alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Rambo III

Rambo III er en amerikansk action-krigsfilm fra 1988 regissert av Peter MacDonald. I denne tredje Rambo-filmen blir Rambo sendt til Afghanistan for å hjelpe opprørere som kjemper mot russiske okkupasjonsstyrker. Hovedrollen som Rambo spilles av Sylvester Stallone, mens rollen som oberst Trautman spilles av Richard Crenna.

Rambo III ble en moderat suksess, men besøkstallene var langt lavere enn dens forgjenger. Den ble ikke så godt mottatt av filmkritikerne.

Den er en oppfølger til Rambo: First Blood 2. En fjerde film, Rambo, kom først i 2008.

Handling

John Rambo har funnet indre fred i et kloster i Thailand. Så dukker hans mentor, Colonel Trautman, opp for å be Rambo om hjelp til et topphemmelig oppdrag i Afghanistan der skal de levere våpen til afghanske frihetskjemper som kjemper mot russerne. Et område i Afghanistan er ledet av en særdeles brutal russisk kommandør som har klart å skjerme hele området sitt for innblandinger fra utenforstående. Rambo svarer at hans krig er over, men Trautman vil likevel ta på seg oppdraget. Men når Rambo senere får høre at Trautman har blir tatt til fange i Afghanistan, forvandler Rambo seg til en drapsmaskin og reiser etter for å redde ham. På grensen mellom Pakistan og Afghanistan møter han Hamid som skal geleide ham inn i Afghanistan. Hamid kjenner til en rekke huler i fjellene som de reiser gjennom for ikke å bli oppdaget av russerne, og de kommer til en liten landsby. Denne landsbyen har en russisk avhopper som kjenner til russernes base fra innsiden. Rambo klarer etter mange strabaser å befri Trautman, men russerne har ikke tenkt å la dem rømme, og det utvikler seg etter hvert til en dødskamp i det afghanske hulesystemet.

Om filmen

Popularitet og økonomi 
Rambo III innbragte $189 millioner dollar på verdensbasis, hvorav $58 millioner i USA. (Til sammenligning spilte Rambo 2 inn $300 millioner og First Blood $125 millioner.) Rambo III havnet på en 6. plass over de mest innbringende filmene i USA i 1988 og på 4. plass på verdensbasis.

Produksjonskostnadene var på $63 millioner.

Anmelderne 
Den fikk blandet til dårlig mottakelse av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 38 % på Rotten Tomatoes og 36 % på Metacritic. Den amerikanske filmkritikeren Leonard Maltin gav den 2,5 av 4 stjerner.

Den ble dårlig mottatt av de norske anmelderne. VG og Aftenposten gav den terningkast to, mens Dagbladet og Arbeiderbladet gav den terningkast én. Den norske filmnettstedet CINERAMA gav den terningkast tre i 2001.

Priser og nomineringer 
Stallone ble tildelt en Razzie Award i klassen verste mannlige hovedrolle.

I rollene
(utvalg)
Sylvester Stallone ....  John Rambo 
Richard Crenna ....  Oberst Trautman 
Marc de Jonge ....  Zaysen 
Kurtwood Smith ....  Griggs 
Spiros Focás ....  Masoud 
Sasson Gabai ....  Mousa 
Doudi Shoua ....  Hamid 
Randy Raney ....  Kourov
Joseph Shiloach  ...  Khalid

Referanser

Eksterne lenker 

Actionfilmer fra USA
Krigsfilmer fra USA
Eventyrfilmer fra USA
Filmer fra 1988
Engelskspråklige filmer
Filmer lagt til Thailand
Filmer lagt til Afghanistan
Oppfølgerfilmer
Filmer satt til 1980-årene
Framvaren

Framvaren er en terskelfjord i Farsund kommune i Agder. Den er en av få fjorder som har råtnet uten menneskelig påvirkning. Fjorden er mer enn 170 meter dyp på enkelte steder, og overvåkes i dag av forskere som referanse mot andre terskelfjorder som er forurenset av industri. På grunn av sin uberørte status ble Framvaren i juni 2013, sammen med Tauterryggen og Saltstraumen, vernet som marint verneområde i Norge - de første i sitt slag. I marine verneområder er det forbudt med trålfiske og oljeboring.

