alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Brasiliansk vasspest

Brasiliansk vasspest er en staude i gruppen Egeria. Den vokser i ferskvann, og blir gjerne kun kalt vasspest innen akvaristikk. Den danner tette ensartede stender som hemmer vannbevegelse, fanger sedimenter og forårsaker svingninger i vannkvaliteten. Den har også påvirket statusen til enkelte truede arter. Den har blitt introdusert over hele verden gjennom akvariehandelen, og kan også være en plage i sitt naturlige utbredelsesområde.

Kjemisk begrensning har vært mest effektivt for å kontrollere spredning av vasspest. Mekanisk fjerning er ikke anbefalt fordi fragmenter av planten som blir etterlatt fort danner en ny koloni litt lenger ned i strømmen. Gresskarpe har vært satt inn for biologisk bekjempelse av vasspest, men man må da ta hensyn til at karpen kan ha sine egne negative effekter på miljøet.

Bladene og stammen på vasspest er vanligvis lysegrønn. Avstanden mellom bladene er kort. Bladene er 1-3 cm lange og opp til 5 mm brede. Stammen vokser til planten når vannfaten hvor den danner tykke tepper. Blomstene er 18-25 mm store, hvite, og med tre kronblader. Røttene er hvite eller bleke, og slanke. De forgrener seg ikke.

Vasspest har blitt introdusert over hele verden gjennom akvariehandelen. Fram til 1996 ble den ofte solgt i akvariebutikker i USA under navnet anacharis. Den kom først på markedet i USA i 1915, og ble anbefalt som en god oksygenprodusent.

Blant de høyerestående akvatiske plantene, har vasspest vært den foretrukne arten for flere forskjellige studier i plantefysiologi. En av hovedgrunnene til dette er at bladene bare er to celler tykke, noe som tillater forskere å studere hele organet uskadet i sitt naturlige miljø. I denne planten er heterogenitet redusert til et minimum; alle bladcellene er i direkte kontakt med det eksterne mediet og på samme utviklingsstadium, og dermed i lignende fysiologiske forfatning. Dette er noen av grunnene til at planten har blitt en av modellorganismene for eksperimenter innenfor planteriket.

Eksterne lenker 
 

Froskebittfamilien
Akvarieplanter
Hvite blomster
Gresskarpe

Gresskarpe er en planteetende fisk fra elven Amur som ligger i Sibir og nordlige Kina. 
Den blir drettet for mat i Kina.
Fisken har blitt introdusert i Amerika, hvor den brukes til ugresskontroll.

Kroppsformen er avlang og torpedoformet. Munnen mangler skjeggtråder. Ryggfinnen har 8-10 myke stråler, og gattfinnen ligger nærmere halefinnen enn hos de fleste karpefisker. Kroppsfargen er mørk oliven, som går over til brungult på sidene og hvitt under buken. 

Arten ble med vilje introdusert til USA i 1963 for å bekjempe akvatisk ugress. Den ble introdusert i New Zealand sammen med gullfisk, men bestanden blir nøye kontrollert for å hindre den i å bli en mer utbredt plage. 

Voksne individer eter kun vannplanter. Gresskarpen vokser svært raskt, og unge fisk satt ut om våren vokser fra 20 til over 45 cm lengde innen høsten. Fullvoksne individer blir ofte opp mot 120 cm lange og over 18 kg tunge.

Når de brukes i ugresskontroll, blir fiskene ofte sterilisert før de introduseres til dammen eller elven. Dette skjer ved at de blir sjokket med varme eller elektrisitet mens de enda er egg. Som ungfisk blir de så testet før de selges. 
I naturen lever gresskarpen kun i hurtigstrømmende elver.

Eksterne lenker 
 

Karpefamilien
Fisker formelt beskrevet i 1844
Europas ferskvannsfisker
Kinesisk mat
Dyr formelt beskrevet av Achille Valenciennes
Pollenbladbiller

Aulacoscelidinae
 Pollenbladbiller, Orsodacninae

Pollenbladbiller (Orsodacnidae) er en artsfattig familie av biller som inntil nylig ble regnet til den store familien bladbiller (Chrysomelidae). De ligner på familien trebladbiller (Megalopodidae), men kan skilles fra disse på at oversiden er helt snau, og at bakbeina ikke er påfallende store. Èn art, Orsodacne cerasi, finnes i Norge.

