alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Tiara

Tiara er en krone, enten i form av en høy hodebekledning for visse embedspersoner eller som et diadem. 

I oldtiden brukte noen konger en form for tiaraer, senere har de vært forbundet med fremtredende geistlige personer i flere kirker. Ordet tiara kan også brukes om et meget utsmykket diadem, det vil si kvinnehodesmykke.

Høy tiara 
Persiske konger bar en krone som hadde en slik form. Tidligere hadde konger i Assyria og Babylonia brukt en høy hodebekledning som minnet om en tiara.

I dag tenker man mest på den katolske tiaraen (triregnum), pavens eggformede hodeplagg omgitt av tre kroner, den ene over den andre. Disse ble utformet i middelalderen fra 1100- til 1300-tallet. De har vært langt mer utsmykket enn mitraen, den katolske bispeluen som brukes av andre i presteskapet. Paul VI, som var pave 1963–1978, er den siste hittil som har brukt tiara.

Se også 
 Pavelig tiara (triregnum)
 Krone (hodebekledning)
 Mitra

Eksterne lenker 
 

Hodeplagg
Verdighetstegn
Prestedrakter
Kristne verdighetstegn
Jowzjan (provins)

Jowzjan-provinsen er en av 34 provinser i Afghanistan. Den ligger nord i landet. Administrasjonssenteret er Sheberghan. Befolkningen er usbekisk, turkmensk, dari og pashto.

Referanser

Afghanistans provinser
Buntmaker

En buntmaker er en håndverker som arbeider med skinn og pels.  Buntmakeren står for alle arbeidsprosessene: Sortere, klargjøre og skjære de utvalgte skinnene for deretter å sy ferdig, samle og fore det endelige produktet.

I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Utdannelsen krever to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk og andre skoleåret er Vg2 Design og tekstil.

Buntmakerhåndverket er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.

Referanser

Eksterne lenker 
 Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av buntmaker
 Design og håndverk – Buntmaker

Håndverksyrker
Mesterfag
Lær
Pels

en:Fur clothing#Processing of fur
Brovst kommune

Brovst kommune var inntil 1. januar 2007 en egen kommune på nordvestkysten av Jylland i Nordjyllands amt i Danmark.

Under Kommunalreformen (2007) ble størstedelen av kommunen slått sammen med Aabybro kommune, Fjerritslev kommune og Pandrup kommune til Jammerbugt kommune. Denne kommunen har et areal på 863 km² og 38 864 (2005) innbyggere. Den nye kommunen faller under den nye regionen kalt Region Nordjylland.

Nabokommuner med landforbinding er på østsiden Aabybro og Pandrup og Fjerritslev på vestsiden.  Fordi Brovst kommune ligger på nordkysten av Limfjorden, ligger grensen med Nibe som er dens nabo i sør i vannet. I området ligger også Agger Sund og Gjøl Bredning samt bukten Vejlen som er en del av kommunens sørgrense.

I nord ligger Jammerbugt, og bak den Skagerrak der grensen mellom Danmark og Norge ligger.

Referanser

Eksterne lenker 
 Den gamle kommunens eget nettsted
 Jammerbugt kommunes nettsted
 Kommunalstatistikk: NetBorger Kommunefakta fra KMD alias Kommunedata
 Kommunesammenslåinger og naboer: Eniros kart over de nye kommunene
 

Kommuner i Nordjyllands amt
Hvitveis

Hvitveis eller hvitsymre (Anemone nemorosa) (dansk: hvid anemone, svensk: vitsippa, sørsamisk: skarre-naestie) er en flerårig urt i soleiefamilien. Hvitveisen er vanligvis en av de plantene som blomstrer først om våren.