Om sommeren er det båttrekk fra Sigersvollstrand ved Eidsfjorden over Listeidet til nordsiden av Framvaren. Trekket har spart mange småbåteiere for en anstrengende tur langs Listalandet, noe som ikke er risikofritt i ruskevær. Trekket har i perioder vært nedlagt. I sør har Framvaren utløp til Helvikfjorden ved den trange Straumen, der fylkesvei 679 går over kanalen i en svingbro fra 1902.

Referanser

Verneområder i Agder
Fjorder i Farsund
Verneområder opprettet i 2013
Marine verneområder i Norge
Fylkesvei 8038

Fylkesvei 8038 går mellom Walsønes og Skipfjordhøgda i Nordkapp kommune. Veien er 20,9 km lang.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 156 (Finnmark).

Kommuner og knutepunkter

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Troms og Finnmark
Veier i Nordkapp
Fylkesvei 8112

Fylkesvei 8112 går mellom Brannsletta i Nesseby og Bugøynes i Sør-Varanger kommune.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 355 (Finnmark).

Kommuner og knutepunkter

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Troms og Finnmark
Veier i Nesseby
Veier i Sør-Varanger
Polder

Polder (dansk: kog; tysk: koog; nederlandsk: polder) er en landskapstype som er gjenvunnet ved menneskelig innsats, ved at området er omgitt av diker. Tidligere hav, innsjø eller sump stenges inne og silt-driften fra elver eller tilførte masser gjør området om til tørt land, ofte svært fruktbart for landbruk. Poldere er vanlige i Nederland ved Nordsjøen, men finnes også siden middelalderen i Kina, i Danmark, Tyskland og et sted i Estland (Aardla-polderen fem km sør for Tartu).  

Dikene ble først og fremst bygget for at man skulle skaffe (jordbruks)land i et valgt område. Området ble tørrlagt, dikene holdt ved like og i flere tilfeller forsterket og gjort høyere slik at landet ble beskyttet mot oversvømmelser. Slik har poldere blitt benyttet både som ledd i kystsikring og landvinning. Noen steder kan man kunstig regulere fuktigheten i polderen helt nøyaktig, ved å øke eller redusere til- og avrenning. Et eksempel på dette er Aardla-polderen i Estland hvor man regulerer fuktigheten nøyaktig etter jordbrukets behov.

Mange poldere er i dag tettbefolkede områder, der bebyggelse har overtatt etter jordbruk, mens andre fremdeles brukes innen landbruk. Jorden kan være meget fruktbar, noe som skyldes at den ofte har vært havbunn, eller at det er fruktbart slam (silt) som er ført inn fra elver. Mange poldere ligger under havnivå. Polderlandskap er veldig likt marsklandskap. Det har ofte et rikt fugleliv med vadefugler.

Det norske navnet på denne landskapstypen er hentet fra nederlandsk.

Referanser

Sletter
Vann
Kunstige landformer
Hypocrisy (band)

Hypocrisy er et death metal-band fra Sverige. Det ble dannet av Peter Tägtgren i Stockholm i 1990.

Historie 
Etter tre år i Fort Lauderdale i Florida returnerte Peter Tägtgren i 1990 til Sverige for å danne sitt eget band, Hypocrisy. Bandets tidligste utgivelser ble karakterisert som godt utført death metal, men ikke spesielt innovativt. Den kritikken avtok ettersom bandet modnet og utviklet en mere distinkt lyd og en introspektiv tekstmessig tilnærming. Senere utgivelser har en mere atmosfærisk lyd, og mens tekstene i bandets tidligste perioder var anti-kristne og satanistiske, fokuserer de på temaer som det paranormale og utenomjordisk liv. Deres siste album, Virus, inneholder dog tekster som er mere typisk death metal, og omhandler vold, galskap, krig, narkotika og følelsesmessig kamp.

