alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Snørr

Snørr, eller mucus, er en blanding av vann, proteiner, enkle sukkerarter og bakteriedrepende stoffer som produseres av slimhinnene i nesa.

Ordene snørr, som stammer fra norrønt, og snott, som er noe nyere, henger etymologisk sammen med snuse og snyte. Snørr er altså det man snyter ut, det vil si neseslim.

Mucus er det latinske navnet på snørr (neseslim).

Mucus er også navnet på andre former for slim i kroppen, for eksempel slim som eksisterer i mage/tarm og kan ha spesialiserte egenskaper. Felles for all mucus er at det i stor grad består av sukkerproteiner (glykoproteiner), i tillegg til antimikrobielle enzymer, uorganiske salter og immunoglobuliner (antistoff).

Funksjon
Snørr er en del av menneskers immunforsvar. Det utfører sin oppgave ved å fange støv, bakterier, pollen og virus for å motvirke at disse følger med lufta ned i lungene når vi puster.

Snørret sitter fast på små flimmerhår som nesa er full av, slik at det ikke følger med ned i lungene.

Kroppen produserer typisk rundt én liter snørr per døgn.

Normalt fører kroppen snørret bakover i nesa og ned i magesekken hvor det oppsamlede materialet uskadeliggjøres av fordøyelsessystemet.

Når vi gråter, kan det passere så mye tårevæske gjennom tårekanalene fra øyet til nesehulen at kroppen ikke greier å transportere alt bakover.  Resultatet er at snørr vannes ut og kommer ut forover gjennom nesa.

Infeksjoner og sykdommer kan påvirke mengde, konsistens og farge på snørr.

Oppsamlet, mindre flytende snørr kan bli til det vi kaller en «buse», «busemann», «bussemann», «bøbb» eller «nesebøbb».

Når vi snyter oss eller nyser, tar snørret med seg forurensningen ut av nesa. Snørr og luft blir altså slynget ut av nesa og/eller munnen, og nysing kan ses på som en rensing av luftfilteret vårt.

Noen leger mener at svelging av snørr (latin: mucofagi) kan styrke immunforsvaret ved at det ervervede immunforsvaret får reagere ytterligere på forurensningene og lære deres signatur før magesyren nøytraliserer dem. Hvis dette stemmer, er det ikke udelt negativt å spise snørr.

Diagnoser
Utseendet på snørret gir informasjon om sykdomstilstanden. Snørr er vanligvis blankt og fargeløst som vann, men litt tykkere. Når vi blir forkjølet eller har allergi produserer slimhinnene mer snørr, og vi opplever at nesa renner. Dersom snørret er gult eller grønt kan det skyldes en infeksjonstilstand.

Se også
 Forkjølelse
 Spytt
 Buse

Referanser

Eksterne lenker 
Forskning.no – Hvor kommer snørret fra ?

Kroppsvæsker

bg:Носен секрет
de:Nasensekret
en:Dried nasal mucus
ko:코딱지
nl:Snot
ja:鼻糞
ru:Носовая слизь
Jazz (andre betydninger)

Forskjellige betydniger av begrepet Jazz:
For å få informasjon om musikksjangeren, se Jazz
Om du leter etter plata av Queen, se Jazz (plate).
Om du leter etter plata av Ry Cooder, se Jazz (Ry Cooder).
Honda Jazz, bilmodell
7-fjellsturen

7-fjellsturen arrangeres årlig av Bergen og Hordaland Turlag i Bergen. Den ble første gang arrangert i 1948.

Turen går over syv av Bergens byfjell

Løypen 
 Lyderhorn (396 moh., 4 km)
 Damsgårdsfjellet (317 moh., 8 km)
 Løvstakken (477 moh., 11 km)
 Ulriken (643 moh., 17 km), men hvor turens toppunkt er ved Ulriksbanens øverste stasjon på 607 moh.
 Fløyfjellet (400 moh., 22 km), hvor turen passerer Fløyen ved Fløien Folkerestaurant på 320 moh. og uten å være oppom selve toppunktet, men passerer dette på ca 360 moh. på turveien nedenfor.
 Rundemanen (568 moh., 25 km), men hvor turen passerer på ca 550 moh. på turveien nedenfor toppunktet.
 Sandviksfjellet (417 moh., 26 km), men hvor turen passerer på ca 375 moh. på turveien innenfor toppunktet.

