alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Slidredomen

Slidredomen (Vestre Slidre kirke) er en middelaldersk steinkirke fra slutten av 1100-tallet eller århundreskiftet rundt 1200 i Vestre Slidre kommune i Innlandet fylke. Den var sannsynligvis hovedkirke for Valdres i middelalderen. Kirken er romansk, men nok yngre enn den ser ut, og en vanlig datering er begynnelsen av 1200-tallet. Sikker datering har en av skipets takverk 1268 mens noen kilder plasserer den så tidlig som 1170.

Ytterveggene er av kistemur og takstolen hviler på toppen av kistemuren hvor det er lagt to murremmer (ved indre kant og ytre kant kistemurens topp).

Historie

Kirken er sikkert datert til å være fra før 1268 da pave Urban IV utpekte en prest til Mariakirken i Slidre. I og med at takkonstruksjonen er nyere enn dette tyder dette på at det har vært utført reparasjonsarbeider. Det indikerer at kirken er vesentlig eldre, noe som kan forklare den stilhistoriske dateringen av murarbeidet til slutten av 1100-tallet.

Det er merkelig at kirken ikke har noen gotiske trekk, men det kan muligens forklares ved at byggeperioden har vært lang.

Et annet uvanlig trekk er at kirken mangler vestportel, da det er vanlig at kirker har inngang fra vest. Hovedinngangen her er sydportalen.

Inventar

Inventaret er fra 1700-tallet, både altertavlen, prekestolen og korskranken har akantusutsmykning.  

Altertavlen skygger for kalkmaleriene fra tidlig 1400-tall. Midtscenen, som er helt skjult, er tolket som Marias himmelkroning. På sidene vises bare delvis musiserende engler, og under disse apostlene. 

Koret har også et praktfullt bemalt trehvelv fra 1300-tallet. Det forestiller Jesus Kristus i mandorla sentralt i midten. I nedre kant på sidene finner en engler og apostler.

På nordveggen er det avdekket et middelaldersk våpenskjold som blir brukt som Vestre Slidres kommunevåpen. På sørveggen, vest for hovedinngangen, er det avdekket et rødt innvielseskors i form av et hjulkors.

Tidligere var det i kirken en alterkalk som var gitt av Biskop Salomon av Oslo (1322–1352), den eneste biskop i Norge som overlevde svartedauen.

Referanser

Litteratur
 Ekroll, Øystein, Stige, Morten, Havran, Jiri, Middelalder i Stein bind 1 i serien Kirker i Norge, Oslo 2000, ISBN 82-91399-09-3
 Jahnsen, Jahn Børe, Slidredomen 800år, Slidre 1987, ISBN 82-991611-1-8

Eksterne lenker
 
 Vestre Slidre kirkelige fellesråd
 Bilder fra kirken
 

Norske middelalderkirker i stein
Kirker i Vestre Slidre
Kirker i Valdres prosti
Valdres
Kulturminner i Vestre Slidre
Religiøse byggverk fra 1200-tallet
Langkirker i Hamar bispedømme
Valgkirker i 1814
Jens Dunker
1200-tallet i Norge
Gustav Heiberg Simonsen

Gustav Heiberg Simonsen (født 4. april 1935 i Oslo, død 7. januar 2018 samme sted) var en norsk høyesterettsadvokat, næringslivsmann og politiker (H).

Han avla examen artium ved Ullern skole i 1953. Etter en tid som skitrener og ansatt i sportsforretning 1953–1954, tok han befalsskolen for infanteriet i Kristiansand. I 1960 ble han cand.jur. fra Universitetet i Oslo. Han var advokatfullmektig i Bodø 1960–1963, direksjonssekretær i Nordlandsbanken 1963–1965, drev egen advokatforretning 1965–1966, var banksjef i Nordlandsbanken 1966–1969, banksjef i Bergens Kreditbank i Oslo 1969–1974 og banksjef og direksjonsmedlem i Bergen Bank 1975–1976. Simonsen var finansdirektør i Aker-gruppen 1976–1978, i 1978 var han direktør i Fred. Olsen & Co., og han var generaldirektør i Aker-gruppen 1978–1980. Han var administrerende direktør i Volvo Energi AB i Göteborg 1980–1983, og drev egen advokatforretning 1983–1988. Senere var han advokat i Simonsen advokatfirma DA.