Tägtgrens erfaring som produsent kan også ha vært medvirkende til bandets endring i musikalsk retning, ettersom han er nært involvert med mange andre band mens han produserer deres album.

Medlemmer

Nåværende medlemmer 
Peter Tägtgren – Vokal, gitar, synthesizer (The Abyss, Pain, ex-Bloodbath, ex-Lock Up, ex-Algaion, ex-Marduk, ex-War)
Mikael Hedlund – Bassgitar (The Abyss, ex-War)
Horgh – Trommer (ex-Grimfist, Immortal, Pain, og ex-Lost at Last)
Klas Ideberg – Session-gitar (Darkane)

Tidligere medlemmer 
 Magnus «Masse» Broberg – Vokal (1992–1993) (Dark Funeral, Dominion Caligula)
 Jonas Österberg – Gitar (1992) 
 Lars Szöke – Trommer (1990 – 2004) (ex-War)
 Mathias Kamijo (Algaion) – Gitar (live)
 Andreas Holma – Gitar

Diskografi

Demos 
 Rest in Pain (1991)
 Rest in Pain '92 (1992)

Album 
 Penetralia (1992)
 Osculum Obscenum (1993)
 The Fourth Dimension (1994)
 Abducted (1996)
 The Final Chapter (1997)
 Hypocrisy (1999)
 Into the Abyss (2000)
 Catch 22 (2002)
 The Arrival (2004)
 Virus (2005)
 A Taste Of Extreme Divinity (2009)
 End Of Disclosure (2013)

EP-er 
 Pleasure of Molestation (1993)
 Inferior Devoties (1994)
 Maximum Abduction (1997)
 Virus Radio EP (2005)

Samlealbum 
 10 Years of Chaos and Confusion (2001)

Konsertalbum 
 Hypocrisy Destroys Wacken 1998 (1998)

Singler 
 Carved Up (1996)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Hypocrisy på Encyclopaedia Metallum

Svenske melodisk death metal-band
Band etablert i 1990
Lov og rett

Lov og Rett er et norsk juridisk tidsskrift med fagartikler og bokanmeldelser. Tidsskriftet ble etablert av professor Anders Bratholm og utgitt av Universitetsforlaget første gang i 1962. Bratholm var redaktør frem til 1990 da professor Asbjørn Kjønstad overtok. Fra 2001 til 2010 var professor Kåre Lilleholt tidsskriftets redaktør, fra 2011-2020 Giuditta Cordero-Moss og fra 2021 Halvard Haukeland Fredriksen.

Helt siden starten har det vært tanken at tidsskriftet – i tillegg til å ta inn fagfellevurderte artikler – også skal være noe mindre vitenskapelig enn f.eks. Tidsskrift for Rettsvitenskap  og rette seg mot praktiserende jurister. Lov og Rett tar ofte inn artikler om dagsaktuelle juridiske problemer og har debattinnlegg i spaltene sine. Lederartikkelen i hvert hefte tar for seg et aktult rettspolitisk spørsmål, ofte skrevet av redaktøren eller et redaksjonsmedlem, men også av andre. Tidsskriftets artikler er ofte sitert og omtalt, og retter seg mot jurister i yrkeslivet, forskere og studenter.

Tidsskriftet er en vitenskapelig publiseringskanal på nivå 1, jf. Universitets- og høyskolerådets oversikt. Redaksjonen avgjør om en artikkel oppfyller kravene til fagfellevurdert publikasjon. 

Lov og Rett utgis med ti hefter årlig.

Tidsskriftet er tilgjengelig på Universitetsforlagets elektroniske database for tidsskrifter, www.idunn.no

Eksterne lenker 
 Lov og Rett  – Universitetsforlaget

Juridiske tidsskrifter
Norske vitenskapelige tidsskrifter
Nivå 1-tidsskrifter
Publikasjoner etablert i 1962
Vitenskap i 1962
Paal O. Aukrust

Paal O. Aukrust, også omtalt som Pål Aukrust, (født 1883, død 1966) var gårdbruker i Lom, og en sentral kommunepolitiker i bygda i flere perioder. 

