alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Józef Franczak

Józef Franczak (født 17. mars 1918, død 21. oktober 1963) var en polsk soldat som var aktiv i den antikommunistiske motstandsbevegelsen frem til sin død i 1963.

Han var opprinnelig soldat i den polske hæren under «Den andre republikken». Etter den sovjetiske invasjonen av Polen i 1939 ble han tatt til fange av russerne, men klarte å flykte, og sluttet seg til motstandsbevegelsen Związek Walki Zbrojnej, som senere ble Armia Krajowa.

I august 1944 ble han tvangsutskrevet til den sovjetkontrollerte hæren 2 Armia Wojska Polskiego. Men etter å ha vært vitne til kommunistenes henrettelser av antikommunistiske motstandsfolk, deserterte han og gikk under jorden. I Lublin sluttet han seg igjen til den antikommunistiske motstandsbevegelsen, kjent som Żołnierze wyklęci. Han tilhørte en enhet ledet av Hieronim Dekutowski. I 1946 ble han og andre soldater tatt til fange av Urząd Bezpieczeństwa, det stalinistiske hemmelige politiet, men klarte å flykte.

Fra 1947 deltok han i aksjoner mot kommunistenes hemmelige politi og hær, og mot kommunistiske angivere. I 1947 sluttet han seg til en enhet ledet av Zdzisław Broński, og i 1949 henrettet han personlig mannen som hadde angitt Broński. I flere år ledet han en gruppe som særlig arbeidet med å henrette angivere og forrædere.

I 1948 ble Franczaks gruppe knust av kommunistene, og ettersom stadige flere av medlemmene av motstandsbevegelsen ble drept, arrestert eller gav opp, arbeidet Franczak fra da av alene. Gjennom mange år var han en av de mest ettersøkte i Folkerepublikken Polen. Han holdt seg skjult i landsbyen Piaski, og i området rundt Krasnystaw, Chełm og Lublin. Anslagsvis 200 mennesker hjalp ham på forskjellig vis. Å støtte Franczak var svært risikabelt, og kommunistene straffet de som gjorde det med flere års fengsel.

Det stalinistiske hemmelige politiet, Służba Bezpieczeństwa, jobbet fra 1951 med en plan for å ta Franczak til fange, under kodenavnet «Pozar». SB-agenter avlyttet en rekke hus i Lublin-området.

I 1963 ble Józef Franczak angitt av en slektning av hans kjæreste, en mann kalt Stanislaw Mazur. 21. oktober ble gården han oppholdt seg på omringet av kommunistisk politi og Franczak ble drept i skuddvekslingen som fulgte. Familien fikk tilbake liket uten hode og han ble begravet i landsbyen Piaski Wielkie.

I dagens Polen blir Franczak ansett som en motstandshelt. I mars 2006 ble det arrangert en minneseremoni, med en messe holdt av biskopen av Lublin, Józef Życiński. Den siste polske eksilpresidenten Ryszard Kaczorowski, direktøren for det nasjonale minneinstituttet IPN, som har i oppgave å etterforske kommunistiske og nasjonalsosialistiske forbrytelser, Janusz Kurtyka, samt en rekke medlemmer av Sejmen, det polske parlamentet, var tilstedeværende. IPN-instituttet arrangerte også en konferanse om Franczak og den antikommunistiske motstandsbevegelsen.

Litteratur 
 Violetta Gut: Józef Franczak ps. Lalek. Ostatni partyzant poakowskiego podziemia, Wydawnictwo Adam Marszałek
 Wydawnictwo Adam Marszałek (no: Utgiver Adam Marszałek), Toruń, 2004, ISBN 83-7322-990-6

Polen under andre verdenskrig
Personer fra Świdnik fylke
Sue Gardner

Sue Gardner (født 11. mai 1967) er en canadisk journalist, og siden 2007 daglig leder for Wikimedia-stiftelsen i San Francisco.

