alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Pneumocystis

Pneumocystis carinii
 Pneumocystis jiroveci
 Pneumocystis murina

Pneumocystis er en slekt av sekksporesopper som koloniserer dyr og mennesker, og kan føre til alvorlig sykdom hos personer med svekket immunforsvar. Hos mennesker er lungebetennelse forårsaket av denne organismen (Pneumocystis-pneumoni (PCP)) en av de viktigste årsakene til død hos pasienter med aids eller andre alvorlige svekkelser av immunsystemet. Den forekommer også hos pasienter med ondartede sykdommer slik som leukemi og myelomatose. Lungebetennelse med denne organismen er ofte den sykdommen som varsler at hiv-infeksjonen har utviklet seg til aids.

Pneumocystis-organismene ble først påvist i 1909, og klassifisert som encellede dyr (protozoer), men det var først etter at DNA-analyse ble utbredt på 1980-tallet at organismene ble klassifisert som sopp. Man trodde på slutten av 1970-tallet at det var ulike arter av Pneumocystis-selekten som fantes i ulike pattedyr, men det var først sent på 1980-tallet at man ved RNA-analyse kunne påvise klare genetiske forskjeller mellom artene. 

Først i 2001 ble det klart at Pneumocystis-typen som ga sykdom hos mennesker var en egen art, og denne fikk navnet Pneumocystis jirovecii, etter den tsjekkiske patologen Otto Jirovec som først fant mikroben hos mennesker. (Tidligere ble mikroben omtalt som Pneumocystis carinii, men dette navnet er nå forbehold den arten som finnes hos rotter.)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 www.cdc.gov/ – Center for Disease Control (CDC) – om arten P.jiroveci.

Sekksporesopper
Ali ibn Abi Talib

Ali ibn Abi Talib (arabisk: علي بن أبي طالب persisk: علی پسر ابو طالب)  ‎ (født ca 600 i Mekka, død 28. januar 661 i Kufa), også kalt Imam Ali, er en tidlig islamsk leder. Han betraktes av sunnimuslimene som Rashidun-kalifatets fjerde statssjef (eller kalif), og av sjiamuslimene som den første khalifa og den første imam.

Liv og virke
Ifølge de fleste overleveringer ble Ali født inne i Kaba i Mekka, senere islams helligste sted. Hans far var Abu Talib ibn Abd al-Muttalib og hans mor var Fatima bint Asad. Ali ble tatt hånd om av Muhammed, som selv vokste opp i Abu Talib ibn Abd al-Muttalibs hjem - profetens farbror.

Ali var Muhammeds fetter, tilhørte Sahaba– gruppen av Muhammeds følgesvenner, og etter å ha giftet seg med hans datter Fatima Zahra, ble han også profetens svigersønn. Ali ble myrdet i byen Kufa i 661, og det blir antatt at han er begravet i Najaf hvor en moské, Imam Ali-moskéen ble oppført i hans minne.

Delingen av islam i sunni og sjia er en konsekvens av maktkampen etter Alis død. Hans tilhengere, Shī'at Ali' («Alis parti») ville at Ali skulle etterfølges av sin sønn, men Muawiya, som var guvernør i Syria, nektet å anerkjenne Alis legitimitet og gjorde opprør mot Alis familie.

Ifølge islamsk tradisjon står profeten Mohammed og imam Ali sammen ved elven Al-Kawthar i paradiset. Profeten skal fylle vannbeholderen og gi den videre til imam Ali, siden det er Ali som gir vannet til Paradisets folk. Ingen slipper inn i paradiset uten å passere og få vann fra Al-Kawthar-elven.

Boka Den åndfulle vei (Nahj al-balagha)  er en samling av Alis taler, brev og visdomsord, samlet av al-Sharif al-Radi, og først utgitt i år 1010.