Utseende 
Middelsstore (4 – 10 mm), avlange biller, ofte rød- eller gulaktige, somme tider metalliske. Oversiden er snau, glinsende og ganske kraftig punktert. Hodet er fremoverstrakt og tydelig innsnevret bak (med "hals"). Antennene er omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen, mer eller mindre perlekjedeformede, og består av 11 ledd. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, med avrundede sider. Dekkvingene er mye bredere enn brystskjoldet, med tydelige "skuldre", parallellsidige, sterkt og jevnt punktert. Beina er middels lange og slanke, føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite (pseudotetramere føtter). Bakbeina er ikke påfallende store og grove. Den norske arten, Orsodacne cerasi, er ganske variabel i fargen. Fargen på dekkvingene kan variere mellom halmgul og svart, også brystskjold og bein varierer en god del i farge.

Levevis 
Slekten Aulacoscelis er knyttet til konglepalmer (Cycadales) der de spiser pollen. Orsodacne cerasi, som er den eneste arten i Norge, kan finnes på blomstene av en rekke forskjellige planter med åpne blomster, særlig i rosefamilien og skjermplantefamilien.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden)Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien trebukker og bladbiller, Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien pollenbladbiller, Orsodacnidae Thomson, 1859
 Underfamilien Aulacoscelidinae  – 19 arter, ikke i Europa
 Slekten Aulacoscelis Duponchel & Chevrolat, 1842
 Slekten Janbechynea Monrós, 1953
 Underfamilien pollenbladbiller, Orsodacninae Thomson, 1859  – fire arter, den palearktiske sone
 Slekten Orsodacne Latreille, 1802
 Orsodacne cerasi (Linnaeus, 1758)

Referanser

Eksterne lenker 
 
Orsodacne cerasi: 

Biller
Skinn

Skinn er et materiale laget av huden til en rekke ulike dyr, med eller uten hår. For å kunne brukes må skinnet gjennom en garvingsprosess. Skinn der håret fortsatt sitter på kalles pelsverk eller pelsskinn, mens garva skinn uten hår blir kalt lær, lærhud eller hudlær. Skinn får også typisk navn etter arten, kjønnet eller størrelsen på dyret det stammer fra, som selskinn, reinsdyrskinn og krokodilleskinn, eller oksehud, kuhud, svinelær eller lammeskinn.

Materialer

de:Gerben#Die Tierhaut
Lierbanen

Lierbanen er en nedlagt privat sidebane til Drammenbanen som gikk fra Lier til Svangstrand ved Tyrifjorden. Den ble åpnet 12. juli 1904. Person- og godstrafikken ble innstilt 23. oktober 1932, men strekningen Lier-Tronstad Bruk ble fra 1934 til ut 1936 leiet ut som bruksbane til Tronstad Bruk. Banen ble endelig nedlagt 1. januar 1937. Banen hadde en sporvidde på 1,067 meter og hadde åtte stasjoner. To av stasjonsbygningene står fortsatt (Utengen og Svangstrand). Fra Svangstrand ved Holsfjorden var det mulig å reise videre med dampskip til Sundvollen.

Det meste av den gamle traséen er nå vei, og har mellom Renskaug og Landfallenga navnet «Linjeveien» og mellom Egge og Tronstad navnet «Baneveien».

