alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Tryggve Larssen

Tryggve Larssen (født 3. oktober 1887 i Bergen, død 28. juni 1967 i Oslo) var en norsk skuespiller.

Han debuterte hos Ludovica Levy i 1911, og ble siden knyttet til Den Nationale Scene og Det norske teatret. Han var tilknyttet Nationaltheatret fra 1921 til 1961. Karakterkomikeren Larssen gjorde seg spesielt bemerket i de årlige juleforestillingene, blant annet som tidenes første Nissefar i Reisen til Julestjernen (1924). Han spilte også episodefigurer i tallrike skuespill av Ludvig Holberg, Henrik Ibsen og William Shakespeare.

Larssen stod på scenen til langt inn i pensjonsalderen, og hans siste rolle var som Lavrans i Guds Gjøglere av Odd Eidem.

Larssen spilte i en rekke norske og svenske filmer. Han debuterte i stumfilmtiden, og hans siste rolle i norsk film var i Storfolk og småfolk (1951).

Filmografi 
   (svensk)
   
  
   
   
   
  
   
   
 
 
  (svensk)
   (svensk)

Teaterroller (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
  

Norske skuespillere
Skuespillere ved Nationaltheatret
Skuespillere ved Den Nationale Scene
Personer fra Bergen kommune
Fødsler i 1887
Dødsfall i 1967
FC St. Pauli

FC St. Pauli er et fotballag fra Hamburg, Tyskland.  Til sesongen 2010-2011 rykket laget opp i Bundesligaen etter å ha spilt tre sesonger i 2. Bundesliga, nivået under Bundesliga.  Fra 2003-2004 til 2006-2007 spilte laget i Regionalliga Nord, der de alle årene var i opprykksstriden. Sist klubben var i Bundesliga var i 2001. Klubben spiller sine hjemmekamper på Millerntor-Stadion i bydelen St. Pauli.

Klubben er kanskje mest kjent for sine supportere, som anslås til å utgjøre ca. 11 millioner verden rundt. Siden den ligger midt i et av de fattigste områdene i det gamle Vest-Tyskland, et område som også har fostret en kraftig og aktivistisk venstreside, har særlig dette venstresidepreget bidratt til å meisle ut klubbens profil. Den var blant annet den første i Tyskland som nektet nazister adgang til kampene sine, og supporterne har stått i spissen for antirasistiske, antikommersialistiske og venstreorienterte miljøer blant fotballsupportere både nasjonalt og internasjonalt. Dette har bidratt til å gi klubben en helt spesiell stilling i punkemiljøer og venstreorienterte aktivistmiljøer internasjonalt. Blant annet har klubben et formelt samarbeid med det norske bandet Turbonegro, og klubbens uoffisielle symbol – piratflagget – er utbredt i store deler av den vestlige verden. Supporterne er også kjent for å drive dugnadsarbeid for klubben – da den var i økonomisk krise i 2002 var supporternes bidrag avgjørende for å forhindre konkurs. Klubben var også i 2006 arrangør for FIFI Wild Cup, et uoffisielt verdensmesterskap for «land» uten landslag.

Blant de klubbene St. Pauli har et særlig nært forhold til bør nevnes Celtic FC i Skottland, Bohemians 1905 i Tsjekkia og FC Köln i Tyskland. De norske fotballspillerne Morten Berre, Tore Pedersen, Mats Møller Dæhli og Tore Reginiussen har alle spilt for klubben.

Sportsseksjoner 
 Fotball 
 Fotball for blinde
 Amerikansk fotball
 Rugby (sport)
 Boksing
 Håndball
 Sjakk
 Bordtennis
 Bowling
 Sykling
 Triatlon

Plasseringer

Referanser

Eksterne lenker 
 

Idrettslag i Tyskland
Fotballag i Tyskland
Sport i Hamburg
Fotballag etablert i 1910
Katekisme

En katekisme er en samlet fremstilling av en religiøs lære, noen ganger svært omfattende og andre ganger en heller enkel sammenfatning av en religiøs lære. Ordet katekisme har sammenheng med begrepet katekumenat; den opplærings- og forberedelsesprosessen en person gjennomgår før han eller hun blir døpt.

