alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Offenbach am Main

''«Offenbach» omdirigeres hit; se også Jacques Offenbach

Offenbach am Main er en by i delstaten Hessen og en forstad til Frankfurt am Main. Offenbach er formelt en egen by som er den femte største byen i Hessen. I praksis har Offenbach vokst sammen med storbyen Frankfurt.

Arkeologiske utgravninger har bevist at området har vært bebodd siden stenalderen. Innbyggertallet i Offenbach am Main passerte i 1954 grensen på , og byen fikk dermed status som storby.

Byen er et viktig industri-, tjeneste- og messested, men har grunnet en negativ utvikling innen industrien fått visse sosiale problem. I byen avholdes årlig en internasjonal messe for lærvarer, en industri den tidligere var kjent for ved siden av berømmelsen den hadde som messeby, men den er i dag best kjent som Frankfurts industri-forstad. Tysklands meteorologiske tjeneste har sitt sentrum i Offenbach.

Med hensyn til kommunikasjonsmuligheter har Offenbach et godt utgangspunkt der den ligger ved motorveien A3 mellom Frankfurt via Würzburg til Passau ved grensen med Østerrike. Vest for byen ligger A661, som er en forbindelse med A66, A5 og A45 nord og øst for Frankfurt. Videre ligger Frankfurt internasjonale lufthavn nær Offenbach.

I Offenbach ligger Hyundai-konsernets hovedkontor for Europa.

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Hessen
Kassel

Kassel (frem til 1926 offisielt Cassel) er med ca. 200 000 innbyggere den største byen i det nordlige Hessen i Tyskland. Etter Frankfurt am Main og Wiesbaden er Kassel den tredje største byen i delstaten. Kassel er sete for Regierungsbezirk Kassel og Landkreis Kassel og ligger nær grensen til Niedersachsen.

Gemäldegalerie som holder hus på Wilhelmshöhe, i Wilhelmshöhe slott fra 1786, inneholder bl.a. Jakob velsigner Isak og Esau av Rembrandt.

Internasjonalt er Kassel særlig kjent for kunstutstillingen documenta. Wilhelmshöheparken ble i 2013 oppført på UNESCOs verdensarvliste.

Historiske hendelser (utvalg) 
 Beleiringen av Kassel i 1762 under sjuårskrigen.

Kjente personer fra Kassel 
 Paul Julius von Reuter (1816–1899), grunnlegger av Reuters Telegraphic Comp. Incorporated
 Adolf Ebert (1820–1890), litteraturhistoriker
 Philipp Scheidemann (1865–1939), tysk politiker
 Arnold Bode (1900–1977), grunnlegger av documenta
 Hans Eichel, tysk politiker

Bilder

Se også 
 Hessen-Kassel
 Kasseler

Referanser

Eksterne lenker
Radionette

Radionette var en norsk radiofabrikk og radiovaremerke. Selskapet ble stiftet i 1927 som A/S Jan Wessel Radiofabrikk Radionette av Jan Wessel.

Firmaet var det første i Norge som begynte produksjon av radioer for tilknytning til strømnettet (lysnettet). Disse apparater bevirket en hel omveltning av radiomarkedet, hvor man til den tid hadde vært henvist til batteriapparater. Etterspørselen var så stor at fabrikken kort tid etter starten måtte gå til store utvidelser.
Den største suksessmodellen Kurér ble i 1950–1958 produsert i 224 000 eksemplarer. I 1968 sto en ny, stor produksjonshall klar for innflytting i Sandvika, senere kjent som Info-Rama.

 Datterseselskap: Radio Visjon A/S (produksjonsbedrift) 
 Radionette kom i store økonomiske problemer, og ble fusjonert med Tandbergs Radiofabrikk i 1972.  Jens Christian Hauge, som da satt i styret for Radionette, tvang ved hjelp av sine kontakter i regjeringen Vebjørn Tandberg til å kjøpe opp Radionette, da Tandberg ville utvide sin virksomhet.
 Tandberg kom i sin tur også i problemer, og la ned Radionette i 1978. Senere samme år gikk Tandberg konkurs.