To kortere varianter, 4-fjellsturen med start fra Danmarksplass og 3-fjellsturen med start fra Fløibanens nedre stasjon, arrangeres samtidig og går over hhv. de fire og de tre siste fjellene.

Turene avsluttes ved Turlagskontoret i Marken i Bergen sentrum. Total lengde er offisielt 35,9 km.

Total stigning 
Løypens totale stigning på ca  høydemeter beregnes slik:
 Start Gravdal 5 moh. – Lyderhorn 396 moh. = 391 høydemeter
 Fra laveste ved Lyngbø 25 moh. – Damsgårdsfjellet 317 moh. = 292 høydemeter
 Fra laveste ved Melkeplassen 120 moh. – Løvstakken 477 moh. = 357 høydemeter
 Fra laveste nær Danmarksplass 25 moh. – Ulriken stasjon 607 moh. = 582 høydemeter
 Fra laveste på Årstad 50 moh. – via Fløien til Rundemannen 550 moh. = 500 høydemeter

Historie 
Frem til 1980 var start og målgang på Danmarksplass og løypen derfra gikk Ulriken–Fløyen–Sandviksfjellet–Askøyfjellet/Kolbeinsvarden–Lyderhorn–Damsgårdsfjellet–Løvstakken. Fra 1981 ble Askøyfjellet byttet ut med Rundemanen.  Hovedårsaken til dette var at antallet deltakere etterhvert ble så stort at det ble vansker med kapasiteten på fergen til og fra Askøy, en fergetur som for øvrig var en fortjent hvil halvveis på turen.

Plaketter og statuetter 
Etter gjennomført tur er det mulig å få kjøpt plakett og/eller statuett.
Dersom man er over 65 eller under 12 år vil 4-fjellsturen også telle med i antall fullførte ganger.

 1. gang = 7-fjellsplaketten i bronse
 7. gang = 7-fjellsplaketten i sølv
 14. gang = 7-fjellsplaketten i gull
 21. gang = Vandreren i bronse
 28. gang = Vandreren i sølv
 35. gang = Vandreren i gull
 42. gang = Æresplakett

Frem til 2010 var det seks personer som hadde fått utdelt diplom.

Referanser

Eksterne lenker 
 7-fjellsturen

Kultur i Bergen
Friluftsliv i Vestland
De syv fjell
Gunn Margit Andreassen

Gunn Margit Aas Andreassen (født 23. juli 1973 i Kristiansand) er en norsk tidligere skiskytter fra Birkenes.

Andreassen vant to olympiske stafettmedaljer: bronse under OL 1998 i Nagano og sølv i 2002 i Salt Lake City.

Under VM i 2003 tok hun bronse på 15 km, hennes eneste individuelle internasjonale mesterskapsmedalje. Hun har tre stafettmedaljer fra VM: bronse i 1995, sølv i 1997 og gull i 2004. Hun var også med på å vinne to VM-gull i lagkonkurransen i 1995 og 1997.

Etter skiskytterkarrièren utdannet Andreassen seg til eiendomsmegler og jobber som det. Hun hadde tre sønner med samboer frem til 2021 Frode Andresen, to gjenlevende.

Meritter 
 OL-sølv    – stafett  Salt Lake City 2002
 OL-bronse  – stafett Nagano 1998
 VM-gull    – lag 1995, lag 1997 og stafett 2004
 VM-bronse  – 15 km 2003
 VM-bronse  – stafett 1997

Resultater i verdenscupen 
Gunn Margit Andreassen står uten individuelle seire i verdenscupen, men har 5 pallplasseringer individuelt, samt 30 pallplasseringer i stafetter og lagkonkurranser. Dette antallet inkluderer pallplasser i olympiske leker og verdensmesterskap, da det innen skiskyting har vært vanlig å regne individuelle seire i OL og VM med i verdenscupen.

