alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Tågavatni

Tågavatni (også kalt Taugevatn) er en innsjø på sørsiden av Bergensbanen i Ulvik kommune i Hordaland. Det ligger på  og jernbanestrekningen hadde sitt høyeste punkt her,  meter over havet, inntil Finsetunnelen ble bygget og medførte 16. mai 1993 nedleggelse av banen forbi Tågavatni. Etter bygging av Finsetunnelen ligger Bergensbanens høyeste punkt inne i denne,  meter over havet, på km 306,90.

Taugevatn har utløp via Fagervatnet, som ligger på samme høyde, til Ustekveikja, som munner ut i Ustevatn i Hol kommune i Buskerud.

Fotnoter

Referanser

Innsjøer i Ulvik
Hallingdalsvassdraget
Pale ale

Pale ale er et overgjæret, gyllent øl med middels maltsødme, lav til middels fruktighet og middels bitterhet. I Belgia kalles dette ølet «blonde» og har som regel enda mer fruktig karakter enn en britisk pale ale. Pale ale passer blant annet til rød fisk, kylling, svin, salater, omeletter, ost, supper med mer.

Amber ale, Bière de Garde, Blonde, Bitter, Irish Red ale og India Pale Ale er ulike varianter av Pale ale.

Kilder 
 Craft Beer & Brewing Magazine - Oxford Companion to Beer: Pale ale Besøkt 9. oktober 2018

Øltyper
Joseph Priestley

Joseph Priestley (født  i Fieldhead/Birstall ved Leeds i England, død 6. februar 1804 i Northumberland County i Pennsylvania i USA) var en britisk kjemiker, filosof og prest (unitarianer). Han regnes som oppdageren av oksygenet.

Liv og virke

Bakgrunn
Priestley var sønn av en dukmaker og ble født nær herregården Oakwell Hall. Hans mor døde allerede i 1739; han ble adoptert av sin tante Sarah Keighley. Priestley ble for det meste undervist i hjemmet. 

Da han var 19 år gammel begynte han ved den non-konformistiske skole i Daventry der han studerte teologi og gamle språk.

Vitenskapsmann
Den 1. august 1774 oppdaget Priestley grunnstoffet oksygen. I 1775 ble han den første til å publisere oppdagelsen. Den svenske kjemikeren Carl Wilhelm Scheele hadde gjort den samme oppdagelsen noen år tidligere, men publiserte ikke dette før 1777. Derfor anses ofte Priestley som den som oppdaget oksygenet først. Til tross for oppdagelsen av oksygenet forstod Priestley aldri forbrenningsprosessen, men var tvert i mot til sin død en av de ivrigste tilhengere av flogistonteorien. Derimot kom Priestley likevel til så klar kunnskap at han kunne beskrive oksygenets kretsløp innen den organiske verden.

Priestley ble vurdert til stillingen som astronom på James Cooks andre reise, men ble ikke valgt. Han ga besetningen en metode på hvordan lage mineralvann, noe han feilaktig trodde kunne kurere skjørbuk. Han publiserte metoden i pamfletten Directions for Impregnating Water with Fixed Air i 1772. Priestley utnyttet ikke det kommersielle potensialet i mineralvann, men andre som bl.a. Johann Jacob Schweppe tjente godt på det.

Blant hans naturvitenskapelige skrifter er også History and present state of electricity (1767) og Experiments and observation on different kinds of air (6 bind, 1779-1786).

Unitariansk prest og leder, filosof
Priestley var unitarianer og ble på grunn av religiøse uroligheter i Birmingham i 1794 nødt til å forlate Storbritannia og flykte til USA med sin familie, og han levde der resten av sitt liv. Her ble han en av de første lederne for den amerikanske unitarismen. 

Priestley bekjempet det kirkelige treenighetsdogmet og flere kristologiske dogmer, og anså den øvrige kristenhets utvikling som et frafall fra urkristendommen. Dette beskrev han i A history of the corruption of Christianity (2 bind, 1782). 