Referanser 

Islams historie
Sahaba
Imamer
Religiøse lærere og filosofer representert i bokserien Verdens hellige skrifter
Tidevann

Tidevann er en periodisk variasjon i vannstanden i havet som skyldes tidekrefter skapt av  månen og solen.

Bakgrunn 
Vannstanden i havet endrer seg hele tiden, den enten stiger eller avtar. Det skyldes jordrotasjonen. Når vannstanden er på sitt høyeste, er det flo eller høyvann, og når vannstanden er på det laveste, kaller vi det fjære, lavvann eller ebbe. Perioden, tiden det tar fra en flo til den neste, er ca. 12 timer og 25 minutter (½ månedøgn). Midt mellom, det vil si ca. 6 timer og 12½ minutt etter flo, er det fjære. Noen steder i verden kan forskjellen mellom flo og fjære være så mye som 16,3 m (springflo ved Nova Scotia, Canada). Havet flør når det går fra lavvann til høyvann, og det ebber når det går fra høyvann til lavvann.

Tidevannet skyldes at månen og solen med sine tyngdekrefter trekker vannet i havet mot seg med ulik styrke på forskjellige steder på jordoverflaten. Vanligvis er månen viktigst for tidevannet. Solen bidrar også, men dens virkning er omtrent  av månens fordi solen er så mye lenger unna

Solen og månen setter opp hver sin bølge. Virkningen fra solen kommer til som en modifikasjon av månebølgen. Ved nymåne og fullmåne  vil bølgene komme i fase og forsterke hverandre (spring), dermed springflo og springfjære. Dette skjer når solen, månen og jorden ligger på linje. Ved halvmåne er det mindre forskjell mellom flo og fjære (nipp) fordi det er 90 grader mellom solen-jordens akse og månen-jordens akse, dermed nippflo og nippfjære. 

Tidevannsbølger er lange bølger på opptil tusen kilometer. De oppstår ute på de store havområdene og forplanter seg inn til kontinentene der de forårsaker høyvann og lavvann. Bølgene kan endre retning og form på grunn av landmasser og bunnformasjoner. Ved kystene blir de særlig synlige ved smale sund eller grunne elvemunninger. Saltstraumen mellom Saltfjorden og Skjerstadfjorden har verdens raskeste tidevannsstrøm: opptil 20 knop (37 km/time). Noen steder kan det komme tide­vanns­bølger fra to eller flere retninger. Dette er blant annet tilfelle i Skagerrak, hvor bølgen gjennom Den engelske kanal og bølgen som går nord om Skottland er nesten i motfase. Derfor er tidevannsforskjellene langs Sørlandet og i Oslofjorden så små sammenlignet med resten av landet.

Hvert år publiserer Statens kartverk «Tidevannstabeller for den norske kyst med Svalbard, samt Dover, England». Langs kysten av Norge er det minst gjennomsnittlig tidevannsforskjell i Oslo, Mandal og Stavanger. Største forskjell er det fra Trondheim til Vardø med nær 2 meter gjennomsnittlig forskjell og største forskjell på over 4 meter.

Galileo Galilei mente tidevannet var en skvalpende bevegelse forårsaket av jordklodens ferd gjennom verdensrommet. At månen hadde innvirkning på tidevannet – som den jo faktisk har – ble betraktet som astrologisk overtro.

Se også

 Tidekraft

Referanser

Litteratur
 Bjørn Gjevik: Flo og fjære langs kysten av Norge og Svalbard, Farleia Forlag 2009, ISBN 978-82-998031-0-6.

Eksterne lenker
 Jordens posisjon ift månen og månens påvirkning.
 Kartverket: Om tidevann o.l.
 Hva er tidevann? - artikkel fra forskning.no 25.9.02.

Oseanografi
Tid
Trolla (Trondheim)

Trolla er et tettsted i Trøndelag og en forstad til Trondheim. Trolla tilhører Midtbyen bydel i Trondheim bykommune, og ligger under 10 minutter unna selve Trondheim by. Tross dets sentrale beliggenhet, ligger tettstedet i landlige omgivelser og er omringet av Bymarka.

