alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Rettsfilosofi

Rettsfilosofi (også kalt allmenn rettsteori eller allmenn rettslære) har nær sammenheng med alminnelig filosofi og med politisk filosofi i særdeleshet. Det er et svært bredt og tverrfaglig område, og rommer både en rekke ulike temaer og ulike tradisjoner. Rettsfilosofiens utgangspunkt er jussens grunnspørsmål. Rettsfilosofi kan eksempelvis undersøke hva rettferdighet innebærer, eller analysere juridiske grunnbegreper som rettsregel, rettighet og gjeldende rett, eller drøfte om normer kan ha objektiv gyldighet og hva som i så fall skal til for at en norm er gyldig. Rettsfilosofi som fag som står vesentlig nærmere filosofi enn dogmatisk rettsvitenskap; rettsfilosofer er ofte utdannet som jurister eller filosofer, men kan også ha bakgrunn i andre fag som eksempelvis sosiologi (som står nær filosofi i den kontinentale tradisjonen).

En rettsfilosofisk tilnærmingsmåte til et juridisk spørsmål kan være av etisk art. Som et eksempel kan Sør-Afrikas raseskillepolitikk trekkes frem. Raseskillet var en integrert del av det sørafrikanske samfunnet, og forbudet mot giftermål og andre typer samkvem mellom svarte og hvite var fastsatt ved lov. Raseskillet var en del av rettssystemet og burde derfor være «rett». Moralske (og politiske) innvendinger fikk imidlertid mange til å bestride at det sørafrikanske raseskillet kunne være «rett» til tross for at raseskillet var basert på gyldige lovvedtak av Sør-Afrikas nasjonalforsamling.

Innen rettsfilosofi er kritisk rettsteori og feministisk rettsteori eksempler på bestemte retninger.

Litteratur
 Torstein Eckhoff & Nils Kristian Sundby Rettssystemer - Systemteoretisk innføring i rettsfilosofien (2. utg. 1991)
 Svein Eng Rettsfilosofi 2007  ISBN 9788215011769

Eksterne lenker 
  Hjemmesiden til Norsk forening for rettsfilosofi på www.ivr.no, med lenker til tidsskrifter, oppslagsverk og andre ressurser innen rettsteori og rettsfilosofi.
Lennart Åberg

Lennart Åberg (født 26. februar 1942 i Helsingborg) er en svensk jazzmusiker (saksofon) og komponist.

Han var med i tolvtetten Radiojazzgruppen (1966), der han siden ble kunstnerisk leder.
Samtidig etablerte han «Rena Rama», et av de mest innflytelsesrike svenske orkestre (1972–), og samarbeidet med en rekke internasjonale jazzstorheter som George Russell, Red Mitchell kvartett, Bob Brookmeyer, Don Cherry, Clark Terry, Kenny Wheeler, Billy Hart, John Scofield, Palle Mikkelborg og Carla Bley.
For storband har han komponert en rekke verk som har gitt utgivelser (Partial solar eclipse 1977, Green prints 1986, Seven pieces 2000).  For den siste fikk han svenske Grammy (2001).  
Han ga også ut Zone (1996).

I «Lennart Åberg seven pieces big band» spiller forøvrig trompeterne Jan Kohlin, Magnus Broo, Bosse Broberg; trombonistene Bertil Strandberg, Mattias Cederberg; Tommy Knutsson horn; saksofonistene Håkan Broström, David Wilcewski, Lennart Åberg samt Alberto Pinton; Mattias Ståhl vibrafon, David Karlsson piano, Christian Speering bass og Jonas Holgersson tromme.

Referanser

Eksterne lenker   
 
 
 

Svenske jazzsaksofonister
Personer fra Helsingborg
Kim Nordbæk

Kim Thomas Nordbæk (født 10. april 1979 i Fredrikstad) er bassist(band/frilans), musikkprodusent og studiotekniker. Ble først kjent som bassist i den norske rockegruppa Span, senere Dog Almighty. Han har medvirket på innspillinger og konserter med diverse andre artister.

