alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Mormonkoret

Mormonkoret, eller Mormon Tabernacle Choir er et stort  sangkor innen Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige i Salt Lake City i USA

Historikk 
Koret ble startet i august 1847, bare en måned etter at mormonerne bosatte seg i  det som senere er blitt  Salt Lake City. 
Siden 15. juli, 1929, har koret hatt sine ukentlige radioprogrammer kalt «Music and the Spoken Word». Dette er det eldste, sammenhengende, landsomfattende radioprogram som er blitt kringkastet over hele USA.
Korets ukenlige programmer som sendes fra Tabernakelet i Salt Lake City annonseres med «From the Crossroad of the West…»
Korets programmer har blitt vist på fjernsyn siden tidlig på 60-tallet og blir nå kringkastet og vist på fjernsyn verden over via satellitt. Om lag 1 500 radio- og fjernsynsstasjoner sender korets programmer.

Koret kalles også «Amerikas kor». Det består av 325 menn og kvinner, alle frivillige og ubetalte. Ektefeller eller hele familier har deltatt i koret gjennom flere generasjoner. Et kormedlen får ikke lov til å delta i mer enn 20 år, av hensyn til andre som står i kø for å slutte seg til koret

Konsertturneer
Fra sin første turné i 1893 til  Verdensutstillingen i Chicago, har koret turnert verden rundt, blant annet i:
 Vest-Europa (1955, 1973, 1998)
 Sentral-Amerika (1968, 1972)
 Det fjerne østen (1979)
 Brasil (1981)
 Skandinavia (1982)
 Japan (1985)
 Australia/New Zealand (1988)
 Sentral-Europa og det tidligere Sovjetunionen (1991)
 Israel (1993)

Opptreden ved presidentinnsettelser
Koret har sunget ved 7 presidentinnsettelser: 
 William Howard Taft (1909)
 Lyndon Johnson (1965)
 Richard Nixon (1969)
 Ronald Reagan (1981)
 George H.W. Bush (1989)
 George W. Bush (2001)

Opptreden ved andre høytideligheter
Det har også deltatt ved følgende høytideligheter:
 Gravferden til:  
Franklin D. Roosevelt (12. april 1945) 
John F. Kennedy (24. november 1963)
 Det amerikanske to-hundreårs-jubileum i  Washington, D.C.  4. juli 1976) og feiringen i Constitution Hall i Philadelphia, Pennsylvania (1987)

Ved åpningsseremonien for Vinter-OL 2002 i korets hjemby,  Salt Lake City

Utmerkelser
Koret kan vise til  en lang liste over betydningsfulle utmerkelser:
National Medal of Arts (2003). 
National Broadcasters Association's Hall of fame
Peabody Awards  (1944, 1962) 
Freedom Foundation's «George Washington Award» (1981, 1988). 
Grammy for sin 1959 innspilling av The Battle Hymn of the Republic 
Koret har hatt opptredener sammen med bl.a.:
New York Philharmonic Orchestra
Royal Philharmonic Orchestra of London
Boston Pops Orchestra
Orchestra at Temple Square.

Musikkalbum
Korets første musikkalbum-innspilling ble gjort i 1910. Senere er det blitt over 300 innspilninger.

Eksterne lenker 
 
 
  Information on the Mormon Tabernacle Choir at Utah.com
  Music and the Spoken Word official website
  A History of the Choir from the Utah History Encyclopedia
  Diskografi

Kor
Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige
Salt Lake City
Kultur i Utah
Nordkapptunnelen

Nordkapptunnelen er en undersjøisk veitunnel på europavei 69 i Finnmark. Tunnelen går under Magerøysundet mellom fastlandet og Magerøya. Den er 6 875 meter lang og går ned til 212 meter under havet. Tunnelen ble åpnet 15. juni 1999 og er en del av FATIMA-prosjektet, fastlandsforbindelse til Magerøya. Sammen med Honningsvågtunnelen erstattet Nordkapptunnelen fergestrekningen mellom Kåfjord og Honningsvåg. Største stigning i tunnelen er 10 %. 

Tunnelen har kuldeporter i hver ende som holder kulden ute om vinteren, for å unngå isdannelse i fjellveggene. Disse portene åpner seg automatisk når en bil nærmer seg. På sommeren er normalt portene alltid åpne.

