunculaceae)
 Thomas Schoepke Plant Image Gallery
 Ranunculaceae of Europe
Degeneria

Degeneria roseiflora
 Degeneria vitiensis

Degeneria er slektsnavnet på to tre-arter av blomsterplanter.
Den første arten ble oppdaget i 1942, den andre i 1988.
Det lite flatterende navnet Degeneria («degenerert») skyldes at artene ble betraktet som de «nest mest primitive» av alle dekkfrøede planter (etter Amborella trichopoda).
Denne forestillingen har ikke fått støtte av evolusjonære slektskapsanalyser, som viser en tilhørighet til Magnoliales.
Plantene vokser bare på Fiji og regnes som levende fossiler.

Eksterne lenker 
 

Magnoliales
Levende fossiler
Span

Span var et norsk rockeband med opprinnelse i Bærum. Bandet ble startet av Jarle Bernhoft på vokal og gitar, Fridtjof Nilsen på gitar, Fredrik Wallumrød på trommer og Vemund Stavnes på bass. Vemund Stavnes sluttet på slutten av 2003, og ble kort etter erstattet av Kim Nordbæk.

Etter å ha gitt ut EP-ene Baby's Come Back og Found, ga bandet ut debutalbumet Mass Distraction høsten 2003. Albumet fikk positiv respons fra både kritikere og fans, og Span ble ansett som et nytt norsk stjerneskudd med internasjonal appell. De spilte like mange konserter rundt i Europa som hjemme i Norge.

Våren 2005 ga de ut vs. Time, som ikke ble like godt mottatt av kritikerne som debutalbumet. Bandet ble oppløst samme høst.

Diskografi
 Baby's Come Back (EP) (2002)
 Found (EP) (2003)
 Mass Distraction (2003)
 Vs. time (2005)

Eksterne lenker 
 

Norske rockegrupper
Tora

Tora (hebraisk ) er det hebraiske navnet for de fem Mosebøkene, og jødenes hellige skrifter. Mosebøkene har fått navn etter sine innledende ord: Bereshit (I begynnelsen), Shemot (navnene), Vayiqra (Og Herren kalte), Bamidbar (i ørkenen) og Devarim (ordene). 

Kjernen i Toraen handler om forholdet mellom Gud og Israel, og historien som fører helt tilbake til Abraham, Isak og Jakob. Toraen leses som en kronologisk forklaring fra israelittenes tidlige historie og hvordan Gud har kommet inn i historien for å enten straffe eller hjelpe det jødiske folk.

Tora blir ofte oversatt med «lov», men betyr egentlig «instruksjon» eller «veiledning». Toraen utgjør den første av tre hoveddeler av Tanákh, eller den hebraiske Bibelen (Det gamle testamentet og 613 bud som er grunnleggende for jødisk liv. Den blir også kalt Pentateuch, som er latin og betyr fem bøker). En litt annerledes versjon av de samme skriftene utgjør samaritanenes hellige skrift.

Ordet «tora» kan også bli brukt om alle læresetninger og lover innen jødedommen. Det kan da også omfatte hele Den hellige skrift, samt Talmúd, Misjná og Midrasj og deres fortolkninger og alle andre rabbinske autoriteter og minhagím (jødiske religiøst bindende tradisjoner).

Mosebøkene er grunnlaget for all videre utvikling og forståelse av den jødiske religiøse loven, Halakha, og refereres til som Den skriftlige læren, i motsetning til Mishna, den muntlige læren. Mishna omfatter Toraen og inkluderer fortolkninger og forklaringer til Mosebøkenes lover, skrifter og leveregler.

Ettersom toraen blir regnet som de helligste skriftene er det bestemte regler for hvordan disse tekstene skal behandles. Blant annet kan bare spesialutdannede skriftlærde kopiere toraen.

Torarullen som brukes under gudstjenesten er skrevet på pergament-ruller. De er alltid skrevet for hånd, med spesiell hebraisk kalligrafi. Noen mener at Torarullen og skriften i den er hellig, og at man derfor ikke skal man berøre skriften med fingrene, i stedet skal man bruke en stav/peke som kalles «yad» (hebraisk for hånd) til å følge teksten mens man leser.  

Torarullene oppbevares i et skap foran i synagogen og er ofte pakket inn i et fløyelsdekke og har en sølvkrone og brystplate på av sølv. Toraruller kan være i alle farger og størrelser. Det er krevende å lese fra en tora, ettersom språket er arkaisk. I tillegg har det hebraiske skriftspråket tradisjonelt ikke vokaler.

