alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Morten Thrane Esmark

Hans Morten Thrane Esmark (født 21. august 1801 på Kongsberg, død 24. april 1882) var en norsk luthersk prest og mineralog.

Liv og virke

Bakgrunn
Morten Thrane Esmark var sønn av professor Jens Esmark og Wibeche Thrane f. Brünich. Navnet hadde han etter bestefaren Morten Thrane Brünnich. Han var gift med Ulriche Benedicte Wiborg (1810-1898) fra Ørvik ved Brevik. Naturforskeren Birgitte Esmark (1841–1897) var deres datter.

Prest
Esmark tok teologisk eksamen i 1825 og begynte som kapellan i Eidanger. Han var en tid sogneprest i Ramnes i Jarlsberg, før han vendte tilbake til Eidanger.

Mineralog
Han beskrev en rekke nye mineraler, blant annet thoritt som er det vanligste mineralet av thorium. Han fant det sistnevnte mineralet på Løvøya, klarte ikke å identifisere det og sendte derfor en prøve til sin far. Denne sendte det videre til Jöns Jacob Berzelius, som i 1828 konstaterte at det var et mineral som inneholdt et tidligere ukjent element. Dette ledet til oppdagelsen av grunnstoffet thorium. 

Esmarkitt, en variant av ortoklas feltspat fra Bamble, er oppkalt etter ham. 

Esmark bisto Svend Foyn med utvikling av en granatharpun som eksploderte først når fangstlinen ble strammet. Denne oppfinnelsen var basert på Esmarks tidligere oppfinnelse av en tennsats som gjorde at granater eksploderte først ved anslag, den såkalte «spissbomben».

Den engelske presten Richard Carter Smith møtte den unge Esmark i 1838 og beskrev ham som «en intelligent ung mann som er entomolog og ornitolog.» Carter noterte at Esmark hadde en insektssamling som omfattet 2000 arter og en samling på 120 fuglearter (alle norske). Esmarks mineralsamling ble forært det naturhistoriske museet i Tromsø.

Referanser 

Norske lutherske prester
Norske geologer
Mineraloger
Personer fra Kongsberg kommune
Fødsler i 1801
Dødsfall i 1882
Carl Stamitz

Carl Philipp Stamitz (1745–1801) var en tysk bratsjist og komponist.

Liv 
Carl Stamitz var komponisten Johann Stamitz' eldste sønn. Faren var virtuos på fiolin, bratsj og viola d'amore og gav sønnen den første undervisningen på fiolin, bratsj og cello. Etter farens tidlige død i 1757 overtok  Christian Cannabich, Ignaz Holzbauer og Franz Xaver Richter undervisningen.

Stamiz var andrefiolinist ved det berømte hoffkapellet i Mannheim fra 1762 til 1770, da han ble hoffkomponist hos hertug . To år senere bodde han i Versailles og komponerte sin første programsymfoni, La promenade royale. I 1779 reiste han til Den Haag, der han gav 28 konserter ved  Vilhelm V av Oraniens hoff. Den tolv år gamle Ludwig van Beethoven spilte fortepiano på en av dem. Årene etter foretok Stamiz en lang rekke reiser som brakte ham til Straßburg, London, Sankt Petersburg, Augsburg, Nürnberg, Kassel, Lübeck, Magdeburg og Jena. I 1786 ledet han en oppføring av  Händels Messiah.

Carl Stamitz regnes til den andre generasjonen av den såkalte Mannheimerskolen.

Stil 
Stilistisk er Stamitz' musikk ikke ulik den unge Mozarts eller Haydns i hans midtre periode.

Stamitz' verk kjennetegnes av regulære perioder og tiltalende melodier med en stemmeføring i terser, sekster og desimer. Solomusikken er idiomatisk og forholdsvis virtuos.

Åpningssatsene i Stamitz' konserter og orkesterverk er i en regulær sonatesatsform med en omfattende dobbel eksposisjon. Strukturen er additiv uten den tematiske utviklingen som er typisk for wienerklassisismen. Mellomsatsen er ekspressive og lyriske, noen ganger kalles de «romanse» og er vanligvis oppbygd på liedformen (ABA, ABA' or AA'B). Avslutningssatsen er ofte – i konsertene nesten alltid – en rondo i fransk stil.