Biografi 
Gardner vokste opp i Canada, der hun i 1990 tok eksamen i journalistikk ved Ryerson University. Deretter begynte hun å arbeide for CBC Radio One med nyhetsprogrammet «As it happens». I mer enn ti år arbeidet hun som reporter, produsent og dokumentarskaper, både for CBC och for Newsworld International, og hun interesserte seg spesielt for populærkultur og samfunnsspørsmål, inkludert medias rolle under Gulfkrigen.

Gardner fortsatte i CBC, der hun i mars 2006 tok over jobben som leder for avdelingen for nye medier, som utviklet nettstedet CBC.ca.  
Under Gardners tid vant CBC.ca flere internasjonale priser og ble Canadas mest populære nyhetsside. Hun har også jobbet for British Broadcasting Corporation og National Public Radio.

Gardner er medlem av Online News Association, Society for News Design, Women in Film and Television, Canadian Association of Journalists og Canadian Women In Communications.

Wikimedia-stiftelsen 
I mai 2007 sluttet Gardner i CBC, og begynte kort tid senere som konsulent for Wikimedia-stiftelsen, som blant annet drifter nettleksikonet Wikipedia, der hun arbeidet med organisasjonsstruktur. Midt i Wikimedia-stiftelsens innsamlingskampanje i desember 2007 ble Gardner ansatt som stiftelsens daglige leder. Hun tok da over etter Brad Patrick.

Fra september 2007 ledet Gardner flyttingen av Wikimedia-stiftelsens kontorer fra St. Petersburg i Florida til San Francisco, og hun økte størrelsen på organisasjonen betraktelig gjennom nyansettelser. I perioden 2007 til 2010 økte antall ansatte fra 8 personer til over 30.

I oktober 2009 utnevnte nettavisen The Huffington Post Sue Gardner til en av de ti mest innflytelsesrike personene innen media i 2009 for hennes arbeid for Wikimedia.

Referanser

Eksterne lenker 
  «Sue Gardner On 'Herding Cats' And Halting Wikipedia's Editor Erosion», intervju og portrett i Forbes 22. august 2012

Canadiske forretningsfolk
Canadiske journalister
Personer fra Ontario
Personer etter føde- eller oppvekststed i Barbados
Fødsler i 1967
Dixi

Dixi er et alminnelig latinsk uttrykk, som bokstavelig betyr «jeg har talt»; det er altså et uttrykk for at man har sagt alt man vil si om en sak og at man anser diskusjonen for å være over.

Latinske ord og uttrykk
Dixi (andre betydninger)

Dixi kan vise til:
Dixi, et latinsk uttrykk
Dixi (band), et norsk band
Dixi (merkenavn), merkenavnet for den tyske bilprodusenten Automobilwerk Eisenach
DIXI Ressurssenter, en norsk organisasjon
Roy Meadow

Samuel Roy Meadow (født 1933) er en britisk barnelege og professor, som ble kjent for å ha beskrevet et syndrom han kalte «Münchhausens syndrom by proxy» i 1977 og for sitt arbeid for å bekjempe foreldres vold mot egne barn. Han ble slått til ridder for dette arbeidet.

Meadow fungerte som ekspertvitne for aktoratet i flere rettssaker. I minst en av dem førte vitnemålet hans til et justismord.

Det britiske helserådet GMC (General Medical Counscil) strøk Meadow som ekspertvitne etter at det ble klart at det rådet beskrev som feilaktige og villedende vitnemål hadde ført til at Sally Clark, en britisk mor, hadde blitt uskyldig dømt og fengslet i tre år for drapet på de to spedbarna sine. Clark utviklet store psykiske problemer etter løslatelsen og døde av alkoholforgiftning i 2007. To andre kvinner ble løslatt etter en gjennomgang av saker der Meadow hadde vitnet. Meadow anket avgjørelsen fra helserådet og pensjonerte seg etter å ha fått medhold.

Meadow ble diskreditert pga. forventningsskjeve statistiske teorier. «Münchhausens syndrom by proxy» er idag omdiskutert og av flere eksperter beskrevet som et tvilsomt og sjeldent fenomen.

