alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Erlend Jordal

Erlend Jordal (født 16. august 1979 på Sola på Jæren) er en norsk politiker (H).  Jordal ble i mars 2020 engasjert som politisk rådgiver for olje- og energiminister Tina Bru. 

Han har studiekompetanse fra St. Olav videregående skole fra 1998, årsstudium i engelsk og samfunnsvitenskap fra Whittier College fra 1999, bachelorgrad i internasjonal politikk fra Lancaster University fra 2002 samt praktisk-pedagogisk utdanning fra Universitetet i Stavanger. Jordal var informasjonssjef for næringspolitikk i bransjeorganisasjonen Norsk olje og gass fra 2014-2017. Fra 2017-2020 rykket han opp til fagsjef for samfunnskontakt.  Jordal var informasjonskonsulent ved Universitetet i Stavanger 2005–2006.

Jordal har vært medlem av Stavanger bystyre og Rogaland fylkesting siden 2007. Han var medlem av Sola kommunestyre 2003–2006, politisk rådgiver for Stavanger Høyres bystyregruppe 2005–2007 og 2011–2014 samt kommunalråd for oppvekst i Stavanger kommune 2007–2011. Jordal ledet Stavanger Høyre 2008–2012. Han meldte seg inn i Unge Høyre i 1995. Foruten å ha vært formann i Rogaland Unge Høyre 2003–2005 og Sola Unge Høyre 1997–1999, vant han Unge Høyres elitekurs i 2003.

Referanser 

Høyre-politikere i Rogaland
Lokalpolitikere i Stavanger
Lokalpolitikere i Sola
Norske kommunikasjonsfolk
Personer fra Sola kommune
Rogaland fylkesting
Maglebylille

Maglebylille var en mindre by på Amager ved Sjælland, som  måtte vike da Københavns Lufthavn skulle utvide sitt areal. Byens beboere ble flyttet til de nærliggende byer Store Magleby og Dragør.

Historie 
Byen nevnes allerede i en beretning fra 1370 som "Maghleby litlæ", og omkring år 1700 var byen den nest største på Amager, kun overgått av Store Magleby. En landingsbro til fiskere ble oppført ved byens kystlinje i 1858, og her ble det fisket helt frem til 1962. En bebyggelse med hus og sommerhus ble anlagt langs landingsbroen Maglebyleje på starten av 1900-tallet, i et idyllisk område.  

Byggingen av Kastrup Lufthavn i 1925 betød de første ekspropriasjoner i Maglebylille, og ved følgende utvidelser i 1969-70 forsvant landsbyen helt. Kunstneren Theodor Philipsen (1840–1920) har blant andet hatt Maglebylille som motiv. 

Lufthavnsterminalen fra 1939, tegnet av arkitekten Vilhelm Lauritzen, ble i 1999 flyttet til Vilhelm Lauritzen Allé 2 i Maglebylille, og i år 2000 gjenskapt etter de opprinnelige tegninger. Bygningen er nå fredet.

Referanser

Eksterne lenker 

 Tårnby bibliotek om Maglebylille
 Bilder fra Maglebylille
 malerier av Theodor Philipsen

Amager
Vigdis Ystad

Åse Vigdis Ystad (født 13. januar 1942 i Verdal, død 7. desember 2019) var professor i nordisk litteratur ved Universitetet i Oslo (UiO), og hadde en rekke faglige og forskningspolitiske verv i Norge.

Hun forsvarte dr.philos.-graden i 1974 på en avhandling om Kristofer Uppdals lyrikk. Hun var universitetslektor ved UiO 1973–74, dosent 1975–79 og professor fra 1979. Fra 1998 til 2009 ledet hun prosjektet for komplett tekstkritisk  og kommenterende utgivelse av Henrik Ibsens skrifter. Skriftene ble publisert i 16 bind. Utgivelsen representerte det hittil største prosjekt i sitt slag i Norge. Prosjektet involverte et titalls forskere og tyvetalls tilknyttede i ti år og hadde som mål å utgi en vitenskapelig kommentert utgave av Ibsens samlede verker.