I likhet med læreren Franz Xaver Richter foretrakk Stamitz molltonearter og brukte vanligvis flere ulike tonearter, ofte fjerntliggende.

Verk i utdrag 
 2 operer (tapt)
 11 klarinettkonserter
 1 obokonsert
 15 fiolinkonserter
 bratsjkonserte i D-dur op.1
 7 fløytekonserter
 4 cellokonserter
 80 symfonier, delvis med konserterende sologrupper
 triosonater
 6 kvartetter op.14
 12 stryketrioer op.16
 6 duoer for fiolin og cello op.19
 19 duoer for fioline og bratsj
 fiolinduetter
 7 Fagottkonsserter
 1 bassetthornkonsert
 3 hornkonserter (tapt)

Litteratur 
 Klaus Stübler, Christine Wolf: Harenberg Komponistenlexikon. MAYERS Lexikonverlag, Mannheim 2004, ISBN 3-411-76117-2, s. 895.
 Don Michael Randel (red): The Harvard Biographical Dictionary of Music. Cambridge, Massachusetts: The Belknap Press of Harvard University Press, 1996.
 Nicolas Slonimsky (red): Baker's Biographical Dictionary of Musicians. 5. reviderte utgave. New York, 1958.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Klassisistiske komponister
Tyske komponister
Tyske fiolinister
Personer fra Mannheim
Lars-Erik Berenett

Lars-Erik Berenett (født 23. desember 1942 i Skellefteå, død 1. februar 2017 i Vindö) var en svensk skuespiller, kjent for sin rolle som Roland Hassel i Roland Hassel-filmene.

Han var gift med Evabritt Strandberg som han hadde sønnen Matti Berenett med. Senere var han gift med Maria Kulle.

Utvalgt filmografi 
 1965 - Flygplan saknas
 1981 - Tuppen
 1982 - Polisen som vägrade svara (TV)
 1983 - Spanarna (TV)
 1985 - Rød snø (TV)
 1985 - Nya Dagbladet (TV)
 1986 - Kunglig toilette
 1987 - Mälarpirater
 1988 - Kråsnålen (TV)
 1989 - Tre kärlekar (TV)
 1990 - Den svarta cirkeln (TV)
 1994 - Dreamplay
 1995 - Kristin Lavransdotter
 1996 - Skilda världar (TV)
 1999 - Ivar Kreuger (TV-serie)
 2005 - Kvalster (TV)
 2011 - Stockholm Östra

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Svensk filmdatabas

Svenske skuespillere
Personer fra Skellefteå kommun
David Byrne

David Byrne (født 14. mai 1952 i Dumbarton) er en skotsk-amerikansk musiker og multikunstner. Han er først og fremst kjent som frontfigur i bandet Talking Heads, som var aktivt i perioden 1975 til 1991. Han har siden vært aktiv blant annet som filmregissør og -produsent, skuespiller og plateprodusent.

Efter sitt samarbeide med Talking Heads har han utgitt en rekke solo- og samarbeidsprosjekter med blant annet St. Vincent (Love This Giant) og Brian Eno (My Life in the Bush of Ghosts,  Everything That Happens Will Happen Today og filmmusikken til Wall Street: Money Never Sleeps)). Eno og Byrne utga senere flere spor av My Life in the Bush of Ghosts under en Creative Commons-lisens, slik at lyttere selv kan laste ned de enkelte lydsporene vederlagsfritt og skape sine egne remix-versjoner.

Byrne har også skapt musikalske bidrag til filmer, slik som Bernardo Bertoluccis Den siste keiseren, som mottok Oscar for beste filmmusikk. I tillegg har han selv regissert og opptrådt i filmen True Stories og regissert flere dokumentarfilmer.

Han har vært kjent for å utnytte moderne teknologi og avangardistiske uttrykksformer i sin virksomhet. I 2008 forvandlet Byrne og hans medarbeidere blant annet en gammel bygning i New York City til et instrument. Utstyret hadde tidligere vært i bruk i et tilsvarende prosjekt i Sverige i 2005. og siden i London Roundhouse i 2009.

