alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Bristol City FC

Bristol City Football Club er en engelsk fotballklubb som spiller i The Championship. Klubben ble stiftet i 1897, og ble valgt inn i The Football League i 1901. «The Robins», som er kallenavnet til Bristol City, spiller hjemmekampene sine på Ashton Gate i Bristol. Byen Bristol ligger i den engelske regionen Sørvest-England, omtrent 14 mil sør for Birmingham og sju mil øst for Cardiff i Wales.  Foruten City huser byen også klubbens erkerivaler Bristol Rovers.

Meritter 
 Beste ligaresultat: Nr. 2 i 1. divisjon 1906/1907.
 Vinner av 2. divisjon: 1905/06.
 Vinner av Football League One (nivå 3) 2014/15.
 Vinner av 3. divisjon (sør): 1922/23, 1926/27 og 1954/55.
 Finalist i FA-Cupen: 1909.
 Semifinalist i ligacupen: 1971 og 1989.
 Vinner av den walisiske cupen: 1934.

Rekorder 
 Største seier i ligaen: 9-0 mot Aldershot 28. desember 1946
 Største seier i FA-cupen: 11-0 mot Chichester City 5. november 1960
 Største tap i ligaen: 0-9 mot Coventry 28. april 1934
 Høyeste tilskuertall: 43.335 mot Preston North End 16. februar 1935
 Høyeste tilskuertall (på alle stadion): 86.703 mot Hull City play-off finale i Championship 24. mai 2008
 Flest ligakamper: 597, John Atyeo (1951-66)
 Flest ligamål: 314, John Atyeo (1951-66)
 Flest mål i alle offisielle kamper: 351, John Atyeo (1951-66)
 Flest landskamper: 26 for England, Billy Wedlock
 Flest ligamål i én sesong: 36, Don Clark (1946-47)
 Dyreste spillerkjøp: £2,25 millioner for Nicky Manyard fra Crewe Alexandra (juni 2008)
 Dyreste spillersalg: £3,5 millioner for Ade Akinbiyi til Wolves (juli 1999)
 Flest seire på rad i ligaen: 14 (9. september 1905 - 2. desember 1905)
 Flest tap på rad i ligaen: 7 (6. oktober 2012 - 11. november 2012)
 Flest kamper på rad uten tap: 24 (9. september 1905 - 10. februar 1906)
 Flest kamper på rad uten seier: 21 (16. mars 2013 - 22. oktober 2013

Spillerstall 
Oppdatert 16. september 2022

Utlånte spillere

Kjente spillere 
 Billy Wedlock - 391 kamper mellom 1905 og 1921 og 26 kamper for England
 John Atyeo - 645 kamper og 351 mål mellom 1951 og 1966
 Norman Hunter - 122 kamper mellom 1976 og 1979
 Andy Cole - 41 kamper og 20 mål i 1992-93 sesongen
 Vegard Hansen - 37 kamper 1994-96

Managere

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fotballag i England
Sport i Bristol‎
Fotballag etablert i 1897
Sport i England i 1897
San Giorgio Maggiore

San Giorgio Maggiore er en av øyene som utgjør Venezia. Den ligger øst for Giudecca og sør for hovedgruppen av øyer. 

Øya var antagelig bebodd allerede i romertiden, og hadde definitivt en kirke i 829.  Benediktinernes San Giorgio-kloster ble opprettet i 982, og klosterets munker drenerte øyas sumpland. De hadde en utrakt grad av selvstyre og hadde tette forbindelser med Firenze og Padova. Klosteret ble et yndet sted å ta inn for fremtredende besøkende til Venezia. 

San Giorgio er nå best kjent for kirken San Giorgio Maggiore, tegnet av Andrea Palladio og påbegynt i 1566.

Tidlig på 1800-tallet ble øya en frihavn med ny havn bygd i 1812.