Relaterte artister: Jarle Bernhoft, Fridtjof Nilsen, Fredrik Wallumrød, David Pedersen, Venke Knutson, Christian Ingebrigtsen, Mira Craig, Sofian, Lene Marlin, Jorun Stiansen, Dolls Of Disaster, Geir Bratland (Apoptygma Berzerk), Infinity band, Gaute Ormåsen,

Diskografi
 Cut Like Diamonds (EP, 2005) Span 
 Vs. Time (Album, 2005) Span 
 Unstable (Album, 2005) Jorun Stiansen
 Lost In A Moment (Album, 2005) Lene Marlin 
 Till Deaf Do Us Part (Album, 2007) Inglow
 Dog Almighty (Album, 2007) Dog Almighty

Eksterne lenker 
 

Norske rockemusikere
Norske bassister
Bakaksling

Bakaksling tar seg av overføring av kraft fra girkasse til bakhjulene på bakhjulstrekkede hjuldrevne kjøretøy. Den består av differensial, kardang og et sett av akslinger og kulelager. Den er festet flere steder på kjøretøyet, oftest med et slags støtdemper for å absorbere sjokk som følge av passering av ujamnheter i underlaget. 

Bildeler
Kingpin

Kingpin (eg. navn Wilson Fisk) er en superskurk fra Marvel Comics som ble skapt av Stan Lee og John Romita sr. Hans første opptreden var i The Amazing Spider-Man #50 som utkom i USA i 1967. Han var modellert etter Sydney Greenstreets rolle i filmklassikeren Malteserfalken.

Wilson Fisk er lederen av New York mafiaen og går under navnet Kingpin i underverdenen. Han går ofte i hvit dress og går med stokk med en stor diamant som håndtak og sigar. Fisk har kjempet mot mange forbryterbekjempere, bl.a. Spider-man, Daredevil og The Punisher. Fisk er kaldblodig og eier derfor ingen anger for det han gjør.

Figuren spilte en viktig rolle i Daredevil-seriene fra sent 70-tall og tidlig 80-tall, skrevet av Frank Miller. 

Fisk, Wilson
Filmfigurer
Konsortium

Konsortium (KS) (fra Latin consortium: 'selskap', 'fellesskap') er en sammenslutning eller samarbeidsavtale mellom personer, organisasjoner, firmaer, myndigheter eller enhver kombinasjon av disse, vanligvis for sammen å oppnå forretningsmessige mål. Samarbeidet kan være mer eller mindre formelt, fra muntlige avtaler til dannelse av felles selskaper. Et konsortium formaliseres vanligvis av en kontrakt, som tegner rettighetene og forpliktelsene til hver enkelt medlem av.

Hver deltaker beholder sin separate legale status. Konsortiets kontroll over hver enkelt deltaker er i alminnelighet begrenset til virksomheter som involverer det felles foretaket, spesielt delingen av utbytte.

Et eksempel på et konsortium er selskapene som sto for utviklingen av RISC-prosessoren PowerPC, samt Unicode. Et annet eksempel på profittorientert konsortium er når en gruppe banker samarbeider om å gi lån. Et mer permanent felles samarbeid kalles vanligvis et institutt.

I bygg- og anleggsbransjen er en «prosjekteringsgruppe» (PG) et eksempel på  ingeniører og arkitekter som samarbeider i et konsortium. De samarbeider dermed om oppgaver for et konkret bygg eller anlegg. En PG har både en internavtale seg imellom og en kontrakt med en oppdragsgiver, f.eks. basert på standardkontrakten for prosjekteringsarbeid, NS 8401. Entreprenører kan opptre sammen som et «arbeidsfellesskap» i et konsortium overfor en byggherre. Ved offentlige anskaffelser kan leverandører inngi tilbud sammen som en «leverandørgruppe». En forutsetning er at leverandørgrupper opptrer som et klart og åpent samarbeid, og ikke som et ulovlig anbudssamarbeid.

Ved leverandørgrupper kan oppstå flere juridiske spørsmål, blant annet om feil og forsinkelser fra en av leverandørene skal påføre de andre i gruppen et solidaransvar, og om deltakerne enkeltvis eller samlet skal stille sikkerhet, så som selvskyldnerkausjon, for sine kontraktsforpliktelser.

