alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Malthinus facialis

Malthinus facialis (Thomson 1864) er en av småbløtvingene (Malthininae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse 
Malthinus facialis finnes i Europa, østover i Asia. Finnes i Norge, helt i sør.

Utseende 
Malthinus facialis er mellom 3-4,5 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Lyst hode, men med mørkt bakhode. Palpenes (munnføtter) endeledd er smalt og ovalt litt tilspisset, ikke knivformet. Kjevenes innside har en tydelig (lang) tann. Antennens tredje ledd like langt eller litt kortere enn det andre leddet. Antennene er festet litt fra fasettøynenes innside, omtrent så nært øynene som første antenneledd, ved roten, er bredt. Hodet generelt kort framover (sett ovenfra) og stikker knapt lengre frem enn fasettøynene. Det vil si at hodeformen er mer ovalformet, sett ovenfra, bredere enn langt. Bakhodet noe smalt bakover, slik at det blir en slags hals. Brystskjoldet med avrundede framhjørner og klart spissvinklede bakhjørner. Føttenes første ledd (nærmest kroppen) omtrent like langt som de neste tilsammen. Klør ofte med en liten rottann. Leggens endespore når litt lengre enn tredjedelen av første fotledd. Dekkvingene er kortere enn bakkroppen, slik at de siste leddene synes. Dekkvingene har rekkevis ordnet punktur i overflaten, særlig fremme.  Dekkvingene er mørke, men har en gul flekk på hver av dekkvingenes spiss. Kroppen er lys, nærmest gul. Scutellum og brystskjoldets midtflekk er mørk. 

Ligner mye på Malthinus balteatus, men kan skilles fra denne på andre og tredje ledd i antennen, samt lengden på leggens endespore.

Referanser

Levevis 
De voksne (imago) finnes i juni, juli og ut i august. De oppsøker gjerne blomster, men de observeres vanligvis på trær og busker, særlig bjørk. Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.

Litteratur 
 Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. Side 47. ISBN 8712166936
 Sandhall, Åke. (norsk oversettelse: Olsvik, Hans) Cappelens naturhåndbøker: Småkryp. Cappelen. Side 29. ISBN 82-02-13551-6

Eksterne lenker 
 
 Malthinus facialis - Fauna Europaea - engelskspråklig

Bløtvinger
Malthinus balteatus

Malthinus balteatus (Suffrian, 1851) er en av småbløtvingene (Malthininae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse 
Malthinus balteatus finnes i Europa, østover i Asia. Finnes i Norge.

Utseende 
Malthinus balteatus er mellom 3-4,5  mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Lyst hode, men med mørkt bakhode. Palpenes (munnføtter) endeledd er smalt og ovalt litt tilspisset, ikke knivformet. Kjevenes innside har en tydelig (lang) tann. Antennens tredje ledd er tydelig kortere enn det andre leddet. Antennene er festet litt fra fasettøynenes innside, omtrent så nært øynene som første antenneledd, ved roten, er bredt. Hodet generelt kort framover (sett ovenfra) og stikker knapt lengre frem enn fasettøynene. Det vil si at hodeformen er mer ovalformet, sett ovenfra, bredere enn langt. Bakhodet noe smalt bakover, slik at det blir en slags hals. Brystskjoldet med avrundede framhjørner og klart spissvinklede bakhjørner. Føttenes første ledd (nærmest kroppen) omtrent like langt som de neste tilsammen. Klør ofte med en liten rottann. Leggens endespore når kortere enn til tredjedelen av første fotledd. Dekkvingene er kortere enn bakkroppen, slik at de siste leddene synes. Dekkvingene har rekkevis ordnet punktur i overflaten, særlig fremme.  Dekkvingene er mørke, men har en gul flekk på hver av dekkvingenes spiss. Kroppen er lys, nærmest gul. Scutellum og brystskjoldets midtflekk er mørk. 

Ligner mye på Malthinus facialis, men kan skilles fra denne på andre og tredje ledd i antennen, samt lengden på leggens endespore.

Levevis 
De voksne (imago) finnes i juni, juli og ut i august. De oppsøker gjerne blomster, men de observeres også på trær og busker, særlig bjørk. Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.

Referanser

Litteratur 
 Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. Side 47. ISBN 8712166936
 Sandhall, Åke. (norsk oversettelse: Olsvik, Hans) Cappelens naturhåndbøker: Småkryp. Cappelen. Side 29. ISBN 82-02-13551-6

Eksterne lenker 
 
 Malthinus balteatus - Fauna Europaea - engelskspråklig

Bløtvinger
THe BAcksliders

THe BAcksliders er et rockeband fra Dallas, Texas.