Eksterne lenker 
 

Øyer i Italia
Venezia
Katolske klostre
Klostre i Italia
Norsk revyfestival

Norsk Revyfestival er en festival for revy som blir arrangert annethvert år på Høylandet i Nord-Trøndelag. Festivalen ble startet i 1987 av Andreas Romstad Mørkved og Lornts Mørkved, som fikk ideen i et juleselskap. Festivalen er også kjent som NM i revy. 100 revynummer fra hele Norge konkurrerer i fem semifinaler, hvorav 20 nummer går til finalen. Finaleforestillingen vises også i Olavshallen i Trondheim påfølgende høst.

Følgende NM-titler deles ut: 
 Årets revynummer
 Beste sketsj
 Beste monolog
 Beste musikalske innslag 
 Beste framføring
 Beste tekst

Rundt 10 000 publikummere besøker festivalen, hvor det blant annet også arrangeres det norske andeløp og landsmøtet til toillingforbundet.

Festivalen mottok Nord-Trøndelag fylkes kulturpris i 1999.

Se også
Norsk Revyfaglig Senter

Eksterne lenker
 Norsk revyfestival

Revy
Festivaler i Trøndelag
Repeterende arrangementer etablert i 1987
Kultur i Høylandet
Blindgate

En blindgate eller blindvei er en vei eller gate  som ender blindt og bare kan forlates gjennom innkjørselen. I overført betydning kan det henvise til eksempelvis forhandlinger som har stoppet opp og ikke kommer videre.

En blindvei blir ofte bygget for å unngå gjennomgangstrafikk. Den kan også oppstå når en tidligere vei blir avskåret av et nytt byggverk, ofte også av geografisk nødvendighet, som når en vei ender ute på et nes.

I en labyrint er en blindvei ofte et vesentlig stilelement.

Ordet er ofte brukt metaforisk om teknologi, for eksempel om lydformater som minidisk og DAT-bånd der en ikke ser mulighet for videre utvikling/fremskritt.

Cul-de-sac (bokstavelig «bak i baggen» på fransk) er et uttrykk av fransk opprinnelse som benyttes i engelsktalende land for stengte veier, veier uten gjennomkjørsel, i betydningen blindveier.  Mens de historisk sett var bygd av andre årsaker, er den moderne grunnen for at de er beholdt for å roe ned og dempe trafikk, særlig gjennomgangstrafikk.

Referanser 

Veier
Ord og uttrykk
POP3

POP står for Post Office Protocol (Post Kontor Protokoll) og finnes nå i tredje versjon.

Protokollen brukes for å hente post fra en e-post-tjener til egen datamaskin gjennom TCP/IP-protokollen.

POP3 brukes sammen med to andre protokoller for å håndtere e-post. Disse er SMTP og IMAP. POP3 er en hent-protokoll (klienten henter data fra serveren), mens SMTP er en send-protokoll (klienten sender data til serveren uten å bli forespurt). IMAP er et alternativ til POP3.

En stor forskjell mellom SMTP og POP3 er at SMTP ikke krever noen form for identifikasjon gjennom en form for login + passord. Dette gjør SMTP ubrukelig til å hente beskjeder.

POP3 virker over TCP-porten 110.

Virkemåte 
POP3 begynner ved at klienten oppretter en TCP-tilkobling til en mailserver gjennom port 110. Etter dette går POP3 gjennom tre faser: Autorisering, transaksjon og oppdatering.
 Autorisering. Bruker sender brukernavn og passord for å autentisere seg mot serveren.
 Transaksjon. Bruker mottar meldinger som ligger på serveren. Bruker kan markere meldinger som skal slettes i denne fasen.
 Oppdatering. Foregår etter at brukeren aktivt har avsluttet økten. POP3 sletter de meldinger som er markert til sletting.

Eksterne lenker
 Post Office Protocol – Version 3 
 Original RFC1939

Internett-protokoller
Antonio Casali

Antonio Casali (født 25. mai 1715 i Roma i Italia, død 14. januar 1787 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie.

Han ble kreert in pectore til kardinal 12. desember 1770 av pave Klemens XIV, som lekmann, men mottok aldri noen vigsler. Utnevnelsen ble publisert 15. mars 1773.