Linjekart

|}

Litteratur

Eksterne lenker 
 En reise med Lierbanen anno 1910 
 Lierbanen i OpenStreetMap
Lier kommune om Lierbanen
Nebysamlingene om Lierbanen
Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase om Lierbanen

Nedlagte jernbanestrekninger i Norge
Jernbanestrekninger i Viken
Jernbanestrekninger åpnet i 1904
1904 i Norge
Jernbanestrekninger nedlagt i 1937
Buskeruds samferdselshistorie
Liers historie
Byggverk i Lier
Norske alpine redningsgrupper

Norske alpine redningsgrupper (NARG, tidligere KARG – Kontaktutvalget for Alpine Redningsgrupper) er den frivillige sammenslutningen av alpine redningsgrupper i Norge. De har som hovedmål å arbeide for utvikling og drift av en effektiv og sikker alpin redningstjeneste. Styret er sammensatt av en representant fra hver av de alpine redningsgruppene. I tillegg sitter det en representant for hver av hovedredningssentralene og en fra 330 skvadron i styret.

Det er ti alpine redningsgrupper operative i Norge. Fra nord til sør er dette:

 Tromsø
 Svolvær
 Bodø
 Romsdal
 Sunnmøre
 Nord-Gudbrandsdal
 Jostedalen
 Langfjella (inkluderer Østlandet)
 Hordaland
 Rogaland

De enkelte redningsgruppene består av frivillige medlemmer som bistår Politi- og lensmannsetaten og Hovedredningssentralen under redningsaksjoner i bratte fjell, på bre og andre områder som krever spesielt utstyr og kompetanse. Til sammen har de ti gruppene i overkant av 200 aktive klatrere som medlemmer.

Norske alpine redningsgrupper har etablert et kvalitetssikret metodesett for alpin fjellredning som er samordnet med de operative prosedyrene til redningshelikoptrene fra 330 skvadron. Hver enkelt redningsgruppe driver regelmessig samtrening med 330 skvadron og luftambulansehelikoptrene.

I 2018 ble Norske alpine redningsgrupper tildelt prisen Årets Fjellgeit.

Sikkerhet 

Ledelse, gjennomføring av aksjoner og sikkerhetsmessig konsekvenstenkning er prioriterte arbeidsfelt for de alpine fjellredningsgruppene. NARG har etablert egen medisinsk kommisjon, kvalitetskommisjon og metodekommisjon.

Referanser

Eksterne lenker 
 Norske alpine redningsgrupper

Norske ideelle organisasjoner
Klatring
Redningstjeneste
Louise av Hessen-Kassel

Louise Vilhelmine av Hessen-Kassel (født 7. september 1817, døde 29. september 1898 på Bernstorff slott) var dansk dronning 1863–1898. Hun var datter av Wilhelm av Hessen-Kassel og Louise Charlotte av Danmark.

Hun ble gift i 1842 med sin slektning prins Christian av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg, senere konge av Danmark som Christian IX.

Barn 
Frederik VIII  (1843–1912), gift med Louise av Sverige-Norge.
 Alexandra (1844–1925), gift med Edvard VII av Storbritannia.
 Vilhelm (Georg I) (1845–1913), konge av Hellas.
 Dagmar (keiserinne Maria Feodorovna av Russland)  (1847–1928), gift med keiser Alexander III av Russland.
 Thyra (1853–1933), gift med Ernst August av Cumberland.
 Valdemar (1858–1939), gift med Marie av Orléans.

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Biografi på Gravsted.dk

Danske dronninger
Huset Hessen-Kassel
Personer fra Kassel
Fødsler i 1817
Dødsfall i 1898
Firroing

Firroing er en robåt med fire par årer.  På Midt-Vestlandet kunne den bli kalt firkeiping eller slagkeiping, på Sørvestlandet for åttring. Begrepet åttring har ellers flytende bruk, og betyr ulike robåtstørrelser forskjellige steder på kysten.  I Trøndelag kaltes den gjerne firing eller fyreng, men kunne ha et ekstra par årefester «på slaget», dvs. i framskuten, og slik ha fem par årer.  I Nord-Norge kaltes den ofte for firing eller firæring.

Robåter
Norske båttyper
Artikler i sjøfart-prosjektet
Gnistgap

Et gnistgap er en elektrisk innretning som leder strøm ved en fastsatt overspenning. Gapet består av to ledere plassert nær hverandre. Strømledningen skjer ved at lufta som gnistgapet står i blir ionisert av spenningen; ioner er ladningsbærerne. I luft er ioniseringsspenningen ca. 1000 V per mm gap. Spenningen synker noe mens ledningen foregår. Den indre motstanden er svært lav; beskyttelsen er ganske udiskutabel.