Det er lov å sykle gjennom tunnelen. Etappe 1 og 2 av Arctic Race of Norway 2014 og nest siste etappe av Trans Europe Foot Race 2009 gikk gjennom Nordkapptunnelen.

Nordkapptunnelen er den lengste veitunnelen i Finnmark, og den var verdens nest lengste undersjøiske veitunnel da den åpnet i 1999, etter Tokyobuktatunnelen.

Se også
Veidnesbrua
Sarnestunnelen
Honningsvågtunnelen

Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge

Referanser

Eksterne lenker 
 

Veitunneler i Troms og Finnmark
Undersjøiske tunneler i Nord-Norge
Europavei 69
Veier i Nordkapp
1999 i Norge
Tunneler åpnet i 1999
Marjo Matikainen-Kallström

Marjo Matikainen-Kallström (født 3. februar 1965) er en finsk tidligere langrennsløper, i dag politiker. Hun representerer det finske Samlingspartiet i den finske Riksdagen. I perioden 1996–2004 satt hun som representant i Europaparlamentet.

Under pikenavnet Marjo Matikainen hadde hun en forholdsvis kort, men svært seiersrik langrennskarriere. I løpet av de seks sesongene hun konkurrerte på internasjonalt topplan, vant hun blant annet verdenscupen sammenlagt tre år på rad.

I OL 1984 i Sarajevo tok Marjo Matikainen bronse på stafetten, bare 19 år gammel. Fire år senere i Calgary tok hun en ny bronsemedalje på 10 km. På sprintdistansen (5 km) lå hun på andreplass til det gjenstod én kilometer, og hun kom i mål 1,3 sekunder foran Tamara Tikhonova som tok sølvet. Samme år ble det ny bronsemedalje på stafetten.

I VM 1987 i Oberstdorf vant hun gull på 5 km og sølv på 10 km (slått av Anne Jahren). I 1988 ble hun første vinner av 30 km for kvinner i Holmenkollen. Hun avsluttet mesterskapskarrieren med et fantastisk VM på hjemmebane i 1989. I Lahtis høstet hun følgende medaljer:

 gull på 15 km klassisk
 gull på 4x5 km stafett 
 sølv på 10 km fristil
 bronse på 10 km klassisk
 bronse på 30 km fristil

Hun la opp etter dette mesterskapet, bare 24 år gammel, for å konsentrere seg om utdannelse og politikk.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Finske langrennsløpere
Finske politikere
Finske riksdagsmedlemmer
Olympiske mestere for Finland
Olympiske bronsemedaljevinnere for Finland
Verdensmestere i langrenn
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1984
Langrennsløpere under Vinter-OL 1984
Deltakere under Ski-VM 1985
Deltakere under Ski-VM 1987
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1988
Langrennsløpere under Vinter-OL 1988
Deltakere under Ski-VM 1989
Personer fra Lojo
Olympiske medaljevinnere i langrenn
Stålorm

Stålorm, også kalt sleva og sleve eller stavik, er en beinløs øgle. Den er den eneste norske representanten for gruppen stålormer.

Utseende og levevis 
Stålormen blir opptil 40 - 46 cm lang, og er stålgrå eller kobberbrun. Fordi den har beinplater i huden under skjellene, er den stiv i bevegelsene. Hannen er som regel ensfarget grå, mens hunnene er lysebrune eller kobberfarget med mørkere sider, og en mørk stripe langs ryggen. Ungenes utseende ligner hunnen, men med lysere, gullaktig grunnfarge. En sjelden gang kan en se eksemplarer med blå flekker, helst hos hanner i paringstida på forsommeren. Det vitenskapelige navnet kommer av at stålormen, i likhet med firfisla, kan slippe fra seg halen om en fiende angriper (autotomi).

Arten er mest aktiv i skumringen og demringen, ettersom de viktigste byttedyrene er snegler og meitemark. Om dagen gjemmer den seg under steiner og trestammer, men kan komme fram i regnvær. I Norge kommer den ofte ut i solskinn, på veier eller åpne glenner i skogen for å utnytte solvarmen. Den har en todelt tunge, og et velutviklet Jacobsons organ, så luktesansen er viktig når stålormen skal finne bytte. Selv blir den jaktet på av blant annet rovfugler, kråke, skjære, piggsvin og grevling. Den er et viktig byttedyr for slettsnoken.

