alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Landhaus (Klagenfurt)

Landhaus Klagenfurt er det historisk viktigste og samtidig det mest representative profanbygg i Klagenfurt am Wörtersee, hovedstad i den østerrikske delstaten Kärnten. Bygningen befinner seg mellom Heiligenplatz og Alten Platz i utkanten av Klagenfurts indre by.

Landhaus ble oppført av delstatens stendere mellom 1574 og 1594 i forbindelse med utbyggingen av byens befestning. Bygningen var først og fremst møtested for stenderforsamlingen i området.   

Bygningen ble sterkt skadet under en bybrann i 1723 og sørfronten ble senere oppført i senbarokk stil. Særlig severdig er den store våpensalen med utsmykning fra 1740 som viser kroningen av Kärntens hertug. Her vises 298 våpen til bl.a. borggrever, generaler, delstatspresidenter og de siste adelige i Kärnten. I taket til den lille våpensalen finnes en allegorisk freske Veritas temporis filia (Sannheten som tidens datter).

Landhaus er i dag sete for Kärntens landdag.

Litteratur 
 Wilhelm Deuer: Das Landhaus zu Klagenfurt. Verlag des Kärntner Landesarchivs, Klagenfurt 1994, ISBN 3-900531-29-3
 Siegfried Hartwagner: Klagenfurt Stadt. Neuer Kaiser Verlag, Klagenfurt 1994.
 Erwin Hirtenfelder, Bertram Karl Steiner: Tatort Kolig-Saal. 1929-1999. Universitätsverlag Carinthia, Klagenfurt 1999, ISBN 3-85378-498-4
 Urban Paumgartner, Thomas Lederer, Frans Witek (Utg.): Aristeion Carinthiae Claudiforum. Klagenfurt, der Ehrenpreis Kärntens. Kärntner Landesarchiv, Klagenfurt 2002, ISBN 3-900531-51-X

Eksterne lenker 
 
 Kärntner Landtag

Byggverk i Klagenfurt
Byggverk fullført på 1500-tallet
Diego Borja

Diego Borja Cornejo (født 1. mai 1964 i Quito) er en ecuadoriansk økonom og politiker, som har sittet i det nasjonale grunnlovsutvalget, og har vært finansminister og sentralbanksjef i Ecuador.

Han har en mastergrad fra Université catholique de Louvain, og er utdannet innen økonomi ved Pontificia Universidad Católica del Ecuador. Han har vært professor og foreleser ved flere universiteter. 

Borja er nasjonal leder i Movimiento Poder Ciudadano, og var før dette nasjonal leder i Movimiento Nuevo País. 

Fra 28. desember 2005 til 7. juli 2007 var han Ecuadors finansminister (Ministro de Economía y Finanzas). Som finansminister var han også Ecuarors guvernør i Den latinamerikanske utviklingsbanken (Corporación Andina de Fomento), Den interamerikanske utviklingsbanken, Den internasjonale bank for gjenoppbygging og utvikling, Verdensbanken og Det internasjonale pengefondet. I hans periode som finansminister fikk han reformert Hydrokarbonloven (Ley de Hidrocarburos), slik at statens inntekter ble 50% av oljeselskapenes inntekter. Tidligere betalte noen oljeselskaper så lite som 18%, til tross for opptil 250% avkastning på sine investeringer. 

Den 30. september 2007 ble han valgt inn i det nasjonale grunnlovsutvalget («Asamblea Constituyente»), for valgkretsen Pichincha. Den nye grunnloven ble vedtatt i september 2008. 

Borja ble «koordineringsminister for økonomisk politikk» (Ministro Coordinador de Política Económica) 23. desember 2008. Men, da Carlos Vallejo trakk seg fra stillingen som sentralbanksjef i desember 2009 overtok Borja som sentralbanksjef. 

Han ble erstattet av Pedro Delgado Campaña i november 2011, da president Rafael Correa gjorde omrokeringer i den politiske ledelsen, og ble utnevnt til leder for den tekniske komisjonen i New International Financial Architecture .