Innbyggere 
Tettstedet har  innbyggere per 1. januar , og var tidligere et eget industristed med ca. 300 husstander, vest for daværende sentrum.

Historiske steder

Trolla Brug (1840–1988) 
Tidligere var Trolla Brug (grunnlagt i 1840) vesentlig for stedet, men bruket ble nedlagt i 1988. Bruket produserte blant annet jernovner.

Trolla Brug ble grunnlagt av seks fremstående forretningsmenn i Trondheim, blant dem Hans Johan Olsen, som også var brukets direktør i hele 45 år, borgermester Henrik Lysholm og politikeren og kjøpmannen Ole Andreas Krogness (1802–1869).

Ruiner fra 2. verdenskrig 
Det fins en del ruiner fra andre verdenskrig lokalisert rett ovenfor Bynesveien.

Vassdrag og vannforsyning 
Trollavassdraget inkluderer Trollabekken, og var viktig for Trolla Brug og bygdas vannforsyning. I dag får Trolla vannforsyningen sin fra Jonsvatnet.

Samferdsel 
Trolla ligger mellom Flakk og Ila. Bynesveien er hovedveien man følger for å komme seg til ferja.

Trolla har to veier som krysser hverandre, Brukseier Olsens vei og Trollahaugen.

Trolla har et godt busstilbud og betjenes av AtBs linje 21 til/fra Pirbadet med avganger hver time alle dager og hver halvtime i rushtidene. I helgenettene trafikkeres Trolla av nattbuss linje 114, fra Midtbyen til Byneset. Langs Bynesveien nederst på Trolla går det dessuten busslinjer til/fra Midtbyen, Byneset og Fosen (via ferge fra Flakk til Rørvik).

Skoler og barnehage 
På toppen av Trollahaugen ligger Trolla barnehage, som ligger rett ved grensen til Bymarka.

Barneskole-elever sokner til Ila skole.

Turstier 
Det fins mange turstier ved Trolla opp mot Bymarka. En av stiene fører til Damhaugen, som er en liten hytte med vaffelsalg og kaffe i vintersesongen.

Referanser 

Tettsteder i Trøndelag
Midtbyen (bydel)
Bosetninger i Trondheim
Real Sociedad

Real Sociedad, også kalt La Real eller Erreala er en spansk fotballklubb fra byen San Sebastián i den baskiske provinsen Gipuzkoa. Klubben spiller i Primera División, er kjent under kallenavnet txuri-urdin (baskisk for «de hvite-blå») og spiller sine hjemmekamper på Estadio Anoeta.  Klubben vant ligaen i 1981 og 1982, og cupen i 1909 og 1987.

Spillerstall
Oppdatert 26. oktober 2022.

Utlånte spillere

Norske spillere for Real Sociedad 
 Bjørn Tore Kvarme (2001–2004)
 Vadim Demidov (2011–2012)
 Martin Ødegaard (2019-2020), utlån fra Real Madrid
 Alexander Sørloth (2021-), utlån fra RB Leipzig

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fotballag i Spania
Fotballag etablert i 1909
1900-årene i Spania
San Sebastián
Henrik Bull (arkitekt)

Se også Henrik Bull, for andre med dette navnet.

Henrik Bull (født 28. mars 1864 Oslo, død 2. juni 1953 Oslo) var en norsk arkitekt, sønn av stadskonduktør Georg Andreas Bull og Emilie Constance født Hjelm. 

Henrik Bull var blant arkitektene som var med og restaurerte Nidarosdomen. Blant hans mest kjente bygg er Nationaltheatret (ferdigstilt i 1899), Historisk museum (1902) og det nåværende Finansdepartementet (1904).

