alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Charlie Day

Charles Peckham «Charlie Day»  (født 9. februar 1976) er en amerikansk skuespiller, regissør, filmprodusent og skribent. Han vokste opp i New York med en mor som pianolærer og far som engelsk- og musikkprofessor.

Karriere 
Charlie Day er aller mest kjent fra situasjonskomedien It's Always Sunny in Philadelphia hvor han spiller Charlie Kelly. Han er også skribent og regissør av serien. Utenom denne har han gjort opptredener på serier som The Watch, Law & Order og Reno 911!. I 2011 hadde han også en av hovedrollene i Horrible Bosses sammen blant annet Colin Farrell, Jason Bateman og Jennifer Aniston. Day er åpenbart av musikalsk natur, noe vi gang på gang får se gjennom hans karakter på It's Always Sunny in Philadelphia. Han har bidratt med en del av soundtracket til serien samt vært svært delaktig med oppførelsen av musikalen "The Nightman Cometh" (Its always sunny in philadelphia sesong 4).

I 2011 ble Charlie Day nominert for beste skuespiller i en TV-serie, komedie eller musikal for hans rolle i It's Always Sunny in Philadelphia under Satellite Awards.

Familie 
Charlie Day giftet seg i 2006 med skuespilleren Mary Elizabeth Ellis som også er sentral på It's Always Sunny in Philadelphia som karakteren «The Waitress». I serien er karakteren til Charlie Day ulykkelig forelsket i karakteren til Mary Elizabeth Ellis.

Filmografi

Eksterne lenker 
 

Skuespillere fra USA
Personer fra New York City
Fødsler i 1976
Peugeot (sykler)

For sykkellaget, se Peugeot (sykkellag).

Peugeot er et fransk sykkelmerke som ble etablert av Armand Peugeot i 1882. Syklene har hovedsakelig blitt produsert i Frankrike, men noen sykler har også blitt produsert i Spania og Canada. Firmaet Peugeot Frères aînés, som ble stiftet tidlig på 1800-tallet, var opprinnelig et stålstøperi. De produserte blant annet kaffekverner, sager og kniver, før sykkelen ble deres første steg inn i produksjonen av transportmidler. I 1896 stiftet Armand Peugeot Société des Automobiles Peugeot, som ledet Peugeot inn i bilindustrien. Dette fikk stor suksess, og førte til at Peugeot-produksjonen i 1926 ble delt i to, Automobiles Peugeot og Cycles Peugeot, én for biler og en for sykler. Peugeot har til tider vært en av verdens største sykkelprodusenter, med et bredt utvalg av modeller og sykkeltyper.

Produksjonsendringer
I 1978 skrev ProCycle under på en avtale om rettighetene til å produsere og distribuere Peugeot-sykler i Canada.
Mellom 1972-75 eksploderer sykkelmarkedet, og produksjonen øker drastisk. Behovet for sykler øker, og Peugeot sliter med å produsere nok.
I 1983 eksporterer ProCycle Peugeot-sykler lagd i Canada til USA.
I 1984 fikk ProCycle rettighetene til å distribuere fransklagde Peugeot-sykler.
I 2001 avvikler ProCycle Peugeot som sykkelmerke, og produksjonen stopper. Lisensen til å produsere Peugeot-sykler blir solgt til Cycleurope, et firma som lager sykler under forskjellige navn, blant annet norske Den Beste Sykkel som de også har kjøpt opp.
2011 blir året Peugeot-sykler relanseres i et samarbeid mellom Peugeot og Cycleurope.

Eksterne lenker
 Peugeot Cycles  -  Peugeot sin hjemmeside (fransk)
 Peugeot sykler's historie  -  Deler av historien på engelsk

Selskaper etablert i 1882
Peugeot
1882 i Frankrike
Tarjei Rygnestad

Tarjei Rygnestad (født 26. juli 1954, død 2. februar 2013) var en norsk spesialist i anestesiologi og klinisk farmakologi ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet i Trondheim, og som også arbeidet som overlege ved Smertesenteret ved St. Olavs hospital i Trondheim.

Rygnestad ledet Den rettsmedisinske kommisjon som godkjente Sørheim/Husby-utredningen under rettssaken mot Anders Behring Breivik.