Han ble valgt inn i kommunestyret i 1909, 26 år gammel. Aukrust ble ordfører for Nasjonal Samling i 1940. I 1951 ble han på nytt valgt som ordfører i bygda. Dette er et av svært få tilfeller der en NS-ordfører ble gjenvalgt. I tillegg hadde han mange verv i ymse lag og organisasjoner i bygda. At han med bakgrunn som NS-ordfører ble gjenvalgt allerede i 1951, viser at han hadde en svært spesiell posisjon i Lom. Han var onkel til forfatteren Kjell Aukrust.

Under landssvikoppgjøret ble han dømt til ni måneder i fengsel og 4987 kroner i inndragning av lønn tjent som ordfører under okkupasjonen. Han ble dømt for politisk forfølgelse og for å svekke den norske motstandsfronten. Dommen kom på bakgrunn av medlemskap i Nasjonal Samling og donasjoner fra kommunen til forskjellige nazistiske organisasjoner, på henholdsvis 500 kroner til den norske legionen, 100 kroner til hirdførerskolen og 1000 kroner til frontkjemperkontoret som Aukrust i kraft av ordførervervet hadde vedtatt. Som formildende omstendigheter hadde retten tatt høyde for idealistiske motiver, at han var en eldre mann og ønsket om å gjøre det beste for bygda.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 Om Aukrust fra Dølaringen boklag

Personer fra Lom kommune
Norske bønder
NS-ordførere i Oppland
Ordførere i Lom
Nordmenn fra andre verdenskrig
Medlemmer av Nasjonal Samling
Nordmenn dømt i landssvikoppgjøret etter krigen
Perlehøns

se inndeling

Perlehøns er en liten familie av hønsefugler (Galliformes) som opprinnelig er endemiske for Afrika, men har blitt introdusert sør i Frankrike og i Karibia. Familien omhandler fire slekter med åtte arter tilsammen (21 taxa). Artene har av og til blitt inkludert som en underfamilie i fasanfamilien.

Beskrivelse 
Perlehøns er mellomstore, ganske plumpe terrestriske fugler, som måler omkring 40–72 cm. De har små hoder, og bar hud på både på hodet og hals, som oftest også en hjelm av hornstoff på krona. Fjærdrakten har små grå flekker.

Fuglene er insekt- og frøetende og hekker på bakken.

Inndeling 
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Martínez & Bonan (2018). Norske navn på arter og grupper følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn på arter og grupper i parentes er ikke offisielle, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av en offisiell beskrivelse.

 Galliformes, hønsefugler (fem familier, 307 arter)
 Megapodiidae, ovnhønsfamilien (21 arter)
 Cracidae, hokkofamilien (56 arter)
 Numididae, perlehønsfamilien (4 slekter, 8 arter)
 Numida (monotypisk)
 N. meleagris, hjelmperlehøne 
 Agelastes
 A. meleagrides, hvitbrystperlehøne
 A. niger, svartperlehøne
 Acryllium (monotypisk)
 A. vulturinum, gribbperlehøne
 Guttera
 G. plumifera, bustperlehøne
 G. verreauxi, (ikke navngitt, vestparykkperlehøne)
 G. pucherani, parykkperlehøne (østparykkperlehøne)
 G. edouardi,  (ikke navngitt, sørparykkperlehøne)
 Odontophoridae, tannvaktelfamilien (35 arter)
 Phasianidae, fasanfamilien (187 arter)

Fylogeni

Referanser

Eksterne lenker 
 

Hønsefugler
Dyr formelt beskrevet av Edmond de Sélys Longchamps
Fugler formelt beskrevet i 1842
Bugg (tyggegummi)

Bugg er en tyggegummi fra Freia som eksisterte fra slutten av 1970-tallet og frem til rett over århundreskiftet. Sveitsiske Chocolat Frey AG relanserte Bugg i norske butikkhyller 1. februar 2010 gjennom distributøren Galleberg med smaksvariantene bringebær, jordbær, banan, sitron og pære; hvor alle er sukkerfrie.