Referanser 

Personer fra Wigan
Britiske leger
Britiske professorer
Neptuns mørke flekker

På Neptun blåser det stormer som vises på bilder som mørke flekker. Disse viser seg å endre seg raskt.
Romsonden Voyager 2 observerte en stor, mørk antisyklon kalt "Den store mørke flekken" da den passerte planeten i 1989, like stor i forhold til Neptun som «Den store røde flekken» i forhold til Jupiter. Den observerte også «The scooter» (siden den beveger seg rundt planeten på 16 timer) og dessuten flere lyse flekker. Observasjoner Hubble-teleskopet gjorde i 1994 viser imidlertid at den store flekken er borte, enten gått i oppløsning eller blitt dekket av den øvrige atmosfæren.

Referanser

Neptun
Artikler i astronomiprosjektet
Linda Klakken

Linda Klakken (født 9. januar 1979 i Ålesund) er en norsk forfatter.

Hennes skjønnlitterære debut, diktsamlingen Mamma, kone, slave, fikk mye oppmerksomhet da den ble utgitt høsten 2013. Den ble kåret til en av årets beste bøker i Dagbladet og i Bokmagasinet i Klassekampen. Litteraturkritiker Cathrine Strøm kalte boka "En moderne klassiker, intet mindre." Diktene til Klakken er oversatt til engelsk, makedonsk og hviterussisk. I 2017 ble barneboka hennes, «Dumme, dumme hjarte», nominert til NBUs debutantpris, Trollkrittet. I 2022 skrev hun boka Jakten om Espås-saken.  

Klakken er tidligere elev ved Skrivekunst-akademiet i Hordaland. Hun har arbeidet som kulturjournalist og bokanmelder i Klassekampen. Klakken har også bidratt som låtskriver for Valkyrien Allstars på albumet "Slutte og byne", som vant Spellemannsprisen i 2020.

Bibliografi 
 Den siste beatpoeten (2010)
 Mamma, kone, slave (2013)
 Skriv ferdig boka om livet ditt (2014)
 Åtte minutter (2015)
 Dumme, dumme hjarte (2017)
 Det fins et rom i meg som står tomt, lyrikk, Flamme (2018)
 Jakten - på sporet av mannen som drepte Trude Espås, sakprosa, Kagge forlag (2022)

Gjendiktninger 
 Lengselens Bok av Leonard Cohen, Tiden Norsk forlag (2006)
 Nær (Utdrag fra Close Space) av Natalie Shapero, forlaget Beijing Trondheim (2013)

Referanser

Kilder
Presentasjon av Linda Klakken i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Norske forfattere
Personer fra Ålesund kommune
Vaniljesukker

Vaniljesukker i sin alminnelige form består av sukker (melis) og 1-3% kunstig vaniljearoma, vanillin. En mer korrekt betegnelse ville derfor være vanillinsukker.
Enkelte typer vaniljesukker inneholder også mindre mengder med klumpforebyggende middel som for eksempel maisstivelse.

Vaniljesukker benyttes hovedsakelig i søte næringsmidler som iskrem og bakevarer, for å gi vaniljearoma. 

I andre land er det vanlig å bruke flytende vanillinessens istedenfor vaniljesukker. Det produseres også ekte vaniljesukker, laget på basis av sukker og vaniljestang. Disse kjennetegnes ofte av at de inneholder vaniljefrø sett som små sorte prikker. Det finnes imidlertid også vanillinsukker med kunstige vaniljefrø.

Matingredienser
Krydder
Band (i båt)

Band er betegnelse på tverrstiver i en lett trebåt bygd i klinkbyggingsteknikk. 

Band blir ofte feilaktig kalt «spant», men inngår i båtskroget på en helt annen måte: Båtbyggeren bygger opp (noen av) bordgangene («plankene») i båtskroget først, og setter deretter inn (deler av) banda.  Hovedstyrken og hovedformen i skroget dannes av at bordene er klinket sammen langs kantene, og derfor danner et sammenhengende skall (hvorfor klinkbygging ofte kalles for skallbyggingsteknikk).  Banda kan lages tilsvarende tynne og lette, og plasseringen av dem kan varieres, mer ut fra hvilken bruk man ønsker av båten, enn av behov for styrke.  Det er eksempler på at band er flyttet i båter når behovene har endret seg, og at båter som skal være ekstra lette og bevegelige har ekstra få band.  Båter av samme størrelse og type kan være «framrømt» eller «bakrømt» etter hvordan banda er satt inn i båten; de kan med vilje være satt langt fremme eller langt bak i båten.