Flere kirkesamfunn har sin egen katekisme, i Norge og andre protestantiske land er særlig Luthers lille katekisme fra 1529 godt kjent. Den katolske kirkes katekisme er nå en utgave fra 1995, autorisert av pave Johannes Paul II. I unitarkirkene er katekismen første og fremst en oppsummering av troen slik den har utviklet seg opp gjennom historien.

Kjente katekismer 
 Luthers lille katekisme
 Luthers store katekisme 
 Den katolske kirkes katekisme
 Heidelbergkatekismen
 Unitarisk katekisme

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Kristne begrep
UVERworld

UVERworld (ウーバーワールド U-BA-WA-RUDO) er et japansk band kjent for sin blanding av musikksjangre som for eksempel hard rock, rap, elektronisk, og beat-boxing. UVERchan, bandets maskot, er en oppdiktet figur og kan karakteriseres som en bjørneflaggermus, som man kan finne på flere av bandets cover.

Biografi
Det fem mann store bandet kjent som «UVERworld» ble startet først i 2003, og var da kjent som «Sangoku Road». Bandet bestod opprinnelig av sju medlemmer, og ga ut en demo-CD, som endte opp med å selge 3 000 kopier. Uheldigvis forlot to av bandmedlemmene gruppen, nemlig en saxofononist og en annen vokalist. Etter innskrenkningen av bandet, forandret de navnet sitt til «UVERworld».

2005 var året hvor bandet signerte med plateselskapet gr8! records, som ligger under Sony Music Records. Bandet gjorde sin debut med singelen «D-tecnoLife», som også var den andre åpningstemasangen til anime-serien «Bleach». Etter tre måneder ble UVERworld sin andre singel, «CHANCE!» sluppet, som var en av åpningstemaene til PSP-spillet «BLEACH~Heat the Soul 2~» og deres siste singel i 2005.

Den 25. januar 2006 kom «just Melody», deres tredje singel, inn på 17.-plass på Oricon-lista. Tre uker senere ble «UVERworld» sitt første album, «Timeless» sluppet, som gikk rett inn på topp ti, nemlig nummer fem og solgte 60 000 kopier. Etter en pause på tre måneder slapp bandet singelen «Colors of the Heart» som er det tredje åpningstemaet i «BLOOD+», en anime-serie basert på den animerte filmen «Blood: The Last Vampire». Singelen debuterte som nummer tre og er den til nå høyeste plasseringen en UVERworld singel noen gang har nådd. Deres siste utgitte singel, «SHAMROCK», kom 2. august 2006 på det japanske markedet. En ny singel, "kimi no suki na uta", kommer etter planen å bli utgitt i løpet av november.

Medlemmer
 TAKUYA∞ (født 21. desember) – vokal og programmering
 Katsuya (født 22. februar) – gitar
 Akira (født 8. mars) – gitar
 Nobuto (født 14. februar) – bass
 Shintarou (født 5. november) – trommer

Diskografi

Singler

Album

Eksterne lenker
 UVERworld sin offisielle side (japansk)
 UVERworld Oricon-profil (japansk)
 PPN sin UVERworld wiki-side

Japanske rockegrupper
NRK Oslo og Viken

NRK Oslo og Viken, tidligere NRK Østlandssendingen, er et distriktskontor i NRK, opprettet i 1959. Det har sin forhistorie i det private Kringkastingsselskapet, som ble etablert i 1925. I tråd med regionsreformen i Norge i 2020, ble NRK Østlandssendingen slått sammen med NRK Østfold og NRK Buskerud. TV-hovedkontoret ligger i Gamlebyen i Fredrikstad, og distriktskontoret har per januar 2020 rundt 200 ansatte.

Historie 
Fra 1972 fikk Østlandssendingen egen distriktskontorsjef og dekket til sammen åtte fylker: Oslo, Akershus, Hedmark, Oppland, Telemark, Østfold, Vestfold og Buskerud. Senere fikk flere av disse fylkene egne distrikssendinger.  