Som filosof gikk han inn for en psykologisk materialisme, som utledet sjelslivet fra nervefunksjonene og betraktet psykologien som en del av fysiologien.

Priestleys selvbiografi, Memoirs, utkom i to bind 1806-1807.

Priser og utmerkelser (utvalg) 
 1772 – Copleymedaljen

Referanser

Litteratur
 Thomas Edward Thorpe: Joseph Priestley, J.M. Dent, London 1906.
 Günther Bugge: Das Buch Der Grossen Chemiker, Georg Lockemann: Priestley, Verlag Chemie, Weinheim 1974, S. 263–273, ISBN 3-527-25021-2
 Bennett R. Willeford: Das Portrait: Joseph Priestley (1733–1804). In: Chemie in unserer Zeit. 13, 1979, S. 111–117, .
 

Personer fra distriktet Kirklees
Engelske kjemikere
Britiske filosofer
teologer
Engelske prester
Medlemmer av Royal Society
Mottakere av Copleymedaljen
Fødsler i 1733
Dødsfall i 1804
Desmond Bagley

Desmond Bagley (født 29. oktober 1923 i Kendal, død 12. april 1983 i Southampton) var en britisk journalist og krimforfatter. Han skrev bøker som Flukt i blinde, The Tightrope Men, The Spoilers, Flyaway, Landslide, På stram line og Skredet.

Bagley jobbet som fabrikkarbeider. Under den andre verdenskrig arbeidet han for britisk flyindustri. Bagley led av stamming hele sitt liv, og dette fritok ham fra militær verneplikt. 

Bagley forlot England i 1947 til fordel for Afrika. Han krysset Sahara. For en kortere periode bosatte han seg i Kampala i Uganda, der han pådro seg malaria. I 1951 hadde han slått seg ned i Sør-Afrika, og arbeidet i gruveindustrien, før han begynte som skribent for flere lokale aviser og magasiner. Hans første publiserte novelle dukket opp i det engelske magasinet Argosy i 1957. Hans første roman, The Golden Keel, kom i 1962. 

Bagley var filmkritiker for avisen Rand Daily Mail i Johannesburg fra 1958 til 1962.

Han giftet seg med Joan Magaret Brown i 1960.

Suksessen til hans første bok The Golden Keel førte til at Bagley ble forfatter på fulltid på midten av 1960-tallet. Han publiserte i alt seksten thrillere, og nesten alle bøkene hans var bestselgerne. Hans første bok, Running Blind, ble tilpasset for fjernsyn av BBC i 1979 og igjen i 2001.

Bagleys hobbyer omfattet seiling, klassisk musikk og filmer, militær historie og krigsspill.

Bagley døde av komplikasjoner som følge av et slag på et sykehus i Southampton. Han ble 59 år gammel. Hans siste to romaner Night of Feil og Juggernaut ble skrevet ferdig av hans kone og publisert posthumt. Hans litterære verker er blitt oversatt til over 20 språk.

Bibliografi

Referanser 

Britiske krimforfattere
Engelskspråklige forfattere
Storbritannia under Paralympiske sommerleker 2008

Storbritannia konkurrerte i Paralympiske sommerleker 2008 i Beijing i Kina. Storbritannia sendte en tropp på rundt 400, hvorav 212 var utøvere. Deltakerne konkurrerte i 18 grener og kom fra hele Storbritannia. Idrettsutøvere fra Nord-Irland, som etter den irske grunnloven fra før 1999 kan holde irsk statsborgerskap, kunne bli valgt til å representere enten Storbritannia eller Irland. Noen britiske oversjøiske territorier konkurrerte uavhengig av Storbritannia. 

Storbritannia tok 42 gull og totalt 102 medaljer og endte dermed på andreplass på medaljestatistikken, bak vertsnasjonen Kina. Det var en økning fra lekene i 2004 i Aten hvor Storbritannia tok 35 gull og totalt 94 medaljer. 80 utøvere tok medalje og laget regnes dermed som landets mest suksessfulle på to tiår. De neste paralympiske sommerlekene vil bli holdt av Storbritannia i London i 2012.