I 2002 gav hun ut boka «Historien om 'Ja, vi elsker'» sammen med Jon Gunnar Jørgensen og Anne Jorun Kydland (Lysdahl) som var en analyse av Norges nasjonalsang.

Hun var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi, Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala, Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien, Det Norske Akademi for Språk og Litteratur, Det norske språk- og litteraturselskap, Det Danske Sprog- og Litteraturselskab og Nordisk Nettverk for Edisjonsfilologer. Hun var styremedlem i Fondet for dansk-norsk samarbeid 1978–2000, formann i den norske styreavdelingen og formann i Fellesstyret 1993–2000. Hun hadde en rekke forskningspolitiske verv, bl.a. som medlem av Norges allmennvitenskapelige forskningsråd 1979-1985, medlem av Forskningspolitisk råd 1982-84, formann i Rådet for humanistisk forskning 1985. Hun var medlem av Det akademiske kollegium ved Universitetet i Oslo 1990-2002, medlem av Fellesrådet for representanter for Storting og vitenskap fra 1981 og styremedlem fra 1985. Hun var styremedlem og styreformann i Senter for høyere studier ved Det Norske Videnskaps-Akademi 1989-1993. Videre var hun formann for Professorforeningen (til 2006).

Vigdis Ystad ble i 2012 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats for norsk kulturliv.

Hun var gift med litteraturviter og professor Daniel Haakonsen (1917-1989).

Referanser

Eksterne lenker 
 

  ibsen.net Artikler av Vigdis Ystad
  Ibsens kvinne - portrett i Klassekampen 2016
  Forskningen forringes - intervju i Klassekampen 2017
  Vigdis Ystad, minneord i Dag og Tid - 2019dd
  Ved veis ende. Kampkvinnen, minneord i Klassekampen

Norske litteraturprofessorer
Professorer ved Universitetet i Oslo
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Medlemmer av Det akademiske kollegium (UiO)
Medlemmer av Det Norske Akademi
Medlemmer av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Medlemmer av Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien
Medlemmer av Det Danske Sprog- og Litteraturselskab
Riddere av 1. klasse av St. Olavs Orden
Ibsenforskere
Thomas Couture

Thomas Couture (født 21. desember 1815 i Senlis, død 30. mars 1879 i Villiers-le-Bel, Val-d'Oise) var en fransk kunstner kjent for sine portrett-, historie- og  sjangermalerier. Han drev også som lærer.

Liv og virke

Bakgrunn 
Couture ble født i Senlis, Frankrike og flyttet 11 år gammel med sin familie til Paris, der han begynte å studere ved den industrielle kunstskolen (École des Arts et métiers) og seinere ved École des Beaux-Arts.Han studerte under Antoine-Jean Gros og Paul Delaroche. 

Han mislyktes seks ganger å vinne Écoles prestigefylte pris Prix de Rome, men han mente at problemet lå mer hos École enn hos ham selv. Couture fikk tilslutt prisen i 1837.

Karriere 
Fra 1840 begynte han å stille ut historie- og sjangermalerier i Paris Salon og fikk flere medaljer for sine verk. Spesielt for hans verk fra 1847, Les Romains de la décadence (Romerne i dekadansens rike). Kort tid etter denne suksessen startet Couture et uavhengig atelier med mål å utfordre École des Beaux-Arts gjennom å få fram de beste nye historiemalerne.

Couture innovative tekniker fikk mye oppmerksomhet, og på slutten av 1840-tallet til 1850-tallet bestilte både regjeringen og kirken veggmalerier. Han avsluttet allikevel aldri de to første oppdragene, mens det tredje fikk blandet kritikk. Opprørt av det ufordelaktig mottagelsen av hans veggmalerier forlot han Paris i 1860, for en tid å vende tilbake til sin hjemby i Senlis. Der fortsatte han å undervise unge kunstnere som kom til ham. I 1867 pekte han nese til akademikerne gjennom å publisere en bok om sine egne idéer og arbeidsmetoder.

Couture underviste flere blivende forgrunnsfigurer innen kunstverden som Edouard Manet, Henri Fantin-Latour, John La Farge og Pierre Puvis de Chavannes. Også mange nordiske kunstnere studerte hos ham, for eksempel nordmannen Olaf Isaachsen og svenskene August Malmström og Bengt Nordenberg.