Radionette eksisterer i dag kun som varemerke for Elkjøp og produktene, som først og fremst er radioer, produseres i Asia.

Varemerker 

 "Alle land" superen
 Auditorium
 Combi- Star
 Duett
 Elite 3
 Explorer
 Forum
 Havsuperen
 Heimskringla
 Junior
 Jubileumssuper
 Kompass
 Kurér
 Kvartett
 Kvintett
 Menuett
 Multirecorder
 Solist
 Symfoni
 Transauto
 Verdensmottager
 Verdenssuper

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Liste over modeller (med bilder)
 Om Radionette Kurér hos Norsk Teknisk Museum (2007)
 Digitalt fortalt: «Radionette og jentene» (skrevet av Bjørn Helgedagsrud, Telemark Museum) (besøkt 16. februar 2012)

Radio
Norske produsenter av audioutstyr
Tidligere norske industriselskaper
Selskaper etablert i 1927
«Altmark»

«Altmark» var et militært tysk tankskip (oljetanker) og forsyningsskip, ett av fem i klassen Dithmarschen, bygget mellom 1937 og 1939 hos Howaldtswerke i Kiel. De andre fire var: «Dithmarschen», «Westerwald» (omdøpt til «Nordmark»), «Franken» og «Ermland». I alt ni var bestilt, men kun fem ble ferdigstilt.

Første oppdrag 
Høsten og vinteren 1939 fungerte «Altmark» som militært støtteskip til krysseren «Admiral Graf Spee», et tysk lommeslagskip som jaktet på allierte handelsskip i Sør-Atlanteren. «Altmark» plukket opp overlevende fra de skipene som  «Graf Spee» senket. Da «Graf Spee» ble selv senket utenfor Montevideo, seilte «Altmark» tilbake mot Tyskland under varierende identiteter med 300 britiske fanger ombord, blant annet seilte det en stund under norsk flagg.

«Altmark»-saken 

Den 16. februar 1940, på vei tilbake fra Atlanterhavet med 300 fanger ombord, ble Altmark bordet i Jøssingfjorden av britiske styrker fra jageren HMS «Cossack». Alle de britiske fangene ble satt fri. «Altmark» grunnstøtte i et forsøk på å renne HMS «Cossack» i senk. Syv tyske sjømenn mistet livet etter å ha blitt beskutt av britene:

Fritz Bremer (26 år)
Ernst Meyer (24 år)
Waldemar Path (26 år)
Walter Rothe (36 år)
Fritz Schürmann (23 år)
Hans Steffen (41 år)
Otto Stender (41 år)

I tillegg døde Hans Berndsen etter å ha falt i vannet.

Nytt navn – ny kaptein 
Skipet ble omdøpt til «Uckermark» 6. august 1940. Det ble så brukt til det den var bygget for og fungerte som forsyningsskip og speiderskip  for en skvadron under ledelse av admiral Günther Lütjens, med blant annet slagskipet «Scharnhorst» og slagkrysseren «Gneisenau» mellom januar og mars 1941.

9. september 1942 seilte hun fra Frankrike med kursen mot Japan, lastet med vegetabilsk olje og bensin. Hun fungerte som forsyningsskip for handelsskipet «Michel» (HSK-9). Hun ankom Yokohama 24. november samme år. Hun skulle så følge det tyske skipet «Thor» som angrep handelsskip i Det indiske hav og den vestlige delen av Atlanterhavet. Hun ble derfor ankret opp ved siden av «Thor» 30. november i Yokohama, og det australske passasjerskipet Nankin, som «Thor» hadde kapret underveis på ruten mellom Fremantle i Australia og Colombo på Ceylon.

Mens mannskapet var til lunsj, eksploderte «Uckermark», og tok med seg «Thor» og «Nankin» til bunns. Man antar at arbeid ved oljetankene antente gass etter bensinen som ble fraktet. 53 av mannskapet omkom, og skipet ble totalvrak. Noen av de overlevende ble sendt tilbake til Frankrike med skipet «Doggerbank». Disse omkom da skipet ble feilaktig senket av den tyske undervannsbåten U-43 3. mars 1943.