De britiske utøverne konkurrerte i fekting, friidrett, rullestolbasket, boccia, sykling, hestesport, rullestolfekting, fem-manns-fotball, syv-manns-fotball, judo, styrkeløft, roing, rullestolrugby, seiling, skyting, svømming, bordtennis og rullestoltennis.

Medaljer

Se også
 Paralympiske sommerleker 2008

Eksterne lenker
 Paralympiske sommerleker 2008 – offisiell nettside
 Storbritannias paralympiske komité
 Den internasjonale paralympiske komité

Nasjoner under Paralympiske sommerleker 2008
Storbritannia under de paralympiske leker
Sport i Storbritannia i 2008
SimSurgery

SimSurgery er en norsk produsent av programvare og fysiske grensesnitt for virtuell trening av kirurger. Da selskapet ble etablert i 1999 hadde utviklingen av regnekapasitet og grafikkort til datamaskiner kommet så langt at grunnleggerne så for seg mulighet til å bruke datasimulering som et alternativ til den dyre og delvis risikable kirurgitreningen som tradisjonelt brukes. SimSurgery utviklet et apparat med en model av pasienten, i denne er det mulig å stikke inn kopier av virkelige kirurgiske instrumenter – på samme måte som ved kikkhullsoperasjoner. Bevegelsen til instrumentene blir registrert og overført til en virtuell scene i datamaskinen, hvor så de fysiske effektene simuleres. Teknologien som brukes i simulatoren er mye lik den som brukes i videospill.

SimSurgery fikk i 2006 EUs forskningspris, European IST Prize, for simulatoren.

Gründerne av SimSurgery var film- og forretningsmannen Håkon Gundersen og forskerne Johannes Kaasa og Geir Westgaard fra Sintef.

Referanser

Eksterne lenker
 SimSurgerys nettside
 Artikkel i IDG
 Artikkel i Økonomisk Rapport

Etableringer i 1999
Kirurgi
Norske programvareselskaper
Norske hardwareselskaper
Norske teknologiselskaper
Hongkong under Paralympiske sommerleker 2008

Hongkong (i paralympiske leker kjent som Hongkong, Kina) sendte en tropp til Paralympiske sommerleker 2008 i Beijing. Hongkongs tropp besto av 22 utøvere som konkurrerte i åtte grener: friidrett, boccia, rullestolfekting, hestesport, skyting, styrkeløft, bordtennis og roing. Konkurransene i hestesport ble holdt i Hongkong, selv om Hongkongs paralympiske komité er et uavhengig medlem av Den internasjonale paralympiske komité.

Medaljer

Se også
 Paralympiske sommerleker 2008

Referanser

Eksterne lenker
 Paralympiske sommerleker 2008 – offisiell nettside
 Den internasjonale paralympiske komité
 Hongkongs paralympiske komité
 Medaljører fra Hongkong under paralympiske leker 2008

Nasjoner under Paralympiske sommerleker 2008
Hongkong under de paralympiske leker
2008 i Hongkong
Israel under Paralympiske sommerleker 2008

Israel sendte en tropp til Paralympiske sommerleker 2008 i Beijing i Kina. Troppen besto av 42 utøvere som konkurrerte i 11 grener: fekting, friidrett, basketball, sykling, hestesport, roing, seiling, skyting, svømming, bordtennis og tennis. Flaggbærer var Yizhar Cohen som tok tre gull under paralympiske sommerleker 1988 i Seoul.