Da han ble spurt av en utgiver å skrive en selvbiografi, svarte Couture «Biografien er en opphøyelse av personligheten – og personlighet er vår tids gissel».

Couture døde i Villiers-le-Bel, Val-d'Oise, og ble begravet i Père Lachaise, Paris, Frankrike.

Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Thomas Couture hos Stor Norske Leksikon
 Finn graven-profil for Thomas Couture 

Franske malere
Romantikken
Prix de Rome for maleri
Personer fra departementet Oise
What Has Government Done to Our Money?

What Has Government Done to Our Money? er en bok skrevet av Murray N. Rothbard som beskriver pengebrukens historie, fra de byttehandel til gullstandarden, til dagens papirpenger. Boken inneholder tre deler med tilsammen 35 kapitler. Den ble først utgitt i 1963, og har siden blitt utgitt på spansk, tysk og kinesisk.

Kilder og fotnoter

Anarkokapitalisme
Bøker fra USA
Bøker fra 1994
Økonomibøker
Bøker av Murray Rothbard
Nordland nasjonalparksenter

Nordland nasjonalparksenter ligger på Storjord i Saltdal, like nord for Saltfjellet. Senteret, som ble åpnet i 2005, består av Besøkssenter nasjonalpark Nordland og Adde Zetterquist kunstgalleri (2013). Besøkssenter nasjonalpark Nordland er autorisert av Miljødirektoratet som besøkssenter for Saltfjellet- Svartisen, Junkerdal, Sjunkhatten, Rago og Láhko nasjonalpark. Senteret formidler også om natur, verneområder og de andre nasjonalparkene i Nordland.

Senterets formål 
Vårt formål er å være et informasjons- og besøkssenter som skal dokumentere og formidle kunnskap om nasjonalparker, andre verneområder, natur, kunst, norsk og samisk kultur i Nordland samt stimulere til aktivt friluftsliv. Vår kjernevirksomhet er kunstformidling og naturveiledning – som vi skaper gode opplevelser rundt.

Tilknyttede nasjonalparker 
Det er 9 nasjonalparker i Nordland fylke:
 Børgefjell nasjonalpark
 Lomsdal-Visten nasjonalpark
 Saltfjellet-Svartisen nasjonalpark
 Junkerdal nasjonalpark
 Rago nasjonalpark
 Sjunkhatten nasjonalpark
 Møysalen nasjonalpark
 Láhko nasjonalpark
 Lofotodden nasjonalpark

Nordland nasjonalparksenter er plassert midt mellom to av de største nasjonalparkene i Nordland; Saltfjellet-Svartisen og Junkerdal nasjonalpark. Både lange og korte turløyper  starter her og nedenfor senteret ligger Nystadnesstua (Storjordstua), som er en turistforeningshytte. Flere turstier i området er universelt utformet.

Om stiftelsen 
Stiftelsen Nordland nasjonalparksenter ble etablert 1. januar 2005 med følgende formålsparagraf:
 
«Nordland nasjonalparksenter skal være et informasjons- og besøkssenter som skal dokumentere og formidle kunnskap om nasjonalparker, andre verneområder, natur, samt norsk og samisk kultur i Nordland. Den samlede virksomheten skal fremstå som et utstillingsvindu for Nordlands naturverdier og stimulere til aktivt friluftsliv.»
 
Bak stiftelsen står følgenede kommuner og instanser:
 
 Hattfjelldal kommune
 Grane kommune
 Beiarn kommune
 Skjerstad kommune
 Saltdal kommune
 Fauske kommune
 Sørfold kommune
 Hadsel kommune
 Sortland kommune
 Lødingen kommune
 Rana kommune
 Forum for natur og friluftsliv, Nordland
 Fylkesmannen i Nordland
 Norges Naturvernforbund, Nordland
 Saltdal bondelag
 Salten regionråd
 Statskog SF
 Den Norske Turistforening
 Arran lulesamisk senter
 Nordland reindriftssamers fylkeslag
 Helgeland museum
 Høgskolen i Bodø
 Saltdal bonde og småbrukerlag
 Nordlandsmuseet