Band kan ha flere ulike former, og det kan brukes sjølgrodde emner i vekslende grad i dem.  De to hovedformene for band er band med tverrbjelke, helst kalt bite eller bete, og band uten. (En bite kan også være en tverrbjelke i et hus.) 

Den letteste og sterkeste formen for band uten bite var et band skåret ut av en eneste krok, slik at det gikk ubrutt fra overkant til overkant i båten.  Band med bite har et –  helst sjølgrodd – underband, og biten om lag halvveis oppe i båten.  Opp fra biten går opplennene eller opplengerne, de delene som buer oppover bordene mot båtens overkant.  

Begge sidene av biten skal være laget av sjølgrodde emner, og helst slik at den ene eller begge både danner opplengeren på sin side, og dessuten går tvers over hele båten som selve biten.  I en del moderne båter har bruken av sjølgrodde emner blitt liten; underbanda er ofte skåret ut av rettvokste planker, og er derfor tykkere enn før (uten at de blir riktig så sterke som sjølgrodde!), ingen av opplengerne utgjør hele biten, men er skjøtt til denne på begge sider, og biten som en egen trestokk.  Av og til er biten bare et bord som går tvers over båten, og ingen deler av bandet er sjølgrodd.

Robåter
Sergej Koroljov

Sergej Pavlovitsj Koroljov (russisk: Серге́й Па́влович Королёв, ukrainsk: Сергій Павлович Корольов [Serhij Pavlovytsj Korolov]; født  i Zjytomyr, død 14. januar 1966 i Moskva) var en sovjetisk rakettforsker. Han spilte en sentral rolle i Sovjetunionens erobring av verdensrommet. Koroljov sto bak alle de første sovjetiske romtriumfene. Han ble utnevnt til Helt av det sosialistiske arbeid (to ganger), fikk Leninordenen (tre ganger) og Leninprisen i 1971 for sitt arbeid.

Koroljov var utdannet flykonstruktør og ble i 1930 en av hovedpersonene i rakettforskningsforeningen MosGIRD. Han var en av de første pionerene av kjemiske raketter. I 1932, sammen med sin kollega Valentin Glusjko, konstruerte han Sovjetunionens første rakettfly. Etter hvert oppsto det sterk uenighet mellom de to, og i 1938 ble Koroljov angitt av Glusjko for illojalitet mot staten, og dermed satt i straffarbeid i Sibir i de neste åtte år. I begynnelsen av andre verdenskrig ble Sergej Koroljov overført til et fengsel sammen med andre flykonstruktører, ettersom Stalin trengte eksperter til å bygge fly. 

Etter krigen, i 1948, ble han leder for konstruksjonsbyrået Energija (tidligere NII-88). Byrået hadde sitt hovedkvarter i Kaliningrad, utenfor Moskva, og oppgaven var å utvikle raketteknologi basert på den tyske V-2-raketten. Denne teknologien ble senere brukt i rakettene som 4. oktober 1957 skjøt Sputnik 1 ut i verdensrommet, 2. november samme år også Sputnik 2 med romhunden Laika om bord og til slutt også Vostok 1 med Jurij Gagarin om bord 12. april 1961. Dermed ble Koroljev en berømt helt i Sovjetunionen, selv om hans navn ikke ble kjent blant folk flest. 1 1996 besluttet president Boris Jeltsin at byen Kaliningrad skulle omdøpes til Koroljov.