Kapteiner 
Heinrich Dau, 14. november 1938 – 5. august 1940
Walther von Zatorski, 6. august 1940 – 30. november 1942

Referanser

Litteratur 
Berglyd, Jostein: Dramaet i Jøssingfjorden: Altmark-affæren februar 1940, 2008 ISBN 9788205385061
Will & Robert Jackson: The Navy's here!: The Altmark affair, Frischauer, 1955
Richard Wiggan: Hunt the "Altmark", 1990 ISBN 9780709042549

Eksterne lenker 
 German-Navy.de – Uckermark

Skip fra andre verdenskrig
Skip fra 1937
Skip bygget i Tyskland
Artikler i sjøfart-prosjektet
Skip sluttseilt 1942
HMS «Cossack»

HMS «Cossack» var en britisk jager av Tribal-klassen. Den er mest kjent for bordingen, for å frigi britiske fanger, av det tyske hjelpeskipet «Altmark» i Jøssingfjorden i Norge 16. februar 1940.

Etter «Altmark»-saken tok «Cossack» del i det andre slaget om Narvik og jakten og senkingen av «Bismarck».

21. oktober 1941 ble «Cossack» truffet av en torpedo fra den tyske ubåten U-563, mens hun eskorterte en konvoi fra Gibraltar til Storbritannia. Hun ble deretter forsøkt tauet tilbake til Gibraltar for reparasjon, men på grunn av dårlig vær mislyktes tauingen og «Cossack» sank 27. oktober. 159 av mannskapet omkom.

Jagere fra andre verdenskrig
Slaget om Narvik
Britiske jagere
Skip sluttseilt 1941
Skip bygget i Storbritannia
Skip fra 1937
Krigsforlis
Artikler i sjøfart-prosjektet
Fairey Swordfish

Fairey Swordfish var et britisk torpedobombefly fra andre verdenskrig. Det var allerede utdatert på starten av krigen, men fortsatte som britenes hovedtorpedobomber frem til 1942. Konstruksjonen var tradisjonell med stålrammekonstruksjon dekket med trespanter kledd med seilduk. Med sitt doble vingepar var den langsom, men enkel å fly og svært stabil. Motoren var den driftssikre Bristol Pegasus.

Swordfish ble brukt i mange aksjoner i løpet av krigen, blant annet ved senkingen av det tyske krigsskipet «Bismarck», og under luftangrepet mot den italienske hovedbasen i Taranto.

Spesifikasjoner (Mk.II)

Referanser

Eksterne lenker 
 Wings Palette-fargelegging

Fly fra andre verdenskrig
Bombefly
Enmotors propelldrevne luftfartøy
Biplan
Fairey-luftfartøy
Mu isamaa, mu õnn ja rõõm

«Mu isamaa, mu õnn ja rõõm» («Mitt fedreland, min lykke og glede») ble antatt til Republikken Estlands nasjonalsang (estisk: riigihümn eller rahvushümn) i 1920 og 1990 i Den estiske sosialistiske sovjetrepublikk. Mellom 1940 og 1990 hadde ESSR en annen sang med mer sosialistisk anslag som sin hymne.

Tekstforfatter er Johann Voldemar Jannsen, komponist (1848) er Fredrik Pacius (også stavet Friedrich Pacius). Sangen ble første gang presentert for kor ved Estlands store sangfestival i Tartu i 1869, og ble raskt et symbol på Estlands nasjonale gjenfødelse.

Et interessant aspekt er at Finland benytter samme melodi i sin nasjonalsang.

Engelsk oversettelse

Referanser

Se også
 ESSRs hymne

Nasjonalsanger
Estland
Oslospeiderne

Oslospeiderne er Norges speiderforbunds krets i Oslo.  Kretsen består av de tre gamle kretsene i Oslo; Oslo Lillomarka krets, Oslo Østmarka krets og Oslo Nordmarka krets, som i juni 2004 slo seg sammen.

Grupper 
Norges speiderforbund har totalt 51 speidergrupper i Oslo. Dessverre er det ikke aktivitet i alle disse, men godt over 30 av dem har aktiviteter i form av møter, turer, leir og lignende. Totalt er det nesten 1500 som er speidere i disse speidergruppene.