Overspenninger oppstår oftest på grunn av lynnedslag. Overspenninger kan også oppstå som transienter i kraftdistribusjonslinjer ved forstyrrelser som plutselige utfall (kortslutninger og brudd). Elektromagnetiske forstyrrelser fra sola kan også forårsake overspenninger i nettet. 

Bruksområder er:
Tennanretninger, eksempelsvis  tennplugger
Radiomottakere med strekkantenne (150kHz til 30 MHz)
(Yagiantenner kan jordes direkte)
Radiosendere med strekkantenner
Overspenningsvern for strømnettet i distribusjonen
Overspenningsvern for strømnettet i hjemmet

Overspenningsbeskyttelsen leder energien fra lynet eller transienten ned til jord. 

Fagbetegnelsen på et gnistgap er «disneuter».

Et gnistgap i husholdningsdimensjoner kalles overspenningsvern som kan kobles mellom stikkontakten i veggen og et elektrisk apparat man vil beskytte mot overspenninger, som for eksempel en datamaskin, TV eller stereoanlegg. 

Det finnes to forskjellige typer overspenning som trenger beskyttelse på forskjellige vis. Den ene er overspenning i forsyningsspenningen mellom fasene. For eksempel en 1000 V puls i 220 V kabelen. Slike transienter kommer gjerne fra forstyrrelser i distribusjonsnettet og setter apparater i fare. Den andre typen er at begge fasene opplever en kraftig transient samtidig. Dette er typisk for lynnedslag og setter liv i nærheten av apparatet i fare hvis det ikke er tilstrekkelig jordet. TV-er er oftest ikke jordet.   

Gnistgap er for en stor del blitt erstattet av komponenter laget av halvledermateriale som leder strøm først ved høye spenninger, likt virkemåten til zenerdioder. De kalles på engelsk transient absorbers (transorbs) eller TVS diode for Transient Voltage Supression diode. Slike beskyttere er gjerne ikke polariserte og er robuste. De finnes i alle størrelser og spenninger, og de er svært nøye spesifiserte. De er laget for å danne en kortslutning hvis energiopptaket blir destruktivt stort. 

Elektriske komponenter

bg:Мълниезащита
ja:避雷器
pl:Iskra
sv:Åskskydd
uk:Блискавкозахист
Liste over byjubileer på norske frimerker

Liste over byjubileer på norske frimerker

Av ting som gjerne markeres med frimerkeutgivelser er større byjubileer. Som utgangspunkt er enten byens grunnleggelse eller det tidspunkt da stedet fikk kjøpstadsrettigheter. At det kan diskuteres når de eldste byene blei til, ser vi av at Oslo feira jubileum for 900 år og 1000 år med bare femti års mellomrom – og fikk frimerker utgitt ved begge begivenheter.

(Talla i parentes er frimerkets katalognummer.)

 Oslo 900 år – [1950 (NK 383-385)
 Bergen 900 år – 1970 (NK 655-657)
 Tønsberg 1100 år – 1971 (NK 666-667)
 Vardø 200 år – 1989 (NK 1064)
 Hammerfest 200 år – 1989 (NK 1065)
 Kristiansand 350 år – 199] (NK 1113-1114)
 Molde 250 år – 1992 (NK 1147)
 Kristiansund 250 år – 1992 (NK 1148)
 Tromsø 200 år – 1994 (NK 1203-1204)
 Trondheim 1000 år – 1997 (NK 1306-1307)
 Egersund 200 år – 1998 (NK 1327-1328)
 Oslo 1000 år – 2000 (NK 1387-1390)
 Skien 1000 år – 2000 (NK1403-1404)
 Holmestrand 250 år – 2002 (NK 1471)
 Kongsberg 200 år – 2002 (NK 1472)
 Porsgrunn 200 år – 2007 (NK 1644)
 Drammen 200 år – 2011 (NK 1788)
 Halden 350 år – 2015 (NK 1903)
 Grimstad 200 år – 2016 (NK 1932)
 Bodø 200 år – 2016 (NK 1933)
 Kragerø 350 år – 2016 (NK 1934)
 Sarpsborg 1000 år – 2016 (NK 1935)
 Fredrikstad 450 år – 2017 (NK 1961)
 Bergen 950 år – 2020 (NK 2022)
 Moss 300 år – 2020 (NK 2023)
Larvik 350 år – 2021 (NK )
Tønsberg 1150 år – 2021 (NK )
Lillesand 200 år – 2021 (NK )