Han var representant for Bodø Høyre i bystyret i Bodø 1967–1971, og var gruppeleder 1967–1969. Simonsen var 6. vararepresentant til Stortinget fra Oslo 1981–1985, og møtte noen dager for Anders C. Sjaastad høsten 1985. Simonsen var kandidat til ledervervet i Oslo Høyre i 2006, som han tapte til Michael Tetzschner. 

Han var sønn av høyesterettsadvokat Jon Simonsen (1901–1976), bror til skuespillerinnen Kari Simonsen og far til journalist Marie Simonsen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske høyesterettsadvokater
Høyre-politikere i Bodø
Høyre-politikere i Oslo
Norske bankfolk
Personer tilknyttet Akergruppen
Stortingsrepresentanter 1985–1989
Hertugdømmet Warszawa

Hertugdømmet Warszawa (noen ganger også omtalt som Storhertugdømmet Warszawa) var en polsk stat som eksisterte mellom 1807 og 1813. Territoriet til Hertugdømmet Warszawa dekket det som er de sentrale delene av dagens polske stat og deler av dagens Litauen.

Geografi

Hertugdømmet ble opprettet som en følge av Tilsit-avtalen i 1807. Territoriet til hertugdømmet besto i hovedsak av områdene keiser Napoléon Bonaparte av Frankrike hadde erobret av Kongeriket Preussen under Napoleonskrigene.

Byen Gdańsk (Danzig) fikk en spesiell status, og ble gjort til en fristad under delt polsk og fransk kontroll.

Etter en krig mot Østerrike i 1809 ble også det såkalte Vest-Galicia i det østerrikske kronlandet Galicia og Lodomeria erobret og innlemmet i hertugdømmet.

Politikk

Hertugdømmet Warszawa var formelt ledet av Komisja Rządąca (Regjeringskommisjonen) 15. januar 1807 – 5. oktober 1807 og  Fryderyk August I 17. september 1807 – 21. mai 1815, noe som gjorde at hertugdømmet og kongedømmet Sachsen var i personalunion. Konstitusjonen gav også mye makt til Sejmene.

I praksis var Hertugdømmet Warszawa en fransk protektorat. Den franske ambassadøren hadde alltid siste ordet i viktige saker, og hæren til hertugdømmet sto under kontroll av den lojale bonapartisten Józef Poniatowski.

Komisja Rzadaca (Regjeringskommisjonen) 
Regjeringskommisjonen ble utnevnt gjennom et dekret av den franske keiser Napoléon I 14. januar 1807. Den holdt sitt innledende møte 15. januar 1807 og valgte Małachowski som president.

Kommisjonen utnevnte et Dyrektorium Generalne (Generaldirektorium) på fem medlemmer. Det fungerte som regjering.

Oppløsningen av hertugdømmet

Etter Napoleons nederlag ble hertugdømmet oppløst av Wienerkongressen og delt i tre. Det såkalte Storhertugdømmet Poznań ble overtatt av Preussen, Kongresspolen ble underlagt den russiske Tsaren og Kraków ble gjort til en fristad under Østerrike.

Se også 
Polens historie

Referanser

Kilder 

 Hobson, Rolf, Europeisk politisk historie 1750–1950, Cappelen Damm Akademisk, Oslo 2015, ISBN 978-82-02-24316-6

Historiske stater
Polens historie
Hertugdømmer
Historiske stater og riker i Europa
Franske klientstater under Napoleon
Stater og territorier etablert i 1807
1807 i Europa
Stater og territorier opphørt i 1815
Opphør i 1813
1813 i Europa
Timbuktu (artist)

Jason Michael Robinson Diakité (født 11. januar 1975), kjent under artistnavnet Timbuktu, er en svensk hiphop-artist. 