Casali var medlem av den kommisjon som under ledelse av kardinal Mario Marefoschi Compagnoni i 1773 så til at beslutningen om å oppløse jesuittordenen ble gjennomført.

Han deltok ved konklavet 1774–1775 som valgte kardinal Braschi til pave Pius VI.

Eksterne lenker 
  Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Kardinaler reservert in pectore
Italienske kardinaler
Personer fra Roma
Montefiascone

Montefiascone, fra latinsk Mons Faliscus er en italiensk by med 12.600 innbyggere. Den ble bispedømme på 1300-tallet, og forble det til en sammenslåing i 1986. 

Montefiascone er kjent for vinmerket Est! Est! Est!.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Lazio
Kommuner i provinsen Viterbo
Piacenza

Piacenza (i antikken Placentia) er en by i det nordlige Italia. Den er hovedstad i provinsen Piacenza i regionen Emilia-Romagna. Byen er handelsplass og industrisentrum. Den er lokalisert ved viktig kryss for hovedveiene E35/A1 mellom Bologna og Milano, og E70/A21 mellom Brescia og Tortona. Det er to universiteter i byen Università Cattolica del Sacro Cuore og Politecnico di Milano (Milanos polytekniske universitetet). I henhold til folketelling i 2015 har byen et innbyggertall på 102 191.

Referanser

Eksterne lenker 
 Offisielt nettsted

Byer i Emilia-Romagna
Kommuner i provinsen Piacenza
Schwarzburg-Rudolstadt

Schwarzburg-Rudolstadt er et tysk, tidligere fyrstedømme og forbundsstat i dagens Thüringen. Den ble grunnlagt som grevskap i 1599 og var fra 1697 til 1918 et fyrstedømme. Den ble tysk forbundsstat i 1871 og ble oppløst i 1920 da den ble en del av Thüringen.

I 1900 hadde Schwarzburg-Rudolstadt et areal på 941 km² og 93 059 innbyggere. Av befolkningen var 98,5 lutheranere. Bilkjennetegn var SR.

Det lille fyrstedømmet bestod av to herskap, kalt Oberherrschaft og Unterherrschaft. Det øvre herskapet bestod av 735 km² med byene Rudolstadt, Bad Blankenburg, Königsee, Oberweißbach, Schwarzburg og Stadtilm, og i tillegg hørte eksklavene Angelroda, Elxleben, Leutenberg og Weißbach bei Leutenberg til herskapet. Det nedre herskapet bestod av 206 km² med byene Frankenhausen og Straußberg, og i tillegg hørte eksklavene Schlotheim og Immenroda til herskapet.

Regjerende grever og fyrster

1574-1605   Grev Albrecht VII.  (1537 – 1605)
1605-1630   Grev Karl Günther  (1576 – 1630) 
1630-1646   Grev Ludwig Günther I. (1581 – 1646) 
1646-1662   formynderstyre: Emilie von Delmenhorst (1614–1670)
1662-1710   Grev Albrecht Anton (1641 – 1710) 
1710-1718   Fyrst  Ludwig Friedrich I. (1667 – 1718) 
1718-1744   Fyrst Friedrich Anton (1692 – 1744) 
1744-1767   Fyrst Johann Friedrich (1721 – 1767) 
1767-1790   Fyrst Ludwig Günther II. (1708 – 1790)
1790-1793   Fyrst Friedrich Carl. (1736–1793)
1793-1807   Fyrst Ludwig Friedrich II. (1767–1807)
1807-1814   formynderstyre: Caroline Luise von Hessen-Homburg (1771–1854)
1814-1867   Fyrst Friedrich Günther (1793–1867)
1867-1869   Fyrst Albert (1798–1869)
1869-1890   Fyrst Georg Albert (1838–1890)
1890-1918   Fyrst Günther Victor (1852–1925)

Eksterne lenker

 Fürstentum Schwarzburg-Rudolstadt 1700 – 1918
 Eintrag zu Schwarzburg-Rudolstadt in Meyers Konversationslexikon aus dem Jahr 1889