Bakgrunn 
Da Bugg kom i butikkene, kostet den 10 øre, men steg senere til 25 øre, 50 øre, 1 kr, 1,50 kr og 2 kr. Den første Bugg hadde en lett mintsmak, i 1979 kom smaksvariantene gul/grønn (banan) og svart/rød (lakris). Senere kom brun (cola), rosa (jordbær) og grønn (sitron). På starten av 1990-tallet ble det også solgt en variant kalt Maxi Bugg, som var en pakning med større biter med pæresmak.

Sammen med andre sukkervareprodukter ble varemerket overført fra Freia til Malaco på midten av 1990-tallet. Tyggegummien ble trukket tilbake tidlig på 2000-tallet. Det ble opprettet flere grupper på Facebook med over 50 000 medlemmer som ønsket at tyggegummien skulle bli solgt igjen.

Referanser 

Freia
Tyggegummi
Moseleys lov

Moseleys lov brukes for å finne tilstedeværelsen av et grunnstoff basert på måling av komponenten Kα i den karakteristiske røntgenstrålingen som det sender ut. Loven sier at når grunnstoffet har atomnummeret Z, så er denne frekvensen gitt som

 

hvor konstanten K = 2.48×1015Hz. Kvadratroten av frekvensen øker derfor lineært med atomnummeret.

Loven ble funnet ut fra eksperimenter gjort av den engelske fysikeren Henry Moseley i 1914. Den var på det tidspunktet viktig for å etablere riktigheten av Bohrs atommodell. Den gir K = (3c/4h)R∞ hvor c er lyshastigheten, h er Plancks konstant og 
R∞ er Rydberg-konstanten.

Atomfysikk
Fysikkens historie
Postcrossing

Postcrossing er et nettsted på internett som ble opprettet 14. juli 2005, og er laget slik at folk kan motta postkort fra hele verden. Deltagerne mottar like mange kort som de sender ut, fra andre postcrossere som finnes over hele verden. Hvert postkort som sendes og mottas blir registrert på PostCrossing.com, slik at medlemmene til enhver tid har oversikt over hvilke land man har sendt postkort til, og hvilke land man har mottatt postkort fra.

Per 1. september 2010 hadde Postcrossing.com 208 440 medlemmer registrert over hele verden, og totalt 5 064 901 postkort hadde blitt sendt dem imellom. Til enhver tid er det rundt 180 770 postkort som sendes mellom brukerne. Medlemmene kommer fra 208 forskjellige land.

De største medlemslandene i verden er USA (34 773 medlemmer), Russland (85 000), Kina (20 787 medlemmer), Tyskland (14 912 medlemmer), Finland (12 627 medlemmer) og Taiwan med 11 880 medlemmer. I Sverige er det 695 registrerte medlemmer, Danmark har 244 medlemmer. I Norge finnes det 790 medlemmer, som til sammen har sendt 33 275 postkort over hele verden.

I juli 2012 fantes det over 335 000 medlemmer fordelt på 208 land over hele verden. PostCrossing nådde to millioner sendte kort i februar 2009, med et kort sendt fra Tyskland til Norge, og nettstedet nådde fem millioner sendte postkort den 24. august 2010 med ett postkort som ble sendt fra Isle of Man til Thailand. Nettstedet nådde 10 millioner registrerte postkort den 27. januar 2011 med ett postkort sendt mellom Japan og Tyskland.

Nettstedet PostCrossing er løst basert på BookCrossing.com som ble opprettet 17. april 2001, der meningen er å registrere bøker på interett og deretter plassere disse bøkene på offentlige steder slik at andre mennesker kan finne bøkene, og lese dem.

Eksterne lenker 
 

Nettsteder
Hobbyer
Nettkultur
Lisukirken

Lisukirken  en protestantisk kirke innen en etnisk minoritet i det sørlige Kina,  Myanmar, Thailand og en liten del av India.