Diakité er fra Skåne og rapper ofte på dialekt. Han tok artistnavnet etter en by i Mali, der han har sine røtter på farssiden. Timbuktu har lansert fire album, og har etablert seg selv som en politisk rapper. Viktige inspirasjonskilder er folkemusikk, amerikansk blues og musikk fra Vest-Afrika og Jamaica.

Timbuktu startet sin rappekarriere tidlig på 1990-tallet, og ble raskt populær på hiphopscenene i Malmö, Stockholm og København. Rundt midten av 1990-tallet startet han gruppen Excel, sammen med en dansk rapper. I 2000 lanserte han sitt første album, T2: Kontrakultur. Det doble albumet inneholdt en CD med engelske tekster, og en med svenske tekster. Rundt den samme tiden som han spilte inn T2, var han på turne med de to andre kjente svenske rapperne Petter og Thomas Rusiak.

Jason Diakité er sønn av den svenske, amerikanskfødte menneskerettighetsadvokaten Madubuko Diakité.

Diskografi 
 T2: Kontrakultur (2000)
 W.D.M.D. (Wått's dö madderfakking diil?) (2002)
 The båtten is nådd (2003)
 Live! m/ damn! (2004)
 Alla vill till himlen men ingen vill dö (2005)
 Oberoendeframkallande (2007)
 En High 5 & 1 Falafel (2008)
 Sagolandet (2011)
 Pusselbitar (2011)
 Full Ära (2012)
 För livet till döden (2014)

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 Timbuktus hjemmeside
 JuJu Records Timbuktus eget plateselskap
 Artistsammendrag på Warner/Chappell Music 

Svenske musikere
Personer fra Lund
Svenske rappere
Mottakere av Nordens språkpris
Voss kirke

Voss kirke, også kalt Voss kyrkje og Vangskyrkja, er en langkirke i stein fra 1277 på Vossevangen i Voss kommune i Vestland fylke. Kirken er viet til St. Mikael. Kirken, som trolig er bygget siste halvdel av 1200-tallet, har sannsynligvis vært hovedkirke og sognekirke for et stort område. En vet at sognets menn var byggherrer for kirken da dette er nedskrevet av Magnus Lagabøte i 1271 der han oppmuntrer dem til videre innsats med steinkirken.

Bygningen
Kirken har et rektangulært skip og nesten kvadratisk kor og vestparti. Dette finner en på flere kirker i området som har innflytelse av bergensgotikken. Kirken har kraftige strebebuer på grunn av dårlige fundament. Før restaureringen på 1870-tallet hadde kirken også kalkpuss. Portalene er spissbuete nøkterne i kleberstein. Kirken ble restaurert på nytt i 1950-1953, da den i stor grad ble tilbakeført til slik den var før endringene på 1870-tallet. Den rikt dekorerte prekestolen, krusifikset, korskillet og flere malerstykker som hadde blitt fjernet eller malt over i 1870-årene, ble tilbakeført allerede i 1936. Siden restaureringen på 1950-tallet har ytterveggene stått helt uten murpuss.

Interiør
Kirken har gjennomgått store utskiftinger og reparasjoner som er dokumenert i kirkeregnskapene. Av middelalderinventaret er bare alteret tilbake. Altertavlen er bygget rundt et sengotisk alterskap. Det er kvadratisk med en utskåret sirkelrundt ornament som i middelalderen skulle forestille skyer. Det er vanlig å bruke denne typen skyer ved scenen Marias himmelkroning. En slik scene finner vi bak 1600-talls maleriet med korsfestelsesscenen som idag utgjør altertavlen. Fotstykket til altertavlen har bemalingen intakt og det viser Jesus i Getsemane. Prekestolen er fra renessansen.