Følgende speidergrupper er blant de største i Oslo:
1.Bekkelaget
1.Nordstrand 
17.Oslo
7.Oslo
Bøler speidergruppe
Tåsen
Kjelsås
Longship
1. Haugerud
4. Oslo speidergruppe

Følgende speidergrupper eksisterer ikke lenger:
1.Trasop

Hytteutleie 
Oslospeiderne har flere hytter som de leier ut til både speidergrupper, andre organisasjoner og firmaer. Blåhaug er Oslospeidernes hytte ved Sandbakken, rett utenfor Oslo-grensa i Østmarka (Enebakk kommune). Hytta har innlagt vann og strøm, og overnattingskapasitet for inntil 35 personer. Krakosseter er Oslo-speidernes hyttesenter og leirsted i Nittedal. Hyttesenteret består av totalt 5 hytter.

Eksterne lenker
 www.oslospeiderne.no Hjemmeside
 Oslospeiderne Norges speiderforbunds sider

Kultur i Oslo
Speiderbevegelsen
Etableringer i 2004
Blatt

Blatt (eller Blate) er en by nordvest for Ebel es-Saqi og sørvest for Kaukaba i det sørøstlige Libanon.

I 1988, da byen lå innenfor Norbatts område, bodde det ca. 800 personer her, hvorav 97 % var sjiamuslimer og ca. 3 % var kristne. Norbatts tropp 2 i kompani A var forlagt i Blatt.

Eksterne lenker
Blat, Localiban

Bosetninger i Libanon
UNIFIL
El Ferdiss

El Ferdiss (فرديس)   er en landsby nord for Rachaya el Foukhar, sydøst for Kaukaba og vest for El Hebbariye i det sørøstlige Libanon.

Under Libanon-konflikten i 1978 etablerte tropp 2 i Norbatts daværende Kompani 1 seg her. I 1988, da landsbyen fortsatt lå innenfor Norbatts område, bodde det ca. 500 personer her. Alle var drusere.

Eksterne lenker
Fardis, Localiban

Ferdiss
Rachaya el Foukhar

En annen artikkel omhandler den større byen Rachaya noe lenger mot nord

Rachaya el Foukhar er en landsby i Libanon.

Norsk nærvær under Libanon-konflikten

Eksterne lenker
 https://web.archive.org/web/20180703010443/http://www.rachaya-al-foukhar.com/
 http://www.localiban.org/spip.php?article4311

Bosetninger i Libanon
Lo-Reninge

Lo-Reninge er en kommune i den belgiske provinsen Vest-Flandern.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kommuner i Vest-Flandern
Byer i Flandern
Nasjonalt forskningssenter innen komplementær og alternativ medisin

Nasjonalt forskningssenter innen komplementær og alternativ medisin (NAFKAM) er en enhet under det helsevitenskapelige fakultet (Helsefak) ved UiT Norges arktiske universitet. NAFKAM stimulerer til, utfører og koordinerer norsk forskning innen komplementær og alternativ behandling. Forskningssenteret ble opprettet i 2000 etter initiativ fra Norges forskningsråd. 

Senteret har i perioden 2005-2020 ført et register over eksepsjonelle sykdomsforløp (RESF). 

NAFKAM åpnet i 2007 Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling (nifab.no) på oppdrag fra Helse- og Omsorgsdepartementet, ledet av Vinjar Fønnebø. I 2018 ble det besluttet at senteret skulle helintegreres i NAFKAM, og at det gamle navnet skulle fjernes. Alt innhold fra nifab.no ble flyttet til NAFKAMs nye nettsider. 

Fra 1. april 2020 ledes senteret av professor Miek Jong.

Referanser

Eksterne lenker  
 NAFKAMs nettsider 

Universitetet i Tromsø
Medisin
Alternativ behandling
Etableringer i 2000
Katolisisme

Katolisisme er et begrep som viser til Den katolske kirkes tro i sin helhet, herunder kirkens teologi og dogmatikk, etikk, spiritualitet og organisering. 

