alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Kongelige norske marines musikkorps

Kongelige norske marines musikkorps (KNMM), også kjent som Marinemusikken, er et av Forsvarets fem profesjonelle musikkorps. Det har base på Karljohansvern i Horten og er organisert under Forsvarets musikk i likhet med de øvrige fire korpsene. Korpset er ett av to korps i Sjøforsvaret – det andre er Sjøforsvarets musikkorps, som holder til i Bergen.

Korpset ble etablert i Stavern i 1820, men har hatt tilhold i Horten siden 1849/1850. Ensemblet består av 27 profesjonelle musikere i offiserstillinger og 2–3 musikere i førstegangstjeneste. 

Korpset har holdt konserter sammen med en rekke fremtredende musikere innenfor alle musikalske sjangre, og turnerte i 2010-årene blant annet i USA, Kina, Frankrike, Spania, Belgia, Nederland, Irland, Sverige og Russland. Marinemusikken holder rundt 150 konserter i året.

Platen Symphonies for Wind Instruments med musikk av Hindemith, Stravinskij og Wallin, fikk meget gode anmeldelser fra blant andre Gramophone.

Diskografi 
Album

 1994 – Marche Militaire (med Michael Antrobus)
 1998 – New Orleans Parade (med The Brazz Brothers)
 2002 – In the Navy (med Nigel Boddice)
 2003 – I dur og brott (med Erik Bye)
 2004 – African Marketplace (med The Brazz Brothers)
 2005 – Høvdingen (med Erik Bye)
 2006 – The Golden Age of the Cornet (med Ingar Bergby og Ole Edvard Antonsen)
 2008 – Der det er vann, er det båter
 2008 – Tveitt – Music for Wind Instruments
 2011 – Sousa – Music for Wind Band: 10
2013 – Porgy and Bess – The Soul/Jazz Edition (med Lars Erik Gudim, LaGaylia Frazier, Marvin Charles, Kim Fairchild og Marvin Amoroso)
2013 – A very Merry Dashing Smashing Jingle Ringing Swinging Christmas CD (med Kim Fairchild)
2014 – Symphonies of Wind Instruments (med Ingar Bergby)
2016 – Komponister i uniform
2018 – Grainger: Complete Music for Wind Band, Vol.3
2020 – Favourite Marches (med Bjarte Engeset)

Priser og utmerkelser 
Ensemblet har vunnet både nasjonale og internasjonale priser for sine plateinnspillinger og prosjekter. 

Spellemannsprisen 2003 i viseklassen, for platen I dur og brott sammen med Erik Bye
Kulturrådets ærespris 2016 sammen med øvrige korps i Forsvarets musikk, for deres innsats for det norske kunst- og kulturliv 
Vestfold fylkeskommunes Kunstnerpris 2016
YAMawards (The Young Audiences Music Awards) i klassen for Best Large Ensemble 2017. Dette er en internasjonal pris for prosjektet Planetene, som ble produsert sammen med Vesfold fylkeskommune og Kulturtanken.

Ledelse 
Korpsledelsen per 2021:

 Korpssjef: orlogskaptein Sten Kristian Brath
 Korpsmester: flotiljemester Jon Klavenæs
 Sjefsdirigent: Bjarte Engeset (fra høsten 2014)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Marinemusikken
Marinemusikken
Militære musikkorps
Marinemusikken
Marinemusikken
Blackwater (Munster)

Blackwater har flere betydninger.

Elven Blackwater eller Munster Blackwater (irsk An Abhainn Mhór, «den store elva») er en av tre større elver i Irland som bærer dette navnet på engelsk. De andre to er Blackwater i Nord-Irland og Blackwater i grevskapet Meath.

Blackwater Munster er den lengste og den sørligste av disse tre elvene. Den har sitt utspring i Mullaghareirk fjellene i grevskapet Kerry og flyter så i en østlig retning gjennom grevskapet Cork hvor den går gjennom  Mallow og Fermoy. Den går så inn i grevskapet Waterford hvor den passerer Lismore før den brått skifter retning of flyter sørover ved Cappoquin. Den når havet ved Youghal. 