Medaljer

Se også
 Paralympiske sommerleker 2008

Eksterne lenker
 Paralympiske sommerleker 2008 – offisiell nettside
 Israels paralympiske komité
 Den internasjonale paralympiske komité

Nasjoner under Paralympiske sommerleker 2008
Israel under de paralympiske leker
2008 i Israel
Ola Tjørhom

Ola Tjørhom (født 9. desember 1953 i Stavanger) er en norsk teolog. Han er dr.theol. på en avhandling om den internasjonale katolsk-lutherske dialog (Universitetet i Oslo, 1993).<ref></ref>

I 1995 ble han professor i dogmatikk og økumenisk teologi på Misjonshøgskolen i Stavanger.  Tjørhom har blant annet jobbet som direktør for Nordiska ekumeniska institutet i Uppsala (1986-87) og forskningsprofessor ved Institute for Ecumenical Research i Strasbourg (1998-2001). Han er professor i religion (kristen teologi) ved Fakultet for lærerutdanning ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet .

Tjørhom har særlig engasjert seg i mellomkirkelig og økumenisk arbeid. Han er en av forfatterne av Fellesuttalelsen fra Porvoo (1992/97), som la grunnlaget for kirkefellesskap mellom anglikanske og flere lutherske kirker i Nord-Europa.

Tjørhom konverterte til katolisismen i 2003. Siden 2009 har han ytret seg kritisk om utviklingen innenfor Den katolske kirke, blant annet gjennom boken Fornyelsen som forsvant''.

Referanser

Eksterne lenker 

Professorer ved NTNU
Norske teologiprofessorer
Personer fra Stavanger kommune
Trine Skoller

Trine Skoller er en dansk designer. Skoller var elev ved Danmarks Designskole og arbeidet deretter for Bruuns Bazaar. Hun er medeier i det danske klesmerket Stella Nova (som betyr ny stjerne). Det ble etablert i 2002. 

Kolleksjonen er bygget opp omkring den fiktive jenta Stella og klesskapet hennes og er en blanding av nostalgisk og nytt.

Trine Skoller er datter av Eddie Skoller, som også er medlem av selskapets styre.

Eksterne lenker
 Stella Novas offisielle hjemmeside (på engelsk)

Danske designere
Kristian Biong

Kristian Hjalmar Biong (født 23. november 1870, død 31. august 1959) var en norsk arkitekt. Han ble av sin samtid regnet som en av landets fremste arkitekter, og var blant annet formann i Norske arkitekters landsforbund. Han etterlot seg en lang rekke offentlige og private bygg, blant andre Blakstad Asyl, Veum Asyl og Kongevillaen på Voksenkollen.

Liv og arbeid 
Biong begynte sin utdannelse ved Kunst og Håndverksskolen, før han reiste til England i 1895 for å studere videre. I årene 1895 til 1900 foretok han flere studiereiser på stipend til Nederland, Belgia og Frankrike, før han i 1900 slo seg ned som praktiserende arkitekt i Oslo og startet eget kontor.

Han var en svært produktiv arkitekt. Blant hans mest kjente bygg er Grefsen og Ris høyere skoler, dr. Dedichens private asyl i Østre Aker (i dag Trosterud), Blakstad og Veum Asyl, Vardaasen og Landeskogen sanatorier, tuberkulosehjemmet Marie Plahtes Minde, Den norske Creditbank og AS Realbankgården i Oslo samt Psykiatrisk klinikk på Vinderen. Biong vant også konkurransen om kongevillaen på Voksenkollen.

I avisutklipp og artikler funnet i Nasjonalbibliotekets utklippsbøker skildres han som et høyt ansett medlem av arkitektstanden. Da han i 1930 avsluttet sin fire år lange periode som formann i Norske arkitekters landsforbund ble det i Byggekunst trykket et takkeskriv, forfattet av Harald Aars, hvor han blir beskrevet som en beskjeden, sindig og klok mann –  og «Han utviklet sig raskt til å bli en av de dyktigste formenn landsstyret har hatt». Aars vektlegger spesielt Biongs rolle i de beslutninger som ble tatt på landsmøtet på Lillehammer i 1927 – vedtagelse av etiske regler, omordning av Byggekunsts organisasjon og dets forhold til landsstyret, medlemskap i det internasjonale forbundet C.P.I.A, og hans initiativ til dannelsen av NALs driftsfond.