Mot slutten av sitt liv hadde Koroljov hjerteproblemer. Hans helse hadde også blitt sterkt svekket etter arbeidet i det kalde Sibir. Korlojov døde i 1966. Etter hans død begynte det sovjetiske måneprogrammet å falle fra hverandre, til det ble kansellert av Leonid Bresjnev.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Vostok-programmet
Personer fra Zjytomyr
Sovjetere
Forskere
Vestviken Kollektivtrafikk

Vestviken Kollektivtrafikk (VKT) var en felles kollektivtransportforvalter for Buskerud, Telemark og Vestfold og var organisert som et felleseid aksjeselskap. VKT overtok forvaltningsansvaret fra 1. januar 2006, med hovedoppgave å samordne kollektivtrafikk og skoleskyss i de tre fylkene. For Buskerud organiseres busstrafikken siden 2010 av selskapet Brakar, mens Telemark har siden 2014 valgt å gjøre det internt i fylkeskommunen under navnet Farte. VKT overtok i sin tid ansvaret for Vestfold etter Vestfold Kollektivtrafikk, som var operativt fra 1. januar 1999. Fra 15. august 2015 er det igjen Vestfold Kollektivtrafikk som har ansvaret i Vestfold.

VKT hadde avtaler med busselskap med en verdi på vel 600 millioner kroner årlig, noe som tilsvarer 650 lokalbusser som kjører 26 millioner rutekilometer per året.

Historie 
Fra og med 1. januar 2004 inngikk Buskerud, Telemark og Vestfold et femårig prøveprosjekt om regionråd og samarbeid mellom de tre fylkene, der blant annet kollektivtrafikk var noe man ønsket å utvikle sammen. I februar 2005 ble det lagt fram en utredning om felles bestillerenhet for kollektivtransport og skoleskyss som ble behandlet og vedtatt i regionrådet 20. april samme år, og 20. juni 2005 ble Vestviken Kollektivtrafikk AS (VKT) etablert. 1. januar 2006 overtok VKT ansvaret for kollektivtrafikken fra fylkeskommunene i Buskerud og Telemark og fra Vestfold Kollektivtrafikk. Hvert av de tre fylkene eide hver sin aksje av totalt tre.

Våren 2009 ønsket Buskerud å trekke seg ut av VKT og heller starte sitt eget selskap. Selskapet Buskerud Kollektivtrafikk ble derfor stiftet 26. oktober 2009, og overtok VKTs ansvar i Buskerud fra 1. juli 2010. Selskapet endret senere navn til Brakar.

I juni 2014 vedtok Telemark fylkesting å avvikle sitt eierskap i VKT, og sa opp rammeavtalen fra 1. juli samme år. 1. juli 2015 overtok Telemark fylkeskommune ansvaret for kollektivtrafikken i fylket, og stod selv for utlysning av nytt anbud for Grenland med trafikkstart i 2016. Farte ble høsten 2015 lansert som det nye navnet på kollektivtrafikken i Telemark.

Vestfold fylkeskommune bestemte seg i 2015 for å overføre virksomheten tilbake fra VKT til Vestfold Kollektivtrafikk, blant annet på grunn av et pågående momskrav fra Skatt Sør mot VKT som ville kunne slå hele selskapet konkurs, og fordi Vestfold var det eneste fylket med drift igjen i selskapet. 15. august 2015 ble virksomheten flyttet, og nettsider og informasjonsmateriell ble endret til Vestfold Kollektivtrafikk. Selskapet ble avviklet 4. januar 2019.

Referanser

Kollektivtransport i Viken
Kollektivtransport i Vestfold og Telemark
Selskaper etablert i 2005
Kollektivtransportforvaltere i Norge
Albert II av Monaco

Albert II av Monaco (Albert Alexandre Louis Pierre Grimaldi) (født 14. mars 1958) er fyrste av Monaco. Han er sønn av Rainier III og Grace Kelly.

Fyrste 
31. mars 2005 ble det sendt ut en pressemelding om at fyrst Albert tok over rollen som Monacos regent etter sin far, som var alvorlig syk. Han etterfulgte 6. april 2005 sin far som suveren fyrste av Monaco.