Referanser 
 

Ecuadorianere
Finansministre
Sentralbanksjefer
Fødsler i 1964
Theodor Bar Konai

Theodor Bar Konai var en nestoriansk kristen skribent og apologet som etter alt å dømme levde i Irak på slutten av 700-tallet. Han er mest kjent som forfatter av Scholia (eller Skolieboken), hvor han både gir en kateketisk utlegning av den kristne troen slik han forsto den, og drøfter ulike konkurrerende trosretninger.

Han skrev også en kirkehistorie, traktater mot monofysittismen og arianismen og noen andre apologetiske skrifter. Avsnittet fra Skolieboken om manikeismen bygger etter alt på dømme på Manis eget verk Fortellingen (Pragmateia).

Utdrag fra Skolieboken er oversatt til norsk i antologien Manikeiske skrifter, 2011.

Referanser 
 

Personer etter føde- eller oppvekststed i Irak
Forfattere
Nestorianisme
Flores (departement)

Flores (spansk: Departamento de Flores) er et departement sør i Uruguay. Nabodepartementer er Durazno, Florida, San José og Soriano. Departementet hadde 25 050 innbyggere ved folketellingen i 2011  og dekker et areal på 5 144 km². Departementet ble opprettet i 1885. Hovedstaden heter Trinidad.

Navn 
Flores er oppkalt etter Venancio Flores, Uruguays president fra 1854 til 1855 og 1865 til 1868. Innbyggerne kalles porongueros.

Kommune 
Flores har ett kommune (municipio): Ismael Cortinas.

Viktige byer

Referanser

Eksterne lenker 
 Flores, offisielle sider
 Kart over Flores (INE)

Flores (departement)
Stater og territorier etablert i 1885
1885 i Uruguay
Gasskatjåhkkå

Gasskatjåhkkå er et fjell mellom Gjerdalen og Linnajávrre, på grensa mellom Hamarøy og Sørfold kommuner i Nordland. 
Toppen er det høyeste punkt i Hamarøy kommune, og den nest høyeste i Sørfold, med en høyde på  meter over havet. Sekundærfaktoren på 31 kilometer er blant de 80 lengste i Skandinavia.

Fotnoter

Referanser 

Fjell i Hamarøy
Fjell i Sørfold
Fjell over 1000 meter
Døving kapell

Døving kapell var en kirke på gården Døving i Valldal på Sunnmøre. Det var minst to kirkebygg på stedet, det siste sto frem til 1812. Det eldste kirkebygget er ikke tidfestet, men det dreier seg antakelig om en stavkirke reist i middelalderen før 1450.

Tidlig på 1600-tallet ble den daværende stavkirken i bygdesenteret på Sylte revet og flyttet til Dale på andre siden av fjorden. I lang tid var derfor Døving kapell den eneste kirken i Valldal, til tross for at Valldal er den største bygda i Norddal. I 1812 ble kirkebygget på Døving tatt ned og satt opp igjen på strandstadet og bygdesenteret Sylte. På utskiftingskartet fra 1876 er kirkegården inntegnet. I 2007 ble det satt opp en minnestein omtrent der kapellet sto. Det eldgamle alterbordet av stein ble benyttet som trappehelle i den nye kirken på Sylte. Denne steinhellen med innhogd gjemmested for oblater eller relikvie står nå oppstilt i Sylte kyrkje. Hans Strøm beskriver dette alterbordet slik: «et ældgammelt Alter Bord, bestaaende af en heel Steen, hvori sees et firkantet Hul med Steen-Laag over». Minnesteinen og alterbordet er nå de eneste sporene etter det gamle kapellet på Døving.

Hans Strøm skriver i 1766 «...et lidet capel, kaldet Døvings-Capel, bestandig har staaet fra de Catholske Tider, og hidindtil nogle faa Gange om Aaret været forsynet med Prædiken og Guds Tieneste, til Bekvemmelighed for Voldalens Beboere, og især for de gamle og skrøbelige, som ikke uden altfor stor Vanskelighed kan besøge den rette Sogne-Kirke.»