Begrepet viser til kristne og kirker, innenfor vestlig og østlig kristendom, som er i full kommunion med Den hellige stol. Foruten Den romersk-katolske kirke, betegnes de 22 orientalske katolske kirker, som anerkjenner paven som sitt overhode, som katolske. Også noen kirker med en lignende lære, som har brutt med eller aldri har vært i kommunionen, omtaler seg selv som katolske kirker.

Ordet katolisisme kan også referere til tanken om en allmenn kirke uten hensyn til hvilket kirkesamfunn. Dette illustreres blant annet ved at mange protestantiske kirker bruker begrepet «katolsk kirke» i trosbekjennelsen. Den norske kirke gjorde dette inntil 1700-tallet, da det ble byttet ut med «allmenn kirke». Mange anglikanere beskriver sin kirke som «både reformert og katolsk». 

Ordet kommer fra gresk καθολικος (katholikos), som betyr «allmenn» og først ble brukt av Ignatius av Antiokia i et brev til Smyrnas kristne ca. år 107.

Historisk bakgrunn for begrepet katolsk 
Den første kilden man har der en katolsk kirke omtales er i brevet til kirken i Smyrna, skrevet av Ignatius av Antiokia rundt år 107. I brevet oppfordres kirken i Smyrna til å underordne seg  sin biskop. Han skrev: « (...) der hvor Jesus Kristus er, der er den Katolske Kirke». Flere av kirkefedrene, som Kyrillos av Jerusalem (ca. 315-386), Augustin av Hippo (354-430) og andre,  omtalte den ene, rette tro som «katolsk», altså allmenn eller universell.

Se også

Den katolske kirke
Orientalske katolske kirker

 
Kristendom
Krone

Krone eller Krona kan vise til:
 Toppen av hodet
 En myntenhet, se krone (valuta)
 Myntenheten i Norge, se norsk krone
 Et hodeplagg, se krone (hodebekledning) 
 Kronblader på en blomst, se krone (botanikk) 
 En tilpasset toppfylling på en tann, se krone (odontologi) 
 Kronen - staten eller kongens eiendom
 En bygning i Molde, se Krona (Molde) 
 En bygning i Kongsberg, se Krona (Kongsberg) 
Den nordlige krone (Corona borealis), et lite stjernebilde på den nordlige himmel
Den sørlige krone (Corona australis), et lite stjernebilde på den sørlige himmel
 Fahrzeugwerk Bernard Krone GmbH, en tilhengerprodusent
Europall

En europall (EUR-pall eller EPAL-pall) er en standardisert lastepall og lastbærer som brukes som underlag ved transport og lagring. En helpall er 1200 mm lang og 800 mm bred, mens en halvpall er 800 mm lang og 600 mm bred. Høyden er 144 mm. En EUR-pall kan lastes med 4 tonn når den står stille (stabling osv) og 1,5 tonn i bruk (forflytning osv).

Det finnes et godkjent pantesystem for godkjente paller med spesifiserte mål, materiale og kvalitet. For dagligvarebransjen er det blant annet Norsk Lastebærer Pool og Smart Retur som administrerer dette. Tre er det vanligste materialet, men det finnes også godkjente paller i resirkulert plast. European Pallet Association (EPAL) holder øye med at standarden overholdes. Det finnes også andre initiativ til plastpaller som oppfyller samme standardmål, men som ikke er sertifiserte europaller.

Sett fra langsiden har godkjente europaller et ovalt merke på høyre kloss med bokstavene «EUR» inni, og på venstre kloss navnet på et europeisk jernbaneselskap, f.eks. NSB, SJ, DB, osv.

Det polske jernbaneselskapet PKP har fått inndratt sin lisens fra Den internasjonale jernbaneunionen (UIC) til å autorisere polske EUR-paller med merket PKP (Polskie koleje panstwowe). Årsaken er en utglidning når det gjelder oppfylling av kvalitetskrav i henhold til standarden. PKP-paller produsert etter 1. mai 2004 er derfor å betrakte som forfalskninger av EUR-pallen.

Mange produsenter lager paller tilpasset egne behov med mål som avviker fra de godkjente standardmålene. Derfor finnes det paller som avviker fra standardmålene som må holdes utenfor pantesystemet.

I Norge blir standardpaller i stor utstrekning produsert på Ilseng fengsel av folk som soner promilledom.