Eksempler på konsortier 
 World Wide Web Consortium
 Open Geospatial Consortium

Se også 
 Fellesforetak
 Samvirke

Eksterne lenker 
 ConsortiumInfo.org

Næringsliv
Tubaloon

Tubaloon er navnet på den nye jazzscenen som brukes av Kongsberg Jazzfestival. Scenen er tegnet av Snøhetta arkitektkontor og ansvarlig arkitekt Joshua Teas. Scenen ble tatt i bruk første gang under festivalen 2006 og ble åpnet av Trond Giske. Scenen er ikke en fast installasjon, men settes opp noen uker før jazzfestivalen.

Konstruksjon
Tubaloon består av en galvanisert stålramme som er overtrukket med hvit duk av PVC. Det hele blir strammet v.h.a pneumatikk. Dimensjonene er Lengde: 38m, Bredde: 22m og høyde: 20m.

Bilder

Se også
Festivalgata
Pavescenen
EnergiMølla
Kongsberghallen

Kultur i Kongsberg
Snøhetta (arkitektfirma)
Polart molekyl

Et Polart molekyl, dipol, blir til når to ulike grunnstoffer som inngår i en kjemisk forbindelse vil ha ulik elektronaktivitet. Det vil si at et av atomene vil trekke delingselektronene litt mer til seg. Ettersom konsentrasjonen av elektroner dermed blir høyere i den ene enden av molekylet, vil denne enden bli negativt ladet, og den andre enden positivt ladet.

Polare kovalente bindinger er da når to forskjellige atomer er bundet sammen med et felles elektronpar, vil da disse to atomene med sitt ytterste skall trekke ulikt på  bindingselektronene.
Det atomet som trekker mest på det negative elektronparet, får en svak negativ ladning, og det andre atomet får en svak positiv ladning av samme størrelse. 
Den siden som får en svak negativ ladning illustrerer vi med  δ (delta-negativ) og den andre enden som da får en svak positiv ladning av samme størrelse angir vi med  δ (delta-positiv.

Vann, H2O, er en dipol. Dette kan vi se ved å gni en glasstav og holde den nær en vannstråle. Glasstaven vil da dra vannstrålen ut av retning.

Kjemisk binding
Fysikalsk kjemi
Kjemiske egenskaper

fr:Apolaire
nl:Apolaire verbinding
Santa Barbara (TV-serie)

Santa Barbara er en amerikansk såpeopera som gikk på NBC fra 1984 til 1993. Serien handlet om det hendelsesrike livet til den rike familien Capwell i byen Santa Barbara i California. I tillegg til familien Capwell omhandlet den livet til rivalfamilien Lockridge, samt de mer dagligdagse familiene Perkins og Andrade. De ledende rollene ble spilt av Jed Allan, Judith Anderson, Robin Wright, Judith McConnell, Robin Mattson, Louise Sorel, Todd McKee, Marcy Walker, Lane Davies, Nicolas Coster og Eileen Davidson.

Delere av serien ble vist på TV3 fra 1988 til 1989. I tillegg sendte TVNorge drøyt 1500 episoder fra 1990 til sommeren 1998 hvor det var slutt. Det gjenstod da nesten 2 år av serien som aldri har blitt vist på norsk tv. Serien har også blitt sendt på TV4 fra 2000-2001, hvor de første 200 episodene ble sendt.

Santa Barbara er en av 2 såpeserier som har vunnet Daytime Emmy for beste dramaserie 3 år på rad. Dette skjedde i 1988, 1989 og 1990. Marcy Walker og A Martinez vant også Emmy for sine roller som Eden Capwell og Cruz Castillo.

Santa Barbara var kjent for sin svarte humor og var en ganske så atypisk såpe. I 1986 ble en av de mest populære karakterene, Mary Duvall, drept på toppen av Capwell-hotellet da bokstaven "C" falt på henne etter sterk vind.

Referanser

Eksterne lenker 

Såpeoperaer fra USA
TV-serier fra 1980-årene, fra USA
TV-serier fra 1990-årene, fra USA
TV-produksjoner på NBC
Chito-ryu

Chito-ryu (千唐流) er en stilart innen karate. Navnet avslører stilartens kinesiske røtter: «Chi» betyr tusen – en henspilling på at stilarten baserer seg på tusen års tradisjon, mens «To» er navnet på en kinesisk tidsepoke.