Titler 

Albert II har titlene suveren fyrste av Monaco, hertug av Valentinois, marki av Baux, greve av Carladès, baron av Buis, baron av Calvinet, herre av Saint-Rémy, herre av Matignon, greve av Torigni, baron av Saint-Lô, baron av Luthumière, baron av Hambye, hertug av Mazarin, hertug av Mayenne, fyrste av Château-Porcien, marki av Guiscard, marki av Chilly, greve av Longjumeau, greve av Belfort, greve av Ferrette, greve av Thann, greve av Rosemont, baron av Altkirch og herre av Issenheim.

Ekteskap og barn 
Albert forlovet seg 23. juni 2010 med sørafrikanske Charlène Wittstock. De to giftet seg i juli 2011. Den borgerlige del av vielsen foregikk fredag 1. juli i fyrstepalassets tronerom, mens den religiøse delen foregikk i fyrstepalassets borggård, som var spesielt utsmykket for anledningen, lørdag 2. juli.

Fyrsteparet ble den 10. desember 2014 foreldre til tvillinger, en jente og en gutt:
 prinsesse Gabriella Thérèse Marie, grevinne av Carladès
 kronprins Jacques Honoré Rainier, marki av Baux

Albert er far til to andre barn, Jazmin Grace Rotolo og Alexandre Coste. Begge er født utenfor ekteskap og derfor uten arverett til den monegaskiske tronen.

Arvefølge 
Det faktum at Albert II aldri hadde vært gift, og derfor ikke hadde fått legitime etterkommere, ble en bekymring for den monegaskiske tronen og 2. april 2002 ble det vedtatt en lov som gir fyrst Alberts søsken rett til tronen hvis han dør uten en direkte arving. Før denne loven trådte i kraft var det kun mulig for etterkommere av fyrsten å ta over tronen. Dette ville gjort det umulig for eventuelle søsken å overta tronen.

Idrett 
Albert har deltatt som bob-kjører i fem vinter-OL på rad fra 1988 til 2002. Han ble medlem av IOK i 1985. Han er også radioamatør med kallesignal 3A0AG.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Biography, Fyrstepalasset i Monaco
 ABCnyheters informasjon om Albert IIs bryllup

Kongelige monegaskere
Regjerende monarker
Huset Grimaldi
Monegaskiske bobkjørere
Deltakere for Monaco under Vinter-OL 1988
Bobkjørere under Vinter-OL 1988
Deltakere for Monaco under Vinter-OL 1992
Bobkjørere under Vinter-OL 1992
Deltakere for Monaco under Vinter-OL 1994
Bobkjørere under Vinter-OL 1994
Deltakere for Monaco under Vinter-OL 1998
Bobkjørere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Monaco under Vinter-OL 2002
Bobkjørere under Vinter-OL 2002
IOK-medlemmer
Fødsler i 1958
Personer fra Monaco
Atsjinsk

Atsjinsk (russisk: А́чинск) er en by i Krasnojarsk kraj i Russland. Den ligger på høyre bredd av elva Tsjulym nær stedet hvor den krysses av den transsibirske jernbanen,  vest for Krasnojarsk.  Atsjinsk lufthavn ligger  øst for byen.

Byen dekker et areal på . Innbyggertall:  (estimat 2006),  (folketelling 2002),  (folketelling 1989).

Historie 
Byen ble grunnlagt i 1641 som Atsjinskij ostrog ved elva Belyj Ijus.  Etter en brann ble den flyttet til Tsjulym-elva i 1683, og 25. juli 1683 regnes som byens offisielle grunnleggingsdag.  Bystatus ble innvilget i 1782.  Med byggingen av den transsibirske jernbanen og tilknytningen til byen i 1895 fikk Atsjinsk raskt større betydning. Distriktet Atsjinsk ble i 1930 det første målet for stalinistiske bondedeportasjoner i Krasnojarskregionen.

Eksterne lenker 
 

Byer i Krasnojarsk kraj
Bosetninger etablert i 1683
1680-årene i Russland
Manduca brontes

Manduca brontes er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den lever på øyene i Vest-India, men forekommer også nord til Florida og sør til Surinam.

Utseende 
En stor, ensfarget gråbrun svermer, noen av underartene er mer grå med litt mer kontrastrike tegninger på vingene. Forvingene har ca. 6 smale, mørke siksakstriper på tvers.