Se også 
 Eurokasse, beholdere laget for å kunne stables for å fylle en europall
CEN-contianer, type konteiner tilpasset bredden til europaller ved å være litt bredere enn en ISO-container
Vekselsbeholder, type conteiner brukt på tog og lastebiler

Referanser 

Logistikk
Etableringer i 1961
Mardøla-aksjonen

Mardøla-aksjonen var flere mindre aksjoner mot kraftutbygging sommeren 1970 i Eikesdal i Møre og Romsdal, i fjellheimen mellom Nesset kommune og Rauma kommune. Aksjonen var en viktig symbolhendelse for betydningen av å ta vare på urørt natur. Aksjonen ble særlig kjent på grunn av den høye Mardalsfossen i Eikesdal, som skulle legges i rør.

Mardøla-aksjonen var den første aksjonen Samarbeidsgruppene for Natur- og Miljøvern tok ansvar for. Dette var en ideologisk begrunnet, ikke-voldelig direkte aksjon, noe som gjorde den enestående i sin tid. I aksjonene ble det tatt i bruk sivil ulydighet som middel i motstand mot kraftutbygging, noe som var nytt i Norge. Lederne for aksjonen ble fjernet av politiet etter at det ble organisert en leir ved anleggsveiens trasé. Blant de flere hundre aksjonistene var flere kjente personer, blant annet filosofene Arne Næss og Sigmund Kvaløy Sætreng så vel som politikeren Odd Einar Dørum. Aksjonen ble støttet av lokalbefolkningen i Eikesdal og Eresfjord. Men aksjonistene måtte trekke seg tilbake etter trusler fra andre romsdalinger, særlig var det motstand i Rauma kommune som ville få inntekter av kraftutbyggingen.

Det ble utbygging av vassdraget og Mardalsfossen er tørrlagt det meste av året. Bare noen uker i turistsesongen hver sommer slippes 2 m³ pr. sekund vann i fossen. Den gamle vassføringen kunne være vesentlig større - 40 m³ pr. sekund var ikke uvanlig i snøsmeltinga.

Protester mot utbygging av vannkraft var mye av grunnlaget for å bygge opp en slagkraftig natur- og miljøvernsbevegelse i Norge.

Etter Mardøla-aksjonen ble det laget en film, Kampen om Mardøla, og det ble skrevet flere bøker.

Litteratur 
 Alnæs, Finn: Svart snø eller samvern : dokumentarbok fra en brytningstid, Oslo 1976.
 Gleditsch, Nils Petter: Mardøla-aksjonen, Oslo 1971.
 Grepstad, Jon: Mardøla. Dokumentasjon og perspektiv, Oslo 1971.
 Kvaløy, Sigmund: «Fra kraftrom til elvetid. To kulturer på norsk jord.» i Kjell Haagensen og Atle Midtun: Kraftutbygging, konflikt og aksjoner, Oslo 1984.
 Persen, Åsne Berre og Johansen, Jørgen: Den nødvendige ulydigheten, Oslo 1998.
 Reed, Peter: Wisdom in the Open Air. The Norwegian Roots of Deep Ecology, Minnesota 1993.

Miljøvern i Norge
Konflikter i 1970
Kultur i Møre og Romsdal
1970 i Norge
Sivil ulydighet
Politiske demonstrasjoner
Stabblandet

Stabblandet er en øy i Aure kommune på Nordmøre. Den har et areal på . Inntil kommunesammenslåingen mellom Aure og Tustna, 1. januar 2006, var Stabblandet en del av Tustna kommune.

Topografi 
Stabblandet ligger mellom øyene Tustna i vest og Ertvågøya i øst. Like nord for Stabblandet ligger øya Solskjel, og i sør grenser Stabblandet til Vinjefjorden og til Halsa kommune på fastlandet.
Det er to fjellkjeder på Stabblandet, den kompakte Innerbergssalen/Stabben langs vestsiden av øya og fjellene Storøra og Litløra som fortsetter i en mindre bergrygg langs østsiden av øya. Mellom disse ligger dalen Soleimsdalen. Innerbergsalen er med sine 908 moh forøvrig også høyeste topp i Aure kommune. Den er også Sør-Norges høyeste øytopp.