I hjemlandet Japan er Chito-ryu en av de mellomstore stilartene med sine anslagsvis 100 dojoer. Stilarten ble skapt og grunnlagt av Tsuyoshi Chitose rett etter Andre verdenskrig. Dens internasjonale utbredelse skjøt fart på 1950-tallet. Idag er Chito-ryu å finne i 20 land verden over.

Chito-ryu ble i 1992 innført i Norge. Stilarten blir per dags dato representert av flere klubber i Norge. Disse befinner seg i Bergen, Askøy, Stavanger, Bore og Bodø.

Eksterne lenker 
 Chito-ryu International
 Chito-ryu Canada
 Chito-ryu Hong Kong
 Chito-ryu Nova Scotia
 Chito-ryu Australia
 Universitetets Karateklubb, Bergen

Karate
Buddy Guy

Buddy Guy (født George Guy, 30. juli 1936 i Lettsworth, Louisiana) er en amerikansk bluesgitarist og sanger. I tillegg til blues sjangeren beveger han seg også innenfor sjangeren rock. Han er kjent som en inspirasjonskilde for Jimi Hendrix, Jimmy Page, Keith Richards, Stevie Ray Vaughan, Jeff Beck, John Mayer og ande blues- og rockeartister.

Guy flyttet fra  Louisiana til Chicago i 1957, hvor han ble inspirert av Chicago-bluesen som ble gjort kjent av Muddy Waters og Howlin' Wolf. Denne blues-stilen er Guy sener blitt en viktig eksponent for.

På 1960-tallet spilte Guy som studiomusikker hos Chess Records og innledet et samarbeid med sangeren og munnspilleren Junior Wells. De spilte inn flere album sammen og Buddy Guy har også spilt inn flere album sammen med broren Phil Guy.

Buddy Guy har så langt mottatt åtte Grammy Awards og er også i 2023 nominert i klassen Best Traditional Blues Album for The Blues Don’t Lie. Han har mottatt en rekke hederspriser som for eksempel innlemmelse i Blues Hall of Fame (1985 ), National Medal of Arts (2003), innlemmelse i Rock & Roll Hall of Fame (2005), Lifetime Achievement Award fra The Blues Foundation (2010), Kennedy Center Honours (2012), The National GUITAR Museum Lifetime Achievement Award (2014), Grammy Lifetime Achievement Award (2015) og Americana Music Assn. Lifetime Achievement Award (2018),

Guy ble rangert som nummer 23 i Rolling Stone magazines "100 Greatest Guitarists of All Time" og sangen hans "Stone Crazy" ble rangert som nummer 78 på Rolling Stone listen over "100 Greatest Guitar Songs of All Time".

I 1999 skrev Guy boken "Damn Right I've Got the Blues", med Donald Wilcock, og i 2012 skrev han selvbiografi "When I Left Home: My Story", med David Ritz.

I følge Eric Clapton, John Mayer og avdøde Stevie Ray Vaughn er Buddy Guy tidenes største bluesgitarist.

Diskografi

Album 

 Left My Blues in San Francisco (1967)
 A Man and the Blues (1968)
 Hold That Plane! (1972)
 The Blues Giant / Stone Crazy! (1979)
 Breaking Out (1980)
 DJ Play My Blues (1982)
 Damn Right, I've Got the Blues (1991)
 Feels Like Rain (1993)
 Slippin' In (1994)
 Heavy Love (1998)
 Sweet Tea (2001)
 Blues Singer (2003)
 Bring 'Em In (2005)
 Skin Deep (2008)
 Living Proof (2010)
 Rhythm & Blues (2013)
 Born to Play Guitar (2015)
 The Blues Is Alive and Well (2018)
 The Blues Don't Lie (2022)

Med Junior Wells 

 Hoodoo Man Blues (1965)
 Chicago / The Blues / Today!, Vol. 1 (1966)
 It's My Life, Baby! (1966)
 Coming at You (1968)
 Buddy and the Juniors (1970, med Junior Mance)
 Southside Blues Jam (1970)
 Play the Blues (1972)
 Pleading the Blues (1979)
 Going Back (1981)
 Alone & Acoustic (1991)
 Better Off with the Blues (1993)