Elven er totalt om lag 160 kilometer, og den fjerde lengste elven i Irland. Den er kjent for å være en god elv for laksefiske. 

Elver i Republikken Irland
Cork
Kerry
Waterford
Malin Head

Malin Head, (på gaelisk: Cionn Mhálanna) er det nordligste punktet i Irland. Det ligger på Inishowenhalvøya i grevskapet Donegal, som er en del av staten Irland, selv om Malin Head ligger lenger nord enn hele Nord-Irland med sine seks grevskaper, som er del av Storbritannia. 

Værstasjonen Malin Head ble bygget i 1955 og er en av de viktigere stasjonene for det irske meteorologiske instituttet, Met Éireann. Stasjonen sender regelmessig værrapporter og inngår i det internasjonale meteorologisamarbeidet. Malin er betegnelse for et havområde som ofte har egen beskrivelse i værmeldingene for sjøfarten.

Værstasjonen er samlokalisert med Irish Marine Emergency Service, den irske sjøredningstjenesten, og er en av de viktigere stasjonene i organisasjonen.

Banba's Crown på Malin Head er Irlands nordligste punkt, selv om øya Inishtrahull ligger litt lenger nord og kan sees fra Malin Head. (Banba er et metaforisk navn på Irland.).

Landsbyen Malin ligger 16 km sør for Malin Head.

Bygninger 

«Tårnet» er en høy, forfallen bygning som ble bygget av den britiske marinen i 1908. 

Under annen verdenskrig bygget det irske forsvaret flere små vakthytter for å kontrollere havet utenfor, og for å beskytte den irske nøytraliteten.

Fyret på Malin Head lyser med ett blink hvert 30. sekund. Det første fyrtårnet ble tatt i bruk i 1813.

Geologi 

Mot øst sees «Ballyhillion-stranda», som er et område med tydelig strandsone 27 meter høyere enn sjøen. Denne høye strandsonen har betydelig internasjonal interesse. Ved slutten av istiden var det en tykk iskappe over hele Donegal, som antas å ha presset landskapet ned og gitt den høye strandlinjen.

Ved Lagg finnes Europas største sanddyner ved nordlige del av Trawbrega-bukta.

En grotte i en liten fjellside kalles «Wee house of Malin». Sagnet sier at grotten er hjemmet til St. Muirdealach, og at samme hvor mange som kom inn i grotten, var det alltid plass til flere. Ved siden av grotten er det ruiner av en kirke som ifølge sagnet ble bygget av St. Muirdealach. Det eneste som står nå er deler av nordøst og sørveggene.

Ornitologi  

Malin Head er et av de få stedene i Europa man kan høre den sky åkerriksen (vitenskapelig navn Crex crex). Vår og høst sees også trekkfuglene havsuler, lirer, joer, alkefugler og andre.

Donegal
Coverlåt

En coverlåt eller coverversjon (ofte bare forkortet til cover) er en innspilling eller fremføring av en tidligere laget sang eller musikkstykke. 

Artisten som først utgir en sang eller musikkstykke kommersielt, på LP, CD eller annet media, utgir en originalinnspilling/førstegangsutgivelse. Når en annen artist utgir samme sang å fremfører den tett opp mot eller på samme måte som originalinnspillingen, en kopi, kalles det en coverlåt. Forsøker ikke artisten å etterligne originalinnspillingen men å lage sin egen versjon, tolking, av sangen er det ingen coverlåt men en nyinnspilling. Som regel har nyinnspillingen samme tekst som originalen, men den kan også være gitt ut på et annet språk (enten oversatt eller med en helt annen tekst) eller en ny tekst på originalspråket.

Også kjente artister har gitt ut coverlåter, Elvis Presley ga ut en lang rekke coverlåter som «Are you lonesome tonight» (Charles Heart), The Beatles ga ut «Twist and Shout» (The Top Notes) og Beatles ble også covret av andre artister som The Marmalade «Ob-La-Di, Ob-La-Da». Den artisten som har flest coverversjoner og nyinnspillinger av sine låter må vel være Bob Dylan.