Østlandssendingen var en NRKs distrikssendinger som gikk på NRK fra 28. februar 1996 til 30. desember 2019 for Oslo og Akershus. Bakgrunn var sammenslåingen mellom Akershus, Buskerud og Østfold til Viken.

Inntil 1996 konsentrerte redaksjonen seg kun om radiosendinger. 28. februar 1996 begynte Østlandssendingen også med nyhetssendinger for TV. Så fulgte sendinger på andre språk enn norsk, og fjernsynsprogrammet Migrapolis, som Østlandssendingen startet og hadde ansvaret for. I 2004 utvidet Migrapolis til også å bli et radioprogram på NRK P2.

Fra 1993 holdt Østlandssendingen til i det tidligere Myrens Verksted på Sagene i Oslo.

Disse har vært sjef for NRK Østlandssendingen:

 Arthur Klæbo 1959–1972
 Magne Finslo   1972–1984
 Tor Fuglevik 1984–1986
 Kalle Lisberg 1986
 Stig Fossum 1986–1988
 Rune Andersen 1988–1990
 Arne Wam 1990–1997
 Anne Aasheim 1997–2000
 Per Arne Kalbakk 2001–2007
 Otto Haug 2007–2017
Anne Karin Pessl-Kleiven 2017–2020

Regionredaktør for NRK Oslo og Viken 

 Jannicke Engan 2020–

Referanser

Eksterne lenker 
 Om Østlandssendingen

Oslo og Viken
Næringsliv i Oslo
Kultur i Oslo
Kultur i Viken
Anund Jakob

Anund Jakob, også kalt Emund Kullbrenneren (født en gang mellom 1007–09, og ifølge Snorre Sturlason født på den 25. juli, selveste Jakobsdagen, død ca. 1050), var konge over sveaerne fra 1022 og til sin død.

Anund Jakob var sønn til Olof Skötkonung og Estrid (eller Astrid). Den tyske kronikøren Adam av Bremen forklarer dobbelnavnet med at da sveaerne på tinget valgte ham som medkonge kunne de akseptere at han var kristen, men ikke at han hadde et kristent navn. ‘Anund’ var ofte det navnet sveaerne ga dem som hadde et fremmedartet som var vanskelig å uttale (jf. Anund Gårdske). Jakob skal dog ha vært dåpsnavnet. Snorre har samme forklaring i sin Olav den helliges saga, der Anund Jakob omtales.

Anund Jakob hadde ambisjoner om å markere seg i nabolandene i Norden og han støttet den norske kongen Olav Haraldsson med hærfolk i dennes strid mot den danske kongen Knut den store i slaget ved Helgå, som danskekongen likevel vant. I perioden etter dette slaget er det uklart om Anund Jakob hadde noen egentlig makt over det svenske riket. I Sigtuna ble det presset mynt med Knut den stores navn. Sveaerne hadde valgt danskekongen som sin konge, skjønt det var nok mest i navnet, i håp om å få være i fred.

I Anund Jakobs tid ble det organisert en berømt ferd i østerled, det såkalte «Ingvarstoget», se Ingvar den vidfarne.

I Vestergøtalovens kongeliste kalles han for «Emund» og nevnes for å ha opprettholdt lov og orden med en uvanlig strenghet, blant annet ved å la lovbryternes hus brenne ned til kull, og ble derfor kjent som «Kullbrenneren» (svensk «Kolbränna»).

Anund Jakob ble etterfulgt av sin halvbror Emund den gamle.

Referanser

Litteratur 
Adam av Bremen: «Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum»
Snorre Sturlason: «Olav den helliges saga», oversatt av Gustav Storm, Kristiania 1900
Yngvars saga víðförla, Fornaldarsögur Norðurlanda, utgitt av Guðni Jónsson.

Anund Jakob
Trysil-Knut (film)

Trysil-Knut er en norsk film fra 1942. 
Midt under okkupasjonen regisserte veteranen Rasmus Breistein et skimelodrama, om den legendariske skiløperen Trysil-Knut fra Trysil. Han er en kraftpatriot, som på begynnelsen av 1800-tallet forhindrer at en krig bryter ut mellom Norge og Sverige på grunn av sine skiferdigheter. Knut vinner også tilbake en eiendom som er lurt fra ham, og hans «prinsesse».