Protestantiske misjonærer begynte å virke blant lisufolket tidlig på 1900-tallet. Den første misjonæren som arbeidet blant lisuene i Yunnanprovinsen i Kina var James O. Fraser, som også utviklet deres skriftspråk og Fraser-alfabetet, som i dag er offisielt anerkjent og brukt av de kinesiske myndigheter. 

Det er i dag (2007) om lag 300 000 protestanter blant lisuene. I et stort antall landsbyer favner kirkemedlemskapet godt over halvparten av befolkningen. Lisukirken  har både Bibelen og en salmebok på sitt språk.  

Den kinesiske Lisukirken utdanner legforkynnere i Fugong og Lushui, og sine pastorer ved det teologiske universitet i Kunming. Kirken er offisielt del av den offisielle protestantiske kirke i Folkerepublikken Kina,  Tre-Selv-kirken. 

Lisu-kirken er også representert i Thailand og Burma.

Litteratur
 Eileen Crossman: Mountain Rain OMF, 1982. Biografi om Fraser, med grundig skildring av tidlig Lisu-misjon i Kina.

Eksterne lenker
 Lisu Bible Institute i Thailand
 You Bin, Wang Aiguo og Gong Yukuan: Christianity in a Culture of Ethnic Pluralism: Report on Christianity among the Minorities of Yunnan, Chinese Theological Review 19 (2004)

Misjon
Kristendom i Myanmar
Kristendom i Thailand
Yunnan
Kinesisk kirkehistorie fra 1799 til 1911
Kinesisk kirkehistorie
Kristne samfunn
Amlatunnelen

Amlatunnelen er en tunnel på riksvei 5 i Sogndal kommune i Vestland. Tunnelen går mellom fergeleiet på Mannheller med delt veibane i to løp, og Amla fire kilometer øst for Kaupanger. Tunnelen er  meter lang og ble åpnet i 1995. Samtidig avløste fergeleiet på Mannheller det tidligere fergeleiet i Kaupanger. Tunnelåpningen på Mannheller er ekstra bred og har plass til 100 biler i en forlengelse av biloppstillingsplassen på fergeleiet.

Amlatunnelen er stengt for syklister og fotgjengere.

Se også
Veitunneler i Norge

Eksterne lenker
 NRK Sogn og Fjordanes fylkesleksikon: Kaupanger–Mannheller (13. juni 2003)
 Vegen og Vi: God plass (07/2004)

Veitunneler i Vestland
Veier i Sogndal
1995 i Norge
Tunneler åpnet i 1995
Riksvei 5
Tetra Pak

Tetra Pak er et svensk firma som produserer maskiner og materialer for drikkekartonger, engangsemballasje for melk, juice og andre flytende næringsmiddel. Selskapets navn er etter den tetraederformede melkepakningen som var en av de første oppfinnelsene av grunnleggeren Ruben Rausing som slo gjennom. Firmaet ble grunnlagt i 1950 av Rausing og Erik Wallenberg i Lund, der hovedkontoret var frem til 1990-årene. Det var Erik Wallenberg som oppfant den tetraederformede pakningen som senere er blitt kjent som Tetra Classic. Det er en plastbelagt kartongpakning. 

Selskapet har i dag hovedkontor i Lausanne i Sveits, med noen funksjoner i blant annet Lund, Modena, Taiwan og Singapore.

I Lund finnes blant annet produksjon og utvikling av Tetra Top. 

Fabrikker finnes på fem kontinenter. De større fabrikkene ligger i Lund i Sverige, Arganda del Rey i Spania, Limburg an der Lahn i Tyskland, Querétaro i Mexico, Monte Mor i Brasil, Kobe i Japan og Denton i USA.

Eksterne lenker 
 

Svenske industriselskaper
Emballasje
Etableringer i 1950
Martín Fiz

Martín Fiz Martín (født 3. mars 1963 i Vitoria-Gasteiz i Álava) er en tidligere langdistanseløper fra Spania, som vant maraton i EM 1994 og gjentok bedriften i VM 1995 i Göteborg. Samme år tok han også seieren i Rotterdam maraton.