Bandet ble stiftet mot slutten av 2005, og gav ut sitt første album med samme navn som bandet i mars 2006, samt en 7"-utgivelse i desember samme år, en DVD, "Live at The Double Wide" i mai 2007, og albumet "You're Welcome" den 3. juni i 2008. 7"eren, DVD-en og innspillingen "You're Welcome" består av Kim Pendleton som vokalist, Chris Bonner som gitarist, Nolan Theis (Deep Blue Something, Five Times August på bass og Taylor Young (Young Hear Attack, Polyphonic Spree) på trommer. Albumet THe BAcksliders har samme oppstilling, men med Nathan Adamson på trommer. You're Welcome ble produsert av Jeff halbert (St. Vincent, The Lemurs).

THe BAcksliders vant "beste blues"-prisen fra Dallas Observer i 2007. Jason Bonner ble bassist i februar 2008. Den 22. juli 2008 vant THe BAcksliders "Beste Hard Rock"-prisen under de 20. årlige Dallas Observer Music Awards. Bandet spilte under den første årlige Dia De Los Toadies den 31. august 2008, sammen med band som The Toadies, Dove Hunter og Tejas Brothers. THe BAcksliders gav ut albumet "Thank You" til gratis nedlasting på hjemmesiden deres i juli 2009.

Medlemmer

Nåværende oppstilling
Kim Bonner – Vokalist
Chris Bonner – Gitarist
Jason Bonner – Bassist
Taylor Young – Trommis

Tidligere medlemmer
Nolan Theis – Bassist

Diskografi

Album
 "THe BAcksliders" (2006)
 "You're Welcome" (2008)
 "Thank You" (2009)

EP-er
 "Cry/I Got Mine"(7") (2006)

DVD-er
"Live at The Double Wide"

Annet
 "XO For the Holidays vol 2" – various artists – track #3 – "Christmas (Doesn't Have To Be So bad)" (2009)

Referanser

Rockegrupper fra USA
Band etablert i 2005
Malthinus biguttatus

Malthinus biguttatus (Linnaeus, 1758) er en av småbløtvingene (Malthininae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse 
Malthinus biguttatus finnes i Europa, men synes sjeldnere i sør. Finnes i Norge, utbredt, men ikke vanlig.

Utseende 
Malthinus biguttatus er mellom 4,5-6 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Palpenes (munnføtter) endeledd er smalt og ovalt litt tilspisset, ikke knivformet. Kjevenes innside har en tydelig (lang) tann. Antennene er mørke, men med lysere rot.  Antennens tredje ledd er tydelig lengre enn det andre leddet. Antennene er festet litt fra fasettøynenes innside, omtrent så nært øynene som første antenneledd, ved roten, er bredt. Hodet generelt kort framover (sett ovenfra) og stikker knapt lengre frem enn fasettøynene. Det vil si at hodeformen er mer ovalformet, sett ovenfra, bredere enn langt. Bakhodet noe smalt bakover, slik at det blir en slags hals. Brystskjoldet er mørkt med en smal lysere kant foran og bak. Det har avrundede framhjørner og klart spissvinklede bakhjørner. Beina er rødlige med noe mørkere legger og føtter. Føttenes første ledd (nærmest kroppen) omtrent like langt som de neste tilsammen. Klør ofte med en liten rottann. Dekkvingene er kortere enn bakkroppen, slik at de siste leddene synes. Dekkvingene har fin, rekkevis ordnet punktur i overflaten. Dekkvingene har en klart gul flekk på hver av dekkvingenes spiss. Kroppen er generelt mørk, men undersiden kan være noe lysere.

Levevis 
De voksne (imago) finnes i juni, juli og ut i august. De oppsøker gjerne åpne blomster, men de kan observeres også på trær og busker.  Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.

Litteratur 
 Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. Side 48. ISBN 8712166936
 Sandhall, Åke. (norsk oversettelse: Olsvik, Hans) Cappelens naturhåndbøker: Småkryp. Cappelen. Side 29. ISBN 82-02-13551-6

Eksterne lenker 
 
 Artsnøkkel og beskrivelse i Danmarks fauna på nett
 Malthinus biguttatus - Fauna Europaea - engelskspråklig

Bløtvinger
Biller formelt beskrevet i 1758
Opticks

Opticks er en bok som ble skrevet av den engelske fysikeren Isaac Newton, og som ble publisert i 1704. Boka omhandler optikk og refraksjon av lys, og blir regnet for å være en av de mest betydningsfulle verkene i vitenskapshistorien. Opticks var Newton sitt andre store bokverk innen fysikk, den første var Philosophiæ naturalis principia mathematica.