Med Phil Guy 

 Buddy & Phil (1981)
 The Red Hot Blues of Phil Guy (1982)
 Bad Luck Boy (1983)
 All Star Chicago Blues Session (1994)
 He's My Blues Brother (2006)

Med Memphis Slim 

 Southside Reunion (1971)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Bluesmusikere fra USA
Gitarister fra USA
Medlemmer av Rock and Roll Hall of Fame
Blues Hall of Fame
Personer fra Pointe Coupee Parish
Wilmington (Delaware)

Wilmington er den største byen i den amerikanske delstaten Delaware med en areal på 44,1 km² og 70 851 innbyggere (2010).

Byen ligger i den nordligste delen av fylket New Castle County ved Delawareelven og dens bielv Christina (som har fått navn etter Dronning Christina av Sverige. På plassen der Wilmington nå ligger, lå Fort Christina. Området ble kolonisert av svenske og finske nybyggere, og år 1638 ble kolonien Nya Sverige etablert. I dag finnes en park med et minnesmerke der Peter Minuit steg i land i 1638, og det eksisterer også en kirke fra svensketiden. Sjøfartsentusiaster har bygd en kopi av skipet Kalmar Nyckel, som har sin havn ved elven Christina.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i New Castle County
Byer i Delaware
Tromsø arktisk-alpine botaniske hage

Tromsø arktisk-alpine botaniske hage (eller Tromsø botaniske hage)  i Tromsø er med sin beliggenhet på nesten 70 grader nord verdens nordligste. Hagen er en del av Universitetsmuseet i Tromsø ved Universitetet i Tromsø.

Den 18 dekar store hagen, som ble åpnet i juli 1994, ligger sørøst for universitetsområdet, med utsyn til fjellene i øst og sør. Beliggenheten som svarer til nordkysten av Alaska, bringer tankene hen på et ekstremt arktisk klima. En gren av Golfstrømmen går imidlertid opp langs kysten av Nord-Norge og har en modererende innflytelse. Tromsø har derfor relativt mild vinter (januar døgnnormal −3,8°C) og relativt kjølig sommer (juli døgnnormal 11,8°C).

Fra 15. mai til 27. juli er sola over horisonten hele tida. Disse to månedene med midnattssol kompenserer noe for den korte vekstsesongen og de lave temperaturene. Teoretisk antall soltimer er omkring 600 i mai, juni og juli, mens faktisk antall soltimer i gjennomsnitt for hver av disse tre månedene er om lag 200. Fra 21. november til 17. januar går sola aldri over horisonten (mørketid). Snø dekker vanligvis bakken fra oktober-november og akkumulerer til begynnelsen av april. Deretter avtar snødybden gradvis og bakken er som regel bar i midten av mai nær sjøen, mens den kan ligge til langt ut på sommeren i større høyder. Sesongen i Botanisk hage er vanligvis fra slutten av mai til midten av oktober.

Viktige samlinger
 Rhododendron (eks. Rhododendron lapponicum)
 Meconopsis
 Aster
 Polemonium 
 Erigeron
 Codonops rose cultivars 
 Allium
 Sildrer, Saxifraga
 Silene
 Tellima
 Heu

Eksterne lenker
 Botanisk hage på uit.no

Universitetet i Tromsø
Botaniske hager i Norge
Byggverk i Tromsø
Etableringer i 1994
1994 i Norge
Dick Harrison

Dick Harrison, døpt Dick Walther Harrison, født 10. april 1966 i Huddinge i Stockholms len og vokste opp i Staffanstorp i Skåne er en svensk professor i historie ved Universitetet i Lund siden 2003.

Dick Harrison er, ved siden av Peter Englund, en av de mest framtredende svenske populærhistorikere med en akademisk forskerbakgrunn. Hans hovedområde er middelalderen. Harrison skriver, foruten en stor produksjon av bøker, fast i tidsskriftet Populär Historia.

I juni 2004 ble Dick Harrison tildelt en advarsel av Statens ansvarsnämnd for å ha begått en tjenestefeil ved å ha utnyttet sin maktposisjon som veileder av doktoravhandlinger.