Som så mange filmer fra mellomkrigstiden eller okkupasjonsårene er dette et eventyr. Breistein tok utgangspunktet i en populærroman av Rudolf Muus fra 1914, som igjen var inspirert av Bernt Lunds dikt fra 1861 og Ole Haugen-Flermoes fortelling fra 1909.

Rolleliste 
 Alfred Maurstad ... Knut Skaret, Trysil-Knut 
 Eva Sletto   
 Karl Holter ... Ole Kynsberg 
 Lars Tvinde ... Torgal Skaret 
 Ola Isene ... presten Smith  
 Aud Egede-Nissen ... prestefruen 
 Henny Skjønberg ... Gjartrud Skaret 
 Thomas Thomassen ... Auden Løkja 
 Jørn Ording ... hans sønn 
 Tryggve Larssen ... Pyran 
 Sigurd Magnussøn ... lensmannen 
 Edvard Drabløs ...  Pål Skolemester 
 Berit Brænne ... Gari, Pyrans datter 
 Alfred Solaas ... lensmannsdrengen 
 Martin Gisti ... Silver-Jan, en svensk kramkar 
 Einar Vaage ... prokurator Crown  
 Sofie Bernhoft ... Olga Liplassen 
 David Knudsen ... generalen 
 Joachim Holst-Jensen ... Anneus Phil, intendant 
 Theodor Berge ... sorenskriveren 
 Gösta Cederlund ... kansleren 
 Knut Jacobsen ... en adjutant 
 Carl Hultman ... kjøkemesteren 
 Emmy Worm-Müller ... en kjerring 
 Lydia Opøien ... en tjenestejente 
 Astrid Sommer ... en kjerring 
 Bjarne Bø ... en kurér 
 Kolbjørn Brenda ... en bondegutt 
 Toralv Maurstad   
 Haakon Arnold ... en fløter 
 Harald Heide Steen   
 Kristian Hefte ... en fløter 
 Oscar Egede-Nissen ... en fløter

Eksterne lenker 
 
 Om filmen

Filmer fra 1942
Norske filmer fra 1940-årene
Norske dramafilmer
Norske romantiske filmer
Filmer basert på bøker
Filmer regissert av Rasmus Breistein
Sort-hvitt-filmer
Norskspråklige filmer
Filmer lagt til Østlandet
Filmer satt til 1800-tallet
Joker

Joker kan ha flere ulike meninger:

Joker (butikkjede), en dagligvarekjede i NorgesGruppen
Joker (kort), i kortspill/kortstokk
Joker (Norsk Tipping), tippespill fra Norsk Tipping
Ragnar Pedersen (tegner) norsk vitsetegner og tekstforfatter som signerer med Joker 
Jokeren (Batman), viktig skurk i Batman-universet
Joker (album), et musikkalbum av Sigvart Dagsland
Joker (rollespill), et rollespill av Tomas H.V. Mørkrid
Joker (film), en amerikansk film fra 2019
Joker (1991), svensk/dansk film fra 1991
Narr

Se også:
Jokeren
Rettskrivningen av 1907

Rettskrivningen av 1907 var en reform av norsk skriftspråk som omfattet riksmål. I samsvar med Knud Knudsens tanker ble språket normert etter den «dannede dagligtale», og skriftspråket gikk fra å ha en hovedsakelig dansk karakter til en hovedsakelig norsk.

Endringer 
De viktigste endringene var at de «harde» konsonantene p, t og k ble innført til erstatning for de «bløte» b, d og g i en rekke ord. «Løb ud paa gaden efter en kage» ble dermed til «løp ut paa gaten efter en kake». Det ble også innført dobbelkonsonanter i flere ord og gjennomført endringer i grammatikken. Hest i flertall ble til hester istedenfor heste og hus til hus istedenfor huse. Preteritumsformen -et ble også innført istedenfor -ede, slik at kastede dermed ble til kastet. Andre eksempler er dræbe som ble dræp, aaben som ble aapen (men fortsatt aabenbar), graade som ble graate (men fortsatt begrædelig) og sag som ble sak (men fortsatt saglig).