Stålormen trives best i løv- og blandingsskog med fuktig mark, men kan også treffes i kulturlandskap, så lenge det er nok fuktighet og tett vegetasjon. På samme måte som firfisle er den ikke eggleggende. Den er ovovivipar og ruger ut eggene i kroppen. Ungene blir født i august – september. Vinterstid ligger stålormen i dvale, og da kan en ofte finne mange individer samlet på et sted.

Dette dyret er helt ufarlig for mennesker.

I motsetning til slanger har stålormen øyelokk som kan åpnes og lukkes. Dessuten har den flere rad med skjell under buken, mens slanger har én rad, med unntak av arter med et akvatisk eller underjordisk levevis.

Utbredelse 

Nominatunderarten Anguis fragilis fragilis finnes over store deler av Europa, og mangler bare lengst nord, i Irland og Sør-Spania, og på middelhavsøyene. I Sørøst-Europa, Lilleasia, Transkaukasia og Iran erstattes den av underarten A. f. colchica. Stålormene i Sør-Hellas (Peloponnes, Zakynthos og Kefallinia) ble tidligere ført til underarten A. f. peloponnesiacus, men regnes nå som en egen art, Anguis cephalonnica.

I Norge er stålormen vanlig på Øst-, og Sørlandet, og på Vestlandet nord til Bergen. Nordgrensen er dårlig kjent. Ifølge Artskart er nordgrensen ca på høyde med Sognefjorden. Artsobservasjoner har et utbredelseskart.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Norsk Zoologisk Forening: Stålorm
 The Reptile Database: Anguis fragilis
 Blindschleiche – Anguis fragilis (Linnaeus, 1758) Østerriksk side  
 The Herpetological Conservation Trust: The Slow Worm

Stålormer
Krypdyr formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
Kroatisk kuna

Kroatisk kuna (kroatisk hrvatska kuna) er myntenheten i Kroatia. 1 kuna deles inn i 100 lipa. Valutakode (ISO 4217) er HRK.

Eksterne lenker 
 Kroatias nasjonalbank
 Katalog suvremenog hrvatskog novca

Europeisk valuta
Kroatias økonomi
John Gay

John Gay (født 30. juni 1685, død 4. desember 1732) var en engelsk poet og dramatiker. Han er mest kjent for Tiggeroperaen (1728), med musikk av Johann Christoph Pepusch. Rollefigurene Captain Macheath og Peachum i The Beggar's Opera er basert på henholdsvis Jack Sheppard og Jonathan Wild, berømte tyver fra Gays samtid.

John Gay omgikk sin samtids kløktige penner, som Jonathan Swift og Alexander Pope, og var medlem av den kortvarige litterære klubben Scriblerus Club.

Han ble begravet i Westminster Abbey. Alexander Pope stod for gravskriften, som følges av Gays vers.

Life is a jest, and all things show it,
I thought so once, and now I know it.

Bibliografi 
Blant Gays verker:

 Wine - 1708
 The Present State of Wit - 1711
 The Rural Sports - 1713
 The Shepherd's Week - 1714
 The What D'ye Call It - 1715
 Trivia, or The Art of Walking the Streets of London - 1716
 Acis and Galatea - 1718
 Poems on Several Occasions - 1720
 Fables (også kjent som Fifty-one Fables in Verse eller Fables of John Gay) - 1727 (Part the Second - 1738)
 The Beggar's Opera (Tiggeroperaen) - 1728
 Polly - 1729
 Achilles - 1733
 The Distress'd Wife - 1743
 Three Hours After Marriage - 1717

Referanser

Litteratur 
 Melville, Lewis (1921): Life and Letters of John Gay (1685-1732): Author of «The Beggar's Opera». Daniel O'Connor.
 Gaye, Phoebe Fenwick (1938): John Gay: His place in the Eighteenth Century (illu. utg.). Collins.
 Irving, William Henry (1940): John Gay: favorite of the wits. Duke University Press.
 Gay, John (1966): The Letters of John Gay. Oxford. (Burgess, C.F, red.)
 Warner, Oliver (1971): John Gay. Writers and Their Work: No 171 (Revi. utg.). For the British Council av Longman.
 Gay, John (1974): Poetry and Prose [2 bind]. Oxford. (Dearing, Vinton A, red.) ISBN 0-19-811897-X.