Eksterne lenker

 Originalteksten til tredje utgave fra 1721 av Opticks hos Googlebooks

Optikk
Sakprosabøker
Bøker fra 1704
Fysikkens historie
Fysikklitteratur
Hyllestband

Hyllestband er et band som lager musikk eller spiller musikk fra andre artister/band for å hylle disse.

Et av de første, og kanskje det første hyllesband var The Buggs som kopierte The Beatles på 1960-tallet. De ga ut et albumet The Beetle Beat som hadde Beatles coverlåter. 

Tim «Ripper» Owens var vokalist i British Steel som var et hyllestband for Judas Priest, og ble senere (1996) vokalist for bandet han hyllet. Denne hendelsen lå til grunn for filmen Rock Star fra 2001 med Mark Wahlberg.

No Way Sis er et hyllestband til Oasis, og gikk så langt at de fikk en UK Top 20 hit i Storbritannia i 1997 med sangen «I'd Like to Teach the World to Sing». De ble også bedt av Oasis til å stille opp for dem på en konsert i Paris som Oasis hadde kansellert. 

A-Teens (tidligere ABBA-teens) er et annet hyllestband som gjorde suksess og spilte inn fire studioalbum. De lå på topplistene i flere land med sine album og singler.

Se også 
 Hyllestalbum 
 Coverlåt

Musikkgrupper
Anders Fannemel

Anders Fannemel (født 13. mai 1991) er en norsk skihopper som representerer Hornindal IL. Han er norsk mester fra 2013, og vant sin første verdenscupseier i desember 2014. Fannemel var elev ved NTG Lillehammer i perioden 2007-2010.

Han debuterte internasjonalt i FIS-cupen (sommer) i Falun i 2007. Han debuterte i verdenscupen med en 10.-plass på Lillehammer 5. desember 2009. Fannemel ble nummer 11 i junior-VM i Hinterzarten i 2010.

Under NM i hopp i Granåsen 2012 vant han bronse, bak Anders Bardal og Bjørn Einar Romøren. I 2013 ble Fannemel norgesmester i stor bakke 2013.

Han tok sin første verdenscupseier i Nizjnij Tagil i Russland 13. desember 2014, og fulgte opp med 2.-plass i samme bakke dagen etter. 15. februar 2015 satte Fannemel ny verdensrekord i skiflyging, med verdens lengste stående skihopp på 251,5 meter i Vikersundbakken. Verdensrekorden ble stående til 18. mars 2017, da Robert Johansson, også tidligere elev ved NTG Lillehammer, satte ny verdensrekord med 252 meter.

Fannemel ble verdensmester i skiflyging i laghopp under VM 2016 i Kulm, sammen med Johann André Forfang, Daniel-André Tande og Kenneth Gangnes.

I Ski-VM 2017 i Lahtis var han på det norske laget som tok sølv i lagkonkurransen i stor bakke. På det norske laget hoppet også Johann André Forfang, Daniel-André Tande og Andreas Stjernen.

Mesterskap

Verdenscup oversikt 
 3 seire og 9 pallplasseringer individuelt

Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Norske skihoppere
Verdensmestere i skiflyging
Verdensmestere i skihopping
Verdensrekordholdere
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2014
Skihoppere under Vinter-OL 2014
Deltakere under Ski-VM 2015
Norgesmestere i skihopp
Personer fra Hornindal kommune
Deltakere under Ski-VM 2017
Elverum Bryggeri

Elverum Bryggeri ble etablert i 1855, og kom i gang 1858. Bak det hele sto kjøpmann . Det brant ned i 1861, men ble bygget opp igjen umiddelbart. Særlig bayerølet ble populært. I 1890 ble Elverum Bryggeri kjøpt opp og tatt over av Hamar Bryggeri, og skiftet i 1909 navn til Elverum Bryggeri og Mineralvann, som siden opphørte i 1949. Fra denne perioden og frem til midten av 1970-tallet fungerte lokalene i Elverum som distribusjonslager for Hamar bryggeri. 

De gamle husene ble kjøpt, restaurert og påbygd av firmaet Y. Christensen til hva det er i dag. Det har i mange år vært restaurant og selskapslokaler i flere etasjer. Rica-kjeden hadde både bryggerikjelleren og bryggeriloftet.