Se også
Den muntlige Toráen

Referanser 

Tanákh
Hellige skrifter
Ketuvim

Ketuvím eller Ketubím (hebraisk ), eller Skriftene, er den tredje hoveddelen av Tanákh, eller den jødiske Bibelen. Den består av Ruts bok, Krønikebøkene, Esras bok, Nehemjas bok, Esters bok, Daniels bok, Jobs bok, Salomos ordspråk, Forkynneren, Høysangen, Salmenes bok og Klagesangene.

Referanser

Tanákh
Sivfamilien

frytle (Luzula)
 siv (Juncus)

Sivfamilien er en familie som omfatter 8 planteslekter i ordenen Poales. I Norge vokser ca. 20 arter av siv og 7 arter av frytle.

Artene mangler mykorrhiza. Plantene har runde stengler og ofte også avrundede blader.

Galleri

Eksterne lenker 
 
 Juncaceae – beskrivelse i: L. Watson & M.J. Dallwitz (1992–). «The families of flowering plants  – descriptions, illustrations, identification, information retrieval».

Poales
Ramnes

Ramnes er en tidligere kommune, ei bygd og et kupert jordbruks- og skogsdistrikt i Tønsberg kommune i Vestfold og Telemark fylke.

Kommunen ble slått sammen med tidligere Våle kommune 1. januar 2002. Kommunesenteret var Tingvoll.

Den nye kommunen fikk navnet Re. Det gamle kommunesenteret ble flyttet fra Tingvoll like nord for Ramnes kirke til Revetal. Ramnes kommunes areal var 137,97 km2.. Re ble slått sammen med Tønsberg kommune i 2020.

Naturforhold og geografi
Ramnes dannet søndre og vestre del av Re kommune, med sognene Ramnes, Fon (i nordøst) og Vivestad (i nordvest). Landskapet domineres av Aulielvas (Storelvas) brede dalføre. Ved Ramnes kirke og det gamle kommunesenteret vider dette seg ut til den store, oppdyrkede Ramnessletta. Nord for Revetal danner Storelva grense mellom de to tidligere kommunene. Mellom de større og mindre nord-sørgående daldragene finner en lave, skogkledde åser. Åsene har et sparsomt dekke av forvitringsjord, mens marin leire i dalfyllingene danner grunnlaget for rike jordbruksområder.

Historie

Prestegjeldet Ramnes ble etablert som formannskapsdistrikt 1. januar 1838. Matrikkelloven i 1853 innførte betegnelsen herred (landkommune). Ramnes herred var del av Jarlsberg og Larvik amt, Mellem-Jarlsberg Sorenskriveri og Nord-Jarlsberg Politidistrikt. 
I 1900 var det 2923 innbyggere i Ramnes, i 1910 2887  og i 1921 2974. I 1984 var det 3238 innbyggere i kommunen, i 1990 3426 og i 1995 3856.

Viktigste næringsveier i kommunen har tradisjonelt vært jordbruk og skogsdrift. Rundt 1910 var det fem ysterier, en rekke sagbruk og trevarefabrikk i Ramnes. Ramnes Sparebank ble opprettet 1870. Tønsberg-Eidsfossbanen, som var i drift mellom 1901 og 1938, passerte gjennom herredet med stasjonene Ramnes, Klop og Freste.

På bygdetunet på Brår like vest for Revetal er det satt opp flere gamle bygninger, blant annet framhus og stabbur fra 1840, smie og Lukasstua fra 1700-tallet. Tunet er eid av Ramnes historielag.

Det har vært seks barneskoler i Ramnes, deriblant Hjerpekjønn skole som ble bygd 1909 og Fon skole som var i drift til 2009. I dag er bare Ramnes skole i bruk. Den ble bygd i 1965 og utvidet i 1987.

Ramnes idrettsforening ble stiftet 1933. Foreningen er organisert i grupper for blant annet fotball, håndball og ski. Orienteringslaget Trollo ble stiftet 1969 med utgangspunkt i Ramnes IFs orienteringsgruppe. Idrettsanlegget i Bergsåsen brukes også av Re Fotballklubb (stiftet i 2008), Re Sykkelklubb (stiftet 2003) og Re videregående skole.

I dag
Hovedtyngden av bosettinga er knyttet til jordbruket og det nyere boligfeltet Bergsåsen som i dag er en del av tettstedet Revetal/Bergsåsen. Ramnes har hatt en litt svakere befolkningsutvikling enn resten av kommunen; i perioden 2001-2010 har folketallet vokst med 5 %, mot 10 % for Re kommune som helhet.