Albumet American Utopia som utkom i 2018 utgjør den musikalse bestanddelen av et større multimediaprosjekt ved navn Reasons to Be Cheerful (Grunner til å holde humøret oppe).

Siden 2005 har Byrne også drevet sin egen nettbaserte radiostasjon.

Diskografi

Talking Heads-album 
 77 (1977)
 More Songs About Buildings and Food (1978)
 Fear of Music (1979)
 Remain in Light (1980)
 The Name of This Band Is Talking Heads (live), (1982)
 Speaking in Tongues (1983)
 Stop Making Sense (live), 1984)
 Little Creatures (1985)
 True Stories (1986)
 Naked (1988)

Solo- og samarbeidsalbum efter Talking Heads 
 My Life in the Bush of Ghosts med Brian Eno (1981)
 Rei Momo (1989)
 Uh-Oh (1992)
 David Byrne (1994)
 Feelings (1997)
 Look into the Eyeball (2001)
 Grown Backwards (2004)
 Everything That Happens Will Happen Today med Brian Eno (2008)
 Love This Giant med St. Vincent (2012)
 American Utopia (2018)

Bibliografi 
 True Stories  (1986)
 Strange Ritual, Chronicle Books (1995)
 Your Action World  (1999)
 The New Sins (Los Nuevos Pecados) (2001)
 David Byrne Asks You: What Is It? Smart Art Press (2002)
 Envisioning Emotional Epistemological Information med DVD  (2003)
 Arboretum,  (2006)
 Bicycle Diaries (2009)
 How Music Works (2012)

Filmografi 
 Stop Making Sense - konsertfilm fra Talking Heads-turné i 1984
 True Stories  (1986)
 Ile Aiye - Dokumentarfilm (1989)
 Here Lies Love - konseptalbum i samarbeide med Norman Cook (utgitt 2010)
 Ride, Rise, Roar - documentaropptak av konsertturné med Brian Eno (utgitt 2010)
 This Must Be the Place (2011)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 My Life in the Bush of Ghosts i Creative-Commons-utgave

Musikere fra USA
Skotske musikere
Låtskrivere fra USA
Regissører fra USA
Forfattere fra USA
Personer fra Dumbarton
Oscar-vinnere (musikk)
Mason Vicentino

Mason Vicentino er en tidligere italiensk kommune i provinsen Vicenza i Veneto. Kommunen hadde  innbyggere i 2013. Den grenset til kommunene Breganze, Fara Vicentino, Marostica, Molvena, Pianezze og Schiavon.

20. februar 2019 ble kommunene Molvena og Mason Vicentino slått sammen til den nye kommunen Colceresa.

Befolkningsutvikling

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kommuner i provinsen Vicenza
Tidligere kommuner i Italia
Kommuner opphørt i 2019
Molvena

Molvena er en tidligere italiensk kommune i provinsen Vicenza i Veneto. Kommunen hadde  innbyggere i 2013. Den grenset til kommunene Fara Vicentino, Marostica, Mason Vicentino, Pianezze og Salcedo.

20. februar 2019 ble kommunene Molvena og Mason Vicentino slått sammen til den nye kommunen Colceresa.

Befolkningsutvikling

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kommuner i provinsen Vicenza
Tidligere kommuner i Italia
Kommuner opphørt i 2019
Ole Mamen

Ole Gunerius Mamen (født 24. august 1890, død 12. november 1971) var en norsk skøyteløper. Han representerte Norge og Kristiania Skøiteklub.

Mamen tok sølv i NM på skøyter, allround i 1917 og bronse i NM i 1919 og 1921.

Personlige rekorder

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Profil på Speedskatingbase.eu (personlige rekorder)

Norske skøyteløpere
Skøyteløpere for Oslo Skøiteklub
Artikler i skøytesportprosjektet
Louis Jean Pierre Vieillot

Louis Jean Pierre Vieillot (født 10. mai 1748 i Yvetot i Normandie, død 1831) var en fransk ornitolog.