Hennes beste plassering i verdenscupen sammenlagt er en 10. plass, noe hun oppnådde i sesongen 1996/1997 og 2001/2002.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Norske skiskyttere
Verdensmestere i skiskyting
Norgesmestere i skiskyting
Olympiske sølvmedaljevinnere for Norge
Olympiske bronsemedaljevinnere for Norge
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1994
Skiskyttere under Vinter-OL 1994
Medaljevinnere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1998
Skiskyttere under Vinter-OL 1998
Medaljevinnere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2002
Skiskyttere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2006
Skiskyttere under Vinter-OL 2006
Kongepokalvinnere i skiskyting
Deltakere under VM i skiskyting 1995
Deltakere under VM i skiskyting 1996
Deltakere under VM i skiskyting 1997
Deltakere under VM i skiskyting 1998
Deltakere under VM i skiskyting 1999
Deltakere under VM i skiskyting 2000
Deltakere under VM i skiskyting 2001
Deltakere under VM i skiskyting 2002
Deltakere under VM i skiskyting 2003
Deltakere under VM i skiskyting 2004
Deltakere under VM i skiskyting 2007
Den ortodokse kirke i Alexandria

Den ortodokse kirke i Alexandria eller det gresk-ortodokse patriarkat av Alexandria er et av de fire oldkirkelige patriarkatene i den ortodokse kirke. Kirken har jurisdiksjon over alle ortodokse kristne i Afrika. Den har sitt historiske utbredelsesområde i Egypt, der den har 250 000 til 300 000 medlemmer. Gjennom utstrakt misjonsvirksomhet på 1900-tallet har kirken fått mange tilhengere i andre afrikanske land, spesielt i Kenya, Tanzania og Uganda, slik at kirkens totale medlemstall anslås til rundt 1,5 millioner.

Den ortodokse kirke i Alexandria bruker tradisjonelt gammelgresk som liturgisk språk. Utenfor Egypt holdes gudstjenestene derimot ofte på ulike afrikanske språk. Kirken ledes av paven og patriarken av Alexandria og hele Afrika, for tiden Theodoros II.

Patriarkatet er ved siden av den koptisk-ortodokse og den koptisk-katolske én av tre kirker som fører sin historie tilbake til evangelisten Markus, som skal ha grunnlagt Alexandria bispedømme ca. år 40.

Struktur

Erkebispedømmer i Egypt 
 Alexandria erkebispedømme (Alexandria/Kairo)
 Ermoupolis erkebispedømme (Kairo)
 Leontopolis erkebispedømme (Ismailia)
 Memfis erkebispedømme (Kairo)
 Pilousion erkebispedømme (Port Said)
 Ptolemais erkebispedømme (Kairo)

Erkebispedømmer i det øvrige Afrika 
 Accra erkebispedømme (Accra)                
 Aksum erkebispedømme (Addis Abeba)        
 Irinoupolis erkebispedømme (Dar-es-Salaam)    
 Johannesburg og Pretoria erkebispedømme (Johannesburg)  
 Kamerun erkebispedømme (Yaounde)            
 Kampala og hele Uganda (Kampala)  
 Kapp det gode håp erkebispedømme (Cape Town)         
 Karthago erkebispedømme (Tunis)        
 Kenya erkebispedømme (Nairobi)  
 Khartoum erkebispedømme (Khartoum)     
 Mwanza erkebispedømme (Bukoba)  
 Nigeria erkebispedømme (Lagos)  
 Sentral-Afrika erkebispedømme (Kinshasa)    
 Tripolis erkebispedømme (Tripoli)  
 Zambia og Malawi erkebispedømme (Lusaka)    
 Zimbabwe og Angola erkebispedømme (Harare)

Bispedømmer i det øvrige Afrika 
 Botswana bispedømme (Gaborone)  
 Brazzaville bispedømme (Brazzaville)  
 Burundi og Rwanda bispedømme (Bujumbura)      
 Katanga bispedømme (Lubumbashi)  
 Madagaskar bispedømme (Antananarivo)           
 Mosambik bispedømme (Maputo)  
 Sierra Leone bispedømme (Freetown)

Eksterne lenker 
  (engelsk, fransk, gresk)

Alexandria
Ortodokse kirke i Alexandria
Elias Blix

Elias Blix (født Pedersen 24. februar 1836, død 17. januar 1902) var en norsk teolog, politiker (V) og salmedikter. Han var født på Våg på Sandhornøya i Nordland og fullførte teologisk embetseksamen i Oslo i 1866. Han ble professor i hebraisk 1879 og var kirkestatsråd i perioden 1884–88. Han har skrevet en rekke salmer, og mange av disse er tatt med i ulike norske salmebøker.