Tidligere tyske forbundsstater
Thüringens historie
Historiske stater og riker i Europa
Tidligere fyrstedømmer
Stater og territorier etablert i 1599
Stater og territorier opphørt i 1919
Roger Bannister

Roger Gilbert Bannister (født 23. mars 1929 i Harrow i London, død 3. mars 2018) var en britisk friidrettsutøver, kjent for å ha vært den første i historien som løp en engelsk mil (1609,4 meter) på under fire minutter. Bannister ble senere en fremstående nevrolog. 

Det historiske løpet fant sted 6. mai 1954 i Oxford, og ble sett av ca.  tilskuere under en kamp mellom det britiske friidrettsforbundet og Oxford University. I vindkast opp mot 40 km/t ble stevnet nesten avlyst. Bannister løp drømmemilen på 3.59,4. Tidtaker var Norris McWhirter, som senere redigerte Guinness rekordbok.

Rekorden ble slått 21. juni samme år av John Landy fra Australia, som løp på 3.58. 

Bannister ble utnevnt til Knight Commander av Order of the British Empire og derved opphøyet i ridderstanden. Han fikk dermed også rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn. Nyttårsaften 2016 ble han utnevnt til medlem av Order of the Companions of Honour.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Harrow
Britiske mellomdistanseløpere
Nevrologer
Europamestere i friidrett
Gullmedaljevinnere under samveldelekene for England
Order of the British Empire (CBE)
Alumni fra Exeter College (Oxford)
Deltakere for Storbritannia under EM i friidrett 1950
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1952
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1952
Deltakere for Storbritannia under EM i friidrett 1954
Deltakere for England under Samveldelekene 1954
Friidrettsutøvere under Samveldelekene 1954
Cartagena (Spania)

Cartagena er en spansk havneby og marinebase ved Middelhavet. Byen ligger sørøst i landet i den autonome regionen Murcia og er regionens nest største by.

Byen ble grunnlagt 227 f.Kr. som Qart Hadash (punisk: Nybyen) av feltherren Hasdrubal fra Karthago. Romerne erobret byen 209 f.Kr. og kalte den Carthago Nova.

I andre halvdel av det 16. århundre ble Cartagena under Filip II av Spania en viktig havneby og marinestasjon. Den var blant annet et utgangspunkt for reiser til de spanske koloniene.

Under den spanske borgerkrigen var Cartagena hovedbasen til den republikanske marinen. Den holdt lenger stand mot general Francos tropper enn noen annen spansk by, og ble ikke inntatt før 31. mars 1939.

1987 ble det oppdaget et romersk teater fra 1. århundre midt i byen, siden 2008 er det tilgjengelig for offentligheten.

Fremdeles er havna viktig for byen og har blant annet et skipsverft.

Kjente personer 
 Isidor av Sevilla (560–636), forfatter og kirkelærer
 Joaquín Navarro-Valls (1936), direktør for Den hellige stols pressekontor
 Arturo Pérez-Reverte (1951), forfatter og journalist

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Murcia
Kommuner i Murciaregionen
Havner
Bunnefjorden

Bunnefjorden eller Bonnefjorden utgjør den østlige delen av Indre Oslofjord som ligger øst for Vestfjorden og Nesodden og vest for Ekebergskråninga, Nordstrand og Nordre Follo. Den nordøstligste delen av Bunnefjorden ligger i Oslo kommune, den innerste (sørligste) delen, kjent som Bunnebotn ligger i Ås kommune, Frogn kommune og resten er delt mellom Nesodden kommune i vest og Nordre Follo kommune i øst. Den nøyaktige avgrensingen av innløpet gis ved en rett linje fra nordspissen av Nesoddtangen til Hukodden på Bygdøy.