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 
  Luminarium: John Gay, hans liv, omfattende samling av verker og studieressurser
  Gay John fra FOLDOC

Engelske forfattere
Engelskspråklige forfattere
Personer fra Barnstaple
Rød Front

Rød Front har vært brukt som navn på ulike fenomener i norsk politikk.
Rød Front (avis), en avis utgitt av Norges Kommunistiske Parti på Hedmark på 1930-tallet.
Rød Front i DNS, lister som stilte til valg i Det Norske Studentersamfund i Oslo fra slutten av 1960-tallet til utpå 1980-tallet. Tilsvarende lister med mer eller mindre samme navn ble også stilt i studentersamfunnene i Bergen, Trondheim og noen andre steder.
Rød Front (studentorganisasjon i Oslo), en partipolitisk uavhengig, sosialistisk studentorganisasjon ved Universitetet i Oslo. Organisasjonen ga ut bladet  Demo. Organisasjonen gikk inn i Venstrealliansen i 2008. 
Rød Front (studentorganisasjon i Trondheim), en organisasjon ved Universitetet i Trondheim/Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet på tidlig 1990-tall.
Rød Front var en betegnelse som på slutten av 1960-tallet og begynnelsen på 1970-tallet ble brukt på demonstrasjoner 1. mai arrangert av grupper som sto i opposisjon til Arbeiderpartiet, først og fremst ml-bevegelsen. 
Rød Front-leire var betegnelsen på noen av sommerleirene som ble arrangert av ml-bevegelsen.
Kurt Allan Hansen

Kurt Allan Hansen (født 1960) er en norsk illustratør og reklametegner. Han har tegnet både Pelle Politibil og traktoren Gråtass i samarbeid med  Åge Magnussen, Johan Ludvik Carlsen og Fantasifabrikken AS i Tønsberg. Han står også bak Lilleby Brannstasjon.

Norske illustratører
Fantasi-Fabrikken

Fantasi-Fabrikken A/S er et produksjons- og utviklingsselskap i Tønsberg i Vestfold som særlig arbeider med tegneserier, barnebøker, barnefilmer og annen underholdning for barn med hovedvekt på utvikling av egne karakterer, univers og brand. Aksjeselskapet ble etablert i 1995 og eies av Morten Myklebust – kreativ leder og skaper – og Anne Thovsen – daglig leder og styreleder. Fantasi-Fabrikken har tidligere også laget en rekke historiske faktabøker for barn, blant annet fra norsk vikingtid og middelalder, deriblant om Middelaldergutten Brage, Olav – Viking og Helgen, Livet i Middelalderen, mfl.  I 2009 utviklet og produserte selskapet også TV-serien og teaterforestillingen om Stubbefolket. Selskapet har skapt og utviklet karakteren og universet Den lille traktoren Gråtass/Little Grey Fergie gjennom bøker, teater, tv-serier, musikk og filmer. i 2013 ble YouTube-kanalen med Little Grey Fergie etablert, som i dag har flere 100 millioner visninger. 

Fantasi-Fabrikken AS holder til i eget spesialtegnet fabrikkbygg på tettstedet Eik like nord for Tønsberg.

Eksterne lenker
 Fantasi-Fabrikkens nettsider

Norske forlag
Næringsliv i Tønsberg
Kultur i Tønsberg
Selskaper etablert i 1995
Forlag etablert i 1995
Hebron

{{Infoboks geografi
| navn = Al-Khalil
| lokalt navn = الخليل
| senter = 
| status = Under administrasjon av
| guvernement = Al-Khalil
| region = Vestbredden
| grunnlagt =
| befolkning = 202200
| befolkningsår = 2014<ref>Palestinian Territories Citypopulation.de</ref>
| areal = 74.102
| posisjonskart = Palestina
| breddegrad = 31.5333
| lengdegrad = 35.095
| våpen = Seal of Hebron.tif
}}
Al-Khalil (Bibelens Hebron; arabisk: الخليل – al-Ḫalīl; hebraisk:  – Ḥevron; stedsnavnet er avledet fra ordet «venn») er en palestinsk by som ligger på Vestbredden. Den ligger 35 km sør for Jerusalem, 930 meter over havet, og er den største byen på Vestbredden. Byen ligger på palestinsk territorium og lå i oldtiden i det som var kjent som den bibelske region Judea. Den regnes som viktig for både islam, kristendommen og jødedommen. 