Eksterne lenker 
 Nordland nasjonalparksenter.
 Adde Zetterquist kunstgalleri
 Besøkssentre hos Miljødirektoratet

Nasjonalparksentre
Klokke

Klokke kan referere til:

Tid
 Biologisk klokke
 Klokke (ur)
 Astronomisk klokke
 Atomur
 Kronograf
 Kronometer
 Pulsklokke
 Radiostyrt ur
 Vekkerklokke
 Klokke (elektronikk)
 Klokkefrekvens

Lyd
 Klokke (for å lage lyd)
Kampanologi
Bjelle
 Dombjelle
 Kubjelle
Carillon
Håndklokke
Kirkeklokke
Klokkespill
 Klokkespill i Norge
 Klokkespill i Danmark
Gårdsklokke eller matklokke
Klokkestøper
Beffroi, campanille, klokketårn
Klokketårnene i Belgia og Frankrike
Rørklokker
Skipsklokke
Zvon

Dykking
 Dykkerklokke
 Batyskaf

Planter
 Klokkefamilien, Campanulaceae, en gruppe planter
 Klokkeslekten, Campanula

Se også
 Klokker, kirkelig stilling
Skarpa

Skarpa var en hoppbakke i Polens hovedstad Warszawa. Bakken lå i distriktet Mokotów, i vesthellingen til elva Wisła. Den hadde K-punkt 38 meter.

Byggingen av bakken startet i 1955, men problemer med grunnforholdene gjorde at bakken først kunne åpnes i 1959. Skarpa var blant de 20 første hoppbakkene i verden som fikk plastmatter til sommerbruk, og den første i Polen som fikk dette underlaget. Plastunderlaget gjorde bakken til et viktig treningssenter for polsk hoppsport. Med tiden avtok imidlertid bakkens betydning, delvis fordi bakken ble for liten for elitehopperne, delvis fordi også hoppbakkene i Zakopane, Wisła og Szczyrk i Karpatene ble utstyrt med plastmatter.

På 1980-tallet forfalt Skarpa. Det siste rennet ble holdt i 1989, og den midtre delen av ovarennet ble revet på midten av 1990-tallet. Kort tid etter ble også plastmattene fjernet. Men tårnet, hoppet og den nedre delen av ovarennet ble stående, og var en uvanlig ruin i Warszawa. Restene av hoppbakken ble til slutt revet vinteren 2010/11.

Anerkjent bakkerekord var 40,5 meter, satt av Antoni Łaciak. Aller lengste hopp i bakken var 48 meter, gjort av Janusz Duda.

Kilder 
 Warszawikia: Skocznia narciarska (polsk, besøkt 4. juni 2010)
 Skijumping.pl: Internetowy przewodnik po skoczniach narciarskich w Polsce (side 13, polsk)
 Skisprungschanzen-Archiv: Warszawa (Skarpa) (besøkt 5. november 2011)

Eksterne lenker 
 
 YouTube: Polska Kronika Filmowa (Polens filmavis): Skihopping i Skarpa (nr. 45A/1980, skihopping 9.05-10.03)

Hoppbakker i Polen
Byggverk i Warszawa
Bekkelagsraset

Bekkelagsraset var et leirskred som rammet Bekkelaget i Oslo 7. oktober 1953. Skredet gikk klokka 07.37 og tok med seg om lag 100 meter av Mosseveien. Også grunnen under Østfoldbanen forsvant ut. Lokaltoget fra Kolbotn fikk stoppet i tide, men Drøbakbussen ble tatt av skredet sammen med flere biler. Raset var ikke spesielt stort, ca. 150 x 190 meter, men det rammet altså hovedforbindelsene sørover fra Oslo. Fem mennesker mistet livet, hvorav fire var i bussen fra Drøbak. Det var i alt 88 mennesker innenfor rasområdet da raset gikk: 21 personer i to bolighus, 45 i Drøbakbussen, 13 personer i andre kjøretøyer, to syklister og syv andre utendørs. Av disse var det bare cirka åtte personer som fikk lettere skader.