Utseende 
En utvokst hvitveis er 7-20 cm høy, og vokser opp fra en horisontal jordstengel. Midt på stengelen kommer tre grønne, trekoblede blader som er 3-6 cm lange. Hvitveis har normalt kun en blomst per skudd. Blomsten har ofte fra 6-8 blomsterblader, men flere og færre er ikke uvanlig. Blomsterbladene er hvite innvendig og svakt rosa til lilla utvendig. Ulike sjatteringer av rosa er heller ikke uvanlig innvendig slik at blomsten framstår som rosa. Fargeendring mot rosa er også vanlig mot slutten av enkeltblomstens liv. Hele blomsten er 2-4 cm i diameter. Hvitveis blomstrer fra april til juni.

Spesifikasjoner 
Plantene sprer seg med horisontale jordstengler slik at den raskt kan danne store bestander, og på marken kan du se store tepper av hvitveis. Den forbereder seg så tidlig som på høsten til blomstringen neste vår, og på vinteren under snøen bruker den smeltevannet og lyset slik at den kan springe ut i blomst lenge før trærne får blader. 

Arten finnes over nesten hele Europa, unntatt lengst nord og sør. I Norge er den svært vanlig til et stykke opp i Nordland, mens den er sjelden lenger nord. Planta er heller ikke vanlig på øvre Østlandet og i indre fjordstrøk på Vestlandet. Hvitveis vokser ofte på moldjord i både løv- og barskoger, på enger, i kratt og en del andre steder. 

Hvitveis er giftig. Plantesaften kan gi blemmer og sår.

Galleri

Litteratur 
 Wolfgang Lippert: Cappelens naturhåndbøker – Blomster – J. W. Cappelens forlag 2001

Eksterne lenker 
 
 Den virtuella floran – hvitveis

Soleiefamilien
Hvite blomster
Stauder
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Planter formelt beskrevet i 1753
Terje Stigen

Terje Stigen (født 28. juni 1922 i Kjelvik, død 14. august 2010 i Oslo) var en norsk forfatter. Han ble kjent i 1950-årene med historiske fortellinger fra Nord-Norge.

Stigen debuterte som forfatter i 1950 med romanen To døgn. Senere gav han ut en rekke bøker, mest romaner, og var også en flittig kåsør og hørespillforfatter. Han skrev på riksmål og var medlem av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur. Han utga sine bøker på Gyldendal.

Bibliografi 

 1950 To døgn  
 1952 Skygger på mitt hjerte 
 1953 Nøkkel til ukjent rom
 1954 Før solnedgang  
 1956 Vindstille underveis 
 1957 Frode budbæreren 
 1958 Åsmund Armodsons saga 
 1959 Stjerneøy 
 1960 Elskere
 1962 Kjærlighet
 1964 Til ytterste skjær
 1965 Krystallstjernen
 1966 Timer i grenseland  
 1967 Det flyktige hjerte
 1968 De tente lys
 1969 Det siste paradiset
 1970 Besettelse
 1971 Kains merke
 1972 Min Marion
 1973 Skumsøylene
 1975 Peter Johannes Lookhas  
 1975 De faste lys
 1976 Forliset
 1977 Avikfjord 
 1978 Huset og byen
 1979 Rekviem over en sommer 
 1980 Øgler i Avikfjord 
 1981 Blindgjengeren 
 1983 Bak våre masker
 1984 Baldershavn
 1986 Ved foten av kunnskapens tre 
 1987 Katedralen
 1989 Krigen
 1988 Monolitten
 1990 Treskjæreren Johannes
 1991 Fyrholmen 
 1995 Allegretto
 1996 Alt er slik det er

 1953 Vindstille underveis, novellesyklus
 1953 Norge, tekst av Terje Stigen, 28 fargefotografier og 40 svart/hvitt-opptak av Bert Boger (Dreyer, Oslo)
 1963 Glasskulen, novellesamling
 1972 Norsk rapsodi: epistler
 1974 Den røde sommerfugl og 5 andre hørespill
 1975 De faste lys: norsk reise, reiseskildring
 1977 En hekto kandis og andre historier
 1982 Assortiment: fortellinger