I dag er det bowling i kjelleren, der flere av lagercellene for korn fortsatt er intakt. Videre er det et elektrofirma, trykkeri, legesenter, dyrlege barnehage og flere leiligheter i bygningen. Det opprinnelige bryggeriet er nå bare en liten del av det store bygningskomplekset, men det har beholdt det særpregede utseendet. Den nye bygningsmassen er også bygget i en stil som passer godt sammen med det gamle.

Norske bryggerier
Næringsliv i Elverum
Selskaper etablert i 1855
Selskaper opphørt i 1949
1855 i Norge
Elverums historie
Rakkestuten

Rakkestuten var en orgelbøye som lå på/ved Rakkebåene utenfor kysten av Larvik Kommune i Vestfold Telemark fylke  Rakkebåene består av er et vidt flak av 1–5 m dype grunner og båer som ligger vest for munningen i Larviksfjorden litt sør for Stavern. Dette er et beryktet farvann med mange forlis gjennom årene. Navnet «stut» ble ofte hengende ved orgelbøyer, som gjerne laget lyder som kunne minne om brunstbrøl fra en okse.

Referanser

Sjøfart i Vestfold og Telemark
Samferdsel i Larvik
Artikler i sjøfart-prosjektet
Arbis (Gironde)

Arbis er en tidligere kommune i departementet Gironde i regionen Nouvelle-Aquitaine i det sørvestlige Frankrike.

1. januar 2019 ble Arbis slått sammen med Cantois til den nye kommunen Porte-de-Benauge.

 It was established on 1 January 2019 by merger of the former communes of Arbis (the seat) and

Befolkningsutvikling 
Antall innbyggere i kommunen Arbis (Gironde)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Arbis
Kommuner opphørt i 2018
Vitenskapsåret 1895

Vitenskapsåret 1895 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1895.

Hendelser
Ernest A. Hummel finner opp telediagrafen, en tidig bildetelegraf og forgjenger til belinografen.
Eugen Warming (dansk botaniker) publiserer Plantesamfund og legger grunnlaget for økologien.
William Ramsay fremstiller helium ved å løse uranholdig mineral opp i syre.
Heinrich Kayser detekterer spektrallinjer fra helium i en edelgassblandning fremstilt av luft.

Meteorologi

Paleontologi

Prisvinnere

Bigsbymedaljen: Charles Doolittle Walcott, amerikansk geolog og paleontolog.
Copleymedaljen: Karl Weierstrass
Murchisonmedaljen: Gustaf Lindström
Polhemsprisen: Ernst Danielsson og Gustaf Richert
Wollastonmedaljen: Archibald Geikie

Fødsler
 20. januar – Gábor Szegö, ungarskfødt matematiker (død 1985)
 22. oktober – Rolf Nevanlinna, finsk matematiker (død 1980)

Dødsfall
 26. januar – Arthur Cayley, britisk matematiker (født 1821)
 29. januar - Charles Frédéric Girard, fransk biolog som spesialiserte seg i iktyologi og herpetologi (født 1822)
 11. april – Lothar Meyer, tysk kjemiker (født 1830)
 20. juni – Carl Eduard Adolph Gerstäcker, tysk zoolog (født 1828)
 29. juni – Thomas Henry Huxley, engelsk biolog (født 1825)
 26. august – Friedrich Miescher, sveitsisk biolog (født 1844)
 3. september – Sven Lovén, svensk zoolog (død 1809)
 28. september – Louis Pasteur, fransk biolog (født 1822)
 Jean Marie Delavay, katolsk kinamisjonær, oppdager og botaniker (født 1834)
Edin Džeko

Edin Džeko (født 17. mars 1986) er en bosnisk fotballspiller som spiller for den italienske fotballklubben FC Internazionale Milano og Bosnias herrelandslag i fotball.

Han har fått prisen «Årets bosniske fotballspiller» i 2009, 2010, og den siste i 2011/12-sesongen. I Bosnia er han blitt karakterisert som Bosanski diamant («Den bosniske diamanten»). Han vant Bundesliga i 2008/09-sesongen med Wolfsburg. Džeko scoret 26 mål den sesongen. I 2009/10 sesongen ble han toppscorer i Bundesliga med 22 mål for Wolfsburg, som kom på 8.-plass. 