Referanser 

Anestesiologer
Farmakologi
Den rettsmedisinske kommisjon
Breivik-saken
Flatmark stoppested

Flatmark stoppested er et tidligere stoppested på Raumabanen i Romsdalen 88 km fra Dombås. Stasjonen ble bygget samtidig med jernbanestrekningen, mellom 1920 og 1924. Stasjonsbygningen, som ble revet i 1984, var tegnet av Norges Statsbaners arkitektkontor ved Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad. Stoppestedet hadde vanntårn, som også er revet. Vannbeholderen - en naglet tank som trolig rommet 20-30 tonn vann - finnes ennå. Den ligger på siden ovenfor et jorde på Flatmark og er synlig fra veien. 

1953 ble stoppestedet ubetjent, 1973 ble det nedgradert til holdeplass. Fra 1988 stoppet ingen passasjertog mer på stedet, og 1990 ble stoppestedet nedlagt.

Før Romsdalen fikk jernbane var det skysstasjon (fra 1820) på Flatmark med hesteskyss opp dalen til Ormem (Ormheim) eller nedover til Horgheim. Dette var en av åtte skysstasjonen mellom Åndalsnes/Veblungsnes og Dombås. Da turisttrafikk med skip begynte på 1880-tallet ble turistene skysset til Flatmark og Ormem.

Litteratur

Referanser

Eksterne lenker 

 https://web.archive.org/web/20040815215640/http://fuv.hivolda.no/prosjekt/oddbjornalnes/stasjoner.htm#Flatmark_stasjon.
 Stasjonene langs Raumabanen på raumabanen.net

 

Jernbanestasjoner i Møre og Romsdal
Jernbanestasjoner på Raumabanen
Raumas historie
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner åpnet i 1924
1924 i Norge
Jernbanestasjoner nedlagt i 1990
Gudmund Hoel
Bjarne Friis Baastad
Jernbanebyggverk i Rauma
L’Oratoire Saint-Antoine

L'Oratoire Saint-Antoine er et kapell i byen Calvi på Korsika. Kappelet ble bygget mellom 1510 og 1513 og det ble gjort restaureringsarbeid på kirken i 2006. Kapellet har et av Korsikas eldste altere som ble bygget i Sør-Frankrike på tidlig 1600-tallet. Katedralen er idag en av de mest kjente og besøkte attraksjonene i Calvi. Kirkerommet har sitteplasser til 180 mennesker.

Haute-Corse
Kirker i Frankrike
Katolske kirker i Frankrike
Byggverk på Korsika
Lora stoppested

Lora stoppested er et tidligere stoppested på Raumabanen. Stoppestedet ble bygget samtidig med jernbanestrekningen, mellom 1917 og 1921. Stasjonsbygningen var tegnet av Norges Statsbaners arkitektkontor ved Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad.

1970 ble stoppestedet ubetjent. Fra 1988 ble det kun brukt som kryssingsspor, og 1990 ble det helt nedlagt.

Litteratur

Eksterne lenker 

 Bane Nor eiendom om stoppestedet
 Høgskulen i Volda om stoppestedet
 Stasjonene langs Raumabanen på raumabanen.net

 

Jernbanestasjoner i Oppland
Jernbanestasjoner på Raumabanen
Samferdsel i Lesja
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner åpnet i 1921
1921 i Norge
Jernbanestasjoner nedlagt i 1990
Gudmund Hoel
Bjarne Friis Baastad
Byggverk i Lesja
Lesjas historie
Rødbølbrua

Rødbølbrua er to parallelle motorveibruer på E18 sør i Vestfold. De er 163 meter lange og har til sammen fire kjørefelt. Bruene er platebruer i betong med seks spenn hver.

Referanser

Broer på E18 (Norge)
Broer åpnet i 2009
Veibroer i Vestfold og Telemark
Veier i Larvik
Seierstadbrua

Seierstadbrua er to parallelle motorveibruer på E18 sør i Vestfold. De er 288 meter lange og har til sammen fire kjørefelt. Bruene er platebruer i betong med ti spenn hver.

Referanser

Broer på E18 (Norge)
Veier i Larvik
Veibroer i Vestfold og Telemark
Broer åpnet i 2009
John Conroy

John Conroy (født 27. november 1928 død 9. november 1985) var en britisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.

Conroy vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1952 i London. Han var med på det britiske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Nederland. I kvartfinalen vant Storbritannia over Belgia med 1-0 og siden tapte de semifinalen til India med 1-3 som siden vant finalen og ble olympiske mestere. Bronsefinalen mot Pakistan vant de med 2-1.