 1957 Sommernatt, hørespill sendt i NRK Radioteatret 8. januar 1957, reprise 1957 (Basert på romanen Skygger på mitt hjerte fra 1952)
 1958 Strømmen, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1958
 1968 Den røde sommerfugl, hørespill sendt i NRK Radioteatret 12. desember 1968, reprise 1970
 1970 Nødvendigheten, hørespill sendt i NRK Radioteatret 29. januar 1970
 1970 Batteriet, hørespill sendt i NRK Radioteatret 1. oktober 1970
 1970 Fridagen, fjernsynsdrama oppført av NRK Fjernsynsteatret 20. oktober 1970
 1971 Flyktninger, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1971, reprise i 1971 og 1979
 1972 Kisten, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1972
 1972 Angiveren, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1972
 1973 Gartneren, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1973
 1974 Skriverforbudet, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1974

Priser og utmerkelser 
 1954 – Gyldendals legat
 1957 – Riksmålsforbundets litteraturpris
 1963 – Bokhandlerprisen,  for Kjærlighet
 1987 – Nominert til Nordisk råds litteraturpris for romanen Ved foten av kunnskapens tre

Filmer som bygger på Terje Stigens romaner 
 1975 Min Marion, regi: Nils R. Müller 
 1963 Elskere, regi: Nils R. Müller

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Digitaliserte bøker av Stigen hos Nasjonalbiblioteket.

Norske romanforfattere
Medlemmer av Det Norske Akademi
Norske forfattere av reiseskildringer
Riksmålstematikk
Vinnere av Gyldendals legat
Vinnere av Bokhandlerprisen
Personer fra Nordkapp kommune
Seilmaker

En seilmaker er en håndverker som lager seil til fartøyer.

Menneskeheten har brukt fartøyer med seil i 6-7 000 år.  Det skandinaviske samfunnet var basert på sjøfart fra rundt år 1000.  Mange europeiske stater bygget opp skipsflåter til handel og krigføring i løpet av 1300-tallet; denne flåten krevde mange seil.  I Norge så ble det på 1800-tallet bygget opp en betydelig handelsflåte, noe som økte etterspørselen etter seil og seilmakere.

Både seiltyper og materialer har endret seg drastisk siden de første seilene.  Etter Bermudariggens inntog, som er mest brukt i dag, så har utviklingen innen faget vært mest konsentrert om materialer.  Før andre verdenskrig var bomull det mest vanlige materialet, men fra 50-tallet ble nye stoffer som Dacron og Terylene tilgjengelig.  Dette førte til, sammen med en forbedret økonomi, til økt interesse for seilsport på 60- og 70-tallet.

I dag brukes avanserte datasystemer og ofte eksotiske materialer som Kevlar, Mylar og Spectra.  Seilmakeren kan også produsere trekk, presenninger og kalesjer på mål og for forskjellige bruksområder.

I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Du må gå ett år på skole og tre år i lære i bedrift.  Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk.

Seilmakerfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.

Referanser

Litteratur 
 Brit Berggreen: Sjømann og håndverker. Seilmakere ved Oslofjorden og Skagerak 1850-1914. Norsk Sjøfartsmuseum 1974.

Eksterne lenker 
 Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av seilmaker
 Design og håndverk – Seilmaker

Sjøfartsyrker
Håndverksyrker
Mesterfag
Seiling
Artikler i sjøfart-prosjektet
Frank A. Jenssen

Frank Adolf Jenssen (født 21. januar 1952 i Kjøpsvik i Tysfjord, død 9. juni 2017) var en norsk forfatter, journalist, fotograf, musiker, friluftsentusiast m.m.

Jenssen la ned et omfattende arbeide i å dokumentere bl.a. lofotfisket og småkvalfangsten. Han produserte også naturprogrammer for NRK radio.

Jenssen debuterte litterært i 1981 med romanen Saltbingen, som ble belønnet med Tarjei Vesaas' debutantpris og som er blitt oversatt engelsk under tittelen The Salt bin i 1998. Hans andre roman Lengselens år kom først 23 år senere.