Carol King ga blant annet ut en coverversjon av The Drifters sin hit «Up on the Roof», det var en coverlåt selv om det var hun og mannen Gerry Goffin som komponerte sangen, fordi innspillingen med Carol King først kom mange år etter originalinnspillingen.

Innen klassisk musikk snakker man ikke om coverversjoner, i praksis er jo all musikk av de kjente klassiske komponistene som Beethoven, Bach eller Händel coverversjoner.

Man må ikke ha tillatelse fra artisten som fremførte originalinnspillingen for å spille inn en coverversjon, så lenge versjonen er tro mot originalen. Blir det laget en nyinnspilling med nytt musikalsk arrangement, endring eller oversettelse av teksten må man derimot innhente tillatelse.

Det finnes en rekke eksempler på at nyinnspillinger er blitt mer populære enn originalinnspillingen, for eksempel Jimi Hendrix «All Along the Watchtower» (Dylan) eller Manfred Mann's Earth Band «Blinded by the Light» (Springsteen).

Om bare deler av en annen sang mikses inn, gjerne i originalversjon, men også som cover, kalles dette sampling, noe som er svært vanlig innen hiphopsjangeren.

Coverband 
Band som spiller kun coverlåter kalles ofte «coverband».

I dag, hvor hele verden er ett marked, er det helst amatørmusikere som framstår som coverband, selv om det er eksempler på profesjonelle slike, som The Musical Box fra Canada som spiller tidlig Genesis-musikk. Men også kjente og etablerte artister fortar coverinnspilliger, fortrinnsvis av sanger de liker særlig godt og gjerne som en hyllest til originalartisten.

Referanser 

Musikkterminologi
Cikada Strykekvartett

Cikada Strykekvartett, eller Cikadakvartetten, er en norsk strykekvartett tilknyttet ensemblet Cikada som ble stiftet i 1989. Kvartetten er internasjonalt anerkjent og jobber med å bringe nye musikalske elementer som elektronisk musikk inn i strykekvartettsjangeren. Kvartetten har samarbeidet med en rekke komponister og musikere, gitt ut flere album og deltatt på plateinnspillinger med andre artister. For albumet Black Angels med verker av George Crumb, Anton Webern og Witold Lutoslawski fikk de Spellemannprisen 1995 i klassen kammermusikk. Sammen med komponist Knut Olaf Sunde ble de nominert til Spellemannprisen 2018 i klassen samtid for Vertigo Room med musikk av Sunde.

Medlemmer 
 Karin Hellqvist: fiolin
 Odd Hannisdal: fiolin
 Bendik Foss: bratsj
 Torun Sæter Stavseng – cello

Tidligere medlemmer 
 Henrik Hannisdal: fiolin
 Marek Konstantynowicz: bratsj
 Morten Hannisdal: cello
 Johannes Martens: cello

Referanser

Eksterne lenker 
 Presentasjon fra hjemmesidene til Cikada 

Norske kammermusikkgrupper
Vinnere av Spellemannprisen
Band etablert i 1989
Majoran Vivekananthan

Majoran Vivekananthan (født 2. desember 1977) initiativtaker og ansvarlig redaktør i Norges første flerkulturelle avis Utrop. 

Vivekananthan jobbet også som rådgiver ved Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet og som prosjektrådgiver for Mangfoldsår 2008 ved Kulturdepartementet. Han har cand.mag.-grad fra Universitetet i Bergen i tillegg til medie- og kommunikasjon fra Høgskolen i Buskerud og TV-reportasje fra Danvik Mediefolkehøyskole. Aftenposten ga ham honnør for avsløringene av utelivsdiskriminering i Oslo. Han er også initiativtaker for ungdomsmagasinet Lixom.

Vivekananthan er de senere  årene bosatt på Sri Lanka, hvorfra han leder driften av avisen Utrop.