Terrenget sank om lag syv meter i overkant langs Mosseveien. I den nedre del av raset hevet terrenget seg som følge av massene som pakket seg opp. Det ene bolighuset som sto i nedre del av raset, ble løftet to meter, dreid og forskjøvet 10–15 meter, men raste ikke sammen. Omfanget av ulykken kunne altså lett ha blitt mye større.

Resultatet av raset er den tydelige dumpa ved dagens lyskryss med Ormsundveien. Den gamle veibanen er delvis intakt og i bruk mellom Bekkelagsveien og Bjerringbakken nord for rasgropa. Det er også mulig å se rester av den gamle veibanen ved bussholdeplassen sør for dumpa, vis-à-vis bensinstasjonen.

Galleri

Litteratur 
 E.M. Hansen  og O.R. Hansen: «Bekkelagsraset – et 30 års minne» i Søndre Aker Historielag årbok 1983

Eksterne lenker
 
  NRK.no oktober 2013: 60 år siden Bekkelagsraset (med Filmavisen om utbedringen etterpå)

Leirras i Norge
Hendelser i 1953
Bekkelaget
Arthur Theodor Olsen

Må ikke forveksles med bokseren fra Oslo, Arthur Johan Olsen

Arthur Theodor Olsen (født 15. desember 1900 i Bergen, død 18. desember 1951 i Bergen) var en norsk bokser. Han representerte Bergens Atletklub.

I NM 1918 vant han gull i klassen bantamvekt. Han ble også tildelt Kongepokalen, og i NM 1920 vant han gull i fjærvekt. Han deltok for Norge i OL 1920 i Antwerpen med 9.-plass i fjærvekt.

Eksterne lenker 
 

Norske boksere
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1920
Boksere under Sommer-OL 1920
Personer fra Bergen kommune
Norgesmestere i boksing
Kongepokalvinnere i boksing
Godthaab

Godthaab Helse og Rehabilitering er et privat rehabiliteringshjem i Bærum i Akershus. Virksomheten ble etablert som en stiftelse i 1918 og åpnet som landets første rekonvalesenthjem. Stedet er i dag blant de største rehabiliteringssentrene i Norge og tar imot pasienter fra sykehus og hjemmeboende syke og skadde.

Historie 

Anna Holck fra Hamar, malerinne og utdannet tegnelærer, tok initiativ til bygging av et «Rekonvalescenthjem». Hun gikk i bresjen for innsamling av midler, og fikk inn totalt ca. 1 million kroner, tilsvarende nesten 17 millioner i 2010. Sammen med senere banklån disponerte man til slutt 2.5 millioner kroner. For 45 000 kroner kjøpte en arbeidskomité i juni 1919 40 mål av eiendommen Lille Garløs og 3 mål av naboeiendommen Løkka. Arkitektoppdraget ble gitt Hans Backer Fürst, og et første utkast var ferdig i 1920.

Sommeren 1922 ble anbud innhentet, og etter to og et halvt  års byggetid var bygget ferdig. Godthaab var blant de første bygg i landet bygget med armert betong. Ingeniørfirmaet Selmer hadde lært dette under skyskraperbygging i New York. Innvielse fant sted 29. mars 1925.

Godthaab under krigen 
Siden 1925 har Godthaab vært i drift som rekonvalesenthjem med unntak av en periode under andre verdenskrig, da Godthaab ble benyttet til Lebensborn i Norge, de tyske nasjonalsosialistenes tiltak for ugifte mødre som hadde barn med tyske soldater.

Virksomhet 
Godthaab tar imot pasienter som kommer direkte fra sykehus, og hjemmeboende som har søkt om rehabilitering via fastlege. Hjemmet har avtale med  spesialhelsetjenesten ved Helse Sør-Øst. Gjennom fysisk trening, samtaler og undervisning prøver en å gjenvinne funksjonsevner og selvstendighet hos skadde og syke. Stedet tilbyr døgn- og dagopphold. Godthaab selger også «helseferie» som et avlastnings- og rekreaksjonstilbud.