Džeko har over ett hundre kamper for det bosniske landslaget og scoret 58 mål. (November 2019) 

Han scoret ti mål for Bosnia under kvalifiseringen til Fotball-VM 2014 i Brasil. Han scoret ett mål i VM da laget vant 3-1 mot Iran. 

I løpet av sesongen 2011–12 av Premier League scoret Džeko fire mål i løpet av en kamp for Manchester City, og fullførte således et «perfekt hat-trick» mot Tottenham Hotspur på White Hart Lane. På finaledagen for denne sesongen scoret han utligningen, 2-2-målet mot Queens Park Rangers i 92. minutt før lagkameraten Sergio Aguero sikret vinnermålet med kun to sekunder igjen. Det sikret laget ligatittelen for første gang på 44 år. Han uttalte senere at dette målet var ett av de mest betydningsfulle i hans karriere.

I august 2014 ble det annonsert at kapteinen i Bosnias herrelandslag i fotball, Emir Spahic skulle trekke seg fra landslaget. Dermed overtok Edin Dzeko kapteinsbåndet. Hans første kamp som kaptein var mot Kypros' herrelandslag i fotball. Bosnia tapte kampen 2-1. Etter denne kampen ble det annonsert at Spahic skulle komme tilbake til landslaget, men at Džeko skulle fortsette som kaptein.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Bosniske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 2014
Fotballspillere for FK Željezničar
Fotballspillere for FK Teplice
Fotballspillere for FK Ústí nad Labem
Fotballspillere for VfL Wolfsburg
Fotballspillere for Manchester City FC
Fotballspillere for AS Roma
Fotballspillere for FC Internazionale Milano
Personer fra Sarajevo
Fødsler i 1986
Posthum

Posthum (sammenblanding av latinsk postumus, sist (født), humus, jord og humare, begrave) er et uttrykk som brukes i forbindelse med begivenheter som inntreffer etter at noen er døde.

Når en person mottar en utmerkelse eller pris etter at vedkommende er død, er den gitt posthumt. En benådning eller et amnesti kan gis posthumt, etter personens død, og et barn kan bli født posthumt, etter at faren er død. Et åndsverk, for eksempel en roman kan også utgis posthumt, dvs. etter at forfatteren er død. Et eksempel på det siste er Millennium-trilogien av den svenske forfatteren Stieg Larsson. Diktsamlingen Hverdagen av den norske lyrikeren Rudolf William Nilsen ble også utgitt posthumt.

Se også 
 Posthumt navn
 Post mortem

Referanser 

Latinske ord og uttrykk
Eraring kullkraftverk

Eraring kullkraftverk  er et kullkraftverk i delstaten New South Wales i Australia. Det har en installert produksjonskapasitet på 2640 MW fordelt på 4 kokere / turbiner à 660 MW, hver. Anlegget ble ferdig 1982–1984.

Eksterne lenker
 IndustCards – «Coal-Fired Plants in Australia – NSW & VIC».
 Coal-fired power plants - Global Energy Observatory. Besøkt 24. august 2020.
 

Kullkraftverk i Australia
Varmekraftverk i Australia
New South Wales
Hazelwood kullkraftverk

Hazelwood kullkraftverk  var et kullkraftverk i La Trobe Valley i delstaten Victoria i Australia. Det ble nedlagt i 2017. Kraftverket hadde en installert produksjonskapasitet på 1600 MW fordelt på 8 kokere / turbiner à 200 MW, hver. Anlegget ble ferdig 1964–1971. Hazelwood sto for 25 % av Victorias elektrisitetsforsyning.

Eksterne lenker
 IndustCards – «Coal-Fired Plants in Australia – NSW & VIC».
 Coal-fired power plants - Global Energy Observatory. Besøkt 24. august 2020.

Kullkraftverk i Australia
Varmekraftverk i Australia
Victoria (Australia)
Liddell kullkraftverk

Liddell kullkraftverk  er et kullkraftverk i delstaten New South Wales i Australia. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 000 MW fordelt på 4 kokere/turbiner à 500 MW, hver. Anlegget ble ferdig 1971–1973.

Eksterne lenker
 IndustCards – «Coal-Fired Plants in Australia – NSW & VIC».
 Coal-fired power plants - Global Energy Observatory. Besøkt 24. august 2020.

Kullkraftverk i Australia
Varmekraftverk i Australia
New South Wales
Loy Yang kullkraftverk

Loy Yang kullkraftverk  er et kullkraftverk med to enheter i Latrobe Valley i Victoria i Australia. Det har en installert produksjonskapasitet på 3150 MW fordelt på 6 kokere / turbiner à 525 MW, hver. Anlegget ble ferdig 1985–1987 (enhet A) og 1993–1996 (enhet B). Brenselstypen er brunkull (lignitt).