Da Aftenposten tok i bruk rettskrivningen av 1907 i 1923, markerte det slutten for (rent) dansk skriftspråk i Norge.

Se også 
 Norsk språkhistorie (20. århundre)

Norske rettskrivninger
Bærekraft

Bærekraft (engelsk: sustainability) er et begrep som brukes for å karakterisere økonomiske, sosiale, institusjonelle og miljømessige sider ved menneskelige samfunn.

I denne betydningen stammer begrepet fra Brundtlandrapporten i 1987, der bærekraftig utvikling (sustainable development) defineres som «utvikling som imøtekommer behovene til dagens generasjon uten å redusere mulighetene for kommende generasjoner til å dekke sine behov.» Bærekraft inneholder to sentrale begreper.:

 begrepet behov, særlig de grunnleggende behovene til verdens fattige, som bør gis overordnet prioritet, og

 ideen om begrensninger som følger av teknologisk utvikling og sosial organisering på miljøets evne til å møte nåværende og fremtidige behov».
Termen bærekraftig utvikling ble senere brukt i FNs program Agenda 21 under Riokonferansen i 1992. Under det sosiale toppmøtet World Summit on Social Development i 1995 ble bærekraftig utvikling definert som «rammene for våre anstrengelser for å oppnå en høyere livskvalitet for alle mennesker», der «økonomisk utvikling, sosial utvikling og miljøvern samvirker og forsterker hverandre gjensidig.»

Selv om innholdet i bærekraftbegrepet har vært gjenstand for debatt og uenighet, inneholder de fleste charter og handlingsprogram som omhandler bærekraft visse felles prinsipper:
varsomhet ved risiko, usikkerhet og irreversible prosesser,
sikker evaluering av naturverdier og bevaring av natur,
samordning av miljømessige, sosiale og økonomiske mål i planlegging og handling,
folkelig deltakelse i beslutningsprosesser	
bevaring av biologisk mangfold	
rettferdighet mellom generasjoner	
globalt perspektiv
forpliktelse til bruk av beste praksis (best practice),
intet tap av humankapital eller naturkapital,
kontinuerlig forbedring og	
behov for god planlegging (good governance).

Se også
Bærekraftig utvikling
Økologisk fotavtrykk

Referanser

Litteratur
Gro Harlem Brundtland (red.):  Vår felles framtid. Oslo, 1987
William Lafferty og Oluf Langhelle (red.): Bærekraftig utvikling. Oslo, 1995
Ben Curtis

Ben Curtis (født 26. mai 1977) er en amerikansk golfspiller fra Ohio. Han hadde stor suksess som amatør og vant amatørmesterskapet i Ohio i 1999 og 2000 (og sluttet seg dermed til John Cook og Arnold Palmer som de eneste til å vinne dette mesterskapet to år på rad).

Curtis er imidlertid best kjent for å ha vunnet The Open i 2003. Seieren kom som en stor overraskelse fordi 26-åringens beste resultat i en profesjonell turnering før dette var en 13.-plass i Western Open kun to uker tidligere (en plassering som forøvrig kvalifiserte ham til å delta i The Open). Deltagelsen i The Open i 2003 var Curtis' første opptreden i en major-turnering, og han ble dermed den første spilleren siden Francis Ouimet i US Open i 1913 til å vinne i sin første major-opptreden.

Hans seier i The Open førte ikke til at Curtis ble et fast innslag øverst på resultatlistene. I 2004 hadde han kun én topp 10-plassering på PGA-touren, og i 2005 kun to. I 2006 tok han sin andre profesjonelle seier, i Booz Allen Classic, og senere samme sesong sin tredje, i 84 Lumber Classic.

Eksterne lenker 
 

Golfspillere fra USA
Fødsler i 1977
John Cook (golfspiller)

John Cook (født 2. oktober 1957) er en amerikansk golfspiller. Han er født i Toledo i Ohio og studerte ved Ohio State University. Han ble profesjonell i 1979.