Kilder 

Informasjonen i denne lista er henta fra Oslo Filatelistklubbs publikasjon Norgeskatalogen, som inneholder oversikt over alle norske frimerker. For de nyeste frimerkene er opplysningene fra Frimerkeposten, som utgis av Posten Norge – Frimerketjenesten, eller nettstedet til Frimerketjenesten.

Norske frimerker
Bernhard Færøyvik

Bernhard Færøyvik (født 17. januar 1886 i Solund, død 26. oktober 1950 i Bergen) var en norsk lærer, båtgransker, kysthistoriker og statsstipendiat. 

Hans far var fiskerbonde, og Bernhard var selv i båt fra barnsben av. Han tok artium i Bergen 1909, krigsskolen i 1910 og eksamen ved Volda lærarhøgskule 1912. Han var deretter lærer i Volda til 1917, ved Baldersheim middelskole, Bergen 1917-19 og overlærer ved Tanks skole, Bergen 1919-1947. 

Ved siden av arbeidet i skolen var Færøyvik tidlig opptatt av sitt livsverk, registrering av gamle båttyper og gammel fartøybyggingskunst. Han fikk sitt første stipend i 1925 fra Universitetet i Oslo, og senere fra kirkedepartementet, fra Nansenfondet og fra andre forskningsfond. Han ble utnevnt til statsstipendiat i 1938, og fra 1947 var han ansatt som konservator i sjøbruk ved en særlig opprettet stilling. På 1920-tallet studerte han båter fra Nordfjord, Sunnfjord og Sogn. Senere studerte han i de østlandske elvedalførene, og langs hele kysten opp til Finnmark. Hans første avhandling fra 1928 ble av Sjøfartsmuseets direktør Kristian Kielland karakterisert som «de første virkelig helt førsteklasses oppmålingstegninger av norske åpne båttyper som er offentliggjort i norsk vitenskapelig litteratur».

Hans enke Aletta Færøyvik (1890–1955) og sønn Øystein Færøyvik (født 1917) forvaltet hans arbeid med entusiasme og offentlige stipend, og det meste av Bernhard Færøyviks Samlinger er nå tilgjengelig ved Norsk Maritimt Museum (tidligere Norsk Sjøfartsmuseum).

Bibliografi  
 «Nordfjordbåten» I: Norsk sjøfartsmuseums årbok 1929
 «Sognebåten – Sognejekti» I: Norsk aarbok 1929
 «Båtane i Sogn og Fjordane : eit yversyn» I: Bergen Sjøfartsmuseum. Årshefte 1931
 «Sognebåten – Sognejekti» I: Tidsskrift utgitt av Historielaget for Sogn 1934
 «Sunnmørsåttringen» I: Bergens sjøfartsmuseum. Årshefte 1935
 Fiskarsoga for Sogn og Fjordane. Bergen, 1939. (Medforfatter)
 «Fjørtoftbåtane» I: Bergens museums årbok. Historisk-antikvarisk rekke; 1943: 3
 «Råseglsjakterna i Norge» I: Föreningen Sveriges sjöfartsmuseum i Stockholm, årsbok 1944
 «Nordlandshandelen og Nordlandsjekti» I: Bergen Sjøfartmuseums årshefte 1945
 Inshore craft of Norway. Etter manus av Bernhard og Øystein Færøyvik, ved Arne Emil Christensen. Grøndahl, 1979. ISBN 82-504-0373-8
 Vestlandsbåtar : frå oselvar til sunnmørsåttring. Av Øystein Færøyvik, bygd på granskingsarbeid etter Bernhard Færøyvik. Grøndahl, 1987. ISBN 82-504-0857-8