Han var journalist i Lofotposten fra 1975 til 1979. I 1990 kjøpte han avisa sammen med Brynjar Tollefsen og Billy Jakobsen, og han var deretter administrerende direktør fram til avisa ble solgt til A-pressen i 1995.

Frank A. Jenssen spilte bass i musikkgruppene Dr. Fish og Tysfjord Sang & Sement. I Tysfjord Sang & Sement spilte han også av og til fiolin, og han sto for tekster og musikk til gruppas eneste album, som kom ut i 1985. Jenssen spilte også fiolin i Svolværensemblet.

Bibliografi 

 Saltbingen – roman, Aschehoug (1981)
 Boka om Lofotfiske – sakprosa, Forlaget Nord (1984)
 Harpunen som flyr. Norsk småhvalfangst gjennom tidene – sakprosa, Forlaget Nord (1985)
 Lofoten – billedverk, sakprosa, Lopo media (1994)
 Havørnlandet – sakprosa, Forlaget Nord (1996)
 Med solidarisk hilsen : Tysfjord arbeidsmannsforening 75 år : 1923-1998 – sakprosa (1998)
 Fakta om lofotfisket – sakprosa (1999)
 Til en jeger : jaktnotater – dikt, Forlaget Nord (2002)
 Lengselens år – roman, Forlaget Nord (2004)
 Snøen er aldri hvit – roman, Forlaget Nord (2011)
 Torsk. Fisken som skapte Norge – sakprosa, Kagge (2012) ISBN 978-82-489-1197-5
 Mitt Lofoten – sakprosa, Forlaget Nord (2016)

Priser 
 Tarjei Vesaas' debutantpris 1981, for Saltbingen

Referanser

Kilder 
 Presentasjon av Frank A. Jenssen i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 

  Frank Jenssen i NRK Forfatter

Norske romanforfattere
Vinnere av Tarjei Vesaas' debutantpris
Personer fra Tysfjord kommune
Hengning

Med hengning menes i alminnelighet en forårsakelse av et menneskes død gjennom strammende sammensnøring av halsen inntil kvelning eller brudd på nakken, for det meste med et tau knyttet i en renneløkke, under innflytelse av den hengte personens egen legemsvekt i svevende posisjon over bakken ved et av tauet avbrutt fall. Hengning er blant de hyppigste og mest utbredte selvmordsmetodene såvel som henrettelsesmåtene. Som henrettelsesart er den kjent tilbake til Perserriket, og er fortsatt mulig å bruke i to amerikanske delstater, Washington og New Hampshire, og i flere asiatiske land, f.eks. Japan og Singapore. Videre kan ufullbyrdet hengning anvendes som torturmiddel og behøver ikke også å bevirke den hengtes død.

Rettslige henrettelsesmetoder 
Det finnes to hovedmetoder: sakte hengning og hengning med fall. Den førstnevnte er den eldste typen, og utføres ved at den dømte enten heises opp eller dyttes ut fra en avsats uten at det er noen nevneverdig fallhøyde. Ved bruk av denne metoden inntreffer døden som en følge av en kombinasjon av kvelning og mangel på blod (og dermed oksygen) til hjernen, noe som fører til hjertestans. Det kan ta flere minutter før bevisstløshet inntrer, og det finnes eksempler på personer som er brakt tilbake til bevissthet etter opptil 15 minutter.

Hengning med fall ble innført i det 19. århundre. Repet er slakt, og den dømte dyttes ned fra en plattform eller faller gjennom en luke. Fallhøyden, kombinert med hvordan repet er lagt om halsen på den dømte, fører til at nakken knekker, og døden inntreffer umiddelbart i den grad utregningene har vært korrekte. Dersom fallhøyden er for liten, vil personen i stedet dø av kvelning, noe som tar lengre tid. Dersom fallhøyden er for stor, er det risiko for at hodet blir skilt fra kroppen, noe det finnes flere historiske eksempler på.