Bunnefjorden har en terskel på om lag 60 meters dyp mot Oslofjorden i vest (fra Nesoddtangen til Bygdøy) og er mye dypere lenger inne (ca. 150 meter ved Svartskog). Fjorden har i lange perioder, noen ganger over flere år, liten eller ingen vannutskiftning. Vannet er av dårlig kvalitet, spesielt under 50 meters dyp og nær bunnen.

De største øyene i Bunnefjorden er Langøyene, Malmøya med Malmøykalven, Ulvøya, Ormøya, Gressholmen og Husbergøya. Med OpenStreetMaps definisjon må også Bleikøya regnes inn.

I Håkon Håkonssons saga omtales fjorden som Skjáldr, et navn som trolig gikk ut av bruk kort tid etter. Navnet kan ha overlevd i gårdsnavnet Skjellerud i Frogn.

Referanser 

Fjorder i Viken
Oslofjorden
Nesoddens geografi
Halogenering

«Fluorering» omdirigerer hit. For addisjon av fluorid til drikkevann, se fluoridering.

Halogenering er en kjemisk reaksjon som inkorporerer et halogenatom i et molekyl. Det finnes mer beskrivende begreper som spesifiserer type halogen som inngår i reaksjonen: fluorering, klorering, brominering og jodering. Halogenering innebærer reaksjon av et halogen med et alken for å gi et 1,2-dihalid addisjonsprodukt eller med en aromatisk forbindelse for å gi et substitusjonsprodukt. For eksempel produseres det hvert år omkring seks millioner tonn 1,2-dikloroetan (etylendiklorid) industrielt ved addisjon av klorgass til etylen. Produktet brukes både som et løsemiddel og som utgangsstoff for produksjon av PVC. 

I en Markovnikov addisjonsreaksjon reagerer et halogen som for eksempel brom med et alken, noe som fører til at π-bindingen bryter og etterfølgende dannelse av et haloalkan. Dette gjør hydrokarbonet mer reaktivt, og brom viser seg å være en god utgående gruppe i etterfølgende kjemiske reaksjoner, slik som nukleofile alifatiske substitusjonsreaksjoner og eliminasjonsreaksjoner.   

Det finnes flere typer halogeneringer, herunder:

 Fri radikal-halogenering 
 Ketonhalogenering
 Elektrofil halogenering
 Halogen addisjonsreaksjon

Dehalogenering er likeledes det motsatte av en halogenering: et halogenatom blir fjernet fra et molekyl som følge av en reaksjon.

Eksempler 
Dannelse av gull(III)klorid ved klorinering av gull er et ekempel på en halogenering. 

Hunsdieckerreaksjonen (fra karboksylsyrer) og Sandmeyerreaksjonen (fra arylhalider) er to spesifikke metoder for halogenering. 

Et eksempel på halogenering finnes i den organiske syntesen av anestetikumet halotan fra trikloretylen som inkluderer en brominering ved høy temperatur i andre trinn:

Se også 
Haloalkan (alkylhalid)
Halogenoaren (arylhalid) 
Haloketon

Referanser

Kilder 

Organiske reaksjoner
Uorganiske reaksjoner
Halogener
Halogen

Halogen er en betegnelse for gruppe 17 (også kalt hovedgruppe 7) i det periodiske system og inneholder grunnstoffene fluor, klor, brom, jod og astat. Navnet er gresk og betyr 'salt-danner' fordi grunnstoffene reagerer lett med metaller og danner salter. De har 7 valenselektroner og er derfor svært reaktive. 

De er svært reaktive fordi de lett tar til seg et ekstra elektron og blir negativt ladd. Reaksjonsevnen er høyest hos fluor og avtar nedover i gruppen. Atomkjernen drar mer på elektroner nærmere kjernen, fluor har altså høyest elektronegativitet. Det blir vanskeligere for atomet å dra på elektroner lenger borte fra kjernen. Altså avtar reaksjonsevnen med økende atomnummer eller nedover gruppene.

Halogener danner toatomige molekyler som F2, Cl2, Br2 og I2.

Halogener er giftige stoffer i fri tilstand, altså når de ikke opptrer i kjemiske forbindelser, og må behandles med forsiktighet.