Vieillot var en av de første ornitologene som studerte fjærdraktsforandringer. Han var også en av de første som studerte levende fugler, ikke bare skinn. Et stort antall fuglearter ble beskrevet av Viellot for første gang, først og fremst slike som han støtte på i sin tid i Karibia og Nord-Amerika.

Vieillot ble født i Yvetôt. Han arbeidet i det nåværende Haiti, men ble tvunget til å flykte til USA under den franske revolusjon. Han vendte tilbake til Frankrike, der han skrev Histoire naturelle et générale des colibris, oiseaux-mouches, jacamars et promerops (1802) med Jean Baptiste Audebert og Ornithologie Française (1823-30). Han bidrog også til Nouveau Dictionaire d'Histoire Naturelle (1803-19). Han antas å ha dødd fattig i Rouen.

Referanser

Kilder 
 

Franske zoologer
Franske ornitologer
Autorer for zoologi
Fødsler i 1748
Dødsfall i 1831
Personer fra departementet Seine-Maritime
Åsmund Aukrust

Åsmund Grøver Aukrust (født 28. februar 1985 i Bærum) er en norsk politiker (Ap). Han var fra 2010 til 2014 nestleder i AUF og en av flere visepresidenter i International Union of Socialist Youth. Siden 2013 er han valgt inn på Stortinget for Akershus.

Tidlig liv og utdannelse 

Åsmund Aukrust ble født i Bærum. Han har en bachelorgrad i sosiologi ved Universitetet i Oslo.

Politisk karriere 

Aukrust har vært medlem av Bærum kommunestyre og ble valgt inn i Fylkestinget i Akershus i 2005. I 2009 ble han varamedlem til Stortinget.

Han ble valgt til nestleder i AUF i oktober 2010. Han stilte opprinnelig som lederkandidat, men tapte knepent til Eskil Pedersen. I april 2011 ble Aukrust valgt som en av visepresidentene i International Union of Socialist Youth hvor han er koordinator for dialog mellom EU og araberstater. Han ble medlem av rådet til Nei til EU i 2013.

Åsmund Aukrust var til stede som leiransvarlig på AUFs sommerleir på Utøya under terrorangrepet 22. juli 2011. Han ble evakuert fra øya etter politiet kom dit.

Aukrust var engasjert som politisk rådgiver for kulturminister Anniken Huitfeldt fra 1. november 2011 til 31. desember 2011.

Stortingskomiteer 
 2021–2025: 1. nestleder av Utenriks- og forsvarskomiteen
 2013–2021: Medlem av Energi- og miljøkomiteen

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  «Utøya-deltager kulturministerens rådgiver», fra Asker og Bærum Budstikke, 31. oktober 2011

Stortingsrepresentanter fra Ap
Stortingsrepresentanter for Akershus
Stortingsrepresentanter 2013–2017
Politiske rådgivere fra Arbeiderpartiet
Ap-politikere i Akershus
Lokalpolitikere i Bærum
AUFs ledelse
Personer fra Bærum kommune
Stortingsrepresentanter 2017–2021
Overlevende etter massedrapene på Utøya i 2011
Stortingsrepresentanter 2021–2025
Haruder

Haruder var en germansk folkegruppe, som blir nevnt for første gang i 58 f.kr. av Julius Cæsar, i hans verk Kommentarer til gallerkrigen. De utgjorde da  av krigerne i allianse med Alamannerne, som krysset Rhinen - grensen mellom Romerriket og Germania - under ledelse av Ariovistus («Kongen av germanerne»). De tok del i en invasjon av Gallia, og Ariovistus gjorde krav på en tredjedel av Gallia (den beste delen) til sine allierte harudere. Cæsar sier selv at germanerne ikke gikk til angrep, fordi kloke koner mente de burde vente til neste nymåne før de kunne gå i krig. Dette kan igjen tyde på at de er beslektet med kimbrere. Alamannerne ble forøvrig slått og drevet på flukt. Noen ble værende i Belgia, noen i Niedersachsen, og andre dro tilbake til Jylland.

Harz i Vest-Tyskland var bebodd av harudere og alle steder i Harz med etterstavelsen -leben ble grunnlagt av haruder.