Bull var også en ledende formgiver i sin samtid. Han tegnet gjerne alt interiør til sine monumentalbygg, inklusive dørhåndtak, lamper, møbler og tepper. Det nåværende Finansdepartementet er et godt eksempel på dette. Hans formgivergjerning strakte seg imidlertid langt videre; han designet bokutstyr, korpusgjenstander i sølv og jernovner, for å nevne noe. Kunstindustrimuseet i Oslo har blant annet et salongmøblement i dragestil som Henrik Bull tegnet. Dessuten formga han sjokoladen Lohengrin for Freia sjokoladefabrikk, som ønsket et spesielt design for sjokolade til salg i Nationaltheaterets foajé.

I perioden 1912–1934 var Henrik Bull direktør for Statens håndverks- og kunstindustriskole.

Bygninger 
Bull tegnet blant annet følgende bygninger i Oslo (i kronologisk rekkefølge etter oppføringsår):
 Paulus kirke (1889–92)
 Nationaltheatret (1891–99)
 Historisk museum  (1898–1902)
 Regjeringsbygningen (nå Finansdepartementet) (1898–1904)
 Tilbygg til Josefines gate 9 i Homansbyen (1900)
 Port, inngangsparti mot vest, spisestue – «Lunds hus», Tollbugata 97, Drammen (ca. 1905)
 Villa otium (1911), nå residens for Amerikas forente staters ambassadør
 «Bybygningen» på Norsk folkemuseum (1914)
 Villa oppført for skibsreder Thomas Fearnley i 1915 i Kristinelundveien 4. Villaen var Reichskommissar Josef Terbovens Oslo-residens under annen verdenskrig. Nå ambassadørbolig for den kinesiske ambassade.
 Villa for skipsreder Wilhelm Wilhelmsen i Trosterudveien 21 (1917)
 Centralbanken for Norge i Kirkegata 14-18 (1915–21), sammen med Waldemar Hansteen
 Verksted og garasje på Schous bryggeri (1920)
 Edvard Munchs vinteratelier på Ekely (1923)
 Malteriet på Schous bryggeri (1925)
 Tilbygg (mot Thor Olsens gate) til Kurbadet i Akersgata 74 (1927)
For Regjeringsbygningen fikk han utmerkelsen Houens fonds diplom.

Han var dessuten den som tegnet sjokoladen Lohengrin.

Litteratur 
 Tschudi-Madsen, Stephan, Henrik Bull, Oslo: Universitetsforlaget, 1984. ISBN 82-00-06270-8

Referanser

Eksterne lenker 
 Verk av Henrik Bull på nasjonalmuseet.no
 Lengre biografi med bilder av verk
 Arc! Arkitekter: Henrik Bull (1864–1953)
 Henrik Bull i Norsk kunstnerleksikon
 Henrik Bull – utdypning – 1 (NBL-artikkel)

 
Norske designere
Art nouveau
Houens fonds diplom
Personer begravet på Vår Frelsers gravlund
Personer fra Oslo
Aleksander I av Skottland

Aleksander I (gælisk navn Alaxandair mac Maíl Choluim) (født ca. 1078, død 23. april 1124 i Stirling), kalt for «Den rasende», var konge av Skottland.

Liv og virke

Bakgrunn
Han var den fjerde sønn av Malcolm Canmore og hans hustru (Sankt) Margaret av Skottland. Han ble navngitt til ære av pave Aleksander II.

Konge
Da hans bror Edgar av Skottland døde i 1107 etterfulgte Aleksander på den skotske trone, men i henhold til Edgars instruksjoner arvet han bare en del av kongerikets besittelser. Motivene for å dele riket er noe uklare, distriktene sør for Forth og Clyde ble opprettet som et jarldømme for hans yngre bror David.