Litteratur 
 Redaktør for flerkulturell avis
 Drømmer om et multikulturelt mediehus
 Utrop øker mest

Se også 
 Utrop

Eksterne lenker 
 Utrop

Norske redaktører
Fødsler i 1977
Dænsebændet

Dænsebændet er et norsk danseband fra Snertingdal. Bandet ble grunnlagt i 1981 av vokalist Arnstein Tungvåg som tidligere hadde vært med i Torry Enghs og Ole Ivars. I starten gikk bandet under navnet Dænsebændet Hass Arnstein, men endret det til Dænsebændet etter sitt andre album. Bandet har vunnet tre Spellemannpriser: Spellemannprisen 2002 i klassen danseorkester med albumet Får vi lov?, Spellemannprisen 2011 i klassen danseorkester for albumet Vi talas! og  Spellemannprisen 2014 i klassen danseband for albumet Med sans for dans. I tillegg ble de nominert til Spellemannprisen 2000 i klassen danseorkester for albumet Gøy på landet.

Medlemmer 
 Arnstein Tungvåg: vokal (1981–)
 Odd Jan Haug: saksofon, kor (1996–2006, 2018–)
 Svein Egil Bjørge: saksofon, kor, trekkspill (1995–1998, 2006–)
 Bjørn Aske: bassgitar, kor (2009–)
 Vidar Sundbakken: keyboard, kor (2019–)
 Kristian Haug: gitar (2021–)
 Simen Strand: trommer (2021–)

Tidligere medlemmer 

 Tommy Stensvold: gitar, kor (2009–2021)
 Finn Andresen: trommer (2017–2021)

 Tommy Tungvåg: keyboard, akustisk gitar, vokal (2009–2019)
 Kay Ronny Brobakken: trommer, perkusjon (1994–2017)

 Jon Anders Narum: gitar (2004–2008)
 Tommy Johansen: trekkspill, keyboard (2005–2008)
 Hans Olav Trøen: bassgitar (1999–2007)
 Knut Erling Fjell: keyboards, trekkspill
 Magne H. Overhalden: gitar
 Trond Fjell: bassgitar
 Ottar Rønningen: trommer
 Per Erik Pedersen: bassgitar
 Ketil Sveen: gitar
 Gard Ødegårdstuen: keyboard
 Gaute Frydendahl: gitar (1991–2002)
 Svein E. Tandsæther: bassgitar
 Svein Morten Haugerud: saksofon, keyboard
 Tom M. Bekkelund: trommer
 Petter Klette: keyboard, trekkspill, torader

Diskografi 
 Støvtørkere (Totenschlager Grammofon, 1982)
 Støvtørkere nr. 2 (Totenschlager Grammofon, 1983)
 Støvtørkere nr. 3 (Totenschlager Grammofon, 1984)
 Kom og dans (Norsk Gla' Dans, 1990)
 Kom og dans II (Big Apple, 1992)
 Kom og dans 3 (Eget, 1995)
 Kom og dans 4 (Eget, 1997)
 Julekos (Eget, 1998)
 Gøy på landet (Tylden & Co., 2000)
 Ei gave tæll deg (Tylden & Co., 2001)
 Får vi lov? (Tylden & Co., 2002)
 Bæst i test (Tylden & Co., 2004) samleplate
 Gode og gamle (Tylden & Co., 2004)
 Julemoro (Tylden & Co., 2004) 
 Den peneste på Dokka  (Tylden & Co., 2006)
 Livat jubileum (Tylden & Co., 2007)
 Når sammar'n kjæm (Tylden & Co., 2008)
 Modne kjække karer (Tylden & Co., 2009)
 Vi talas! (Tylden & Co., 2011)
 30 år i tjeneste (Tylden & Co., 2012)
 Med sans for dans (Tylden & Co., 2014)

Eksterne lenker 
 

Band etablert i 1981
Norske danseband
Vinnere av Spellemannprisen
Atle Kvålsvoll

Atle Sturla Kvålsvoll (født 10. april 1962 i Trondheim) er en norsk tidligere proffsyklist. Han deltok under sommer-OL for Norge i 1984 i Los Angeles med 20.-plass i landeveisrittet.

Han var kjent som en av Greg LeMonds hjelperyttere. Han deltok i seks utgaver av Tour de France i perioden 1988-1994, og fullførte fire av dem, med en 26.-plass som beste sammenlagtplassering.

Kvålsvoll er nå tilknyttet Olympiatoppen, og var Thor Hushovds personlige trener.