I Geographia av Klaudios Ptolemaios' (Ca. år 90–168 e.kr.) nevnes haruderne (Gresk: Χαροῦδες) som en stamme bosatt på østsiden av det moderne Jylland i Danmark. 

Den kjente svenske filologen Adolf Noreen (1854-1925) mener derimot at Hardsyssel, den gamle betegnelsen for Vest-Jylland har sitt navn etter denne folkegruppen (noe som kan tyde på en forflytting fra øst til vest), og at de utvandret fra Jylland til Norge før år 500 e.kr. og bosatte seg i områdene rundt Hardanger og Bergen, i tidligere Hordaland, nå Vestland fylke. 

I Hordaland finner man også stedsnavn som Hordabø, Hordnes og Hordvik, som kan tyde på at haruderne også har vært bosatt nord for Bergenshalvøya.

Ryvarden er et tradisjonelt merke for å skille mellom Rygere og Horder

Det er mye usikkerhet blant forskere når det gjelder haruderne. De kan ha forflyttet seg fra Danmark til Norge, men det er også mulig at de kan ha kommet fra Norge til Danmark. På den annen side kan det også være snakk om to forskjellige folkegrupper med lignende navn som har gitt opphav til lignende stedsnavn. Verket Germania av Cornelius Tacitus (98 e.kr.), som blir ansett for å være en svært viktig kilde til forståelse av de forskjellige germanske folkegruppene, nevner ikke haruderne i det hele tatt, selv om andre folkegrupper i Danmark, Sverige, de baltiske landene, og muligens samer er beskrevet.

Det var fra Hordaland det første registrerte angrepet fant sted, før angrepet på Lindisfarne, som tradisjonelt er sett på starten på vikingtiden.

Etymologi 
Ordet «Hard», f.eks. i «Hardsyssel» eller «Hardanger», og også «Harz» og «Harth», kommer av «Harud» (Latinsk: Harudes) som betyr «skog» eller «skogdekket fjell». Haruderne i «Harz» bodde også angivelig i et skogdekket fjellområde. Så i alle tilfeller dreier det seg altså om et «skogfolk» eller «beboer av skogsområder». Ordet «Hord» som i f.eks. «Hordaland» (Norrønt: Hǫrð eller Urgermansk: haruð) blir av Adolf Noreen gitt samme tolkning.

Referanser 

Germanske folkeslag
Geirdis Bjørlo

Geirdis Bjørlo (født 14. oktober 1952) er en norsk forfatter, skuespiller og regissør fra Vestnes. 

Hun har skrevet tre barnebøker og en roman for voksne. Alle er utgitt av Det norske Samlaget.

Bjørlo er mor til politikeren Audun Lysbakken og bor på Nøstet i Bergen.

Bøker 
 2011 – Avtrykk – roman, Samlaget
 2006 – Ei midtsommarsoge – barnebok, Samlaget
 2004 – Kort til ein engel – barnebok, Samlaget
 2000 – To nissar – barnebok, Samlaget

Referanser

Kilder 
 Presentasjon av Geirdis Bjørlo i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 Om Geirdis Bjørlo på sceneweb.no
Digitaliserte bøker av Geirdis Bjørlo i Nasjonalbiblioteket

Norske barnebokforfattere
Norske romanforfattere
Norske skuespillere
Norske regissører
Motforestillinger - Femti påstander møter motargumenter

Motforestillinger - Femti påstander møter motargumenter er en debattbok fra 2012 av professor i sosiologi Sigurd Skirbekk. Boken er en kritisk gjennomgang av femti påstander innen debatter knyttet til innvandring og integrering, familie og moral, nasjon og velferdsstat, sivilisasjon og menneskerettigheter samt økologi og klima.

Omtaler 
Filosof Lars Gauden-Kolbeinstveit i Minerva beskrev boken som et oppgjør med politisk korrekthet ut fra et nasjonalt orientert og konservativt ståsted. Han mente boken var viktig, saklig og nyansert og at særlig stoffet om familieverdier var godt behandlet. Han mente samtidig at boken tok opp for mange tema og at behandlingen av stoffet ble for tynn og tildels ufokusert enkelte steder.