Aleksander, misfornøyd, forsøkte å overta hele riket, men uten hell. I en underlig kombinasjon av rasende kriger og from kirkemann manifesterte han et aspekt av sin karakter i sin rastløse undertrykkelse av et opprør på vegne av etterkommerne av Lulach I av Skottland i de nordlige områder, og fikk derav tilnavnet «Den rasende». Det andre karakteraspektet ble vist i hans sjenerøse opprettelser av bispedømmer og klostre, av det siste var de i Scone og Inchcolm.

I 1107 giftet han seg med Sybilla, en datter utenfor ekteskap av Henrik I av England. Den nøyaktige dato og sted for bryllupet er ikke nedtegnet. Sybilla døde av ukjente grunner på Kvinneøya (gælisk Eilean nam Ban; engelsk Island of the Woman) på Loch Tay i juli 1122. Ekteskapet ble ikke velsignet med barn.

Aleksanders intense kamp for den skotske kirkens uavhengighet involverte ham i stridigheter med England. Han døde den 23. eller 25. eller 27. april 1124 ved sitt hoff i Stirling. 

Hans bror David I av Skottland etterfulgte ham på tronen. Den samtidige historikeren John av Fordun sa om Aleksander:
«Aleksander var ydmyk og forekommende overfor geistligheten, men, for alle hans andre undersåtter, forferdelig hinsides alt.»

Aleksander hadde minst en sønn utenfor ekteskap, Máel Coluim mac Alasdair (Malcolm). Han ble senere involvert i et opprør mot David I i løpet av 1130-tallet. Han ble fengslet og satt innsperret på festningen Roxburgh Castle i mange år etterpå, kanskje helt til han døde en gang etter 1157.

Referanser

Litteratur
G. W. S. Barrow: Alexander I., König von Schottland. I: Lexikon des Mittelalters (LexMA). Band 1, Artemis & Winkler, München/Zürich 1980, ISBN 3-7608-8901-8, Sp. 367–368.

Skotske monarker
Huset Dunkeld
Fødsler på 1000-tallet
Dødsfall i 1124
Gabriel Kielland (1871–1960)

For andre personer, se Gabriel Kielland

Gabriel Kielland (født 6. juli 1871 i Trondheim, død 28. september 1960 i Trondheim) var en norsk maler, glassarbeider og arkitekt.

Kielland studerte først til arkitekt i Hannover og dro deretter til München i 1892 for å bli maler. Han var tegner i «Simplicissimus» 1895–96, nedsatte seg så i Trondhjem som arkitekt og maler. Var også lærer i frihåndstegning ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt, og ledet utgravingene på Steinvikholmen for Fortidsminneforeningen 1899–1902. Som arkitekt har han tegnet blant annet Trondhjems elektrisitetsverks primærstasjon ved Øvre Leirfoss, Finnes barnehjem og Dr. Henrik Ourens klinikk og privatbolig i Trondheim.

I 1908 vant han konkurransen om glassmalerier til rekonstruksjonen av Nidarosdomen og han jobbet med dette fram til 1934. Han var der blant annet ansvarlig for det store rosevinduet på vestfronten på Nidarosdomen. 

Han jobbet også som arkitekt og maler i Trondheim.

Eksterne lenker 
 
Gabriel Kiellands privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket
Rosevinduet i Nidarosdomen – en gave fra norske kvinner - Artikkel om Marie Gleditsch og kvinnenes innsamling – for bak rosevinduet i 1930 sto det norske kvinner av Evelyn Irene Thor NTNU Universitetsbiblioteket
Arkitekten Gabriel Kielland - Artikkel av Erlend Lund NTNU Universitetsbiblioteket

Norske malere
Norske arkitekter
Art nouveau
Personer fra Trondheim kommune
Snowkiting

Snowkiting (eller skiseiling) er en utendørs vintersport med bruk av kite eller drage på snø. Utøveren bruker enten ski eller snowboard.