Beilsteins test er en enkel kjemisk prøve som en kvalitativ prøve på halogener.

Halogener blir brukt i tannkrem, til desinfisering, bleking av papir, til kjemisk industri og til halogenpærer, der halogengassen forhindrer at glødetråden i lampen tar fyr når man slår den på.

Periodesystemet
Periodesystemets grupper
Schwarzburg-Sondershausen

Schwarzburg-Sondershausen var et tysk fyrstedømme og forbundsstat. Det ble grunnlagt som grevskapet Schwarzburg-Arnstadt i 1599, og ble opphøyet til fyrstedømme i 1697 og fikk navnet Schwarzburg-Sondershausen i 1716. I 1920 ble staten en del av Thüringen.

Pr. 1919 hadde fyrstedømmet 92 692 innbyggere. Arealet var på tilsammen 862,1 km², oppdelt i en rekke enklaver, og bestod av det såkalte øvre herskapet med distriktene Arnstadt og Gehren og enklavene Geschwenda og Rocksdorf, og det nedre herskapet med distriktene Sondershausen og Ebeleben. Andre viktige steder i det øvre herskapet var Masserberg, Großbreitenbach und Plaue (Thüringen) og i det nedre herskapet Greußen og Clingen.

Grevene og fyrstene av Schwarzburg-Sondershausen fra 1571 til 1909

1571-1586 – Grev Johann Günther I. (1532–1586)
1586-1593 – formynderstyre: Johann og Anton av Oldenburg
1593-1642 – Grev Christian Günther I. (1578–1642) (regjerte med sine brødre Günther XLII., Anton Heinrich og Johann Günther II.)
1593-1642 – Grev Günther XLII. (1570–1643)
1593-1642 – Grev Anton Heinrich (1571–1638)
1593-1642 – Grev Johann Günther II. (1577–1631)
1642-1666 – Grev Anton Günther I. (1620–1666)
1666-1720 – Grev Anton Günther II. (1653–1716) (regjerte med Christian Wilhelm)
1666-1720 – Grev Christian Wilhelm (1647–1721)
1720–1740 – Fyrst Günther I. (1678–1740), frem til sin utnevnelse til fyrst kalt grev Günther XLIII.
1740–1758 – Fyrst Heinrich (1689–1758)
1758–1794 – Fyrst Christian Günther III. (1736–1794)
1794–1835 – Fyrst Günther Friedrich Carl I. (1760–1837)
1835–1880 – Fyrst Günther Friedrich Carl II. (1801–1889)
1880–1909 – Fyrst Carl Günther (1830–1909)
1909-1918 – Fyrst Günther Victor (etter at Carl Günther døde barnløs i 1909 ble Schwarzburg-Sondershausen regjert av fyrst Günther Victor av Schwarzburg-Rudolstadt i personalunion)

Eksterne lenker 
 Eintrag zu Schwarzburg-Sondershausen in Meyers Konversationslexikon aus dem Jahr 1889
 Fürstentum Schwarzburg-Sondershausen 1697 – 1918

Tidligere tyske forbundsstater
Thüringens historie
Historiske stater og riker i Europa
Tidligere fyrstedømmer
Stater og territorier etablert i 1599
Stater og territorier opphørt i 1920
Nils Berdahl

Nils Berdahl (født 29. oktober 1905 i Åfjord, død 9. juni 1944 i Vefsn), også kjent under navnet Birger E. Sjøberg, var en nordmann som ledet motstandsbevegelsen på Helgeland under andre verdenskrig.

Berdahl var opprinnelig fra Åfjord i Trøndelag. I perioden 1937 til 1939 bodde Berdahl i fjellbygda Bågnes, samt at han bodde alene i ei koie ved Bielite, ved Vilhelmina i Västerbottens lappmark i Nord-Sverige. Det er ikke kjent hva han gjorde i denne perioden. Sjøberg organiserte blant annet våpentransport fra kysten og til det indre av Helgeland. En vanlig rute var fra Visten og over fjellet til Eiterådalen i Vefsn. Han var blant annet involvert i Majavatn-affæren. Berdal falt på flukt fra tyskerne i Eiterådalen i juni 1944.