Referanser

Eksterne lenker
 Kåre Frøland og John Rønningen: Ramnes kommune gjennom 150 år (Ramnes kommune, 1987)
 Zoombart kart og luftfoto over Ramnes
 Historiske innbyggertall i kommunene i Vestfold 1801-1960 

Tidligere kommuner i Vestfold
Tønsbergs historie
Norske kommuner etablert i 1838
Kommuner opphørt i 2002
Bosetninger i Tønsberg
Onsøy

Onsøy er en halvøy som ligger i Fredrikstad kommune i Viken, vest for Seutelva, som er ei sideelv til Glomma. Det er en tidligere kommune i Østfold, opprettet i 1837 som Onsøy formannskapsdistrikt. Kommunevåpenet var tre varder. Den 1. januar 1968 ble en del av Onsøy, Rolvsøya øst for Kjølbergelva (med 170 innbyggere), overført til Fredrikstad kommune. Resten (den nordre del) havnet i Råde kommune.

Fra 1. januar 1994 ble også resten av Onsøy, som da hadde 12 923 innbyggere og et areal på 116 km2, del av Fredrikstad. Administrasjonssenteret i Onsøy var Ørebekk på Gressvik. 

Gressvik var bygd rundt Græsvig Brug, ett av Nord-Europas største trelastbruk i tiden 1860 til 1924.

Navnet betyr antakelig Odins øy (Óðinsøy), nevnt i Fagrskinna på 1200-tallet. Jens Bjelke er begravet i Onsøy kirke. Da han var Norges rikskansler styrte han landet fra Elingaard, som også ligger i Onsøy.  Fra 1549 til 1672 styrte man Onsø len herfra.

Her finner vi også Kjølberg Herregård.  Øya ligger i en av østlige Oslofjords mest populære hytteområder.

Referanser 

Tidligere kommuner i Østfold
Fredrikstads geografi
Fredrikstads historie
Tidligere øyer i Norge
Kommuner opphørt i 1994
Norske kommuner etablert i 1838
Brunlanes (kommune)

Brunlanes kommune er en tidligere kommune i Vestfold. Fra 1988 er Brunlanes en del av den nye storkommunen Larvik. Brunlanes kommune hadde et folketall på rundt 7 900 innbyggere og et areal på 188 km² før sammenslåingen.

Kommuneadministrasjonen hadde sete på Tanum. Nærings- og handelssentrum i kommunen var Helgeroa/Nevlunghavn. Brunlanes herredshus på Tanum ble innviet i 1926, og etter kommunesammenslutningen i 1988 ble huset overtatt av Brunlanes historielag. Bjørg Holmsen (Høyre) var Brunlanes' siste ordfører.

Steder i Brunlanes 
Helgeroa og Nevlunghavn er de mest kjente stedene i Brunlanes, og er således svært populære feriemål om sommeren. Hallevannet er den gamle kommunens største innsjø, med en dybde på 49 meter. Den store morenen Raet går ut i havet ved Mølen lengst sørvest i Brunlanes. Ellers finnes det mange fornminner, blant annet gravrøyser fra både jernalder og bronsealder. 

Bygden Kjose, som ligger nord for E18 og dermed adskilt fra resten av Brunlanes, var også en del av tidligere Brunlanes kommune. Dog, etter sammenslåingen i 1988 så har ikke befolkningen i Kjose forbundet seg med identiteten eller folket i resten av Brunlanes som ligger sør for E18, men heller skapt en egen lokalidentiet innenfor den nye storkommunen. I dag er Brunlanes og Kjose betraktet som hver sine steder, med hver sine identiteter. 

Brunlanes er også kjent for sine populære campingplasser og strender, og har blant Norges største tetthet av disse. Brunlanes er et populært feriemål på sommeren, og turismen sørger for en nær fordobling av folketallet i Brunlanes.

Næring i Brunlanes 
I Tvedalen, nord for Helgeroa, finner man én av to bergindustrier for larvikitt (lys larvikitt i Tvedalen, mørk larvikitt ved grensa til Sandefjord i Tjølling), som er Norges nasjonalbergart. Bergverket i Tvedalen er også Norges største.

Det er store og gode jordbruksarealer i Brunlanes, og Brunlanes er blant annet kjent for jordbærdyrking. Det er også store næringsveier innen skogbruk og treforedlingsindustri, som i all hovedsak forvaltes av familien Treschow. Tidligere var også fiskeindustrien i Helgeroa og Nevlunghavn en svært viktig inntektskilde, men denne industrien har senket betraktelig.