Fram til en gang tidlig på 1600-tallet var det altså to kirker i Valldal, en på Sylte og et kapell på Døving bare 4 km fra hovedkirka på Sylte. Det er uklart hvorfor det var to kirker i nedre del av den lange Valldalen. En hypotese er at Døving kapell i katolsk tid ble satt opp som et privat kapell. Leonhard Tafjord skriver at gården Døving hørte til presten Iver Eriksen i Norddal (1590–1620), som samtidig eide Nedre Lande i Ørskog. Tafjord nevner da at Døving kan ha vært en stormannsgård med en «hogjendes kyrkja» (høgendeskirke), altså privat kapell for høvdingen eller storkaren der.

«Dyffuings cappell» er nevnt i Trondhjems reformats 1589 og der heter det at kapellet ligger 3 «wegsøe» og ei halv mil til lands øst for (den daværende) hovedkirken i Ørskog. Det står også at Døving kapell ligger ½ mil fra «Dall» kirke som var navnet på den daværende kirken på Sylte. I Døving kapell skulle det være gudstjeneste fire ganger i året i stedet for på Sylte. Det første kapellet på Døving kan ha vært en stavkirke, men det bygget som ble flyttet til Sylte var i tømmer og fra omkring 1754. Da Hans Strøm besøkte stedet på 1760-tallet var den eldre, falleferdige «lille Kirke» borte og et nytt bygg i tømmer var oppført på samme sted. Dette tømmerbygget var nesten 7 meter bredt og 17 meter langt, i tillegg var det et våpenhus eller inngangsparti på 3x3 meter.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tidligere kirker i Møre og Romsdal
Kulturminner i Fjord
Kirker i Fjord
Revne stavkirker
Norddal
Sykehusapotekene i Midt-Norge

Sykehusapotekene i Midt-Norge HF er et helseforetak som eies av det regionale helseforetaket Helse Midt-Norge. Sykehusapotekene i Midt-Norge HF driver sykehusapotek i Namsos, Levanger, Trondheim, Kristiansund, Molde og Ålesund, og har avdeling ved Volda sjukehus. 

Sykehusapotekene i Midt-Norge HF har hovedkontor i Trondheim og ledes av administrerende direktør Turid V. Riset.

Referanser

Eksterne lenker
 

Norske helseforetak
Helse Midt-Norge
Apotek i Norge
Etableringer i 2001
Al-Ḫatim al-Ḫalifa

Sirr al-Ḫatim al-Ḫalīfa al-Ḥasan (arabisk: ; 1919, ad-Duwaym, Anglo-egyptisk Sudan-18. februar 2006) var en sudanesisk politiker, ambassadør og lærer. Han er berømt for sin rolle i Sudans utdanningsdepartement og for sin rolle som statsminister under oktoberregimet. 

Sudanske presidenter
Personer fra White Nile State
Helseforetakenes Innkjøpsservice

Helseforetakenes Innkjøpsservice AS (HINAS) var et norsk statlig selskap som var eiet av Norges fire regionale helseforetak. HINAS forvaltet felles innkjøpsavtaler for alle helseforetak med hensyn til betingelser i markedet og skape besparelser for sykehusene gjennom fellesinnkjøp. Selskapet forvaltet avtaler for ca. 3,6 milliarder kroner årlig. Det tilsvarer ni prosent av det totale innkjøpsvolumet i norske sykehus.

HINAS inngikk og forvaltet avtaler innen mer enn 40 anskaffelsesområder, for eksempel ambulansebiler, dialysemaskiner, medisinske og administrative forbruksvarer. Legemiddelinnkjøpssamarbeid (LIS) ble fra 1. juni 2015 også en del av HINAS.

Selskapet hadde et styre med syv medlemmer. Administrerende direktør var Harald Johnsen.

Hovedkontoret er lokalisert til Vadsø, med avdelingskontor i Tromsø og i Oslo.

Selskapet ble overtatt av Sykehusinnkjøp i 2016.