Eksterne lenker 
 

Norske syklister
Norske landeveissyklister
Norske sykkeltrenere
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1984
Syklister under Sommer-OL 1984
Personer fra Trondheim kommune
Mary Howard, hertuginne av Richmond

Mary Howard, hertuginne av Richmond (født 1519, død 7. desember 1557) var datter av Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk og Elizabeth Stafford, datter av Edward Stafford, 3. hertug av Buckingham.

Mary var ved hoffet som hoffdame for Anne Boleyn og Anna av Kleve. Hun var søster av poeten Henry Howard, jarl av Surrey, som var en barndomsvenn av kong Henrik VIII av Englands sønn utenfor ekteskap med Elizabeth Blount, Henry FitzRoy, 1. hertug av Richmond og Somerset. Det var dronningen selv, Anne Boleyn, som arrangerte ekeskapet mellom Henry Howard og Frances de Vere i 1532, og samtidig mellom Mary Howard og Henry FitzRoy som ble gift den 28. november 1533.

Henry FitzRoy var yndlingssønnen til kongen, spesielt siden han ellers var uten en mannlig arving, og det var snakk om å gjøre ham offisielt til arving av tronen – hvilket ville ha gjort Mary til Englands dronning. Knapt 19 år gammel blir den unge hertugens lovende karriere brått avbrutt i 1536. For en tid hadde han sett meget dårlig ut og mange historikere mener det er sannsynlig at han led av sykdommen tuberkulose. Han dør av sykdommen den 18. juni 1536) ved St. James's Palace. Hans gravkammer er i kirken i Framlingham i Suffolk.

Etter at hennes ektemann var død tok Mary Steward omsorgen for sine nevøer etter hennes brors død. Det synes ikke som om hun giftet seg igjen. Hun døde i 1557, 38 år gammel.

Referanser

Litteratur 

 

Engelske hertuger og hertuginner
Made in Corea

Made in Corea er et jazzband som spiller musikk av Chick Corea.

Bandet ble dannet i februar 2001.

Medlemmer 
Ola Lindh (vibrafon)
Jarle G. Storløkken (gitar)
Fredrik Jørgensen (bass)  
Erik Jøkling Kleiva (slagverk)

Eksterne lenker
 Made in Corea

Norske jazzgrupper
Band etablert i 2001 i Norge
Utrop TV

Utrop TV er den første norske TV-kanalen som hovedsakelig fokuserer på flerkulturalisme. I forbindelse med femårsmarkeringen av nettportalen Utrop.no, ble Utrop TV lansert 24. oktober 2006.

Eksterne lenker 
 Utrop TV
 Første multikulturelle TV-kanal
 Utrop TV
 Utrop lanserer Norges første flerkulturelle TV

Norske TV-kanaler
TV-kanaler etablert i 2006
Læreboknormalen av 1959

Læreboknormalen av 1959 var en reform for bokmål og nynorsk som hadde til hensikt å lage en strammere norm for lærebøkene i skolen. Det gis ofte et feilaktig inntrykk av at det ikke fantes en læreboknormal før 1959. Læreboknormalen er alltid den alminnelige rettskrivningen unntatt sideformene. Det mange mente var et problem, var at 1938-rettskrivningen hadde for mange hovedformer. Poenget med læreboknormalen av 1959 var derfor å gjøre flere hovedformer (der det var dobbeltformer) enten til sideformer eller ta dem ut av rettskrivningen. Det ble også gjort andre endringer enn disse rangeringene, derfor er ikke "læreboknormal" en helt presis betegnelse på denne reformen. Den var i virkeligheten en revisjon av 1938-rettskrivningen.

Denne bredere revisjonen var delvis et forsøk på å roe ned språkstriden som raste i Norge på denne tiden (se foreldreaksjonen mot samnorsk). En alminnelig oppfatning er at denne revisjonen var "et halvt skritt tilbake" i forhold til 1938-reformen. Dette var imidlertid ikke nok til å stagge striden, da språknormeringen fremdeles bygde på den samme språkpolitikken som 1938-reformen, nemlig "samnorsk folkemål". Dette skyldtes blant annet at normalen ble utviklet av Norsk språknemnd, en institusjon som ble opprettet av Stortinget åtte år tidligere, og som hadde samnorsk folkemål som sitt mandat. 