Finansavisens bokanmelder Ole Asbjørn Ness trakk fram sitatet «Det vil (trolig) ikke gå bra med miljøkrisen. Integrerings-problemene vil (trolig) ikke bli mindre med tiden. Velferdsstaten vil ikke kunne erstatte familien.»

Referanser

Norske sakprosabøker
Bøker fra 2012
Ideologi, myte og tro ved slutten av et århundre

Ideologi, myte og tro ved slutten av et århundre er en bok fra 1999 av professor i sosiologi Sigurd Skirbekk. Dens undertittel er «sosiologisk kulturteori og funksjonsanalyse».

Ole Asbjørn Ness skreiv i 2012 at «Det er en av de beste, norske samfunnsvitenskapelige bøkene noensinne» ... Europeere fikk for få barn, og innvandring fra land med massive fødselsoverskudd ville neppe være den udelte velsignelsen som prediket.»

Referanser

Eksterne lenker
 Ideologi, myte og tro ved slutten av et århundre, Tano Aschehoug, 1999  - tilgang for norske IP-adresser hos Nasjonalbiblioteket

Norske sakprosabøker
Bøker fra 1999
LOS

LOS AS er en norsk strømleverandør og et heleid datterselskap av Agder Energi. Selskapet er tredje størst i privatmarkedet. Kjernevirksomheten for selskapet er strømprodukter tilpasset ulike behov i privatmarkedet.

LOS har ikke egen kraftproduksjon, men gjør kjøp og sikringer på vegne av kundene.

Selskapet er Miljøfyrtårn-sertifisert, medlem av Klimapartnere og tilbyr strøm med opprinnelsesgaranti til privatmarkedet.

Om selskapet 
Selskapet har 70 ansatte og omsatte for 3,092 milliarder kroner i 2016. Hovedkontoret ligger i Kristiansand med regionkontorer i Arendal og Lysaker utenfor Oslo. Selskapet har også tilstedeværelse i Flekkefjord og på Evje.

Samarbeidspartnere 
LOS er samarbeidspartner med blant annet OBOS, Norsk Sykepleierforbund, Coop, NAF, Sørlandets Boligbyggelag, Arendal Boligbyggelag og Norsk Industri. Disse anbefaler LOS som strømleverandør overfor sine medlemmer.

Referanser

Eksterne lenker 
 LOS AS
 LOS Energy 

Agder Energi
Norske kraftselskaper
Årets osloborger

Årets osloborger kåres av Aftenpostens lesere.

Mottagere av Årets osloborger
2004: Finn Abrahamsen
2005: Vibeke Omberg
2006: Wenche Foss 
2007: Gunnar Sønsteby
2008: Kåre Stølen
2009: Arild Knutsen
2010: Hanne Kristin Rohde
2011: Fabian Stang
2012: Bengt Eriksen
2013: Christian Ringnes
2014: Frode Kyvåg
2015: 
2016: 
2017: 
2018: David Adampour
2019: Eline Thorleifsson
2020: Espen Rostrup Nakstad
 2021: Jan Grue
 Dag Endal

Referanser

Eksterne lenker
 Oslos ordfører ble kåret til «Årets Osloborger»
 Bengt Eriksen ble Årets Osloborger 

Norske priser
Priser og utmerkelser i Oslo
Aftenposten
Fjærpenn

En fjærpenn er et skriveredskap som er lagd av en flådd fjær fra en stor fugl. Penner av fjær ble brukt til å skrive med blekk eller tusj før splittpenn, fyllepenn, rissepenn og kulepenn ble oppfunnet. Selv om fjærpenner ansees som utdatert av de fleste, er det enkelte kalligrafer som bruker slike fordi de kan tilpasses og gir en konstant, skarp strek. Imidlertid krever det trening å lage dem og spissen blir fort slitt mot treholdig papir.

Det finnes et stort utvalg fjærpenner som varierer når det gjelder levetid, styrke og strek. Den mest brukte typen er lagd av gåsefjær. Fjær fra svaner brukes til større penner. Det er også vanlig å bruke fjær fra hauk, ugle, ørn, kalkun og kråke.