I OL 1996 i Atlanta ble Fiz nummer fire i maraton. Året etter tok han sølv i VM 1997 i Aten bak landsmannen Abel Antón. Han konkurrerte i tre strake Sommer-OL for sitt hjemland, første gang i OL 1992.

Fiz ble i 2010 tildelt utmerkelsen Lan Onari av regjeringen i den autonome regionen Baskerland.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Spanske langdistanseløpere
Spanske maratonløpere
Europamestere i friidrett
Verdensmestere i friidrett
Deltakere for Spania under Sommer-OL 1992
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1992
Deltakere for Spania under Sommer-OL 1996
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Spania under Sommer-OL 2000
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2000
Personer fra Vitoria
Deltakere under VM i friidrett 1997
Fødsler i 1963
Douglas Wakiihuri

Douglas Wakiihuri (født 26. september 1963) er en tidligere kenyansk langdistanseløper som vant gullmedaljen i maraton under VM 1987 i Roma. Ingen annen mannlig kenyansk løper hadde noen sinne vunnet maraton i VM eller OL frem til 2007 da Luke Kibet ble verdensmester. Året etter, vant Wakiihuri sølv under OL 1988 i Seoul bak Gelindo Bordin. I 1989 vant han London Marathon og i 1990 vant han New York City Marathon.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kenyanske langdistanseløpere
Kenyanske maratonløpere
Verdensmestere i friidrett
Olympiske sølvmedaljevinnere for Kenya
Medaljevinnere under Sommer-OL 1988
Deltakere for Kenya under Sommer-OL 1988
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1988
Deltakere for Kenya under Sommer-OL 1992
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1992
Personer fra Mombasa County i Kenya
Deltakere under VM i friidrett 1987
Fødsler i 1963
P5hng Me A*wy

P5hng Me A*wy er remixen av sangen Pushing my Away. P5hng Me A*wy har blitt spilt på alle Linkin Parks konserter siden 2003. På denne sangen er det ingen rappevokaler fra Mike Shinoda, slik som den originale har. 

P5hng Me A*wy ble spilt på Live Earth i 2007.

Linkin Park-sanger
Sanger fra 2002
Telekommunikasjonstårnet på Montjuïc

Telekommunikasjonstårnet på Montjuïc (katalansk: Torre de Comunicacions de Montjuïc, også kjent som Torre Calatrava) er, som navnet tilsier, et telekommunikasjonstårn i Olympiaparken på høyden Montjuïc i den katalanske byen Barcelona. Det er tegna av Santiago Calatrava, og ble bygd mellom 1989 og 1992. Det hvite tårnet ble bygd for selskapet Telefónica for å sende tv-signaler under de olympiske leker i 1992. Tårnet er 136 meter høyt, og symboliserer en idrettsutøver som holder OL-ilden.

Underlaget er dekka med såkalt «trencadís», Antoni Gaudís mosaikkteknikk lagd av knust porselen. Tårnet fungerer også som et stort solur.

Eksterne lenker
 Tårnet hos Structurae
 Tårnet hos Galinsky
 Tårnet hos Factoría Urbana

Byggverk i Barcelona
Tårn
Sommer-OL 1992
Andrew McCulloch (manusforfatter)

Andrew McCulloch (født 3. september 1945) er en britisk manusforfatter og skuespiller. Han ble noen ganger kreditert som Andy McCulloch.

Hans første manus var Doctor Who-historien Meglos (1980), som han skrev sammen med John Flanagan. I 1991 skrev de TV-serien Sleepers med Nigel Havers og Warren Clarke i hovedrollene. De har også skrevet episoder av Murder in Suburbia Med hjartet på rette staden og The Royal.  De skrev også manuset for TV-filmen Margery and Gladys i 2003, som ble godt mottatt av kritikerne.

McCulloch har spilt i blant annet filmene Cry Freedom og The Land That Time Forgot. Han har også hatt mindre roller i Taggart, Softly, Softly og Father Ted.

Eksterne lenker 
 

Skotske skuespillere
Britiske manusforfattere
Personer fra South Ayrshire