På korskillet henger et 1600-talls krusifiks. Kirken har ikke tradisjonell døpefont, men en dåpsengel kjøpt i København ca. 1820. Det er en legemsstor, hvitmalt trefigur som holder dåpsfatet i hendene. Den henger ned fra kortaket og blir senket når der er barnedåp i kirken.

Kirkegård 
Kirkegården ved kirken er gått ut av bruk til nye begravelser. På Vossevangen finnes to gravplasser: Tunshoved (tidligere Voss assistentkirkegård 1) og Voss assistentkirkegård 2.

Referanser

Litteratur
 Ekroll, Øystein, Stige, Morten, Havran, Jiri, Middelalder i Stein bind 1 i serien Kirker i Norge, Oslo 2000, ISBN 82-91399-09-3

Eksterne lenker
 Bilder fra kirken fra Kunsthistorie.com
 

Norske middelalderkirker i stein
Fredete byggverk i Vestland
Kulturminner i Voss
Kirker i Voss
Voss' historie
Religiøse byggverk fra 1200-tallet
Georg Greve
Kirker i Hardanger og Voss prosti
Valgkirker i 1814
1200-tallet i Norge
Einar Gerhardsens tredje regjering

Einar Gerhardsens tredje regjering satt fra 22. januar 1955 til 28. august 1963. Regjeringen gikk av som følge av gruveulykken i Kings Bay på Svalbard, etter et mistillitsforslag som ble fremmet av de borgerlige partier og i tillegg fikk støtte av Sosialistisk Folkeparti.

Noter

Kilder 
Einar Gerhardsens tredje regjering regjeringen.no, besøkt 10. februar 2016

Gerhardsen 3
Etableringer i 1955
Opphør i 1963
1955 i Norge
1963 i Norge
John Lyngs regjering

John Lyngs regjering var en borgerlig koalisjonsregjering i Norge med Høyre, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre på ministerpostene. Regjeringen etterfulgte Einar Gerhardsens tredje regjering 28. august 1963, som måtte gå av på grunn av mistillitsforslag reist på grunn av ulykken i Kings Bay på Svalbard. John Lyngs regjering måtte gå av etter kort tid, da de sosialistiske partiene ikke stemte for Lyng-regjeringens tiltredelseserklæring, men kom med moterklæring som så ble vedtatt av stortingsflertallet. Regjeringen gikk av 25. september 1963 og ble etterfulgt av Einar Gerhardsens fjerde regjering.

De mer langsiktige konsekvensene av denne regjeringsdannelsen var imidlertid at den borgerlige siden innen politikken viste at de var i stand til å danne regjering sammen, og dette var en medvirkende årsak til dannelsen av Borten-regjeringen to år senere.

Litteratur

Lyng
Hendelser i 1963
1963 i Norge
Etableringer i 1963
Opphør i 1963
 
Politikk i 1963
Reinertsen

Reinertsen AS ble etablert i 1946 og var et rådgivende ingeniør- og entreprenørselskap som ble drevet av dr.ing. Torkild R. Reinertsen og dr.ing. Erik R. Reinertsen. Selskapet tilbød leveranser innen markedsområdene olje og gass, industri, bygg og anlegg og samferdsel. Det ble slått konkurs i 2017.

Selskapet hadde i 2014 rundt  ansatte og en omsetning på ca. 4 milliarder kroner. Hovedkontoret lå i Trondheim, men Reinertsen hadde også kontorer i Oslo, Bergen, Stavanger, Hammerfest, Orkanger, Bodø, Göteborg, Stockholm, Malmö, Luleå, Stenungsund, Murmansk (Russland) og Szczecin (Polen).