OL-medaljer 
  1952  Helsingfors -  Bronse i landhockey  Storbritannia

Eksterne lenker 
 

Britiske landhockeyspillere
Medaljevinnere under Sommer-OL 1952
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1952
Landhockeyspillere under Sommer-OL 1952
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1956
Landhockeyspillere under Sommer-OL 1956
Fødsler i 1928
Dødsfall i 1985
Olympiske medaljevinnere i landhockey
Holger Seebach

Holger Seebach (født 17. mars 1922, død 30. august 2011) var en dansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.

Seebach vant en olympisk bronsemedalje i fotball under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det danske laget som kom på tredjeplass i fotballturneringen bak Sverige og Jugoslavia. Danmark vant åttendedelsfinalen med 3-1 over Egypt og i kvartfinalen beseiret de  med 5-3. De tapte semifinalen med 2-4 mot Sverige men de vant bronsefinalen over Storbritannia med 5-3.

Seebach spilt 17 landskamper i perioden 1947-53 og scoret 9 mål for det danske landslaget i fotball.

OL-medaljer 
  1948  London - Bronse i fotball  Danmark

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Holger Seebach på Eu-Football.info
  Holger Seebach på footballzz.com

Danske fotballspillere
Olympiske bronsemedaljevinnere for Danmark
Medaljevinnere under Sommer-OL 1948
Deltakere for Danmark under Sommer-OL 1948
Fotballspillere under Sommer-OL 1948
Deltakere for Danmark under Sommer-OL 1952
Fotballspillere under Sommer-OL 1952
Olympiske medaljevinnere i fotball
Quequeña (distrikt)

Quequeña er et distrikt i provinsen Arequipa i regionen Arequipa i Peru. Distriktets nasjonale statistikkode er 040115 og hovedstaden er Quequeña.

Landsbyer i distriktet Quequeña

Referanser

Eksterne lenker 
 Censos Nacionales: XI de Población y VI de Vivienda 2007.
 INEI: Dispositivo Legal de los Distritos
 Pueblos del Peru: Quequeña

Distrikter i Arequipa-regionen
Satarupa

Se systematisk inndeling

Satarupa er en gruppe (slekt) av sommerfugler som tilhører familien smygere (Hesperiidae).

Utseende 
Store (vingespenn 55-80 millimeter), forholdsvis slanke og bredvingede smygere. Forvingen er brun med delvis gjennomsiktige, hvite flekker, bakvingen for det meste snøhvit med brune flekker og kanter.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Øst- og Sørøst-Asia, fra India i vest til Taiwan i øst, mot nord til det østligste Sibir (Primorskij kraj).

Systematisk inndeling 

 Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
 Gruppen Glossata
 Gruppen Coelolepida
 Gruppen Myoglossata
 Gruppen Neolepidoptera
 Gruppen Heteroneura
 Gruppen Eulepidoptera
 Gruppen Ditrysia
 Gruppen Apoditrysia
 Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
 Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
 Overfamilien Hesperioidea – nå regner man vanligvis bare med én familie
 Familien smygere, Hesperiidae
 Underfamilien Pyrginae Burmeister, 1878
 Tagiadini Mabille, 1878 – ca. 170 arter fordelt på 27 slekter, for det meste i tropene i den gamle verden
 slekten Satarupa Moore, 1866
 Satarupa formosibia Strand, 1927
 Satarupa gopala Moore, 1866
 Satarupa monbeigi Oberthür, 1921
 Satarupa nymphalis (Speyer, 1879)
 Satarupa splendens Tytler, 1914
 Satarupa valentini Oberthür, 1921
 Satarupa zulla Tytler, 1915

Kilder 

 Brower, A.V.Z. og Warren, A. (2007) Satarupa på Tree of life 
 Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 13.6. 2012.

Eksterne lenker 
 
 Bilder av Satarupa gopala
 Bilder av Satarupa nymphalis

Smygere
Dyr formelt beskrevet i 1866
Dyr formelt beskrevet av Frederic Moore
InterCity (prosjekt)

InterCity (også omtalt som bl.a. InterCity-utbyggingen, InterCity-strekningene og tidligere InterCity-triangelet) er en betegnelsen på utbyggingen av jernbanelinjene fra Oslo og mot Halden, Skien, Lillehammer og Hønefoss, og omfatter Østfoldbanen, Vestfoldbanen, Dovrebanen og Ringeriksbanen. Rundt 80 % av Vys passasjertrafikk skjer innenfor disse strekningene.