Eksterne lenker 
 

Sportsgrener
Luftsport
Skisport
Langbein (figur)

Langbein (engelsk: Goofy) er en tegnefilm- og tegneseriefigur i hundeform som ble skapt av Art Babbitt til Disney-universet.  Han opptrådte for første gang i kortfilmen Mickey's Revue, hvor han var kjent som Dippy Dawg. I Norge opptrer han blant annet i tegneseriebladet Donald Duck & Co.

Langbein har vært med i flere kjente tegnefilmer. Han var hovedperson i en rekke kortfilmer på 1940- og 50-tallet. Det er også produsert en TV-serie som het Langbein og sønn. Der blir sønnen hans Max introdusert. I denne serien bor han i en by som heter «Spoonerville». I 1995 hadde Langbein hovedrollen i filmen En langbeint film, som er basert på Langbein og sønn. Oppfølgeren En ekstremt langbeint film ble gitt ut i 2000.

I tegneseriene opptrer Langbein vanligvis sammen med Mikke Mus. I tråd med sitt opprinnelige navn Goofy (= toskete) er han ofte fremstilt som utpreget dum, dels til frustrasjon for sin gode (og meget intelligente) venn Mikke. I historier der Mikke er amatørdetektiv får Langbein en «Watson»-rolle som detektivens mindre begavede venn.

Langbein har en nevø som heter Ferdinand. Han har en rekke mer eller mindre fjerne slektninger som besøker ham fra tid til annen, blant annet Klossbein, Jungel-Harry og Indiana Beinson. Langbein er venn med Klara Ku og Klaus Knegg. Han har også et alter ego, Super-Langbein, som han forvandles til når han spiser spesielle peanøtter.

Figurer fra Disney-filmer
Figurer fra Disney-tegneserier
Animerte figurer
Ed Iten

Ed Iten (født 1953 i Alaska, USA) er en amerikansk hundekjører fra Kotsebue, Alaska, USA. 

Iten vokste opp i Minnesota, men reiste tilbake til Alaska for å studere ved universitetet i Fairbanks, Alaska.  

Han startet med hundekjøring i 1979, og i 1992 debuterte han i Iditarod med en 14.-plass. Totalt har han deltatt 8 ganger i verdens lengste hundesledeløp, og hans beste plassering kom i 2005 da han ble nummer 2.

Ed Iten har vunnet Kobuk 440 7 ganger, og han vant Kuskokwim 300 i 2004.

Plasseringer i Iditarod

Eksterne lenker 
 
 
 Biografiside fra Cabela

Hundekjørere fra USA
Fødsler i 1953
EM i friidrett 2006

Det 19. EM i friidrett ble arrangert 7. – 13. august 2006 i den svenske byen Göteborg. Konkurransene foregikk på Ullevi stadion, der VM 1995 ble arrangert. 

Maratonløpet ble arrangert i en ti kilometer lang sløyfe i sentrum, som ble løpt fire ganger. Kappgangøvelsene ble, som i 1995, arrangert i en to kilometer lang trasé på Skånegatan, en gate utenfor Ullevi. Start og målgang for alle konkurranser var på Ullevi stadion.

Nasjoner

 Norge

Menn

Løpsøvelser

Tekniske øvelser

Kvinner

Løpsøvelser

Tekniske øvelser

Medaljestatistikk

Referanser

Eksterne lenker 
 Arrangørenes offisielle nettsted

 
Internasjonale mesterskap i Sverige
Sport i Göteborg
Friidrett i Sverige
Friidrett
Friidrett
Juvasshytta

Juvasshytta (også Juvvasshytta) er en privateid turisthytte nord i Jotunheimen, i Lom kommune i Innlandet fylke. Juvasshytta er, sammen med Spiterstulen, det mest vanlige utgangspunktet for fotturer til Galdhøpiggen. Juvasshytta ligger 1 841 moh, på østsiden av Juvvatnet.

Veien til Juvasshytta sto ferdig i 1936, og er Norges høyest beliggende veistrekning.