Referanser

Eksterne lenker
 

Norske statlige selskaper
Norske helseselskaper
Offentlige anskaffelser
Etableringer i 2003
Opphør i 2015
București-traktaten (1918)

Freden i București av 7. mai 1918 var mellom Romania og Det tyske keiserriket, og erstattet våpenhvileavtalen av 9. desember 1917, som ble inngått etter Russlands sammenbrudd på Østfronten under første verdenskrig.

Fredsforhandlingene for dette området var kompliserte da det var mange land som hadde territorielle krav på hverandre. Romania måtte avgi territorier til Bulgaria, Karpatene til Østerrike-Ungarn og sikre oljeforsyninger og jordbruksoverskudd til Tyskland i 90 år.

Traktaten ble annullert ved våpenhvileavtalen 11. november 1918 etter fredsslutningen etter første verdenskrig. Under Versaillestraktaten måtte Tyskland si fra seg de rettighetene de fikk i București-avtalen, mens Østerrike-Ungarn og Bulgaria mistet de territoriene de fikk i avtalen gjennom henholdsvis Saint-Germain-traktaten og Trianon-traktaten (Østerrike og Ungarn), og Neuilly-sur-Seine-traktaten (Bulgaria).

Hovedpunkter 

Romania måtte overlevere Sør-Dobrudsja til Bulgaria, mens resten av området skulle stå under felles kontroll av Sentralmaktene (se kart nedenfor).
Romania måtte gi Østerrike-Ungarn kontroll over passene i Karpatene (se kart nedenfor).
Romania måtte leie ut sine oljefelter til Tyskland for 90 år.
Sentralmaktene anerkjente Romanias union med Bessarabia.

Kart

Kilder 

 «Treaty of Bucharest, 7 May 1918», fra nettstedet firstworldwar.com (engelsk)
 Fredsavtalens fulle tekst (engelsk)

Fredsavtaler vedrørende første verdenskrig
Tysklands historie (1871–1918)
Østerrike-Ungarn
Romanias historie
Bulgarias historie
Osmanske traktater
Belarus’ historie
Ukrainas historie
Traktater av 1918
1918 i Russland
Oslo Numismatiske Forening

Oslo Numismatiske Forening (ONF) er en forening og samlingssted for personer med interesse av numismatikk. Foreningen arrangerer auksjoner og foredrag om mynt og sedler i alle fasonger og fra alle tider. ONF ble grunnlagt i 1972 av mynt- og seddelsamler Peder Stian Madsen, formann i 2012 er Knut Erik Myren. Foreningen har over 200 medlemmer fordelt over hele landet, men majoriteten av medlemmene kommer likevel fra Oslo og omegn.

I anledning ONFs 25-årsjubileum i 1997 ble det gitt ut en spesiell lokalmynt/medalje. Foreningen har også gitt ut andre medaljer – blant annet til minne om Akershus festning og en 1814 speciedaler, samt noen miniatyr-medaljer.

Referanser

Eksterne lenker
 Oslo Numismatiske Forening (ONF)

Numismatikk
Organisasjoner i Oslo
Organisasjoner etablert i 1972
Nils Frykman

Nils Frykman (født 1842 i Sunne, Värmland, død 1911) var en svensk folkeskolelærer fra Sunne i Värmland. Han arbeidet som predikant både i Sverige og USA, skrev kristne sanger og komponerte musikk. Sønnene Andrew T. Frykman og Carl M. Frykman bosatte seg i USA, der Andrew blant annet grunnla en radiostasjon og oversatte sanger mens Carl var elektriker og satte musikk til tekst. Nils Frykman er begravet i Minneapolis.

Nils Frykman er representert i flere svenske sang- og salmebøker. I den svenske kirkens «1986 års psalmbok» har han skrevet teksten til fem («Min Gud, när jag betänker», «Vår store Gud gör stora under», «Fröjdas, vart sinne», «O sällhet stor, som Herren ger», «Nattens skuggor sakta viker») og både tekst og melodi til «Min framtidsdag är ljus och lång». Hans sanger er også tatt opp i flere andre salmebøker som for eksempel Ancora (utgitt i Minneapolis i 1901), Guds lov (Östra Smålands missionsförenings sangbok, utgitt i 1935), EFS-tillägget (som Evangeliska Fosterlandsstiftelsen utga som et tillegg til den svenske kirkens salmebok i 1986), Psalmer och Sånger (utgitt av Frikyrkliga psalmkommittén i 1987 (P&S)), Frälsningsarméns sångbok (utgitt i 1990 (FA)). Han fikk kallenavnet «Den kristna glädjens sångare» takket være sine mange positive og glade tekster.