Bibliografi 
 1993 – The Early State and the Towns: Forms of Integration in Lombard Italy AD 568–774 (doktoravhandling)
 1995 – Europa i världen: medeltiden ISBN 91-47-05187-6
 1997 – Uppror och allianser ISBN 91-85057-37-1
 1998 – Skapelsens geografi ISBN 91-7037-010-9
 1998 – Age of Abbesses and Queens ISBN 91-89116-04-6
 1999 – Krigarnas och helgonens tid ISBN 91-518-3897-4
 1999 – I skuggan av Cathay ISBN 91-89442-91-1
 2000 – Mannen från Barnsdale ISBN 91-518-3696-3
 2000 – Stora döden ISBN 91-7324-852-5 (belønnet med Augustpriset)
 2000 – På Klios fält: essäer
 2002 – Jarlens sekel ISBN 91-7324-898-3 (utsett til Årets bok om svensk historia)
 2002 – Karl Knutsson. En biografi ISBN 91-89442-58-X
 2002 – Sveriges historia medeltiden ISBN 91-47-05115-9
 2003 – Harrisons historia ISBN 91-85057-15-0)
 2003 – Tankar om historia ISBN 91-518-4055-3
 2003 – Historiebok för kakälskare , med Eva Helen Ulvros ISBN 91-89442-74-1
 2005 – Förrädaren, skökan och självmördaren ISBN 91-518-3994-6
 2006 – Gud vill det! Nordiska korsfarare under medeltiden ISBN 91-7037-119-9

Priser og utmerkelser 
 Cliopriset (1996)
 Augustpriset i fagboksklassen (2000)
 Hertig Karls pris (2001)
 Årets bok om svensk historia (2002)

Svenske historikere
Personer fra Huddinge
Fødsler i 1966
Glamour

Glamour er skjønnhet eller romantisk trollglans, særlig utvendig, overdreven og vulgær, det vil si en fortryllende prakt som begeistrer folk flest. Glamour er et engelsk ord som opprinnelig betydde å kaste trolldom over noen, mens den moderne bruken av ordet handler om karisma, skjønnhet eller seksuell utstråling, for eksempel i sammensatte ord som glamourmodell for en type blendende vakre fotomodeller. En person eller vedkommendes livsstil kan bli beskrevet som glamorøs. Glamour uttales på norsk enten glamor eller som på engelsk glæmmer.

Opprinnelse 
Den alternative meningen av ordet er lite benyttet utenfor Storbritannia, og ikke i USA, ettersom ordet har sin opprinnelse i skotsk engelsk eller lavlandsskotsk. Ordet «glamour» hadde i skotsk engelsk den samme bakgrunnen som det engelske ordet «grammer» (= grammatikk), hvor usannsynlig det enn høres. 

Skotsk engelsk benyttet «glamour» for «grammar» ved at bokstaven L er fonetisk svært likt med bokstaven R, og de to er kjent for å bytte plass. Ordet glamour var i bruk i en britisk middelalder for læring generelt, og samtidig ved assosiasjon hadde også betydningen magi, «gramarye» var benyttet i betydningen «enchantment» (= fortryllelse) eller «spell» (= en trolldom). 

Forfatteren Walter Scott var ansvarlig for at ordet gikk fra skotsk engelsk til generell engelsk. «Enchanted» har nå gått ut av bruk i sin opprinnelige nedsettende mening og glamour har siden slutten av 1800-tallet fått meningen villedende sjarm og senest som moteaktig tiltrekning, derav også begrepet glamourmodell.

Litterært bruk 
I Christopher Priests fantastiroman fra 1984, The Glamour, er glamour den medfødte evnen til å gjøre seg selv usynlig.

I sin roman It fra 1986 benytter Stephen King det skotsk engelske ordet glamour i referanse til et vesen eller uhyre som er kjent som It (= Det) eller Pennywise, og sier at det betyr en vesen som ved viljekraft kan endre sin form eller fysiske framtreden, eller bli sett på som forskjellig ting av ulike mennesker.