Utbyggingsoversikt 

Oversikten inkluderer fremtidsplanene. I utbyggingen inngår det 270 km nytt dobbeltspor og 22 nye stasjoner.

Vestkorridoren

Sørkorridoren

Østkorridoren

Lokal og regional trafikk

De eldre banestrekningene innad i Tettstedet Oslo skal etter planen etterhvert kun brukes til lokaltog. Ruter skriver i M2016 om situasjonen etter ferdigstillelse av Follobanen: «Da vil hver av de tre hovedkorridorene ut fra Oslo ha to dobbeltsporede baner. Dette gir grunnlag for et mer differensiert togtilbud, hvor regiontog med få stopp underveis benytter de nye banene og knytter Oslo og de regionale byene i Akershus sammen, mens lokaltog tar seg av trafikken mellom Oslo sentrum, ytre bydeler og de nærmeste nabokommunene på de gamle banene til Ski, Asker og Lillestrøm.»

KVU Oslonavet, som ble lagt frem 23. november 2015, konkluderte med det samme. Her anbefalte man å bygge et nytt dobbeltspor mellom Lysaker og Oslo S, og å adskille region og lokaltrafikk.

Referanser

Eksterne lenker 
 InterCity, fra Bane NOR
 Framdriftsplan for InterCity-utbyggingen, Utkast til Nasjonal transportplan 2018-2029: Vedlegg 6

Jernbanestrekninger i Norge
Bane NOR
Signekjerring

Signekjerring, signekone, signekvinne eller runekjerring er norske betegnelser på  kvinner som i det gamle bondesamfunnet dreiv med signing og signekunstner, det vil si brukte tegn og trylleformler i magisk, oftest folkemedisinsk mening for å helbrede eller beskytte noen. Menn som gjorde det samme, ble kalt signe- eller runekaller. Virksomheten ble drevet til inn på 1900-tallet.

Kloke koner og menn som har gitt hjelp, råd og forklaringer ved sjukdom hos mennesker og dyr har vært del av folkemedisinen over hele verden. Slike signere har vært sjamaner, medisinmenn, hekser, healere, kvakksalvere, urtekyndige og andre helbredere som har drevet med spådomskunster og alternativ behandling.

Kjente signekjerringer og  -kaller

Av kjente signekjerringer eller folkemedisinere i Norge kan nevnes Berthe Toppenhaug (1764—1840) og Anne Brandfjeld (1815—1905). Andre berømte kloke koner er Anne Knutsdatter (død 1594), Lisbeth Nypan (1610—1670), som forøvrig ble brent som heks, Mor Sæther (1793—1851) og Elseby den trollkyndige (1798—1865). Knut Rasmussen Nordgaarden («Vis-Knut», 1792—1876) var en folkemedisiner som var kjent for synske evner og helbredende krefter.

Da eventyrsamleren Peter Chr. Asbjørnsen var huslærer i Gjerdrum 1836—1837, møtte han Berthe Toppenhaug etter et fall på ski; hun behandla foten hans med brennevin og trolldomsformler og fortalte flere sagn om møter mellom mennesker og underjordiske. «Berte Tuppenhaugs fortellinger»  kom første gang på trykk i Den Constitutionelle i 1843 under tittelen «En Signekjærrings Fortællinger» og siden i Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn. I tredje utgave i 1870 fikk teksten den nåværende tittelen for å skille den ut fra en annen storfortelling i samlinga med navnet «En Signekjerring».

Folkemedisinsk virksomhet har fortsatt i alternativ behandling under ulike navn og forklaringer. For eksempel kan den klarsynte Snåsamannen, predikanten Svein-Magne Pedersen og andre kalles moderne signekjerringer og -kaller.

Se også
 Klok kone
 Spåkone
 Seidkone, trollkjerring som i norrøn tid øvde seid
 Kjerringråd
 Folkemedisin
 Kvakksalver
 Medisinmann
 Sjaman

Referanser

Eksterne lenker
Om folkemedisin og signekjerringer i søkbare bøker i Nasjonalbiblioteket:
 Per Holck: Norsk folkemedisin : kloke koner, urtekurer og magi (1996)
 N. A Quislings: Overtroiske kurer og folkemedisin i Norge (1918/1999)
 Ida Hydle: Kultur og helse i et lokalsamfunn (1991)
 Aamund Salveson: Folkeminne (1924)

Folkemedisin
Reuschmedaljen

Reuschmedaljen er en forskningspris i geologi som utdeles av Norsk geologisk forening til yngre forskere (det vil si under 36 år) «for et fremragende vitenskapelig arbeid av høyeste internasjonal standard» som er «innen geologien eller dens forskjellige hjelpevitenskaper og må angå eller være relevant for norske forhold»

Prisen ble opprettet i 1926 og er oppkalt etter Hans Reusch som stiftet Norsk geologisk forening og grunnla foreningens forskningstidsskrift.