For sine salmer og sanger på nynorsk og for sitt arbeid for nynorsk som skole- og kirkespråk, regnes Blix som en av nynorskens fedre. Da Birger Anneus Hall ga ut sangboken Kirkeklokken i 1890, hadde han med 30 nynorske salmer av Elias Blix, det var i denne forbindelse han for første gang stod fram som salmedikter under eget navn. Ett år senere, i 1891, utgav Blix selv salmeboken Nokre salmar i dens 4. utgave – utelukkende med egne tekster på nynorsk, tilsammen 150 salmer. Denne utgaven ble autorisert i 1892.

Elias Blix var konservativ innen teologien, men radikal når det gjaldt målsaken og politikken. Som kirkeminister var han den som var formelt ansvarlig for det såkalte jamstellingsvedtaket fra 1885, det vedtaket som sidestilte landsmålet med «det almindelige Skrift- og Bogsprog» som offisielt språk i Norge. Hundre år etter, 12. mai 1985, overleverte representanter for styret i Noregs Mållag et maleri av Elias Blix til Stortingets presidentskap til minne om dette.

Blix døde i hjemmet sitt i Kristiania (Oslo) i 1902. Han er gravlagt på Vår Frelsers gravlund.

Blix var gift med Emma Blix, og var far til arkitekten Helge E. Blix (1877–1951) og satiretegneren og riksmålsmannen Ragnvald Blix (1882–1958).  Elias Blix var ikke av slekten Blix, men benyttet sitt mellomnavn Blix som etternavn. Hans foreldre var fiskerbonde Peder Christophersen (1804–39) og Margrethe Christophersdatter (1808–57).

Kjente salmer (utvalg) 
 Med Jesus vil eg fara
 Gud signe vårt dyre fedreland
 No livnar det i lundar
 Barndomsminne frå Nordland («Å eg veit meg eit land»)

Se også 
 Blixprisen

Referanser

Litteratur 
 Kurt-Johnny Olsen. Elias Blix, mannen og verket. Bodø, 1986. ISBN 82-991423-1-8
 Anders Aschim. Ein betre vår ein gong: Elias Blix: Biografi (2008) ISBN 978-82-521-6429-9

Eksterne lenker 
 
 
 
  Kirkeklokkens Blix-sanger
  Blixblog
  Ivar Aasen-tunet om Blix' nynorske salmer

Norske utdanningsministre
Venstre-statsråder
Norske statsråder 1884–1905
Norske teologiprofessorer
Nynorskforkjempere
Nynorskforfattere
Norske salmediktere
Norske bibeloversettere
Personer fra Gildeskål kommune
Personer begravet på Vår Frelsers gravlund
Havmannprisen

Havmannprisen er en litterær pris som utdeles årlig for beste nordnorske bok utgitt i foregående år. Prisen utdeles under Havmanndagene i Mo i Rana, av Rana bibliotek og Nordland fylkesbibliotek i samarbeid med Helgeland sparebank, Ark Mo og Norsk Forfattersentrum.  For årene 1996 og 1997 ble Havmannprisen tildelt etter avstemning blant brukerne av folkebiblioteket i Mo i Rana. I 1998 ble den fast etablert som landsdelspris for beste nordnorske bok, tildelt etter vurdering av en fagjury.

Premien består av et diplom, et nordlandsåkle og et pengebeløp; og deles ut under Havmanndagene i mai.

Prisvinnere 
1998 – Odd Klippenvåg, for Body & soul 
1999 – Laila Stien, for Gjennom glass 
2000 – Hanne Ørstavik, for Tiden det tar 
2001 – Dag Skogheim, for Sanatorieliv
2002 – Ragnhild Nilstun, for For kjærlighets skyld
2003 – Endre Lund Eriksen, for Ingen kan stoppe meg no   
2004 – Morten Harry Olsen, for Størst av alt
2005 – Tor Eystein Øverås, for Til
2006 – Herbjørg Wassmo, for Et glass melk, takk
2007 – Jorun Thørring, for Tarantellen
2008 – Ingeborg Arvola, for Ingen dager uten regn
2009 – Ellen Einan, for Noen venter på bud
2010 – Mikkel Bugge, for Gå under jorda
2011 – Frank A. Jenssen, for Snøen er aldri hvit
2012 – Line Merethe Nyborg, for Du vet ikke hvem jeg er
2013 – Ellisiv Lindkvist, for Ditt røde hår, Unn 
2014 – Sigbjørn Skåden, for Våke over dem som sover
2015 – Siri Pettersen, for Evna
2016 – Per Knutsen, for Broren til Hugo
2017 – Gøhril Gabrielsen, for Ankomst
2018 – Kathrine Nedrejord, for Forvandlinga
2019 – Kjersti Anfinnsen, for De siste kjærtegn
2020 – Odd Klippenvåg, for En lykkelig gift mann
2021 – Irene Larsen, for Der det gror skierri