I 2017 ble gamlebyen i Al-Khalil inkludert på Unescos verdensarvliste som en del av den palestinske kulturarven.

 Samfunn 

Per 2004 bodde det om lag 200 000 palestinere i byen, men også over 500 israelske bosettere som levde i og rundt det historiske jødiske kvarteret.

Al-Khalil er lokalt kjent for sine druer, fiken, kalkstein, verksteder for keramikk og glassblåsing. Også det store meieriet al-Junaidi holder til der.

Her ligger også Universitetet i Hebron og Den palestinske polytekniske skole.«UNESCO». Portal.unesco.org

 Historiske steder 
Gamlebyen i Al-Khalil er karakterisert av smale, buktende gater med steinhus med flate tak, og gamle basarer.

Det mest kjente historiske stedet i Al-Khalil er «Patriarkenes hule». Stedet er hellig for både jødene og de kristne mens islam også aksepterer det som et hellig sted på grunn av den bibelske henvisningen til Abraham. I henhold til Første Mosebok kjøpte Abraham hulen og markene rundt den for å gravlegge sin hustru Sara. Deretter ble også Abraham, Isak, Rebekka, Jakob og Lea også gravlagt i hulen. Av denne grunnen er Hebron i jødedommen også omtalt som «Patriarkenes by», og ansett som den ene av De fire hellige byene. Over og rundt hulen er det kirker, synagoger og moskeer som har blitt bygd i løpet av århundrene. 

I middelalderens kristne tradisjon var Hebron den ene av tre byer som hevdes å være hjemstedet til Elisabet, kusine av jomfru Maria, mor til Johannes Døperen og hustru til Sakarias, og således muligens fødestedet til Johannes. De andre to var Juttah og Ein Kerem.

 Se også 

 Hebronmassakren i 1929
 Hebronmassakren i 1994

 Referanser 

 Eksterne lenker 
 
 Al-Khalils handelskammer
 Israeli Ministry of Foreign affairs, historisk bakgrunn
 Fotogalleri av Al-Khalil
 Hebron.com – engelsk tekst
 Samling av palestinske artikler, utgitt av «This Week in Palestine»''
 Sephardic Studies, folketelling i 1839 av osmanskkontrollerte Hebron.

Byer på Vestbredden
Verdensarven i Asia
Gambit

En gambit er en sjakkåpning der en spiller ofrer materiell for å oppnå andre fordeler. Vanligvis er det en bonde som blir ofret, men det finnes også gambiter der man ofrer en løper eller springer. En gambit der spilleren med de svarte brikkene ofrer materiell, kalles ofte en motgambit.

Ordet gambit ble først tatt i bruk om sjakk av den spanske presten Ruy López de Segura. Det kommer fra italiensk dare il gambetto, «å sette et ben frem» eller i overført betydning «å spenne ben på noen». Lopez studerte og utviklet denne spillemåten, og dermed fikk det italienske ordet den spanske formen gambito, som i sin tur ledet til det franske gambit, som tilsvarer den norske stavemåten.