Prisvinnere  
Tidligere prisvinnere

 1930	Thomas Barth 
 1931	Olaf Andersen 
 1935	Anatol Heintz 
 1937	Leif Størmer 
 1939	Harald Bjørlykke 
 1941	Sven Føyn 
 1943	Tore Gjelsvik 
 	1943	Knut Fægri
 1945	Hans Ramberg 
 1946	Johanne Jakhelln 
 1952	Hans Holtedahl 
 1953	Steinar Skjeseth 
 1958	Rolf W. Feyling-Hanssen 
 1964	Nils Spjeldnæs 
 1967	György Hamar 
 1971	Jan Mangerud 
 1973	Olav Eldholm 
 1981	Sylvi Haldorsen 
 2000	Jonny Hesthammer 
 2001	Stein Bondevik
 2002	Øyvind Hammer
 2003	Filippos Tsikalas
 2011	Atle Rotevatn
 2015	Lars Eivind Auglend
 2016	Gjis Henstra
 2017	Alexander Minakov
 2020	Tore Grane Klausen, for forsking på den geologiske utviklingen i Barentshavet, særlig kartlegging av det triassiske Snadd-deltaet.

Referanser 

Forskningspriser
Geologi
Utmerkelser etablert i 1926
1926 i Norge
Carl Skottsberg

Carl Johan Fredrik Skottsberg (født 1. desember 1880 i Karlshamn, død 14. juni 1963) var en svensk botaniker.

Skottsberg ble student i Uppsala 1898, filosofie doktor og dosent i botanikk der i 1907 og var konservator ved universitetets botaniske museum 1909-14. I 1915 fikk han oppdraget å lede etableringen av den nye botaniske hagen i Göteborg, og fra 1919 til 1948 var han leder for den botansike hagen med professors tittel.

Han foretok en forskningsekspedisjon til Øsel i 1899 og deltok som botaniker på Den svenske antarktisekspedisjonen 1901–03 med «Antarctic». Han ledet deretter den svenske Magalhãesekspedisjonen 1907–09, der blant andre Thore Halle og Percy Quensel deltok. Ekspedisjonen gjennomførte undersøkelser på Falklandsøyene, Ildlandet, Patagonia og Juan Fernández-øyene. Resultatene fra denne ekspedisjonen ble trykt i Vetenskapsakademiens handlingar under tittelen «Botanische Ergebnisse der schwedischen Expedition nach Patagonien und dem Feuerlande» (I, 1910; IX, 1922). Han gjennomførte også omfattende ekspedisjoner til Canada og California (1913), Chile, Juan Fernández og Påskeøya (1916-17) og Hawaii (1922). Han ble innvalgt som medlem av Vetenskapsakademien i 1931.

Hans observasjoner og rike samlinger fra disse reisene bearbeidet han i mange avhandlinger, i første rekke med fykologisk, fanerogamsystematisk og i særdeleshet plantegeografisk innhold, blant dem Zur Kenntnis der subantarktischen und antarktischen Meeresalgen (1907, gradsavhandling), Die wichtigsten Pflanzenformationen Südamerikas (1910), The Vegetation in South Georgia (1912), Vegetationsverhältnisse des Grahamlandes (1912), A Botanical Survey of the Falkland Islands (1913) og Studien über die Vegetation der Juan Fernandez Inseln (1914). 

I andre arbeider behandlet han blomsterbiologi og morfologi, for eksempel i Morphologische und embryologische Studien über die Myzodendraceen (1913). Han tok som foreleser dessuten aktiv del i folkeopplysningsarbeidet. Sammen med Rutger Sernander utga han en håndbok i botanikkstudiet (1914). De søramerikanske reisene skildret han også i populere reisebeskrivelser, nemlig Antarctic (1904, sammen med Otto Nordenskjöld og Johan Gunnar Andersson), Båtfärder och vildmarksridter (1909) og The Wilds of Patagonia (1911). Blant hans senere publikatsjner finnes Göteborgs botaniska trädgård. Kort handledning (1919), Handledning för besökare av naturparken (1920) og Kungl. Svenska Vetenskapsakademien. Personförteckningar 1916-1955 (1957).