Historie 

Fjærpennen var det mest brukte skriveredskapet i den vestlige verden fra 500- til 1800-tallet. De beste fjærpennene var som oftest lagd av fjær fra gås, svane og i senere tid kalkun. Fjærpennen gikk gradvis ut av bruk etter at metallpennen ble oppfunnet i  USA  1810.

Fjærpenner ble brukt både til skriving og dekorasjonsarbeider på alt fra vaser og keramikk til tegninger og manuskripter.

Ordet 'penn' betyr opprinnelig 'fjær'.

Å lage en fjærpenn 

Formen og materialet gjør en fjær velegnet som skriveredskap. Tuppen kan enkelt skjæres over slik at den får en spiss og rørskaftet kan på grunn av kapilarkreftene holde på blekket en dypper den i. 

Det krever imidlertid øvelse å lage en god gåsefjærspenn. Bare felte fjær kan brukes (fjær som er ribbet av, er for myke i enden). Overhuden må skrapes grundig av, og spissen må lages nøyaktig hvis pennen skal fungere godt. Den skal kuttes på skrå og spaltes på midten med en skarp kniv. Innersiden av røret må avfettes, for eksempel ved hjelp av sprit på en vattdott.

Fjærpenner kan stikkes i varm sand for å herdes før tilskjæring. «Strålene» ut fra fjærskaftet kan også skjæres bort for å gi bedre grep for hånden.

Fjærpenner kan ha bedre spenst enn rørpenn av tilskårne siv.

Se også 
 Penn

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Søkbar digitalkopi av Ludvig Holm-Olsens Med fjærpenn og pergament : vår skriftkultur i middelalderen (Cappelen, 1990)
  Søkbar digitalkopi av Lars Laurentiis Grunnbok i kalligrafi ( Boksenteret forl., 1997)

Tegne- og skriveutstyr
Dan Bentley

Daniel Bentley (født 15. august 1984 i Chelmsford i Essex) er en engelsk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC2, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese. 

Bentley er født med cerebral parese, bruker rullestol, og begynte med boccia da han var 16 år gammel, ved Treloar College. Han debuterte internasjonalt i 2004.

Karriere 
Ved EM i boccia i 2005 kom han på 18.-plass individuelt. 

Han deltok ikke ved de store mesterskapene i 2006 og 2007, men etter bl.a. seier ved det britiske mesterskapet i 2008, der han slo Nigel Murray i finalen, ble han tatt ut til Paralympiske sommerleker 2008 i Beijing. Der fikk det britiske laget gull i lagkonkurransen, der Bentley deltok sammen David Smith, Nigel Murray og Zoe Robinson. Individuelt ble han slått ut i gruppespillet, med 2.-plass i sin gruppe, bak Fernando Ferreira. 

Ved EM i boccia 2009 i Portugal kom han på 14.-plass individuelt og fikk sølv i lagkonkurransen (BC1/BC2). 

I 2011 fikk han gull individuelt ved Europa Cup på Hamar, og bronse i lagkonkurransen ved World Cup i Belfast, der han også kom på 37.-plass individuelt. Ved utgangen av 2011 var han rangert som nr. 15 i verden i klassen BC2. 

Han fikk bronse i lagkonkurransen ved London Boccia Invitational 2012. Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London var han med på Storbritannias lag som fikk bronse i klassen BC1-2, her spilte Bentley sammen Nigel Murray, Zoe Robinson og David Smith. Storbritannia slo her Portugal 7-5 i bronsefinalen. Individuelt ble han slått ut i 1/16-delsfinalen, der han tapte 1-4 for Cristina Goncalves.

Referanser

Eksterne lenker 
 Profil hos IPC
 GB Boccia - BC2 Dan Bentley
 British Paralympic Association - Daniel Bentley
 London 2012 - Daniel Bentley
 London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)

Britiske bocciaspillere
Britiske handikappidrettsutøvere
Paralympiske mestere for Storbritannia
Britiske mestere
Deltakere for Storbritannia under Paralympiske sommerleker 2012
Deltakere for Storbritannia under Paralympiske sommerleker 2008