Eksempler på gambiter
Kongegambit: 1.e4 e5 2.f4
Dronninggambit:  1.d4 d5 2.c4
 Dette er den mest spilte «gambiten», men er teknisk sett ikke en gambit siden hvit alltid kan vinne bonden tilbake.
Evans-gambit: 1.e4 e5 2.Sf3 Sc6 3.Lc4 Lc5 4.b4
Rousseau-gambit 1.e4 e5 2.Sf3 Sc6 3.Lc4 f5
Smith-Morra-gambit: 1.e4 c5 2.d4 med planen 2. ..cxd4 3.c3 dxc3 4.Sxc3
Blackmar-Diemer gambit:  1.d4 d5 2.e4 dxe4 3.Sc3 fulgt av 4.f3
Froms gambit: 1.f4 e5
Staunton-gambit: 1.d4 f5 2.e4 
Benkögambit: 1.d4 Sf6 2.c4 c5 3.d5 b5
Budapest-gambit:  1.d4 Sf6 2.c4 e5
Skotsk gambit: 1.e4 e5 2.Sf3 Sc6 3.d4 exd4 4.Lc4 
Lettisk gambit: 1.e4 e5 2.Sf3 f5
Elefantgambit: 1.e4 e5 2.Sf3 d5
Englunds-gambit: 1.d4 e5?!

Eksterne lenker
 Guide to Chess Gambits (Part 1)
 Guide to Chess Gambits (Part 2)

Gambit
Øvre Stjørdal

Øvre Stjørdal er et tidligere prestegjeld og en tidligere kommune i Trøndelag.

I 1850 ble Stjørdalen formannskapsdistrikt ble delt i landkommunene Øvre og Nedre Stjørdalen. Øvre Stjørdalen hadde på dette tidspunktet 6 543 innbyggere. Den 1. januar 1874 ble Øvre Stjørdalen delt i Hegra og Meråker kommuner. I 1902 ble skrivemåten med «Stjørdal» i ubestemt form innført. Fra 1. januar 1962 inngår den tidligere Hegra kommune i dagens Stjørdal kommune.

Frem til 2004 var Øvre Stjørdal et prestegjeld i Den norske kirke, og omfattet sognene Hegra og Meråker. Prestegjeldet inngikk i Stjørdal prosti og Nidaros bispedømme. Ordningen med prestegjeld er siden faset ut.

Se også 
Liste over ordførere i Øvre Stjørdal

Referanser

Eksterne lenker 
 Prestegjeld og sogn i Nord-Trøndelag

Prestegjeld i Nidaros bispedømme
Tidligere kommuner i Nord-Trøndelag
Stjørdals historie
Meråkers historie
Norske kommuner etablert i 1850
Kommuner opphørt i 1874
Nedre Stjørdal

Nedre Stjørdal var et prestegjeld i Den norske kirke som omfattet Værnes (Stjørdal) hovedsogn og annekssognene Lånke og Skatval. Nedre Stjørdal prestegjeld lå under Sør-Innherred prosti og senere Stjørdal prosti i Nidaros bispedømme. Prestegjeldet ble også utgangspunkt for flere andre administrative inndelinger innen kommunalforvaltningen, rettsvesenet og politiet.

Stjørdalen prestegjeld ble delt i Øvre og Nedre Stjørdalen prestegjeld ved kongelig resolusjon av 28. juli 1849. I 1850 ble også Stjørdalen formannskapsdistrikt (kommune) delt etter de samme grensene. Nedre Stjørdal ble også et tinglag under Stjør- og Verdal herredsrett og Frostating lagmannsrett, og et lensmannsdistrikt under Inntrøndelag politidistrikt.

I 1902 ble Nedre Stjørdalen herred delt i tre, så Lånke, Skatval og Stjørdal ble opprettet som egne herreder. Samtidig ble skrivemåten endret til Stjørdal, i ubestemt form. Inndelingen innen kirken, rettsvesenet og politiet ble uforandret.

I 1962 ble Stjørdal, Lånke og Skatval kommuner (i Nedre Stjørdal) slått sammen med Hegra kommune (i Øvre Stjørdal) til den nye Stjørdal kommune. Meråker (i Øvre Stjørdal) forsatte som egen kommune. I 1973 ble også inndelingen av lensmannsdistriktene endret, så de samsvarte med kommunegrensene, heretter Stjørdal og Meråker lensmannsdistrikter.

Prestegjeldet som administrativ enhet ble faset ut av Den norske kirke fra 2004.