Litteratur 
 Øystein Færøyvik. «Bernhard Færøyvik – båtgranskaren» I: Frå Fjon til Fusa, årbok, 1999
 Aletta Færøyvik. «Bernhard Færøyvik. bibliografi» I: Bergen Sjøfartsmuseum. Årshefte 1950
 Håkon Shetelig. «Bernhard Færøyvik. minneord» I: Bergen Sjøfartsmuseum. Årshefte 1950
 Kristian Kielland. «Bernhard Færøyvik er død» I: Verdens Gang, 1. november 1950

Eksterne lenker 

 Om Bernhard Færøyvik, fra Fylkesarkivet, Sogn og Fjordane fylkeskommune

Norske lokalhistorikere
Norske kulturhistorikere
Statsstipendiater
Personer fra Solund kommune
Scottie Pippen

Scottie Maurice Pippen  (født 25. september 1965 i Hamburg, Arkansas) er en tidligere amerikansk basketballspiller som spilte i NBA. Han spilte også for de europeiske klubbene Torpan Pojat i Finland, og Sundsvall Dragons i Sverige. Han er allikevel mest kjent for å lede Chicago Bulls sammen med Michael Jordan til seks mesterskap. Han blir også ofte omtalt som en av de beste spillerne gjennom tidene, og har blitt kåret til en av NBAs 50 beste spillere.

Etter å ha spilt 11 seonger i Chicago Bulls spilte han en sesong for Houston Rockets og fire sesonger for Portland Trail Blazers før han avsluttet med en sesong tilbake i Chicago Bulls. Senere gjorde han et comeback som 42-åring for Torpan Pojat og Sundsvall Dragons.
Pippen var også med på det amerikanske OL-laget («Dream Team») i 1992, da han ble olympisk mester.

Utmerkelser

Statistikker fra Pippens NBA-karriere

Tegnforklaring

Sesongen

Sluttspill

OL-medaljer 
  1992  Barcelona: Gull i basketball med USA  USA
  1996  Atlanta: Gull i basketball med USA  USA

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Scottie Pippen biografi hos NBA
  Scottie Pippen statistikker hos NBA

Basketballspillere fra USA
Olympiske mestere for USA
Medaljevinnere under Sommer-OL 1992
Deltakere for USA under Sommer-OL 1992
Basketballspillere under Sommer-OL 1992
Medaljevinnere under Sommer-OL 1996
Deltakere for USA under Sommer-OL 1996
Basketballspillere under Sommer-OL 1996
Basketballspillere for Chicago Bulls
Basketballspillere for Houston Rockets
Personer fra Ashley County i Arkansas
Olympiske medaljevinnere i basketball
Anna Sofie Jakobsen

Anna Sofie Jakobsen, senere Anna Cheng Wade-Giles: Ch'eng (født 8. november 1860 i Christianssand, død høsten 1911 eller 1913 i Kina), var en norsk luthersk kinamisjonær tilhørende den evangelisk-lutherske frikirke.

Liv og virke 
Hun var hushjelp hos en forretningsmann ved navn Rasmussen i Christianssand, og han hadde i 1879 etablert kontakt med den engelske China Inland Mission (CIM). Fire år etter kom den svensk-amerikanske evangelisten og misjonsvennen Fredrik Franson til byen og holdt møter i Rasmussens hjem. Anna Jakobsen var en av dem som svarte på kallet, og i 1884 deltok hun på Fransons første evangelistkurs i Christiania. Senere samme år dro hun til England og ble der akseptert av China Inland Mission. Hun seilte sammen med Sofie Reuter til Kina den 18. november 1885 som en av de første norske kinamisjonærer overhodet. Hun ble plassert i provinsen Shanxi, der hun blant annet arbeidet i fylket Huozhou.