Se også 
 Liste over verdens største kullkraftverk

Eksterne lenker 
 
 Coal-fired power plants - Global Energy Observatory. Besøkt 24. august 2020.
 IndustCards – «Coal-Fired Plants in Australia – NSW & VIC».

Kullkraftverk i Australia
Varmekraftverk i Australia
Victoria (Australia)
Munmorah kullkraftverk

Munmorah kullkraftverk  er et kullkraftverk i delstaten New South Wales i Australia. Det har en installert produksjonskapasitet på 1200 MW fordelt på 4 kokere / turbiner à 300 MW, hver. Anlegget ble ferdig 1967–1969.

Eksterne lenker
 IndustCards – «Coal-Fired Plants in Australia – NSW & VIC».
 Coal-fired power plants - Global Energy Observatory. Besøkt 24. august 2020.

Kullkraftverk i Australia
Varmekraftverk i Australia
New South Wales
Mount Piper kullkraftverk

Mount Piper kullkraftverk er et kullkraftverk i delstaten New South Wales i Australia. Det har en installert produksjonskapasitet på 1320 MW fordelt på 2 kokere / turbiner à 660 MW, hver. Anlegget ble ferdig 1993–1996. Brenselstypen er svartkull (antrasitt).

Eksterne lenker
 IndustCards – «Coal-Fired Plants in Australia – NSW & VIC».
 Coal-fired power plants - Global Energy Observatory. Besøkt 24. august 2020.

Kullkraftverk i Australia
Varmekraftverk i Australia
New South Wales
Malthodes mysticus

Malthodes mysticus (Kiesenwetter 1852) er en av småbløtvingene (Malthininae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse 
Malthodes mysticus finnes i Europa, østover i Asia. Finnes i Norge, utbredt, men ikke vanlig.

Utseende 
Malthodes mysticus er mellom 3,5-5  mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Palpenes (munnføtter) endeledd er smalt og ovalt litt tilspisset, ikke knivformet. Kjevenes innside har flere mindre (korte) tenner.Antennene er festet nært inntil fasettøynenes innside, hodet generelt langt framover (sett ovenfra) og stikker lengre frem enn fasettøynene. Det vil si at hodeformen er mer sirkelformet, sett ovenfra. Beina er ofte brunsvarte. Dekkvingene har en gul flekk i spissen og er kortere enn bakkroppen, slik at de siste leddene synes. 

Slekten Malthodes har flere arter som er vanskelig å skille fra hverandre, hanner har klare forskjeller i kjønnsorganene, mens flere av hunnene er så like hverandre at de er umulige å skille fra hverandre. Av de nordiske artene er det allikevel karakterer som muliggjør en artsbestemmelse hos de fleste. Her er en ikke fullstendig, men generell forklaring. 
 Hannens nest siste bukledd er ikke tydelig forlenget bakover og det siste bukleddet har et gaffelformet utseende, hvor to i begynnelsen sammenvokste greiner deler seg. Det tredje siste ryggleddet er uten vedheng, og det siste ryggleddet er stort, flattrykt, forlenget og blir bredere mot spissen.  Antennens tredje ledd er tydelig lengre enn det andre leddet.
 Hunnens antenner har et andre ledd som er omtrent like langt som det tredje leddet. Antennene er mørke uten en lyserel rot og dens endeledd er tydelig kortere enn det fjerde leddet. Brystskjoldet har en mørk neste svart grunnfarge, det er bredere enn det er langt og har en mer eller mindre markert sidekant. Dekkvingene er ikke lyst grå og munnskjoldet har svake rynker. Hunner kan ikke skilles fra hunner av Malthodes guttifer og Malthodes flavoguttatus.

Levevis 
De voksne (imago) finnes i juni, juli og ut i august. De observeres vanligvis på trær og busker, men oppsøker også blomster. Både larver og voksne er rovdyr og lever av andre mindre dyr.

Litteratur 
 Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. Side 57-58. ISBN 8712166936
 Sandhall, Åke. (norsk oversettelse: Olsvik, Hans) Cappelens naturhåndbøker: Småkryp. Cappelen. Side 29. ISBN 82-02-13551-6

Eksterne lenker 
 
 Malthodes mysticus - Fauna Europaea - engelskspråklig

Bløtvinger