Endringer

Bokmål
For bokmålet gjorde reformen at ord med -ere nå fikk dobbelkonsonant og noen ord på hv- i stedet fikk v-. Antallet valgfrie former ble innskrenket, og det var de mest «fornorskede» formene som ble hovedformer. Eksempelvis ble vatn, ramn, botn, dokke, mjøl og bein hovedformer som lærebøkene måtte bruke. Formene vann, ravn, bunn, dukke, mel og ben ble stående som sideformer (klammeformer). Mer generelt ble antall ord med obligatorisk diftong, a-endelse i bestemt form entall, og a-endelse i preteritum, kraftig redusert.

Nynorsk
Nynorsken fikk gjeninnført noen gamle former som hadde blitt fjernet i tidligere reformer. Kløyvd infinitiv ble sideform, og infinitiv kunne nå valgfritt ende på -a eller -e. Mange av endringene i nynorsk innebar en tilnærming til bokmål.

Referanser

Eksterne lenker
 Språkrådet: Ny læreboknormal – kopi av læreboknormalen av 1959
 Masteroppgave om Aps språkpolitikk (1929-1990)

Norske rettskrivninger
Bøker fra 1959
Putball

Putball (Fotballgolf) er et ballspill som er en blanding mellom fotball og golf. Spillet går ut på å få ballen ned i et visst antall hull på færrest mulig spark, og kan spilles enten som individuell konkurranse eller som lagkonkurranse med inntil 4 spillere pr. lag.

Spillet
Spillet går ut på å sparke en ball fra utsparkstedet og ned i et hull på færrest mulig tilslag. Banen hvor sporten spilles består ofte av 9 hull, der en del av hullene har putballhindre som skal passeres. Disse hindrene er; Tunnelen, Vinduet, Kurven og Labyrinten.
Hvert spark gir 1 poeng, og det er satt en grense på maks antall spark (denne varierer fra bane til bane). Blir det brukt mer enn maksgrensen blir det 2 ekstra poeng.

Utstyr
Putball spilles med fotballer i størrelse nr. 4. Disse har fire fargekombinasjoner (rød, blå, gul, og grønn) og er nummerert fra 1-4. 

I tillegg består utstyret av scorekort som fylles ut fortløpende og brikker med samme farge- og tallkombinasjon som ballen. Disse brikkene legges ned istedenfor ballen for å ikke treffe hverandre.

Norges Putballforbund
Norges Putballforbund (NPF) ble stiftet 17. juli 2002, men er foreløpig et inaktivt forbund uten aktive medlemmer. Forbundet kommer til å bli aktivisert når behovet melder seg.

Eksterne lenker
 www.2feet.no

Ballsport
Burren

Burren (irsk Boireann «store berg» (det irske kartverket bruker den moderne irske formen Boirinn) er et unikt karst-landskap nordvest i grevskapet Clare i Irland. Området er om lag 250 km², og er innsirklet av landsbyene Ballyvaughan, Kinvara, Tubber, Kilnaboy, Kilfenora og Lisdoonvarna, i vest grenser det mot Atlanterhavet og i nord Galwaybukten.

Historie 
Burren har mange historiske og arkeologiske steder. Det er mange megalittiske graver, dysser og flere ringfort, blant dem det triple ringfortet Cahercommaun ved kanten av en innlandsklippe og det usedvanlig godt bevarte steinfortet Caherconnell. I landsbyen Kilfenora er det et keltisk høykors. Corcomroe Abbey er en av hovedattraksjonene i området, en annen er dyssegraven Poulnabrone Dolmen.

De avrundede åsene i Burren er sammensatt av kalkstein med karakteristiske sprekker og groper. I området finnes arktisk, alpin og middelshavsvegetasjon side om side.

De mange klippene i området gjør det til et populært sted for fjellklatring. Det er også flere grotter som oppsøkes av grottevandrere.