Referanser

Norske entreprenørselskaper
Etableringer i 1946
Selskaper opphørt i 2017
Næringsliv i Trondheim
Liste over Norges miljøvernministre

Norges klima- og miljøminister er medlem av Norges regjering og sjef for Klima- og miljødepartementet. Stillingen het miljøvernminister fram til 2013. Klima- og miljøministerens offisielle tittel er, som de øvrige regjeringsmedlemmene, statsråd, til forskjell fra statsministeren og utenriksministeren, som tituleres minister. Miljøverndepartementet ble opprettet 8. mai 1972, og Olav Gjærevoll (Ap) ble dermed Norges, og verdens, første miljøvernminister. Norges lengstsittende miljøvernminister er Thorbjørn Berntsen (Ap), som innehadde embetet fra 1990 til 1997. Sittende klima- og miljøminister er Espen Barth Eide (Ap), som tiltrådte 14. oktober 2021.

Liste

Referanser

Eksterne lenker 
 

Miljøvernministre
Sissel Rønbeck

Sissel Marie Rønbeck (født 24. mai 1950 i Hammerfest) er en norsk politiker (Ap). 

Da hun høsten 1979 ble forbruker- og administrasjonsminister i en alder av 29 år, var hun Norges hittil yngste statsråd. Hun møtte første gang på Stortinget som vararepresentant for Ap i 1973. 

Fra 1975–1977 var hun formann i sentralstyret til Arbeidernes ungdomsfylking. Rønbeck var første kvinnelige lederen i APs ungdomsorganisasjon og etterfulgte 34 menn.

Hun var innvalgt stortingsrepresentant for Oslo i tiden 1981–93. I Stortinget var Rønbeck medlem og leder av kirke- og undervisningskomiteen, medlem av finanskomitéen og medlem av samferdselskomiteen. Hun ble første gang nominert på 8.-plass til stortingsvalget i 1977 av Oslo Arbeiderparti.

Rønbeck har hatt en rekke tillitsverv i Det norske Arbeiderparti. Hun var formann i Arbeidernes ungdomsfylking i 1975–77 der hun hadde vært medlem av sentralstyret siden 1969, medlem av DNAs sentralstyre 1975–77 og 1983–89 og leder av Arbeiderpartiets kvinnebevegelse 1985–89. Hun har vært medlem av DNAs programkomite.

Av andre verv kan nevnes: Medlem av Den Norske Nobelkomite fra 1994, leder av Rådgivende utvalg for God byggeskikk og nestleder i Norske Boligbyggelags Landsforbund. 

I 1983 utga hun boka Tanker på tvers.

I 1989 gikk hun av som miljøvernminister etter å ha påtatt seg ansvaret som følger av cyanidgift-skandalen i Bergen, og dermed hindret et mistillitsforslag mot seg.

Hun var i perioden 1993-2008 ansatt som assisterende direktør hos Riksantikvaren. Som samferdselsminister døpte hun hurtigruten MS «Nordnorge» den 19. mars 1997.

Hun er gift med Arne Wam. Hun var tidligere gift med Bjørn Tore Godal.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske samferdselsministre
Norske miljøvernministre
Norske familie- og forbrukerministre
Ap-statsråder
Statsråder i Regjeringen Nordli
Statsråder i Regjeringen Brundtland I
Statsråder i Regjeringen Brundtland II
Statsråder i Regjeringen Jagland
Stortingsrepresentanter fra Ap
Stortingsrepresentanter 1977–1981
Stortingsrepresentanter 1981–1985
Stortingsrepresentanter 1985–1989
Stortingsrepresentanter 1989–1993
Stortingsrepresentanter for Oslo
AUFs ledelse
Personer fra Hammerfest kommune
Nobelkomiteens medlemmer og varamedlemmer
Kraftverk (tidsskrift)

Kraftverk er et venstreradikalt ungdomsmagasin utgitt av Sosialistisk Ungdom (SU) fire eller fem ganger i året. Bladet er å se på som organisasjonens eksterne blad, men har likevel internt med SUs egen profil og politiske linje.