Salmer 
 «Ack, varför nu gråta» (nr 771 i EFS-tillegget 1986 med fler) (teksten på wikisource)
 «En qväll jag satt och blicken sänkte» (Herde-Rösten 1892 nr 380) 
 «Framåt, det går igenom» (P&S nr 657) fra 1882 (teksten på wikisource)
 «Fröjdas, vart sinne» (1986 nr 118) fra 1881 (teksten på wikisource)
 «Glad i mitt sinn jag sjunga vill» (Herde-Rösten 1892 nr 56) (teksten på wikisource)
 «Glad som fågeln på sin gren i lunden» (Segertoner 1930 nr 9) (teksten på wikisource)
 «Helga min själ och sinn», Pilgrimstoner 1887 (teksten på wikisource)
 «Jag har en vän som älskar mig» (P&S nr 372) fra 1895 (teksten på wikisource)
 «Jag har i himlen en vän så god» (Herde-Rösten 1892 nr 463, P&S nr 606) (teksten på wikisource)
 «Jag är så hjärtligt nöjd och glad» (FA nr 693)
 «Jesu kära brud» (nr 504 Nya Pilgrimssånger 1892, nr 167 i Guds lov 1935) (teksten på wikisource)
 «Min framtidsdag är ljus och lång» (1986 nr 302) tekst og musikk fra 1883 (teksten på wikisource)
 «Min Gud, när jag betänker» (1986 nr 13) fra 1876 (teksten på wikisource)
 «Mitt hem är ej på jorden» (Herde-Rösten 1892 nr 186) (teksten på wikisource)
 «Nattens skuggor sakta viker» (1986 nr 318) fra 1889 (teksten på wikisource)
 «Nu är jag nöjd och glader» (FA nr 582) (teksten på wikisource)
 «När nattens ängel ljuv och blid» i Ancora 1901 (teksten på wikisource)
 «O Jesus, hur ljuvt är ditt namn» (teksten på wikisource)
 «O sällhet stor, som Herren ger» (1986 nr 262) fra 1877 (teksten på wikisource)
 «Uti nödens timma» i Ancora 1901. (teksten på wikisource)
 «Vem som helst kan bli frälst» (Nya Pilgrimssånger 1892 nr 168) (teksten på wikisource)
 «Vår store Gud gör stora under» (1986 nr 101) fra 1877 (teksten på wikisource)
 «Välsigna, Gud, vårt fosterland» (teksten på wikisource)

Referanser

Eksterne lenker 

Svenske salmediktere
Personer fra Sunne kommun
Fødsler i 1842
Dødsfall i 1911
Jordalsvatnet

Jordalsvatnet er en kunstig innsjø i Bergen, Hordaland. Vannet forsyner rundt  abonnenter i Åsane og ytre Sandviken med drikkevann (2005). Jordalsvatnet henger sammen med det mindre Indrevatnet i øst. I mai 2005 ble et nytt vannbehandlingsanlegg åpnet, for å bedre drikkevannskvaliteten. Råvannskvaliteten er imidlertid fremdeles dårligere enn i andre drikkevannskilder i bergensområdet på grunn av jordbruksaktivitet i Jordalen.

Referanser

Innsjøer i Bergen kommune
Drikkevannsreservoarer i Norge
Andres Lipstok

Andres Lipstok (født 6. februar 1957 i Haapsalu) er en estisk økonom og politiker, som fra 2005 til 2012 var sentralbanksjef for Estlands bank (Eesti Pank). Han representerer partiet Eesti Reformierakond, og har vært medlem av Estlands riksforsamling i flere perioder. Han var landets finansminister fra 1994 til 1995 og økonomiminister fra 1995 til 1996.