Levevis 
Larvene lever på ask (Fraxinus spp.) og arter i slekten Tecoma (inkludert Tecoma stans). Denne arten blir delt opp i flere forskjellige underarter som lever på ulike øyer i Antillene, blant annet finnes det egne underarter på Cuba og Hispaniola.

Kilder 

 Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – Manduca brontes.

Eksterne lenker 
 

Svermere
Dyr formelt beskrevet av Dru Drury
Biller formelt beskrevet i 1773
PAN-prisen

PAN-prisen tildeles en idrettsleder, trener eller ildsjel som har gjort seg fordelaktig bemerket over en periode på minst ett år. Medlemmene i Idrettspolitisk Forum står for utdelingen av denne prisen, som deles ut hvert år siden 1995.

Idrettspriser
Utmerkelser etablert i 1995
Terence Dudley

Terence Dudley (født 28. september 1919, død 25. desember 1988) var en britisk TV-regissør og produsent, som regisserte flere programmer for BBC. I 1970-årene produserte han TV-serien Doomwatch.

Dudley jobbet også på serien Survivors, som han produserte og også regisserte episoder av. Han skrev manuset for den første episoden i sesong tre kalt «Manhunt». Sønnen Stephen Dudley hadde en fast rolle i serien.

I 1980 regisserte han Doctor Who-historien Meglos. Samme år ble han spurt om han ville produsere Blake's 7 etter at David Maloney forlot serien. Dudley avslo tilbudet fordi han ikke ville jobbe som produsent noe mer. Året etter begynte han å skrive manus for Doctor Who. Han endte opp med å skrive historiene Four to Doomsday, Black Orchid og The King's Demons. Han skrev også bøkene basert på de to siste historiene for Target Books.

Dudley skrev også barnebøkene Darcy and his Snake og Darcy and the Colonel's Goat.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Biografi hos On Target

Britiske TV-produsenter
Britiske regissører
Britiske manusforfattere
Britiske barnebokforfattere
Fødsler i 1919
Dødsfall i 1988
Olonets

Olonets (russisk: Олонец, finsk: Aunus) er en by i republikken Karelia i Russland. Den ligger ved elva Olonka, øst for Ladoga. Innbyggertall: 10 240 (folketelling 2002), 11 888 (folketelling 1989).

Olonets er den eldste dokumenterte bosetning i Karelia, nevnt i kilder fra Novgorod så tidlig som 1137. Dens historie er uklar til 1649, da en festning ble bygget der for å beskytte Storfyrstedømmet Moskva mot svenskene. Samme år fikk stedet byrettigheter. Frem til den store nordiske krig utviklet Olonets seg som et ledende marked for russisk handel med Sverige. Sørover fra byen strakte det seg et belte med befestede klostre, hvorav Alexander-Svirskij klosteret var det viktigste.

På 1700-tallet endret Olonets' sin betydning fra handel til jernindustri. I 1773 ble byen hovedstad i Olonets gubernija.  Elleve år senere ble imidlertid den regionale hovedstaden flyttet til Petrozavodsk, og Olonets begynte å gå tilbake. 

Nåtidens Olonets er regnet som en av Karelias historiske byer, og det er den eneste byen i republikken hvor kareler er i flertall (over 60% pr. 2004). I 1999 feiret byen sitt 350-årsjubileum.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Karelia
Bosetninger etablert på 1100-tallet
Joanna Campbell

Joanna Campbell, pseudonym for Jo Ann Simon (født 2. november 1946 i Norwalk, Connecticut) er en amerikansk forfatter av ungdomsbøker, og er mest kjent for norske lesere av Fullblodserien, en serie om hester. Hittil har følgende bøker blitt utgitt på norsk: Fullblodserien, Battlecry, for alltid, En egen hest og Du må ri, Susan!

Referanser

Eksterne lenker 
 Om Fullblodserien
 Fanside
 Joanna Campbells egen hjemmeside

Barnebokforfattere fra USA
Personer fra Norwalk