Bosetting 
Hoveddelen av befolkningen på Stabblandet bor på den relative flatlendte nordenden av øya, på gårdene Soleim og Nygarden, og særlig i grenda Nordheim lengst nordøst.

Veinett 

Stabblandet ble i 2007 landfast med Ertvågøya da Imarsundprosjektet ble ferdigstilt. Før dette var det fergesamband fra Aukan fergekai til Vinsternes på Ertvågøya, Edøya i Smøla kommune og Forsnes på Hitra. Det er også veiforbindelse til Tustna med broen over Sålåsundet. I januar 2009 ble det kabelfergeforbindelse fra Nordheim til Solskjelsøya.

Referanser 

Øyer i Aure kommune
Toki pona

Toki pona er et planspråk (konstruert språk) utviklet av Sonja Lang.  Det ble første gang offentliggjort på Internett sommeren 2001. «Toki» betyr «språk» på dette språket, «pona» betyr «godt» eller «enkelt».

Toki pona er et «minimalistisk» språk, som fokuserer på de enkle og ukompliserte
tingene i livet.  Det er ikke ment som et internasjonalt hjelpespråk, men er dannet i forbindelse med taoistisk filosofi.

Toki pona er laget for å kunne uttrykke mest mulig mening med minst mulig innsats. Opprinnelig hadde det bare 118 ord. I dag har språket 120 offisielle ord. Flere behøves ikke for å kunne uttrykke all menneskelig kommunikasjon, mener de som snakker toki pona.
Det begrensede ordforrådet gjør at man tvinges til å uttrykke seg enkelt (og etterhvert også tenke ukomplisert) ved å kutte bort all detaljinformasjon som ikke er relevant for det man egentlig ønsker å si.

En Wikipedia på toki pona ble stengt av Wikipedia Foundation våren 2005.

Skrift 
Toki pona bruker disse bokstavene fra det latinske alfabetet:
p, t, k, s, m, n, l, j, w, a, e, i, o, u

Store bokstaver er kun brukt i navn, og ikke i begynnelsen av setninger. Det vil si, de markerer fremmede ord, aldri de 120 rotordene.

Fonologi 
Språket har 14 fonemer (ni konsonanter og fem vokaler).
Bare visse, «velklingende» bokstavkombinasjoner er tillatt på toki pona, så oversatte navn må ofte forenkles og kan være vanskelige å gjenkjenne. Navn er dessuten ikke substantiver på toki pona, men vanligvis adjektiver og må derfor stå sammen med et substantiv som «person» eller «sted».

Følgende bokstavkombinasjoner er lov:
  an  en  in  on  un
  ka  ke  ki  ko  ku
  sa  se  si  so  su
  ta  te      to  tu
  na  ne  ni  no  nu
  pa  pe  pi  po  pu
  ma  me  mi  mo  mu
  ja  je      jo  ju
  la  le  li  lo  lu
  wa  we  wi

Grammatikk 
Grammatikken er ekstremt enkel, for eksempel finnes det ikke subjunksjoner eller passive verbformer. Det finnes ingen bøyningsformer av ord, og det går heller ikke an å lage sammensatte ord.

Språket brukes mest på internett, der det er i daglig bruk av et lite samfunn på et hundretall mennesker. Det er produsert noe litteratur, for det meste ordspråk og poesi, men også noen noveller og stiler. Mange internasjonale, litterære verk er delvis oversatt til toki pona.

Språkprøve 
Fader vår:

mama pi mi mute o,
sina lon sewi kon.
nimi sina o sewi en pona.
ma sina o kama.
jan o pali e wile sina en lon sewi kon en lon ma.
sina o pana lon tenpo suno ni e moku tawa mi.
o weka e pali ike mi, sama la mi weka e pali ike pi jan ante.
o pana ala e wile ike tawa mi.
o awen e mi weka tan ike.
ni li nasin.

Se også 

 Planspråk: definisjoner
 Naturalistisk planspråk
 Nylatinsk planspråk

Eksterne lenker 
 
 Toki pona leksikon

Konstruerte språk