En kilometer fra Juvasshytta ligger Galdhøpiggen sommerskisenter, som er åpen største delen av sommeren. Den har to løyper og en heis. Den har 350 meter høydeforskjell, og toppen ligger på 2 200 moh.

Referanser

Eksterne lenker 
 http://www.juvasshytta.no/

Turisthytter i Innlandet
Alpinanlegg i Norge
Samferdsel i Lom
Byggverk i Lom
Flygelhorn

Flygelhorn er et messingblåseinstrument som minner om en kornett og trompet, men har en bredere, kjegleformet boret og munnstykke formet som en skål/kopp, noe som gir en mykere lyd. Flygelhornet har vanligvis tre ventiler, men noen har også fire ventiler. En del kilder har feilaktig hevdet at det er et medlem av saksofonfamilien som utviklet av Adolphe Sax (som utviklet saksofonen). Andre historikere forsikrer at det ble utviklet fra bygelhornet formgitt av Michael Saurle i München i 1832, som er eldre enn arbeidet til Adolphe Sax.

Rolle i brassband 
I et brassband er lyden av flygelhornet ofte skjult av lyden fra kornettene. Flygelhornet er også ofte brukt for å myke opp tonen til kornettene, og har også rollen å gi støtte til hornavdelingen i brassbandet. Kontrasten mellom den myke tonen fra flygelhornet og den lyse tonen fra kornetten, gjør at flygelhornet ofte blir brukt som soloinstrument i brassband.

Populært jazzinstrument 

Den er mye brukt i jazzsammenheng, spesielt på ballader grunnet sin myke klang. Da legger ofte trompetisten vekk sin trompet og tar opp sitt flyghelhorn. En av flygelhornets fremste eksponenter er den amerikanske jazzmusikeren Art Farmer.

Referanser

Litteratur 
 Dudgeon, Ralph T.; Streitwieser, Franz X. (2004): The Fluegelhorn (på engelsk og tysk) (Bochinsky red.). Bergkirchen. ISBN 3-932275-83-7.
 Sadie, Stanley; Tyrrell, John, red. (2001): «Flugelhorn» i: The New Grove Dictionary of Music and Musicians, 2. utg., London.
 Kernfeld, Barry, red. (2002): «Flugelhorn» i: The New Grove Dictionary of Jazz, 2. utg., London.

Eksterne lenker 
 
 An enthusiast's flugelhorn guide
 An overview and brief history of the flugelhorn, med korte musikklipp
 How to play a flugelhorn hos TheTrumpetBlog.com

Messingblåseinstrumenter
Cim Smyth

Cim Smyth (født i Alaska i USA) er en amerikansk hundekjører fra Big Lake i Alaska i USA. 

Smyth debuterte i hundesledeløpet Iditarod i 1996 da han var 19 år gammel, og han har deltatt 5 ganger i dette løpet. Hans beste plassering kom i 2006 da han ble nummer 12.

I 2004 vant han Tustomena 200.

I tillegg til hundekjøring jobber Cim Smyth som brannmann.

Plasseringer i Iditarod

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Biografiside fra Cabela

Hundekjørere fra USA
Brannfolk
Jarlsberg travbane

Jarlsberg travbane er en travbane (totalisatorbane) på Auli 2 kilometer vest for Tønsberg og 1 kilometer fra Jarlsberg hovedgård i Vestfold. Banen ble etablert i 1935.

Banen har en lengde på 1000 meter og er Norges nest største. Den drives av Vestfold Travforbund. Jarlsberg Travbane har arrangert travløp siden 1935, og har i dag rundt femti kjøredager i året, hvor de fleste er på fredager. Et stort løp er Ulf Thoresens Minneløp for varmblodshester.

Norgesrekorder på Jarlsberg Travbane

Eksterne lenker
 
 Travbanens nettsted

Sport i Tønsberg
Travbaner i Norge
Idrettsanlegg i Vestfold og Telemark
Etableringer i 1935
Byggverk i Tønsberg