Tidlige prisvinnere 
 1996 – Leif Alstahaug, for boka Fra Aannerbakken til Olympiatoppen, om Mo skilags historie
 1997 – Svein Stevik, for boka Anta Maajeh – reindriftssame og dansemusiker

Referanser

Eksterne lenker 
 Havmannprisen presentert på Nordland fylkesbiblioteks nettside
 Om Havmannprisen hos rana bibliotek
 Havmannprisen til Ingeborg Arvola
 Havmannprisen til Frank A. Jenssen
 Havmannprisen til Mikkel Bugge
 Havmannprisen til Ellen Einan
 Havmannprisen til Jorun Thørring
 Havmannprisen til Siri Pettersen
 Irene Larsen er årets Havmannprisvinner

Kultur i Nordland
Norske regionale litteraturpriser
Kultur i Rana
Norske foreninger i utlandet

Norske foreninger i utlandet er en liste over foreninger for nordmenn som er fast bosatt i utlandet og for foreninger av etterkommere av nordmenn. Med på denne listen er ikke klubber som kun har kommersielle formål.

Europa 
 Sverige: Norske foreninger i Sverige 
 Danmark: Norske foreninger i Danmark 
 Finland: Den norske forening i Finland
 Island: Nordmannslaget 

 Frankrike: Norsk nettverk i Frankrike
 Hellas: Norsk forening i Aten
 Litauen: Den norske klubb i Litauen
 Luxemburg: Den Norske Forening i Luxembourg 
 Spania: Norsk Forening på Costa del Sol
 Storbritannia: Den norske klub i London , Anglo Norse Society, Nora - klubb for norske jenter i London og Ansa London 
 Sveits: Norgesklubben Zürich 
 Tyskland: Den Norske Klub i Hamburg

Amerika 
 Amerikas forente stater: Sons of Norway

Se også
 Liste over antall nordmenn bosatt i utlandet

Norske organisasjoner utenfor Norge
Utvandring fra Norge
Lister over organisasjoner
Oktoberprisen

Oktober-prisen var en skjønnlitterær pris som i perioden 1993–2002 ble utdelt årlig av Forlaget Oktober. Ifølge statuttene skulle prisen gå til «et fremragende skjønnlitterært forfatterskap i utvikling». Prisen opphørte i 2002.

Prisvinnere 
1992 – Øyvind Berg
1993 – Ola Bauer
1994 – Rune Christiansen
1995 – Tove Nilsen
1996 – Per Petterson
1997 – Kjell Askildsen
1998 – Torgeir Rebolledo Pedersen
1999 – Lars Amund Vaage
2000 – Hanne Ørstavik
2001 – Morten Øen
2002 – Egil Haraldsen

Tidligere norske litteraturpriser
Utmerkelser etablert i 1992
Opphør i 2002
Jomfruland

Jomfruland er en langstrakt rullesteinsøy som ligger i skjærgården utenfor Kragerø i Vestfold og Telemark. Den er 7,5 km lang og 1 km bred på det bredeste og utgjør et areal på 3,04 km². Øya skjermer de mange øyene i skjærgården utenfor Kragerø mot bølgene fra Skagerrak, og har cirka 75 fastboende.

Øya ble vernet som landskapsvernområde den 28. april 1978. Dette ble omgjort til Jomfruland nasjonalpark i desember 2016. Nasjonalparken omfatter øyene Jomfruland og Stråholmen og sjøområdene rundt.

Historie
Navnet Jomfruland kommer ifølge en teori av at øyen skal ha tilhørt Gimsøy nonnekloster i Skien.