Eksterne lenker 
 
 Informasjon om historie og arkeologi i Burren (engelsk)
 Bilder fra Burren 

Burren
Burren
Green Project Bardiani-CSF Faizanè

Bardiani CSF Faizanè (UCI-kode CSF) er et  irsk/italiensk sykkellag. Laget er registrert som er som profesjonelt kontinentallag, og deltar i enkelte World Tour-ritt gjennom "wildcards". Laget er ledet av Bruno Reverberi med assistanse fra sportsdirektørene Renato Braguglia og Fabiano Fontanelli. Reverberi har ledet laget siden oppstarten i 1982 med Termolan. Laget har vært sponset av en rekke selskaper, men en gjenganger som sponsor har vært Navigare. Fra 2000-2007 var laget hovedsakelig sponset av Cermica Panaria. I dag sponses laget av den tradisjonsrike sykkelfabrikanten Colnago og pumpeprodusenten CSF Inox.

Laget har gjennom historien hatt en rekke store ryttere i stallen som; Fabrizio Guidi, Alessandro Petacchi, Graeme Brown, Brett Lancaster og Emanuele Sella.

2022

Ryttere

Seire

Eksterne lenker
 

Sykkellag
Prokontinentallag
Idrettslag etablert i 1982
Landeveissykling
Kufstein

Kufstein er med 17 500 innbyggere (2006) den nest største byen i den østerrikske delstaten Tirol. Den ligger ved elven Inn, der denne krysser grensen mellom Tirol og  Tyskland (Bayern). Kufstein er forvaltningssete for distriktet med samme navn.

Bybildet domineres av festningen Kufstein fra 1100-tallet. Med sin beliggenhet ved inngangen til Inndalen har festningen hatt stor strategisk betydning. Festningen (og byen) var opprinnelig i Regensburg bispedømmes besittelse og tilhørte lenge Bayern. 1504 tilfalt festningen, byen og tilliggende områder Tirol, men det måtte en beleiring av festningen til før borgens kommandant overga seg.

En av de mest kjente folkemusikkinspirerte viser i den tyskspråklige delen av Europa er Kufsteinlied, og på grunn av denne blir byen Kufstein omtalt som «Tirols perle» og «Byen ved den grønne elva Inn», og bidrar til Kufsteins popularitet som turistby.

Kufstein er også tilholdssted for skiprodusenten Kneissl.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Tirol
Hall in Tirol

Hall in Tirol er en bykommune i den østerrikske delstaten Tirol rett øst for Innsbruck. Byen har 12 400 innbyggere.

Hall fikk stor betydning på 1200-tallet på grunn av saltgruven nord for byen. Saltet ble eksportert til store deler av Europa og la grunnlaget for byens rikdom. Hall fikk byrettighetene i 1303 og ble i 1477 også setet for Tirols myntpregeri. Byen forble en av Østerrike-Ungarns myntpregerier frem til begynnelsen av 1900-tallet. Alt dette gjorde Hall til et av de viktigste handelsstedene i Tirol. Saltgruvedriften ble avviklet i 1967.

Mange bygninger fra storhetstiden på 1500- og 1600-tallet er godt bevart, selv om et jordskjelv i 1670 gjorde stor skade. Bybildet preges av bl.a. flere klostre i renessanse- og barokkstil, mange kirker bl.a. i gotisk stil, borgen Hasegg med Münzerturm (myntpregertårnet), og bo- og butikkvartaler i middelalderpregede, trange smyg.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Tirol
Innsbruck Land
Byer grunnlagt i 1303
Imst

Imst er en by i den østerrikske delstaten Tirol. Byen ligger i Oberinntal ved inngangen til Pitztal i syd og Gurgltal i nord. Imst er forvaltningsstedet i distriktet av samme navn og har 9000 innbyggere.

Imst er bl.a. kjent for sin fastelavensfeiring, som er en gammel tradisjon som har blitt holdt i hevd. Imsts fastelavensfeiring arrangeres hvert fjerde år og kalles Schemenlaufen («skyggeløp»).

Verdens første SOS-barneby ble grunnlagt i Imst av Hermann Gmeiner i 1951.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Tirol