Biografi 
Lipstok begynte sin karriere på lokalpolitisk plan. Han var nestleder i finansavdelingen i kommunestyret i Haapsalu kommune fra 1980 til 1983, og leder for samme avdeling fra 1983 til 1986. De neste tre årene fram til 1989 var han leder for planavdelingen i kommunestyret. 

I 1989 var han visefinansminister i Den estiske sosialistiske sovjetrepublikk, før han ble fylkesmann i Lääne fylke fra 1989 til 1994. Deretter fikk han en ny ministerpost, og ble Estlands finansminister fra 1994 til 1995. Videre var han økonomiminister fra 1995 til 1996. 

Han ble valgt inn i Estlands riksforsamling (Riigikogu) i både 1995, 1999 og 2003, men i 2005 ble han utnevnt til landets sentralbanksjef. Hans arvtaker som sentralbanksjef ble utpekt i oktober 2011; Ardo Hansson overtok stillingen i juni 2012. 

Etter jobben som sentralbanksjef gikk Lipstok til stillingern som rådgiver for rektor ved Tallinn University of Technology. 

Ved siden av politikken var han visepresident i Estlands olympiske komité fra 2004 til 2008. Han er gift og har to barn.

Utnevnelser 
 2006 – Estlands riksvåpens orden, 2. klasse
 2002 – Estlands riksvåpens orden, 4. klasse

Referanser

Eksterne lenker 
 Estlands bank - Andres Lipstok Curriculum Vitae

Estiske økonomer
Estiske politikere
Finansministre
Sentralbanksjefer
Personer fra Läänemaa
Fødsler i 1957
Steve Morison

Steven William «Steve» Morison (født 29. august 1983) er en engelsk-walisisk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er manager for .

Morison er en angrepsspiller og har tidligere spilt for blant andre Northampton, Bishop's Stortford, Wrexham, Stevenage og Millwall.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Walisiske fotballspillere
Walisiske fotballtrenere
Fotballspillere for Northampton Town FC
Fotballspillere for Bishop's Stortford FC
Fotballspillere for Stevenage FC
Fotballspillere for Millwall FC
Fotballspillere for Norwich City FC
Fotballspillere for Leeds United FC
Fotballspillere for Shrewsbury Town FC
Fotballtrenere for Cardiff City FC
Fødsler i 1983
Mysis segerstralei

Mysis segerstralei er et rekelignende krepsdyr.

Denne arten ble tidligere regnet til Mysis relicta, som i 2005 ble splittet i fire arter. M. segerstralei har en sirkumpolar utbredelse langs kystene av Nordishavet og forekommer også i innsjøer i dette området

I Norge er arten bare kjent fra et elveutløp i Porsangen, men det antas at den også finnes i andre elvemunninger i Finnmark. I Finland er arten funnet i innsjøen Pulmankijärvi i Utsjok på grensen mot Norge.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 

Mysider
Krepsdyr formelt beskrevet i 2005
Arter på norsk rødliste
Sverre Moe (sanger)

Sverre Moe (født 1946) er en norsk sanger som spesielt er kjent for sitt repertoar innen kirkemusikk og religiøse sanger. Han bor i Drammen, og arbeidet inntil juni 2014 som lektor ved St. Hallvard videregående skole. Ved hans avgang hadde han arbeidet ved skolen i nær 41 år. Han ansees som musikklinjens far ved St. Hallvard videregående skole. Moe er utdannet ved Norges musikkhøyskole og Universitetet i Oslo. Han er sangpedagog og freelance-sanger og har også medvirket i operaoppsetninger. Han har deltatt på over 200 innspillinger av religiøse sanger og spilt inn en rekke soloalbum. Er aktiv som solosanger i bl.a. vielser og begravelser.

Diskografi 
 Sanger som lever (1998)
 Brorson i nye farger (1985)

Kilder 
 Program for feiringen av Norkirken Drammens 150-årsjubileum 2010

Norske sangere
Norske lektorer
Personer fra Drammen kommune
Fødsler i 1946
Trinidad (Uruguay)

Trinidad, offisielt Villa de la Santísima Trinidad, er en by i det sørlige Uruguay. Byen er hovedstad i Flores-departementet.