Naturforhold 
Geologisk er Jomfruland en del av den store endemorenen ratrinnet. Jomfruland er et stykke der ryggen på morenen (raet) stikker opp over vannet. Østover går moreneryggen under vann fra Jomfruland til Mølen i Brunlanes, og mot vest dukker den igjen opp på Tromøy. Når raet er landfast danner det rullesteinsstrender. Mellom Jomfruland og Tromøy er det farlige grunner på steder der moreneryggen nesten når opp til havoverflaten. 

Jomfruland er kjent for hvitveis og øya ble brukt som innspillingssted i den norske filmen om Kristin Lavransdatter nettopp på grunn av dette flotte bakteppet. Hver vår i begynnelsen av mai brer hvitveisen sitt teppe over Jomfruland. 

Øya er også kjent for sitt rike fugleliv, og over 300 arter er observert på øya. Norsk ornitologisk forening avd. Telemark driver Jomfruland Fuglestasjon på Øitangen.

Attraksjoner og aktiviteter 
Man kan komme til Jomfruland med taxibåt, bilferge eller egen båt. Kragerø Fjordbåtselskap har rute til Jomfruland. Øya har flere gjestehavner. Det finnes flere attraksjoner på øya, blant annet flotte strender, gode bryggeanlegg med restaurant og kiosk, rullesteinsstrendene nord på øya, utendørs kirke, samt gode turmuligheter for turister og fastboende.

Omtrent midt på øya finnes to hvite fyrtårn, et gammelt og et nytt. Det er kun det nyeste som er i bruk i dag. Fyrtårnene på Jomfruland er svært karakteristiske og er synlige fra alle kanter. Ofte blir tårnene på Jomfruland referert til som kjennetegnet til Kragerø og skjærgården. Det eldste av tårnene er åpent for publikum om sommeren.

Jomfrulands egne musikkfestival «Under to tårn» har blitt holdt på øya hver sommer siden 1999.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 360 graders bilder fra Jomfruland

Øyer i Kragerø
Ratrinnet
Fergesteder i Vestfold og Telemark
Bosetninger i Kragerø
717 skvadron

717 skvadron er en avdeling i Luftforsvaret stasjonert på Gardermoen flystasjon, bestående av en operativ avdeling og Forsvarets Elektronisk krigføringssenter (FEKS). Skvadronen er underlagt 134 Luftving.

Den operative avdelingen, var oppsatt med to fly av typen DA-20 Jet Falcon som utførte elektronisk krigføring (EK) og EK-trening. Avdelingen disponerte en viktig kapasitet for NATO, spesielt innen geolokalisering av tidssensitive mål.

Historikk
Skvadronen oppsto som 1. Fotorekognoseringsving på Gardermoen i 1949, med tre Supermarine Spitfire PR XI. Etter en kort periode som deaktivert i 1954, gjenoppsto vingen på Sola underlagt 338 skvadron. Den var da utstyrt med Republic F-84E, som var ombygd for fotorekognosering. Like etter fulgte flytting til 334 skvadron og navnebytte til 717 Fotorekognoseringsving. 

I 1956 gikk vingen over til RF-84F-fly, og fikk samtidig status som skvadron. I 1961 ble Rygge ny base for skvadronen, og i 1969 ble RF-5A innført som ny flytype. Skvadronen ble nedlagt i august 1979.

I 1995 ble Luftforsvarets tre Dassault DA-20 Falcon-fly skilt ut fra 335 skvadron. Der hadde flyene operert i skvadronens B-flight. På Rygge havnet de i den gjenopprettete 717 skvadron, som til å begynne med gikk under navnet FEKS/717 skvadron.

Skvadronen var tidligere underlagt 137 Luftving på Rygge flystasjon, fra sommeren 2014 ble den underlagt 135 Luftving.

Nedleggelse 
Skvadronen ble i 2016 vedtatt nedlagt innen 2024. Et tredje fly, som ble brukt til kontroll av navigasjons- og innflygningshjelpemidler og VIP-transport, ble tatt ut av tjeneste i slutten av 2017, mens de to flyene som ble brukt til elektronisk krigføring ble tatt ut av tjeneste i september 2022. 

Kapasiteten innen elektronisk krigføring blir viderført med P-8 Poseidon og F-35.