Etter en suksessrik karriere på PGA-touren, der han vant 11 turneringer, begynte han på Champions Tour da han fylte 50 år i 2007. Allerede det første året vant han sin første av åtte seire på den touren.

Meritter

Seire på PGA-touren 
 2001: Reno-Tahoe Open
 1998: GTE Byron Nelson Golf Classic
 1997: Bob Hope Chrysler Classic
 1996: FedEx St. Jude Classic, CVS Charity Classic
 1992: Bob Hope Chrysler Classic, United Airlines Hawaiian Open, Las Vegas Invitational 
 1987: The International
 1983: Canadian Open
 1981: Bing Crosby National Pro-Am

Eksterne lenker 
 

Golfspillere fra USA
Fødsler i 1957
John Cook

John Cook er navnet til flere personer:

 John Cooke (1608–1660), en britisk riksadvokat
 John Cook (1730–1789), en amerikansk politiker
 John Cook (golfspiller), en amerikansk golfspiller
Alko

Alko er et statlig selskap i Finland som har monopol på alkoholomsetning, og som tilsvarer Vinmonopolet i Norge, Vínbúð på Island og Systembolaget i Sverige. Alko ble etablert i 1932, etter opphevelse av forbudstiden i Finland.

Vanlige forretninger selger alkoholholdige drikkevarer med inntil 5,5 % alkohol, mens Alko har monopol på salg av drikkevarer med høyere alkoholinnhold.

Alko har to aldersgrenser. Nedre grense for kjøp av drikkevarer med alkoholinnhold under 22 % er 18 år, og for varer med 22 % eller mer er grensen 20 år.

Se også
Vinmonopolet.
Systembolaget
Vínbúð

Eksterne lenker
 

Alkoholmonopol
Finske selskaper
Selskaper etablert i 1932
1932 i Finland
Vínbúð

Vínbúð er et statlig selskap på Island som har monopol på alkoholomsetning, og som tilsvarer Vinmonopolet i Norge. Vínbúð ble etablert i 1922, i forbindelse med forbudstiden på Island. Selskapet eies av ÁTVR som er et statlig alkohol- og tobakksforetak. Vínbúð kalles i dagligtale gjerne ríkið.

Vínbúð har 46 utsalgssteder på Island.

Prisene på alkohol på Island er blant de høyeste i Europa.

Se også
Vinmonopolet
Systembolaget
Alko

Eksterne lenker
 

Islandske selskaper
Alkoholmonopol
Gravlund

Gravlund, gravplass eller leggplass er et område som er satt av til begravelser av avdøde mennesker. I Norge er gravlundene ofte anlagt i tilknytning til ei kirke. Ligger gravplassen i tilknytning til ei kirke kalles plassen gjerne en kirkegård.

Historie 

Fra omkring det 7. århundre var begravelser i Europa for det meste underlagt kirkelig kontroll. Praksis varierte fra land til land, men på kontinentet var det vanligst at likene ble lagt i massegraver hvor de lå inntil bare bena var igjen. Bena ble så tatt opp og lagt i ossuarier, gjerne i muren rundt kirkegården, eller under kirkegulvet, bak kirkens vegger eller i en krypt. Etterhvert utviklet det seg en praksis med individuelle begravelser.

I byer lå de tidligste gravlundene innenfor bymurene, noe som hadde negative helsemessige virkninger. Allerede i antikkens Roma ble det forbudt med begravelser innenfor bymurene, men i middelalderen begynte man igjen med denne skikken. På grunn av faren for epidemier samt plassmangel i store byer, begynte man mange steder å flytte gravlundene ut av byene. 

Fra det 19. århundre ble det vanlig med private og offentlige gravlunder som ikke lå i tilknytning til en kirke.

Utseende og bruk 

Gravlunder er gjerne klart atskilt fra omkringliggende eiendommer med en mur, gjerde eller hekk. 

Hvordan en gravlund ser ut og blir brukt varierer fra land til land. I mange land, blant annet i Norge, er gravlunder beplantet og har grønne plener. I andre land er det mer vanlig med mausoleer.