Relatert 
Emner relatert til glamour er
 Glamour (magasin) (glossy, det vil si «glansede», magasiner)
 Glamourfotografi
 Glam rock

Se også 
 Grammatikk

Litteratur 
 Ayto, John, Dictionary of Word Orgins, 1990

Eksterne lenker
 

Engelske ord og uttrykk
Lingvistikk
Kvernberg

Kvernberg er en fellesbetegnelse på lokaliteter der man hadde kvernsteinsbrudd i fjellet. Der det var store kvernsteinsbrudd snakker man om kvernberg som bergart, fjell som var velegnet til kvern- og møllesteiner. Granatglimmerskifer er en velegnet bergart utvunnet i flere brudd.

Det er to steder i Norge der hogging av kvernstein har vært særdeles viktig, og i tillegg kjennes en rekke steder med mindre omfattende produksjon. Mulighetene til transport til vanns må ha vært avgjørende for åfjordssteinens store spredningsområde i Norden.

Åfjorden i Hyllestad i Sogn og Fjordane der det er dokumentert  drift gjennom mer enn tusen år. 
Selbu i Trøndelag.
Saksenvika og Setså i Saltdal.
Tollstad i Vågå.

Litteratur
 P. Carelli og P. Kresten (1997) Give us this day our daily bread. A study of Late Viking Age and Medieval Quernstones in South Scandinavia. Acta Archaeologica, 68, 109–137.
Elling Alsvik m.fl. (1981) : Kulturhistoriske undersøkelser ved Store Kvernfjellvatn, Selbu i Sør-Trøndelag 1978. Rapport, Arkeologisk serie, 1981.
Irene Baug: (2001) Kvernsteinsbrota i Hyllestad. Hovedoppgave i arkeologi.  
Irene Baug: (2002) Kvernsteinsbrota i Hyllestad. Arkeologiske punktundersøkingar i steinbrotsom-rådet i Hyllestad i Sogn og Fjordane. Norsk Bergverksmuseums skrifserie, 22, 113 pp. 
Astrid Waage: (2005) Kvernsteinsdrifta i Hyllestad. Fortidsvern 2005:2 .
J. Brekken: (1980) Tolstadkvernberget og andre kvernsteinbrot i Vågå og Sel. Årbok for Gud-brandsdalen 1980, pp. 78–83. 
Amund Helland: (1901) Bergverksdrift og Stenbrydning i Norge. John Griegs Forlag, Bergen, 116 pp.
O. Krokvik: (1999) Kvernsteindrift. Blad av Brønnøy Historie 1999, 26–30.
J.D. Monssen: (1997) Kvernfloget, Saltdalsboka. Saltdal kommune, pp. 17–18.

Se også
 Kvernsteinsbruddene i Hyllestad
 Kvernsteinsbruddene i Selbu

Eksterne lenker
 Kvernstein.no

Steinindustri
Næringsliv i Selbu
Næringsliv i Hyllestad
Håndkvern

Håndkvern er et redskap for med håndmakt å forvandle korn til mel. Redskapet består av to runde steiner: over- og understein. Den øverste steinen er utstyrt med håndtak av tre og dreies rundt med håndkraft. Den dreies rundt en akse, som kan være av tre; denne aksen er felt ned i et hull i understeinen. Kornet helles ned mellom aksen og oversteinen. Begge kvernsteinene er svakt koniske, slik at selve flaten som maler kornet danner et skråplan utover. 

I løpet av middelalderen regner vi med at bekkekverna avløste den eldre håndkverna i Norge. Men det gamle redskapet gikk ikke i glemmeboka. Håndkverna ble beholdt som et reserveredskap:  Det kunne oppstå nødsituasjoner der det var praktisk å male korn til husbruk uavhengig av en bekkekvern. Håndkverna kunne også brukes til mer spesielle ting som å male gryn, finknuse salt eller male krydder. 

Å bruke håndkverna til melproduksjon var tungt arbeid. Trellkvinnearbeid kaltes det i tidlig middelalder. 

Hilmar Stigum, tidligere konservator på Norsk Folkemuseum, mener at eventyret Kverna som maler på havsens botn er en hverdagslig drøm om å slippe unna et hardt og kjedelig arbeid.

Litteratur
Hilmar Stigum: Vår gamle bondekultur.

Redskaper
Landbrukshistorie

de:Handdrehmühle