Eksterne lenker 
 
 Godthaab Helse og Rehabilitering

Private sykehus i Norge
Norge under andre verdenskrig
Hans Backer Fürst
Byggverk i Bærum
Rudolf Simek

Rudolf Simek (født 21. februar 1954 i Eisenstadt, Burgenland) er en østerriksk  filolog og forsker i germanistikk.

Simek studerte germansk litteratur, filosofi og katolsk teologi ved Universitetet i Wien. Deretter ble han bibliotekar og foreleser der. Han har underviste blant annet ved universitetene i Edinburgh, Tromsø og Sydney. Siden 1995 har han vært professor i germanske studier ved Universitetet i Bonn. Rudolf Simek er sjefredaktør av Studia Medievalia Septentrionalia. Han har i forlengelsen av germanske studier også gjort seg bemerket med oversettelser av norrøn middelalderlitteratur og studier i norrøn mytologi.

Utgivelser 
Rudolf Simek har oversatt til tysk fem bind med norrøne sagaer. Han har skrevet tallrike artikler for tidsskrifter og et antall bøker om historien til germanske folk, vikingtiden og germansk mytologi. Som forfatter av et større språk som tysk blir Simek oftere oversatt til andre språk enn tilsvarende forfattere på mindre språk som eksempelvis de nordiske. Blant de mer betydningsfull av hans utgivelser er:

 Lexikon der germanischen Mythologie, Stuttgart, Alfred Kröner Verlag, 1984 ISBN 3-520-36801-3 (oversatt til engelsk, fransk, og islandsk)
 Lexikon der altnordischen Literatur (sammen med Hermann Pálsson), Stuttgart, Kröner, 1987 ISBN 3-520-49001-3
 Altnordische Kosmographie. Studien und Quellen zu Weltbild und Weltbeschreibung in Norwegen und Island vom 12. bis zum 14. Jahrhundert, Berlin/New York, de Gruyter, 1990 (Reallexikon der germanischen Altertumskunde. Ergänzungsbände, Bd. 4) ISBN 3-11-012181-6
 Erde und Kosmos im Mittelalter. München, C.H. Beck, 1992. ISBN 3-406-35863-2
 Die Wikinger,  München, C.H. Beck,1998 ISBN 3-406-41881-3 (er blitt oversatt til spansk)
 Religion und Mythologie der Germanen, Stuttgart, Theiss 2003 ISBN 3-8062-1821-8
 Götter und Kulte der Germanen, München, C.H.Beck, 2004 ISBN 3-406-50835-9
 Runes, Magic and Religion: A Sourcebook (med John McKinnel og Klaus Düwel), Wien, Fassbaender, 2004 ISBN 978-3-900538-81-1 
 Mittelerde — Tolkien und die germanische Mythologie, München, C.H.Beck, 2005 ISBN 3-406-52837-6
 Der Glaube der Germanen, Limburg und Kevelaer, Lahn-Verlag, 2005 ISBN 3-7867-8495-7
 Die Germanen, Stuttgart, Reclam, 2006. ISBN 3-15-017051-6

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Side av Rudolf Simek ved Skandinaviske studier ved Universitetet i Bonn
  Side av Rudolf Simek ved Instituttet for tyske studier ved Universitetet i Bonn
  Liste med utgivelser

Personer fra Eisenstadt
Østerrikske historikere
Østerrikske teologer
Katolske teologer
Middelalderhistorikere
Germanister
Australian National Airways

Australian National Airways var et australsk flyselskap som fikk kort levetid.

Selskapet ble grunnlagt i 1929 av Charles Kingsford Smith og Charles Ulm. Selskapet begynte operasjoner i januar 1930. Ved oppstarten ble det anskaffet fem Avro 618 Ten,  tre-motors fly tilsvarende  Kingsford Smiths berømte Southern Cross. Selskapet startet med flyvninger mellom Sydney og Brisbane og Sydney – Melbourne,

Allerede etter et års drift måtte selskapet avvikles. I løpet av den korte tiden hadde to av flyene havarert, begge i 1931 et i mars 1931 i Britisk Malaysia og et annet i  november 1931 i De australske Alper.