Biong var dessuten aktiv i flere tillitsverv og forstanderskap, blant annet i Akers Fasaderåd, Aker bygningskommisjon og styret for Oslo gårdeierforening. Blant andre verv nevnes han i representantskapet i Borregard og i Kristiania Hypotek- og Realcreditbank, samt hans rolle i forstanderskapet for Kunst- og Håndverksskolen.

Kristian Biong mottok for den Den norske Creditbanks gård, Kirkegata 21 i 1928 Houens fonds diplom for fremragende arkitektur.

Biong Arkitekter 
Kristian Biong etablerte Biong Arkitekter mellom 1898 og 1900, et firma som lever den dag i dag og således er et av Norges eldste aktive arkitektkontorer. Kontoret drev han fra 1930 sammen med sin sønn, og da gikk under navnet Biong & Biong AS. Navnet ble beholdt frem til 1996, selv om eierstrukturen ble endret i 1986. Firmaet endret i 1996 navn til Biong Arkitekter. Et av kontorets mest kjente moderne bygg er Vikingskipet på Hamar.

Referanser

Kilder 
 Nasjonalbibliotekets utklippsbøker, U1178/49 – 30/33 – 393/25 – 781/98.99 – 786/104, U1179/113.115, U1406/87
 Oslo- Arkitektur- og dekorativ Kunst 1910, 73-79 – www.biong-arkitekter.no Biong arkitekter  
 Kristian Hjalmar Biong i Norsk kunstnerleksikon

Eksterne lenker 
 Henrik Nissen d.y.: Kristian Biong 80 år (Byggekunst nr. 11/1950]

 
Houens fonds diplom
Personer fra Oslo
Peter Coates

Peter Coates (født 13. januar 1938) i er en britisk forretningsmann fra Goldenhill, Stoke-on-Trent, Staffordshire. Han er sønn av en gruvearbeider. Coates har blitt oppført som den 25. rikeste personen i britisk fotball. Han tjente sin første formue på et cateringsfirma (Stadia and Lindley Catering) som stod for leveransene av mat til områdets fotballarenaer. På noen få år ble firmaet leverandør til nesten samtlige britiske fotballarenaer.

Fortjenesten fra virksomheten ble anvendt til å etablere nye tippekiosker, som senere ble til den landsdekkende bookmakerkjeden Provincial Racing.

I 1988 ble han majoritetseier i Stoke FC og var styreformann fram til 1997. I 1999 solgte han Stoke FC til et konsortium av islandske forretningsmenn for cirka £ 3,5 millioner. Konsortiets navn var Stoke Holding DA og hadde forretningskontor i Luxembourg. Handelen ble fullført 15. november 1999. 23. mai 2006 fullførte Coates tilbakekjøp av Stoke FC ved å betale £ 1,7 millioner. Ytterligere £ 3,3 millioner ble betalt for å slette den islandske gjelden.  

Det var Coates' datter Desire som hadde idéen om å begynne med nettgambling. I 2000 ble nettsiden bet365 skapt. I 2008 hadde firmaet en verdi på minst 1,8 milliarder dollar, ifølge avisen Birmingham News.

Britiske forretningsfolk
Personer fra Stoke-on-Trent
Gründere
Fødsler i 1938
Gösta Olson

Gustaf «Gösta» Olson (født 10. mai 1883 død 23. januar 1966) var en svensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1908 i London.

Olson ble olympisk mester i turn under OL 1908 i London. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp foran Norge. Det var åtte lag som deltok i lagkonkurransen i mangekamp og hvert lag hadde mellom 16 og 40 turnere.