Når repet brast 
Etter folkerettens oppfatning skulle den dømte benådes, om repet brast under hengningen. Det ble sett som Guds fingerpek om at den dømte skulle få leve, og kjennes fra henrettelsen av en bonde som skulle henges i Bergen i 1566 for å ha stjålet tran. Repet brast, og bonden ramlet ned, brakk lårbenet og slo et øye ut. Han minnet bøddelen om at han nå skulle regnes som fri, men ble likevel klynget opp igjen. I 1627 var det en skotte som skulle henges i Bergen da repet brast og folkemengden brølte: «Han er fri!» Skotten forsvant i hast, men myndighetene fanget ham siden og hengte ham i all stillhet ti dager senere.

Se også 

 Artikler om personer henrettet ved hengning
 Liste over henrettelsesmetoder
 Hengning, trekking og kvartering
 Lynsjing
 Kvelning

Referanser

Eksterne lenker 
 

Dødsstraff

simple:Death penalty#Forms of execution
Jerevan

Jerevan (armensk: Երևան, armensk uttale: ) er hovedstaden og den største byen i Armenia. Den ligger sentralt-vest i landet, langs elva Hrazdan ved foten av fjellet Ararat, på en høyde av rundt 1000 meter over havet. Byen har om lag 1 millioner innbyggere (2011), noe som utgjør en drøy tredjedel av Armenias befolkning.

Jerevan er en av verdens eldste byer som har vært bebodd uten avbrekk. Jerevans historie begynner omkring 782 f.Kr., da festninga Erebumi ble oppført. Stedet hadde strategisk betydning med sin beliggenhet langs Silkeveien, den viktigste handelsruta mellom Europa og Asia. Jerevan har vært kontrollert av både arabere, persere og Det osmanske riket før Russland annekterte byen i 1828. Mellom 1917 og 1991 var landet en del av Sovjetunionen. Jerevan ble Armenias hovedstad rett etter første verdenskrig, i 1918. Byen er i dag landets administrative, kulturelle og økonomiske sentrum.

Som følge av landets økonomiske vekst har byen gjennomgått en stor ansiktsløfting siden begynnelsen av det 21. århundret, og det satses også mer på turisme. I sentrum er det et stort antall uterestauranter og -kafeer. Byen har en rekke kulturinstitusjoner, blant annet Armenias nasjonalgalleri, Matenadaran-biblioteket og Armenias operateater. En annen viktig severdighet er Kaskaden, som inneholder Cafesjian kunstmuseum og som gir en flott utsikt over byen og Ararat. Jerevan ble utnevnt til Verdens bokhovedstad 2012 av UNESCO.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Silkeveien
Garotte

En garotte (også stavet garrote og garrotte) er et kvelningsredskap, gjerne bestående av en lenke, et tau eller en vaier som legges rundt halsen på offeret bakfra og strammes. Garotten er brukt som henrettelsesredskap, da normalt med en mekanisme som strammer snoren fremfor stramming for hånd. 

I Storbritannia refererer garottering også til en spesiell gruppe ranere, som særlig i det 19. århundre kvalte sine ofre inntil de mistet bevisstheten, og som så tømte lommene deres. Det synes ikke å ha vært et særlig problem,men pressen slo de få tilfellene som var stort opp, blant annet parlamentsrepresentanten Hugh Pilkington som ble ranet på denne måten.

Henrettelser med garotte 

Som henrettelsesmetode er garottering kjent fra Spania, og fra områder som har vært under spansk styre, som Cuba, Mexico, Puerto Rico og Filippinene. Garotten ble også brukt i Portugal inntil 1867. Garotten som brukes besto opprinnelig av et tau som ble lagt om halsen på den dømte, som satt på en stol, og som så ble strammet ved hjelp av en pinne. På et tidspunkt innførte man en mer mekanisk form for garotte, som bruker et metallbånd som legges rundt halsen og strammes med en skrue. Etterhvert ble det også innført et nytt element, et skarpt blad som ble ført inn i nakken og som da kuttet hovednerven. Dette medførte at døden inntraff noe raskere. 