Flåte
VH-UMF Southern Cloud (havarert mars 1931)
VH-UMG Southern Star
VH-UMH Southern Sky  
VH-UMI Southern Moon
VH-UNA Southern Sun (havarert november 1931)

Da selskapet ble oppløst ble  Southern Moon kjøpt av  Ulm som modifiserte flyet for lang-distanse flyvninger. De to andre ble solgt til et annet australsk selskap.

Flyselskaper etablert i 1930
Selskaper opphørt i 1931
1930-årene i Australia
Tidligere australske flyselskaper
Zlatko Dedič

Zlatko Dedič (født 5. oktober 1984) er en slovensk fotballspiller som fra 30. juni 2021 er klubbløs. Han spiller også for .

Klubbkarriere 
Dedič begynte sin karriere med ungdomsfotball i Koper og fikk tre seriekamper med klubben i perioden 2000 til 2001. Etter dette ble han utenlandsproff i den italienske klubben Parma, hvor han slet med å få spilletid på førstelaget. Dette gjorde at han ble utlånt til Empoli i 2004/2005-sesongen og Cremonese i andre halvdel av 2005/2006-sesongen, begge klubbene i Serie B.

Han fikk sin debut i Serie A den 21. september 2005 mot AS Roma og fikk tilsammen 16 kamper i løpet av fem år i Parma. Han forlot klubben vederlagsfritt på en Bosmanovergang i januar 2007 og skrev deretter under på en kontrakt med Frosinone i Serie B. I januar 2008 ble han lånt ut til Piacenza og ble gitt den tidligere spillerdrakten til Daniele Cacia, som hadde dratt til Fiorentina. Etter åtte år i italiensk fotball forlot han Frosinone den 3. juni 2009 for å skrive under på en treårskontrakt med den tyske klubben Bochum.

Landslagskarriere 
Dedič fikk sin landslagsdebut for  den 28. mars 2008 i en VM-kvalifiseringskamp mot  og fikk sitt første landslagsmål i en VM-kvalifiseringskamp mot  den 6. september 2008. Han ble siden en sentral spiller i Slovenias vellykkede kvalifisering til VM i fotball 2010 og scoret vinnermålet i den avgjørende playoff-kampen mot . Dedič var for øvrig én av 23 spillere som ble tatt med i den slovenske troppen til VM i fotball 2010 av landslagstrener Matjaž Kek.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 NZS.si – Spillerprofilen til Zlatko Dedič hos Nogometna Zveva Slovenue (NZS)

Slovenske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 2010
Fotballspillere for FC Koper
Fotballspillere for Parma FC
Fotballspillere for Empoli FC
Fotballspillere for US Cremonese
Fotballspillere for Frosinone Calcio
Fotballspillere for Piacenza Calcio
Fotballspillere for Vfl Bochum 1848
Fotballspillere for SG Dynamo Dresden
Fotballspillere for WSG Swarovski Tirol
Fødsler i 1984
FNs høykommissær for menneskerettigheter

FNs Høykommissær for menneskerettigheter (Office of the High Commissioner for Human Rights, OHCHR) er stillingen overordnet Høykommissærens kontor. Stillingen tildeles en mann eller en kvinne for fire år om gangen, med mulighet for fire nye år, og utnevnes av FNs generalsekretær. Høykommissæren får status som undergeneralsekretær med ansvar for å rapportere direkte til Generalsekretæren og til FNs sikkerhetsråd. 

Den første Høykommissæren ble utnevnt av FNs generalforsamling i 1994 etter anbefaling fra en verdenskonferanse for menneskerettigheter som ble holdt i Wien i 1993.

Kontoret har en koordinerende rolle, og de samler informasjon og driver undersøkelser og opplæring. I tillegg fungerer kontoret som sekretariat til Menneskerettighetsrådet. De bistår også i overvåkningen av menneskerettighetsituasjonen til medlemslandene gjennom spesialprosedyrer og universell periodisk gjennomgang, og gjennom bistand til de ulike menneskerettighetskomiteene som følger opp de enkelte lands forpliktelser til menneskerettighetskonvensjonene.

Referanser

Eksterne lenker 
 

FN-organisasjoner
Etableringer i 1994