OL-medaljer 
 1908  London -  Gull i turn, mangekamp lagkonkurranse  Sverige

Referanser

Eksterne lenker 
 

Svenske turnere
Olympiske mestere for Sverige
Medaljevinnere under Sommer-OL 1908
Deltakere for Sverige under Sommer-OL 1908
Gymnaster under Sommer-OL 1908
Personer fra Linköping
Fødsler i 1883
Dødsfall i 1966
Olympiske medaljevinnere i gymnastikk
Ancona (hønserase)

Ancona er en lett hønserase som stammer fra byen Ancona i Italia.

Den er avlet fram av en italiensk landhønsrase beslektet med den kjente verperasen leghorn. Fuglen har et prikkete utseende med den særegne Anconafargen. Rasen har gode produksjonsegenskaper, og er en god verper, også om vinteren. Hønene har imidlertid meget dårlig utviklet rugelyst. Anconakyllinger er hardføre og vokser fort. Kyllingene får fjær ganske tidlig, og hønene begynner å verpe i 5-månendersalderen. Rasen trives best med god plass, og man må har høyt gjerde dersom man vil ha den inne i hønsegården. Rasen er lett og livlig, og den er lett å få tam og tillitsfull. Det finnes også en dvergvariant som stammer fra England. Eggene er hvite og veier 60 g. Hanen veier 2,5 kg og hønen veier 2 kg. Dvergvarianten sine egg er hvite og veier 35 g. Hanen veier 750g og hønen veier 650 g.

Farger 
 Anconafarget
 Blå/anconafarget

Eksterne lenker 
 
 http://www.mcmurrayhatchery.com/product/anconas.html
 http://www.mypetchicken.com/Ancona-B9.aspx
 http://www.agraria.org/polli/ancona.htm 
 https://web.archive.org/web/20120703022719/http://www.ilpollaiodelre.com/polliIt1.htm 
 https://web.archive.org/web/20080704111107/http://www.marchenet.it/galeazzi/pollame.htm 

Hønseraser
John Smits

John Smits (født 6. mars 1958) er en norsk statsmeteorolog og værmelder på NRK.

Biografi  
Smits tok hovedfag i meteorologi ved Universitetet i Oslo, ble ansatt ved Meteorologisk institutt. Siden 2000 har han vært værmelder på NRK.

Han er bosatt på Rasta i Lørenskog, er gift og har to sønner. Han er aktiv i Speiderbevegelsen i Lørenskog.

Referanser 

Norske meteorologer
Personer fra Lørenskog kommune
Fødsler i 1958
Personer tilknyttet Meteorologisk institutt
Peniskreft

Peniskreft er en kreftsykdom. Den har størst utbredelse blant eldre menn, primært menn over femti år, mens menn under førti år representerer om lag tyve prosent av tilfellene. En stor del av de rammede må amputere.

Den eksakte årsaken til peniskreft er ukjent. De vanligste risikofaktorene er røyking, oppsamling av sekret under forhudet på penis (smegma) samt trang forhud. Det blir dessuten antatt at det er et samband mellom mange HPV-virus og peniskreft. Dette gjelder først og fremst typene 16 og 18 som også er forbundet med livmorhalskreft. Derfor finner man høyere forekomst av peniskreft i områder med høy forekomst av livmorhalskreft. Kjønnsvorter er derimot ikke assosiaert med peniskreft da dette er to andre typer HPV; 6 og 11. Irritasjon på sår og vorter på penis er ofte de første symptomene på peniskreft. Dersom ikke sårene gror på noen uker, må lege oppsøkes.

Hvert år blir mellom tredve og femti menn rammet av peniskreft.

Helse
Kreft
Paul Anspach

Paul Anspach (født 1. april 1882 død 28. august 1981) var en belgisk fekter som deltok under fire olympiske leker.

Anspach ble olympisk mester i fekting to ganger under OL 1912 i Stockholm. Han vant gull i kårde både individuelt og i lag. Fire år tidligere, under Sommer-OL 1908 i London var han med på det belgiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i kårde. Tolv år senere under OL 1920 i Antwerpen og i Paris i 1924 tok han ytterligere to sølvmedaljer i lagkonkurranse kårde.