Se også 
Liste over ordførere i Nedre Stjørdal
Værnes gamle prestegård

Referanser 

Prestegjeld i Nidaros bispedømme
Tidligere kommuner i Nord-Trøndelag
Stjørdals historie
Norske kommuner etablert i 1850
Kommuner opphørt i 1902
Irv Rubin

Irv Rubin (12. april 1945 – 13. november 2002) var formann for Jewish Defence League (JDL) mellom 1985 og 2002, en posisjon han overtok etter grunnleggeren Meir Kahane. Sammen med familien sin flyttet han fra Canada til USA, og han sluttet seg raskt til Det republikanske parti, der han var medlem til han overraskende meldte overgang til United States Libertarian Party.

Rubin gjorde seg bemerket da han i forbindelse med drap på American-Arab Anti-Discrimination Committee-lederen Alex Odeh, et drap JDL mistenkes for å ha vært involvert i, erklærte at Odeh gjennom sin støtte til palestinerne hadde gjort seg fortjent til det. 12. desember 2001 ble Rubin arrestert sammen med Earl Krugel for å ha planlagt angrep mot Muslim Public Affairs Council og Kong Fhad Moskéen i Los Angeles, samt kontorene til Kongressmann Darrell Issa.

Irv Rubin tok livet sitt mens han ventet på at saken skulle komme opp i november 2002. Rubins tilhengere og støttespillere hevder imidlertid at han ble myrdet, uten at det har kommet frem noe som tyder på dette.

Referanser 

Personer fra Montréal
Personer fra Amerika involvert i terroraktivitet
Aktivister fra USA
Jøder fra USA
Jewish Defense League
Dødsfall under fengselsopphold
Globus II

Globus II (Have Stare, AN/FPS-129) er en radar beliggende på Vårberget i Vardø, driftet av Etterretningstjenesten.

Radaren ble plassert i Vardø i 1999.

Oppgaver
 Overvåke, følge og kategorisere objekter i verdensrommet
 Overvåke Norges interesseområde i utlandet
 Samle inn informasjon til bruk innen forskning og utvikling

Historie
Mot slutten av 1980-årene innledet USA og Norge et samarbeid om å sette opp en radarstasjon i tillegg til den Luftforsvaret hadde på Vårberget. Dette samarbeidet ble brutt og amerikanerne satte i 1995 opp radaren som ble kalt Have Stare, på flybasen Vandenberg i California. I 1997 ble norske og amerikanske myndigheter enige om å flytte Have Stare til Vardø, og radaren ble tatt ned sent i 1998. Flyttingen skjedde 1999 og radaren var operativ igjen i 2001, noen sier 2003.

Radaren er utviklet i USA. Ettersom radaren befinner seg rundt 40 km fra den russiske grensen, der Russland har store militære baser, har det ført til flere diplomatiske belastninger mellom Norge og Russland. En tidligere direktør for testing og evaluering av våpensystemer i USA, Philip Edward Coyle III, hevder at Globus II har en viktig rolle i USAs anti-ballistiske missilforsvar. Lokaliseringen av radaren nær de russiske testområdene for ICBM og SLBM, gjør anlegget i stand til å bygge opp en database over de russiske missilers og stridshoders  forskjellige signaturer med stor presisjon, slik at nøyaktig identitet kan fastslås, inkludert forskjellen mellom virkelige stridshoder og narremål.

Under en storm i år 2000, ble radarkuppelen som dekker antennedisken revet av slik at antennens stilling kom til syne. Det viste seg da at den var rettet direkte mot Russland.Fra lokalavisen ble kommentaren da slik: "Jeg er ikke ekspert, men jeg trodde retningen mot verdensrommet var opp mot himmelen".
Den offisielle forklaringen fra Etterretningstjenesten var at antennen pekte mot Russland ved en ren tilfeldighet. 

Den russiske generalen Leonid Ivasjov sa på Dagsrevyen sommeren 2000 at Russland har programmert taktiske atomvåpen til å angripe Vardø-radaren. Den uavhengige russiske forsvarseksperten Pavel Felgenhauer hevdet i et intervju med NRK at radaren irriterer russiske myndigheter .

Referanser

Kilder
 A GLOBUS II / HAVE STARE SOURCEBOOK, fra Federation of American Scientists, fas.org (PDF-fil)

Radar
Norsk etterretning
Forsvaret i Troms og Finnmark
Byggverk i Vardø
Forholdet mellom Norge og Russland