I land sterkt preget av kristen kultur vigsles gravlunder, også der de ikke ligger i tilknytning til en kirke. Det er ikke uvanlig at deler av gravlunden unntas fra vigslingen, til bruk for personer med en annen tro enn den dominerende. Mange steder finner man også lunder som er tilknyttet en spesiell trosretning, som jødiske, katolske eller protestantiske gravlunder, eller egne seksjoner for personer av en spesiell tro på en større, felles gravlund.

De fleste gravlunder som ikke ligger ved en kirke har et kapell, som i nyere tid kan fungere livssynsnøytralt. Det kan også ligge et krematorium og et bårehus i tilknytning til lunden.

Hvor lenge hver enkelt grav får bestå varierer fra land til land. I noen land bevares en grav bare få år før bena tas opp og legges i en familie- eller massegrav. I andre får gravene bestå i en lengre periode, noen ganger med intensjonen om at de skal bestå til evig tid.

Fredningstid og feste 
I Norge er som regel vanlig fredningstid på en grav 20 år. For personer gravlagt før 1997 er vanlig fredningstid for graven 25 år. Etter utløpet av den første fredningstiden kan etterkommerne feste graven i opptil 20 år til mot en avgift. De lokale bestemmelsene om fredningstid kan avvike noe fra denne hovedregelen.

Se også 
 Norsk forening for gravplasskultur
 Krigskirkegård
 Gravminne
 Grav

Eksterne lenker
Oslofjordens Friluftsråd

Oslofjordens Friluftsråd (OF), er en sammenslutning av flere interesseorganisasjoner og kommunene og fylkene rundt Oslofjorden, og det største friluftsrådet i Norge, ca 1,5 millioner mennesker bor i OFs 29 medlemskommuner.  OF har  ansvar for store områder langs fjorden og har som hovedoppgave å gjøre strender og andre områder tilgjengelige for alle, fremme friluftslivet og beskytte naturen ved kysten. 

OF ble opprettet i 1933. Fremsynte kvinner og menn så allerede den gang at friluftslivet i fjorden hadde to problem: 1. Stadig flere områder ble nedbygd og dermed gjort utilgjengelige for folk flest. 2. Fjorden var forurenset, og måtte bli renere. Med lite ressurser og store ambisjoner gikk de i gang. Viktige områder ble kjøpt opp slik at innbyggerne fikk tilgang til badestrender. 

OF er etter hvert blitt en stor grunneier for flere attraktive friområder omkring Oslofjorden, bl.a. Moutmarka i Færder kommune. Totalt er over  dekar friområder gjort tilgjengelig gjennom OFs arbeid.

Oppgaver
 OF jobber med en rekke saker som kommer friluftsfolket i fjorden tilgode, bl.a. kystled, der kystleden i Oslofjorden, er den største og mest utviklede kystleden i landet med over 60 hytter. 

 OF er interesseorganisasjon for friluftslivet og høringsinstans for planer og friluftspolitiske saker.
 Stimulering til friluftsliv har vært sentralt siden starten. I 1998 startet OF satsing på natur og friluftsveiledning – i tråd med eksisterende læreplanverk undervises det i en rekke fag ute. Tilbudene retter seg mot skoler, SFO, barnehager samt for pedagogisk personale. 

Sekretariatet for Skjærgårdstjenesten i Oslofjorden ligger hos OF. Skjærgårdstjenesten ble opprettet i 1992 etter initiativ fra OF.

Organisasjoen jobber for båtfolket bl.a. gjennom å legge ut svaibøyer i naturhavner. Dette er et tilbud om sikker fortøyning og overnatting i naturhavner rundt om i fjorden.
 OF er et kompetansesenter for friluftsliv i Oslofjorden og har i denne forbindelse en rekke prosjekter løpende.

Eksterne lenker
Oslofjordens Friluftsråds nettsted
Oversikt over kystledhytter
Oversikt over aktuelle fagfelt organisasjonen jobber med

Norske friluftslivsorganisasjoner
Oslofjorden
Friluftsliv i Viken
Friluftsliv i Oslo
Organisasjoner etablert i 1933
Friluftsliv i Vestfold og Telemark