Priser og utmerkelser (utvalg) 
 1959 – Linnean Medal

Referanser

Kilder 
 Skottsberg, Karl Johan Fredrik i Nordisk familjebok (2. opplag, 1917)
 Skottsberg, Karl J.F. i Nordisk familjebok (supplement til 2. opplag, 1926)

Svenske professorer
Svenske botanikere
Personer fra Karlshamn
James Bond (ornitolog)

James Bond (født 4. januar 1900, død 14. februar 1989) var en ledende amerikansk ornitolog som var ekspert på fugler i Karibia. Det var hans navn som ble brukt av Ian Fleming da han skrev bøkene om den britiske spionen James Bond.

Referanser

Ornitologer fra USA
Personer fra Philadelphia
Jasper Maskelyne

Jasper Maskelyne (født 1902, død 1973) var en britisk magiker på 1930- og 1940-tallet. Hans far og bestefar var også magikere. Maskelyne blir best husket for hans arbeid for britisk militær etterretning under andre verdenskrig, der hans knep, lureri og kamuflasje lurte nazistene trill rundt flere ganger.

Maskelyne vervet seg til det britiske militæret da andre verdenskrig brøt ut, da mente at hans evner som tryllekunstner kunne brukes innenfor kamuflasje. Han overbeviste skeptiske offiserer ved å skape en illusjon av ett tysk krigsskip på elven Themsen ved hjelp av speil og en modell av skipet. Maskelyne ble utplassert i Nord-Afrika der han tilbrakte mesteparten av sin tid med å underholdende medsoldater.

Maskelyne var med i The Magic Gang (Tryllebanden) som lagde en rekke illusjoner for britene. De brukte lerret og kryssfiner for å få en jeep til å se ut som en stridsvogn, og de fikk stridsvogner til å se ut som lastebiler. De skapte illusjoner av hele tropper og krigsskip.

Maskelynes største illusjon var å skjule havnen i Alexandria, som var britenes viktigste havn i Nord-Afrika, for å villede tyske bombefly. I en bukt fem kilometer unna snekret Tryllebanden sammen en kopi av bygninger, fyrtårn og luftvern-batteri som skulle forestille havnen i Alexandria. Illusjonen var en suksess, og tyskerne skal ha bombet kulissene sammenhengende i tre dager uten å oppdage bløffen. Dessuten blendet og desorientere han fiendtlige piloter, slik at deres bomber skulle falle utenfor det opprinnelige målet.

I 1942 var tyskerne på fremmarsj rundt El Alamein. Tryllebandens oppgave var å få den tyske feltmarskalken Erwin Rommel til å tro at det britiske angrepet kom fra sør da general Bernard Montgomery planla å angripe fra nord. I nord ble stridsvogner forkledd som lastebiler. Mens i sør ble det satt opp kulisser som lignet flere tusen britiske stridsvogner blant annet ved hjelp av pyroteknikk. I tillegg til en falsk jernbanelinje og falske samtaler over radio som lurte tyskerne til å tro at et nært forestående britisk angrep var planlagt fra sør. Da britene angrep de tyske stillingene  ble de overrumplet fullstendig. Store deler av de tyske styrkene ble knust, og de resterende soldatene som var igjen måtte trekke seg tilbake.

Tryllebanden ble oppløst etter krigen, og selv om Winston Churchill roste Maskelyns innsats, ble han snart glemt etter krigen. Maskelyne prøvde å gjenoppta sin karriere som magiker etter krigen uten mye suksess. Han publiserte også en bok om sine bragder, Magic: Top Secret som kom ut i 1949. Han døde i 1973. Det er i ettertid blitt sådd tvil om hans rolle i krigen, og om det i det hele tatt eksisterte noen slik Tryllebande. En australsk militærhistoriker hevder de tilfellene Maskelyne beskriver i sine bøkene sine var ren fantasi. Han hevdet også at Maskelynes faktiske rolle i krigen egentlig var marginal.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Jasper Maskelyne, Master of Make-Believe: Richard Stokes articles online

Briter fra andre verdenskrig
Illusjonister