Metoden ble brukt i Spania helt frem til 1974. Det er ikke lenger noen stater som bruker garottering som henrettelsesmetode.

Referanser

Eksterne lenker 

 «Garrote», fra Encyclopaedia Britannica

Dødsstraff
Informasjonskapsel

Informasjonskapsel (engelsk HTTP cookie, web cookie, eller browser cookie, bokstavelig «nettleser-kjeks») er et stykke data i form av tekst eller binær data som den som surfer på internett kan motta fra ulike nettsider som besøkes. Disse lagres lokalt på brukerens datamaskin / nettbrett. Hensikten er at nettleseren skal kunne ivareta personlig informasjon fra forskjellige vevtjenere på nettet, for eksempel identifisering og sporing av brukernavigering. Bruk av informasjonskapsler gjør det enkelt for programmerere å håndtere for eksempel brukerpreferanser og elektronisk handlekurv. 

Informasjonskapsler ble introdusert i 1994 av Netscape Communications Corporation i Netscape Navigator for å ta vare på informasjon om sesjoner, noe som ikke støttes i HTTP.

Bruken av informasjonskapsler er også kontroversielt da de inneholder mye informasjon om brukerens surfevaner og videre ferd på nettet, noe som de nettsteder som driver reklame fanger opp og setter sammen med annen informasjon om brukeren. Brukeren kan også få lagret ulike informasjonskapsler fra ulike annonser på et nettsted. Enkelte nettsteder kan således lagre tallrike informasjonskapsler på brukerens PC.

Cookie paragrafen
i den nye ekomloven som trådte i kraft 1. juli 2013 regulerer dette. 

En dom avsagt ved EU-domstolen 1. oktober 2019
slår fast at det, i de tilfeller hvor det kreves samtykke for bruk av cookies, er krav om et aktivt samtykke. 
Et på forhånd avkrysset felt, som brukeren må fjerne for å nekte samtykke utgjør ikke et godkjent samtykke.

Enkelte nettlesere, eksempelvis Opera gjør det mulig å styre og eventuelt begrense bruken av informasjonskapsler fra alle, til noen og til ingen som lagres lokalt. I tillegg kan man også slette alle allerede lagrede informasjonskapsler.

Referanser

Eksterne lenker 
 Cookie Central (på engelsk)
 Cookie Cooker (på engelsk og tysk)

World Wide Web
Personvern
John Daly

John Patrick Daly (født 28. april 1966) er en amerikansk profesjonell golfspiller på PGA-touren. Han er kjent for sin kraft på banen og for en rekke uheldige episoder både på og utenfor banen. Daly er, og har alltid vært, en av de mest populære spillerne på touren. En fargeklatt og golfens "Bad Boy".

Daly ble født i California og tok avsluttende eksamen ved Universitetet i Arkansas, hvor han var medlem av golfforeningen. 

Han begynte å spille golf i 4-årsalderen, og har senere blitt en levende legende.
Han ble profesjonell i 1987. I 1990 vant han Ben Hogan Utah Classic, og ble utnevnt til «PGA Tour: Rookie of the year». Han ble medlem av PGA-touren i 1991 og tok seieren i PGA-mesterskapet allerede første året. I 1992 vant han B.C. Open og i 1994 BellSouth Classic. I 1995 vant han sin andre major – The Open. Han ble dermed den fjerde amerikaner etter 2. verdenskrig, til å vinne to majors før fylte 30. 

Karrieren til Daly har vært avbrutt flere ganger på grunn av problemer med alkohol. Mellom 1995 og 2004 tok han ikke en eneste seier på PGA-touren. 15. februar 2004 tok tørketiden slutt da han vant Buick Invitational etter omspill.