Referanser

Kilder

http://www.stortinget.no/no/Saker-og-publikasjoner/Vedtak/Vedtak/Sak/?p=53262

Eksterne lenker
 «Viktig ressurs for Nato-alliansen», artikkel fra mil.no om FEKS/717
 «Oppgradering av viktige fly», artikkel fra mil.no om FEKS/717

Luftforsvarets skvadroner
Elektronisk krigføring
Rygge
Kardinalstatssekretær

Kardinalstatssekretær er tittelen for lederen av Vatikanets statssekretariat, som er det viktigste dikasterium i Den romerske kurie. Kardinalstatssekretæren er hovedsakelig ansvarlig for Den hellige stols politiske og diplomatiske aktiviteter.

Kardinal Tarcisio Bertone har innehatt embedet fra 15. september 2006.

Under en sedisvakans fungerer den tidligere statssekretæren som medlem av en kommisjon, sammen med kammerherren og den tidligere presidenten for det pavelige rådet for Vatikanstaten, og sammen har disse ansvaret for å ivareta nødvendig ledelse av Vatikanstaten inntil en ny pave er valgt. På den annen side fungerer kardinalkollegiets dekanus som ranghøyeste person i Den katolske kirke, og ivaretar representasjon overfor omverdenen.

Liste over kardinalstatssekretærer 
Giovanni Giacomo Panciroli (1644–1651)
Fabio Chigi (1651–1655)
Giulio Rospigliosi (1655–1667)
Decio Azzolini (1667–1669)
Federico Borromeo (1670–1673)
Francesco Nerli (1673–1676)
Alderano Cibo (1676–1689)
Giambattista Rubini (1689–1691)
Fabrizio Spada (1691–1700)
Fabrizio Paolucci (1700–1721)
Giorgio Spinola (1721–1724)
Fabrizio Paolucci (1724–1726)
Nicolò Maria Lercari (1726–1730)
Antonio Banchieri (1730–1733)
Giuseppe Firrao (1733–1740)
Silvio Valenti Gonzaga (1740–1756)
Alberico Archinto (1756–1758)
Ludovico Maria Torriggiani (1758–1769)
Lazzaro Opizio Pallavicini (1769–1785)
lgnazio Boncompagni Ludovisi (1785–1789)
Francesco Saverio Zelada (1789–1796)
Iganzio Busca (1796–1797)
Giuseppe Doria Pamphili (1797–1799)
Ercole Consalvi, pro-sekretær (1800); sekretær (1800–1806)
Filippo Casoni (1806–1808)
Giuseppe Doria Pamphilj, pro-sekretær (1808)
Bartolomeo Pacca, pro-sekretær (1808–1814)
Ercole Consalvi (1814–1823)
Giulio Maria della Somaglia (1823–1828)
Tommaso Bernetti (1828–1829)
Giuseppe Albani (1829–1830)
Tommaso Bernetti, pro-sekretær (1831); sekretær (1831–1836)
Luigi Lambruschini (1836–1846)
Pasquale Tommaso Gizzi (1846–1847)
Gabriele Ferretti (1847–1848)
Giuseppe Bofondi (1848)
Giacomo Antonelli (1848)
Anton Francesco Orioli (1848) (ad interim)
Giovanni Soglia Ceroni (1848)
Giacomo Antonelli (1848–1876)
Giovanni Simeoni (1876–1878)
Alessandro Franchi (1878)
Lorenzo Nina (1878–1880)
Lodovico Jacobini (1880–1887)
Mariano Rampolla del Tindaro (1887–1903)
Rafael Merry del Val y Zulueta (1903–1914)
Domenico Ferrata (1914)
Pietro Gasparri (1914–1930)
Eugenio Pacelli (1930–1939)
Luigi Maglione (1939–1944)
Vakant (1944–1952)
Domenico Tardini, pro-sekretær for ekstraordinære anliggender (1952–1958)
Giovanni Battista Montini, pro-sekretær for alminnelige anliggender (1952–1954)
Domenico Tardini (1958–1961)
Amleto Giovanni Cicognani (1961–1969)
Jean Villot (1969–1979)
Agostino Casaroli, pro-sekretær (1979); sekretær (1979–1990)
Angelo Sodano, pro-sekretær (1990–1991); sekretær (1991–2006)
Tarcisio Bertone (2006–2013)
Pietro Parolin (2013–)

Vatikanstaten