SUs første medlemsblad ble kalt Ungsosialisten og ble utgitt i perioden 1975-1985. Ungsosialisten ble avløst av Press, som i 1990 endret navn til Rødt Press, før det i 2009 fikk navnet til Kraftverk.

SU-bladet var i vinden våren 2005 da det (under tidligere navnet Rødt Press)  hadde publisert fire bilder som partiet Høyre planla å bruke under valgkampen. Debatten i etterkant handlet om rettigheter til bildet. Saken endte med en avtale mellom fotografen og SU.

Referanser
<div class="references-small">

</div class="references-small">

Eksterne lenker 
 Bladets hjemmesider

Norske partiaviser
Sosialistisk Venstreparti
Aviser etablert i 1975
Gróin

Gróin var en fiktiv dverg i J.R.R. Tolkiens Midgard. Han var av Durins folk og far til Glóin og Óin og dermed bestefar til Gimli. Han var bror av Fundin. Han var i direkte slekt med Durin den Udødelige, fordi han var sønn av Frain, sønn av Borin som var yngste sønn av kong Náin II.

Dverger i Tolkiens verden
Balin

I J.R.R. Tolkiens Midgard var Balin en dverg av Durins folk. Han var sønn av Fundin, og eldre bror av Dwalin. Balin var født i 2763 i det tredje tideverv. Balin var en av de dvergene som reiste med Thorin Eikenskjold, Bilbo Lommelun og Gandalv i Hobbiten, som drar ut for å drepe dragen Smaug og gjeninnta kongeriket under fjellet altså Erebor.

Han var den andre dvergen som ankom huset til Bilbo i Hobbiten, og det var Dvalin som kom først. Balin hadde rød hette og kappe og spilte violin, som sin bror.
Blant dvergene i Thorins følge var Balin den nest eldste (etter Thorin), og derfor var det han som snakket for følget blant annet hos alvekongen Thranduil i Myrkskog.

Balin er beskrevet som følgets alltid på vakt-mann. Det er han som ser Bilbo komme løpende ved den Grønne drake, og det er han som ser bålet til Trollene, og det er han som først oppdager alvene i Myrkskog. Men han så ikke Bilbo, som er usynlig p.g.a. ringen, da han var utkikkspost for følget etter at de unnslapp fra orkene i Tåkefjellene. Etter denne hendelsen begynner Balin å få respekt for Bilbos evner. Han er den eneste dvergen som følger Bilbo et stykke på veien inn i gangen mot Smaug. Og av alle dvergene er han den eneste man vet om har besøkt Bilbo i Lommekroken etter eventyret.

I 2989 T.T. dro Balin fra Erebor og gikk inn i Moria sammen med Flói, Óin, Ori, Frár, Lóni, og Náli. Han ble drept av en av orkenes bueskyttere i Dimrenndalen i 2994 i T.T..

I Ringenes herre, Ringens brorskap, oppdager brorskapet Balins grav i Mazarbuls kammer.

Balins familietre
               kong Náin II
                    |
              -------------
              |           |
        kong Dáin I     Borin
                          |
                        Frain
                          |    
                -----------------------
                 |                  |
               Gróin             Fundin
                 |                  |
                 |                  |
       ----------------        -----------------
        |           |            |             |
        |           |            |             |
       Óin        Glóin        Balin         Dwalin
                    |
                    |
                Gimli Alvevenn

Dverger i Tolkiens verden

pt:Anexo:Lista de anões da Terra Média#Balin
Danvik Folkehøgskole

Danvik Folkehøgskole er en kristen folkehøgskole i Drammen.