Historie 
Trinidad ble grunnlagt i 14. april 1804 av Manuel Ubeda.

Befolkning 
Trinidad har 21 429 innbyggere (Beregning 2011).

Kilde:

Økonomi 
Den viktigste aktiviteten er landbruk, Unión Rural de Flores.

Kultur og severdigheter 
Byen har noen viktige turistattraksjoner:

 Museo Departamental Dr. Fernando Gutiérrez (Museum).
 Plaza Constitución.
 Monumento a la Madre.
 Reserva Dr. Rodolfo Tálice.
 El Lago. 
 Parque Centenario. 
 Hipódromo Ituzaingó. 
 Zoológico del Futuro.
 Malerier: Gruta del Palacio og Localidad Rupestre de Chamangá.

Transport 
 Ruta 3 forbinder Trinidad med San José (sør) og Bella Unión (nord).

 Ruta 14 forbinder Trinidad med Mercedes (vest) og Durazno, Florida, Lavalleja og Ruta  (øst).

 Ruta 57 forbinder Trinidad med Cardona, i Soriano, og Sarandí Grande i .

Samarbeidsbyer 
 Dakhla, Vest-Sahara.

Kjente personer fra Trinidad 
 Venancio Flores (1808-1868), politiker og general. Uruguays president fra 1854 til 1855 og fra 1865 til 1868.

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 
 imflores.gub.uy – Flores, offisielle sider
 Kart over Trinidad (INE) 

Byer i Flores
Bosetninger etablert i 1804
1804 i Sør-Amerika
Rocha (Uruguay)

Rocha (spansk: ) er en by i det sørøstlige Uruguay. Byen, som har om lag 25 422 innbyggere, er hovedstad i Rocha-departementet.

Historie 
Rocha ble grunnlagt i 1793.

Befolkning 
Rocha har 25 422 innbyggere (beregning 2011)

Kilde:

Kultur og severdigheter 
Rocha har et museum, to viktige monumenter og et teater.

 Museo Regional de Rocha Milton de los Santos (Museum).
 Teatro 25 de Mayo. 
 Monumento a Artigas, nasjonalhelt.
 Monumento a la Madre (spansk for «mors monument»).

Kirker 
 Nuestra Señora de Fátima. 
 Nuestra Señora de los Remedios.

Transport 
 Ruta 9 forbinder Rocha med Canelones, Maldonado og Chuy.

 Ruta 15 forbinder Rocha med Lascano, La Paloma, Parallé, Velázquez og Cebollatí.

Bilder

Kjente personer fra Rocha 
 Alberto Demicheli (1896–1980), historiker, forfatter og politiker. Uruguays president (1976).
 Arturo Lezama (1899–1971), politiker. Uruguays president fra 1957 til 1958.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 rocha.gub.uy – Rocha, offisielle sider
 Kart over Rocha (INE)

Byer i Rocha
Bosetninger etablert i 1793
1793 i Sør-Amerika
San José de Mayo

San José de Mayo er en by i det sørlige Uruguay. Byen, som har om lag 36 747 innbyggere, er hovedstad i San José-departementet. San José de Mayo ligger 51 meter over havet. Byen er oppkalt etter Josef fra Nasaret, og innbyggerne kalles maragatos eller josefinos («josefinere»).

Historie 
San José de Mayo ble grunnlagt i 1. juni 1783 av Eusebio Vidal.

Befolkning 
San José de Mayo har 36 747 innbyggere (Beregning 2011)

Kilde:

Kultur og severdigheter 
 Teatro Macció (teater). 
 Parque Rodó (park). 
 Plaza Independencia. 
 Museo Departamental (museum).

Transport 
 Ruta 3 forbinder San José de Mayo med ruta  (sør) og Bella Unión (nord).

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 
 imsj.gub.uy – San José, offisielle sider
 Kart over San José de Mayo (INE)

Byer i San José (Uruguay)
Bosetninger etablert i 1783
1783 i Sør-Amerika