Daly er også mer enn bare en golfspiller. Han er også tekstforfatter og sanger. Hans album, «My Life», er en plate med svært personlige tekster. Her har han blant annet fått med seg Willie Nelson som gjesteartist. 

Daly reiser ikke med fly mellom turneringsbanene slik som de fleste andre spillerne, men benytter heller en stor campingbil. Fra den 18. januar 2006 ble hans hverdag allemannseie, gjennom et realityshow kalt «The Daly Planet». 

Han er kjent for sitt brennende engasjement i diverse veldedige stiftelser, blant annet «Make A Wish»-foundation og «Boys & Girls Clubs of America». Dessuten etablerte han, i 1991, et college-fond for barna til en fan som ble truffet og drept av lynet. Dette skjedde under turneringen på Crooked Stick Golf Club, Indiana, hvor han vant sin første seier som profesjonell. Daly kalte til seg kona og de to døtrene til den drepte etter turneringen, og sa at han ville hjelpe dem økonomisk ved å opprette et college-fond for barna. Kona takket, men har senere innrømmet at hun ikke trodde så mye på lovnadene. Men en uke senere trodde hun på dem. Da fikk hun tilsendt en sjekk på $30 000, med hilsen; John Daly.

Eksterne lenker 
 
 
 Make a Wish-foundation
 Boys & Girls Clubs of America

Golfspillere fra USA
Personer fra USA av irsk opphav
Fødsler i 1966
Spetsnaz

Spetsnaz (russisk Войска специального назначения (спецназ) – Vojska spetsialnogo naznatsjenija (spetsnaz)) er en russisk fellesbenevnelse på militære spesialstyrker. Utenfor Russland er det vanlig at ordet bare viser til russiske spesialstyrker, som ble opprettet av KGB i Sovjetunionen. Styrkenes oppgave er alt fra hemmelige operasjonar til store offentlege kontraterror-aksjoner, for eksempel gisseldramaet i Beslan.

«Spetsnaz» består av flere grupperinger underlagte forskjellige kommandoer: 

 Russiske spesialstyrker (SPETSNAZ), eller SOF (russisk: Силы специальных операций; ССО) (Sily spetsial’nykh operatsii; SSO) er spesialstyrker på strategisk nivå underlagt en egen spesialoperasjonskommando (russisk: командование сил специальных операций; KCCO) (Komandovanie sil spetsial’nalnykh operatsii; KSSO) i Generalstaben. 

Hoveddirektoratet i Generalstaben har 9 brigader og et regiment fordelte på de fire militærdistrikt. Hoveddirektoratet har også etterretningssenter hos alle fire marineflåtene og en brigade (45.) i luftlandestyrkene.
Den russiske nasjonalgarden har 18 enheter, og her er 604. SPETSNAZ-senter med, tidligere del av MVD. Senteret ble opprettet i 2008, og her er både  «Vitjaz» (anti-terrorisme og grensekontroll) og «Rus» (anti-terrorisme og nøytralisering av fiendtlige våpenlagre) flettet inn, og er dermed oppløste som egne organ.

FSB har sine enheter, inkludert grensevakt:
 «Alfa» 
 «Vympel»
og tre enheter i tillegg.

Referanser

Kilder
 http://newsinphoto.ru/v-rossii/samoe-texnologichnoe-podrazdelenie-specnaza-rossii/ 
 http://zonwar.ru/shkolaspetsnaza/spetsnsz.html
 http://army-news.ru/2011/02/arsenal-specnaza/
 http://www.xn---9-6kcpebwr4cwb1a3i.xn--p1ai/%D1%81%D0%BF%D0%B5%D1%86%D0%BD%D0%B0%D0%B7_%D1%80%D0%BE%D1%81%D1%81%D0%B8%D0%B8/

Russlands spesialstyrker
Spesialstyrker
SPETSNAZ
Russiske ord og uttrykk
GRU