OL-medaljer 
 1912  Stockholm -  Gull fekting, kårde 
 1912  Stockholm -  Gull fekting, kårde lag  Belgia
 1920  Antwerpen -  Sølv fekting, kårde lag  Belgia
 1924  Frankrike -  Sølv fekting, kårde lag  Belgia
 1908  London -  Bronse fekting, kårde lag  Belgia

Referanser

Eksterne lenker  
 

Belgiske fektere
Olympiske mestere for Belgia
Olympiske sølvmedaljevinnere for Belgia
Olympiske bronsemedaljevinnere for Belgia
Medaljevinnere under Sommer-OL 1908
Deltakere for Belgia under Sommer-OL 1908
Fektere under Sommer-OL 1908
Medaljevinnere under Sommer-OL 1912
Deltakere for Belgia under Sommer-OL 1912
Fektere under Sommer-OL 1912
Medaljevinnere under Sommer-OL 1920
Deltakere for Belgia under Sommer-OL 1920
Fektere under Sommer-OL 1920
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Belgia under Sommer-OL 1924
Fektere under Sommer-OL 1924
Personer fra distriktet Antwerpen
Fødsler i 1882
Dødsfall i 1981
Olympiske medaljevinnere i fekting
Matching Mole

Matching Mole er et tidligere eksperimentelt band innenfor progressiv rock og undersjangeren Canterbury best kjent for sangen «O Caroline». Bandet ble startet i oktober 1971 av Robert Wyatt rett etter at han forlot Soft Machine og ga ut soloutgivelsen The End of an Ear (1970). I Matching Mole fortsatte han i sin rolle som vokalist og trommeslager. Han fikk med seg keyboardisten Dave Sinclair (fra Caravan) på orgel og piano, Phil Miller på gitar og Bill MacCormick (fra Quiet Sun) på bassgitar. Bandnavnet var et ordspill på det franske ordet Machine Molle, som er en ren oversettelse av Wyatts tidligere band Soft Machine.

Deres første utgivelse ble gitt ut i april 1972, et album som i hovedsak ble komponert av Wyatt, med unntak av låtene «O Caroline» (som var i samarbeid med Dave Sinclair og som handlet om Wyatts brudd med hans daværende kjæreste Caroline Coon) samt Phil Millers «Part Of The Dance». På gruppens andre utgivelse Matching Mole's Little Red Record, som kom ut i november 1972 og som ble produsert av Robert Fripp, ble Dave Sinclair erstattet av keybaordisten og komponisten Dave MacRae. Denne utgivelsen ble regnet som et bandarbeid, hvor Wyatt konsentrerte seg om tekstene og vokalene, mens melodiene og komposisjonen ble overlatt til resten av medlemmene.

Matching Mole ble oppløst sent i september 1972 rett etter fullførelsen av en Europaturné hvor de var oppvarmingsband for Soft Machine. Etter dette stiftet Dave Sinclair og Phil Miller til det mer suksessrike bandet Hatfield and the North. En ny besetning bestående av Robert Wyatt, Bill MacCormick, keyboardisten Francis Monkman (fra Curved Air) og jazzsaksonisten Gary Windo var igang med å spille inn et nytt studioalbum i 1973, men dette ble kansellert da Wyatt falt ut av et vindu under en fest og ble paralysert fra livet, slik at han ikke lenger kunne bidra på trommer.

Diskografi 
 1972 – Matching Mole (CBS 64850)
 1972 – Matching Mole's Little Red Record (CBS 65260)
 1995 – BBC Radio 1 Live in Concert (BBC Windsong)
 2001 – Smoke Signals (Cuneiform)
 2002 – March (Cuneiform)
 2007 – On the Radio (Hux)

Eksterne lenker 
 Allmusic.com – Matching Mole – Bandprofil med biografi og diskografi.

Britiske rockegrupper
Progressive band
Band etablert i 1971
Opphør i 1972