Etter en voldsom kampanje mot henne i North-China Herald ble Anna Jakobsen utstøtt fra CIM i 1898, på grunn av hennes ekteskap med den kinesiske evangelist Cheng Xiuqi. Paret startet deretter en uavhengig misjon kalt «Anna Chengs misjon» i Zezhou 澤州 (nå Jincheng) i Shanxi.

Hun ble svært skuffet over den velkomsten ektemannen hennes fikk i Christianssand da de var på ferie der i 1900.

Misjonen fikk finansiell støtte fra Norge, noe som vedvarte også etter hennes død.

Minneplakett 
Høsten 2010 ble det avduket en plakett på veggen til huset i Kristiansand der både hun og Sofie Reuter arbeidet før de reiste ut. I dag holder restaurantkjeden McDonald's til i dette huset.

Litteratur  
 Linda Benson: «Muslims, Missionaries and Warlords in Northwestern China», i Oakland University Journal (Fall 2001), s. 14. Se: www2.oakland.edu/oujournal/files/Benson.pdf
 Harald Stene Dehlin: Pionerer i skjørt: høsten 1885 forlot de unge norske kvinnene Sofie Reuter og Anna Jakobsen London med Kina som reisemål, Oslo: Norsk Luthersk Forlag, 1985 (upålitelig?)
 Ole Bjørn Rongen: «Dokumentar, dikting og plagiat - Om fremstillinga av dei første norske Kina-misjonærene, Anna Sofie Jakobsen og Sophie Reuter», i Norsk Tidsskrift for misjonsvitenskap, nr 3, 2013, s. 152-171

Referanser

Eksterne lenker 
 Ricci Roundtable Biography

Norske misjonærer i Kina
Personer fra Kristiansand kommune
Christian Bloom

Christian Hovden Bloom (født 20. desember 1973 i Southport i England) er en norsk illustratør og grafisk designer. Han er blant annet kjent for portretter i en lett karikert realisme og populærkulturelle pastisjer i flere teknikker, for eksempel cd-cover i stilisert grafisk teknikk, magasinforsider med forfattere tegnet i tegneseriemanér og politikere malt som dansebandmusikere i kitsjpreget plakatstil. Bloom har helt siden 1987 også arbeidet som writer (graffitikunstner) under psevdonymet Coderock.

Graffiti-arbeider

Utstillinger og permanente arbeider 

Utvalg
 2006: Klostergarasjen i Bergen
 2004: Veggarbeid på MIR, Oslo (med Much Se: )
 2004: Utsmykking av Restaurant Kastanjen, Oslo
 2003: Femte Veggen, Bergen Kunsthall
 2002: Oppe og nede, Institutt for Kriminologi, Oslo
 2002: Zero Graffvity 2010, Soria Moria, Oslo
 2002: Meeting of Styles, Askania, Malmø og Sydhavn, København
 2001: Schpaaa, Bergen Kunsthall
 2001: The Word made Flesh, Galleri Koncentrat, Trondheim
 2001: Utsmykking av St.Croix-huset, Fredrikstad
 2000: Utsmykking av Telenors kontorer på Fornebu (med Pay2)
 2000: Hello, utsmykking av Ekeberg skole (med Bo Krister Wallström, Trine Falch og Goal)
 2000: Schpaaa, København
 2000: Superreal, Headon, Oslo
 1999: Style is King, Brenneriveien, Oslo
 1999: B-Boy Rumble, Rockefeller, Oslo
 1998: Style is King, UKS, Oslo

Referanser

Litteratur 
 Holen, Øyvind; Hiphop-hoder Fra Beat Street til bygde-rap,  Oslo 2004, ISBN 82-430-0342-8
 Høigård, Cecilie: Gategallerier, Oslo 2007, ISBN 978-82-530-3016-6

Eksterne lenker 
 Christian Blooms egenpresentasjon

Coderock 
 Coderock i Graffiti.no
 Absolute Coderock
 Parkert graffiti – Oslopuls.no

Norske malere
Coderock
Coderock