Berdahl ble gift med Liv Grannes i 1943; hun ble senere gift annen gang i 1958 med tidligere Milorg-sjef Jens Christian Hauge (1915-2005). 

Sjøbergmarsjen går årlig til minne om hans innsats. Den første marsjen gikk i 1984.

Referanser 

Nordmenn fra Vinterkrigen
Medlemmer av Kompani Linge
Norske motstandsfolk drept under andre verdenskrig
Personer fra Åfjord kommune
Fødsler i 1905
Dødsfall i 1944
Solkrem

Solkrem er en krem som man smører seg inn med før man utsettes for kraftig sol for å forhindre solbrenthet og UV-stråler som kan fremkalle hudkreft. Solkrem forebygger aldring av huden, rynker og gjør at huden ikke flasser av og blir brent. I noen grad regner man også med at filtrene forebygger hudkreft, men at overdreven soling bør unngås selv om man smører huden med solkrem. 

Moderne solkrem inneholder kjemiske UVA og/eller UVB filtre. Før 1938 inneholdt solkremer kun såkalt fysisk solfilter. Zinkoksid og titandioksid er blant de mest kjente. Fysisk solfilter brukes også i enkelte moderne solkremer i tillegg til de kjemiske.

UVA-filter beskytter mot ultrafiolette stråler med bølgelengder mellom 320 og 400 nanometer. Disse strålene vil over lang tid bryte ned huden og overdreven soling uten beskyttelse sies å kunne gi tidlig aldring. Av denne grunn brukes også et UVA-filter i mange ansiktskremer. 

UVB-filter beskytter mot ultrafiolette stråler med bølgelengder mellom 290 og 320 nanometer. Det er denne strålingen som gir hurtig effekt på huden, i litt for store doser som solbrenthet. 

I tillegg til krem finnes det også spray, gel og lotion som har tilsvarende, solbeskyttende egenskaper. Enkelte solkremer er satt sammen slik at de beholder effekten selv om brukeren bader eller svetter.

Solfaktor

Solfaktor, på engelsk kalt sun protection factor (SPF), er et mål på styrken av et solfilterpreparat, det vil si hvor godt for eksempel en solkrem beskytter mot skadelig UVB-stråling fra sola. Begrepet SPF ble introdusert i 1962 og er i dag en etablert standard alle seriøse produsenter verden over forholder seg til.

Solfaktoren angir hvor mange ganger lenger en kan utsette seg for sollys hvis en bruker preparatet i forhold til hvis en ikke bruker det. En solfaktor på for eksempel 5 betyr at en kan være i sola fem ganger lenger enn uten solkrem og likevel oppnå samme solingseffekt.

Bivirkninger 
Opprinnelig ble de kjemiske UV-filtrene i solkremer tilskrevet utelukkende positive egenskaper. Med forskning og viten er disse etter hvert noe mer omdiskuterte og tildels omstridte, først og fremst evnen til å beskytte mot hudkreft. Dessuten settes det spørsmålstegn ved om enkelte av de syntetiske substansene i solfiltrene kan være kreftfremkallende. Man fokuserer også på mulige, forsterkede og uønskede nedbrytningsprosesser i huden som følge av påvirkning fra substanser i filtrene.
Videre ansees det uheldig at solfiltre med faktor 8 eller høyere forhindrer dannelse av naturlig vitamin D i huden. Man har også funnet at enkelte av substansene, f.eks benzofenon, trenger dypt ned i huden og går inn i blodbanen og kan spores i urin. Forskere arbeider nå mye med å finne en balanse mellom de kreftfremkallende og -beskyttende egenskapene som er påvist ved kjemiske solfiltre.

Referanser

Eksterne lenker
Miljødirektoratet: Kjemikalie
Miljøstatus i Norge: Miljøgifter

Forbrukervarer
Forebyggende medisin
Solskjerming