Helgeroa er også kjent for matprodusentene Bjerke Spekemat & Delikatesse AS og Norrek Dypfrys AS, som begge leverer kjente varer til hele Norge.

Se også 
Liste over ordførere i Brunlanes

Referanser

Eksterne lenker
 Historiske arkiver etter Brunlanes kommune på Arkivportalen

Tidligere kommuner i Vestfold
Larviks historie
Kommuner opphørt i 1988
Norske kommuner etablert i 1838
Hedrum (kommune)

Hedrum er en tidligere kommune i Vestfold, nå del av Larvik. Hedrum ligger i Lågendalen, omkring nedre del av elva Numedalslågen. Kommunen hadde navn etter hovedsognet i Hedrum prestegjeld og omfattet også sognene Kvelde og Hvarnes. Hedrum kirke er en middelalderkirke i stein. 

Kommuneadministrasjonen hadde sete i Fresjeveien 12 på Nanset, på grensen til tidligere Larvik bykommune. 1. januar 1988 ble Hedrum, med 10 499 innbyggere og et areal på 264 km², slått sammen med Tjølling, Brunlanes, Stavern og Larvik kommuner til nye Larvik kommune. Hedrum utgjorde det meste av arealet og innbyggertallet i den nye storkommunen.

Hedrum historielag fikk Larvik kommunes kulturpris for 2007.

Laagendal Festivalen arrangeres på Lauvmoa – stedet er Vestmo gård – cirka seks kilometer fra Larvik.

Ordførere 
 Liste over ordførere i Hedrum

Hedrumsangen 
Blant flere sanger skrevet om og til Hedrum er en pekt ut i Hedrum bygdebok som selve Hedrumsangen. Teksten er av Einar Skaatan og går på de to kjente melodiene til Mellom bakkar og berg utmed havet.

Flyfoto fra 1960-tallet
Galleriet viser Widerøes flyfoto av Hedrum nord for Larvik. Bildene er tatt på 1960-tallet.

Referanser

Eksterne lenker 
 Historiske arkiver etter Hedrum kommune på Arkivportalen

Tidligere kommuner i Vestfold
Larviks historie
Kommuner opphørt i 1988
Norske kommuner etablert i 1838
Varteig

Varteig, (utt.: vartte), er en bygd i Sarpsborg kommune og var tidligere en egen kommune i Østfold. Varteig var en del av Tune kommune frem til 1861. 

Fra 1. januar 1992 ble  Varteig kommune med et innbyggertall på  og et areal på   
68 km2 slått sammen med Skjeberg, Tune og Sarpsborg til nye Sarpsborg kommune. 

Kommunesenteret lå midt i kommunen og hadde i tillegg til kommunehus også barne- og ungdomsskole, kirke, postkontor, bank, eldresenter med legesenter (nedlagt i 2014) og en liten kolonialforretning. Postkontoret og banken ble nedlagt midt på nittitallet, etter kommunesammenslåingen, og landhandelen ble lagt ned få år senere.

Varteig har jevnt over spredt bebyggelse. Det er en del husklynger rundt i det tidligere kommunesenteret, men de tettest befolkede områdene er Hasle i sørvest og Ise i sørøst (tettstedet Ise ligger på begge sider av den gamle kommunegrensa mellom Varteig og Skjeberg), samt Tangen/Furuholmen i nord.

Varteig var en typisk jordbrukskommune.  I tillegg var tømmerfløtingen på Glomma viktig for sysselsettingen. Furuholmen lense i Glomma var i siste halvdel av 1800-tallet et senter for fløtingen. 

Varteig ligger 15 km nord for Sarpsborg i og øst for Glomma. Varteig byr på oppkjørte skiløyper om vinteren og en rik natur. Idrettslaget på stedet heter Varteig IL. Skytterlaget heter Hasle/Ise Salongskytterlag (HISSL). Varteig kan også by på en helt egen lysløype. (ca. 2,2 km)       
Varteig kirke er kirken til Varteig prestegjeld i Sarpsborg prosti i Den norske kirke. Skolekorpset har siden 2014 vært felles med Hafslundsøy skole, og heter Varteig og Hafslundsøy skolekorps.

Kjente personer fra Varteig
 Inga fra Varteig, mor til kong Håkon Håkonsson.

Eksterne lenker 
 Varteig Historielag

Tidligere kommuner i Østfold
Sarpsborgs historie
Norske kommuner etablert i 1861
Kommuner opphørt i 1992