Danvik er med sine 160 elever en av Norges største folkehøgskoler. Danvik kristelige ungdomsskole som den het ved oppstart i 1913, ble til Danvik Folkehøgskole høsten 1972. Høsten 1987 ble fagene ved skolen konsentrert rundt mediefag. Det ble bygd et moderne radiostudio, og tv-studio med kamerakjede og kontrollrom med bl.a. CCU'er og bildemikser. Danvik Folkehøgskole har egen radiokonsesjon. Skolen har siden 2010 drevet Kanal1 Drammen, der elevene i studielinjen Radio Live & Podcast produserer sendestoffet.

Linjer 2021/22
 Film
 Skriv!
 Foto og SoMe
 Spilldesign og Grafikk
 Radio Live & Podcast
 Skuespill for Scene og Film
 TV-produksjon
Spill og Entrepenørskap
YouTube og Entrepenørskap

Kjente elever og ansatte 
Kjente personer som enten har vært elev eller ansatt ved skolen.
 Olav Thon
Tor Coward (Elev og senere lærer)
 Jonas Rønning
 Ida Fladen
 Stefan Heggelund
 Kashfa Gashamura
 Niklas Baarli
 Jon Øigarden
 Lisa Marie Gamlem
 Jon Hartvig Børrestad
 Torgeir Sæverud Higraff (tidligere lærer)
 Tom A. Haug (tidligere lærer)
 Jan Erling Haugland
Johan Granerud
Selma Ibrahim Karlsen
Martin Holmen

Referanser

Eksterne lenker 
 Danvik Folkehøgskole

Folkehøgskoler i Viken
Skoler i Drammen
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1913
Skoler tilknyttet KFUK-KFUM Norge
Skoler tilknyttet Normisjon
Offshore (TV-serie)

Offshore er en norsk såpeserie som gikk på NRK1 fra 1996 til 1999. Handlingen utspiller seg på en oljeplattform i Nordsjøen. Sentralt i handlingen er også forholdet til familiene på land og maktkampen om oljen. 

Serien ble kåret til beste underholdningsdrama under Gullruten 1999.

Handling 

Handlingen i Offshore hadde fokus på to ting, hverdagen til forretningsmenneskene ansatt i oljeselskapet NorWestOil, og livet til de ansatte ved selskapets hovedplattform Huldra ute i Nordsjøen. Fra starten av var det den rike Hroar Torgersen (Finn Schau) som satt ved roret i selskapet, med blant andre den driftige Nina Martens (Helga Mjeldheim) som sin kollega. Hroar var gift med amerikanskfødte Barbara (Kjersti Døvigen), og sammen hadde de barna Susanne (Stine Varvin) og Robert (Christoffer Staib), som av moren ble kalt Susan og Bob. Nina Martens innledet med tiden et forhold til plattformsjefen Torbjørn Lindbekk (Kalle Øby), som var bror av Steinar Lindbekk (Ketil Høegh). Steinar var ansatt på Huldra, i likhet med samboeren Hanne (Guri Johnson). Av de andre ansatte var blant andre Dagny Ulrichsen (Wenche Kvamme), Mette Haug (Mia Gundersen), Ståle Pettersen (Kristoffer Joner), Jonny Mjelde (Frank Krog) og Harald Vestheim (Jarl Goli).

I de første sesongene fulgte serien i tillegg familien Berg som bodde på et gårdsbruk nord i landet. Odelsgutten på gården arbeidet på Huldra, men omkom i en ulykke i en av de første episodene. Tilbake satt hans unge kone Charlotte (Vanessa Borgli) med sin nyfødte sønn Ola William (Ulrik Randsborg Lie), og hun fikk store problemer med å imøtekomme svigermoren Aslaugs (Kirsten Hofseth) strenge krav.

Skuespillere 

 Agnete Haaland - Kari Sekretær

Produksjon

Referanser

Eksterne lenker 
 
Intro (YouTube)
Offshore på NRK TV

Norske såpeoperaer
TV-produksjoner på NRK
Gullruten for beste TV-program
Amanda for beste underholdningsproduksjon for fjernsyn
Norske TV-serier fra 1990-årene