alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
16. juli

16. juli er den 197. dagen i året. 198. i skuddår. Det er 168 dager igjen av året.

Navnedag 
Susanne, Sanna, Susan.

Historie 
 1945 – Trinityprøvesprengningen: Verdens første atombombe blir prøvesprengt i ørkenen ved Alamogordo i New Mexico i USA.
 1951 – Baudouin I av Belgia overtar den belgiske tronen.
 1965 – Etter seks års arbeid åpnes den 11,6 km lange Mont Blanc-tunnelen mellom Frankrike og Italia.
 1969 – Apollo 11 skytes opp på vei mot den første månelandingen.
 1993 – Første versjon av linuxdistribusjonen Slackware ble lansert.

Norsk historie 
 2001 – Den ideelle organisasjonen Linux i skolen blir stiftet.

Fødsler 
Se flere som er født 16. juli i :Kategori:Fødsler 16. juli.
 1194 – Klara av Assisi, italiensk helgen og ordensgrunnlegger (d. 1253)
 1795 – John Francis Davis, britisk sinolog (d. 1890)
 1831 – Naser ad-Din Shah Qajar, iransk sjah (d. 1896)
 1871 – John Maxwell, amerikansk golfspiller (d. 1906)
 1872 – Roald Amundsen, norsk polfarer og forsker (d. 1928)
 1896 – Trygve Lie, norsk politiker og generalsekretær i FN (d. 1968)
 1926 – Irwin Rose, amerikansk biokjemiker og nobelprisvinner (kjemi) (d. 2015)
 1927 – Leif Egil Reitan, norsk billedkunstner (d. 1990)
 1932 – Christian Eduard Valdemar Jean Frederik Peter av Rosenborg, dansk adelsmann (d. 1997)
 1941 – Dag Solstad, norsk forfatter
 1941 – Desmond Dekker, jamaicansk musiker (d. 2006)
 1942 – Jens Ulltveit-Moe, norsk skipsreder
 1946 – Louise Fréchette, canadisk diplomat og visegeneralsekretær i FN
 1955 – Knut Westad, norsk tegneserietegner
 1956 – Rupert Jee, amerikansk forretningsmann
 1959 – Kari Härkönen, finsk langrennsløper
 1962 – Gøran Sørloth, norsk fotballspiller
 1964 – Miguel Indurain, spansk syklist
 1964 – Phil Hellmuth, amerikansk pokerspiller
 1965 – Morten Høglund, norsk politiker
 1968 – Larry Sanger, amerikansk forretningsmann
 1971 – Mark Anthony Awere, ghanesisk friidrettsutøver
 1976 – Bobby Lashley, amerikansk fribryter
 1978 – Morten Ramm, norsk komiker
 1979 – Enrique Ortiz, argentinsk–spansk fotballspiller
 1979 – Robbie Russell, amerikansk fotballspiller
 1986 – Bernard Kipyego, kenyansk friidrettsutøver
 1988 – Sergio Busquets, spansk fotballspiller
 1989 – Gareth Frank Bale, walisisk fotballspiller

Dødsfall 
Se flere som døde 16. juli i :Kategori:Dødsfall 16. juli.
 1896 – Edmond de Goncourt, fransk forfatter (f. 1822)
 1905 – Mauro Fernández Acuña, kostarikansk advokat og politiker (f. 1843)
 1906 – Alfred Beit, britisk gull- og diamantmagnat (f. 1853)
 1962 – Sverre Brandt, norsk dramatiker og teatermann (f. 1880)
 1990 – Miguel Muñoz, spansk fotballspiller og -trener (f. 1922)
 1984 – Simon Spies, dansk forretningsmann (f. 1921)
 1985 – Heinrich Böll, tysk forfatter og vinner av nobelprisen i litteratur i 1972 (f. 1917)
 1989 – Herbert von Karajan, tysk dirigent (f. 1908)
 1998 – Mahbub ul Haq, pakistansk økonom (f. 1934)
 2001 – Morris, belgisk tegneserieskaper (f. 1923)
 2001 – Beate Uhse, tysk pilot og forretningskvinne (f. 1919)
 2006 – Ossi Reichert, tysk alpinist (f. 1925)
 2009 – Gordon Waller, britisk musiker og skuespiller (f. 1945)
 2012 – Jon Lord, britisk musiker (f. 1941)

Dager i juli
Heckler & Koch MP5

MP5 er en maskinpistol fra den tyske fabrikanten Heckler & Koch. Mekanismen er basert på den benyttet av Heckler & Koch G3, og er nedskalert fra 7,62x51mm til 9x19mm.

Våpenet er kamret for 9 x 19 mm Luger-ammunisjon, og leveres med våpenmagasiner for 15 og 30 patroner.

Våpenet er tilgjengelig med både fast, foldbar og innskyvbar kolbe. Det brukes hovedsakelig til SIBO, eskorte og andre situasjoner der større våpen er upraktisk. For politistyrker kan den svake gjennomtrengningskraften være en fordel, spesielt i gisselsituasjoner og andre scenarier der en person må uskadeliggjøres mens det er uskyldige til stede.

MP5 regnes som et særdeles nøyaktig våpen, som det også er lett å lære seg å mestre. Avfyringssystemet gjør at våpenet er nøyaktig fra første skudd, og våpenet har svært liten rekyl såfremt man ikke avfyrer det fullautomatisk. Det er fire skytemoduser: Enkeltskudd, dobbeltskudd, tre skudd (burst) eller fullautomatisk. Hvilke alternativer som er tilgjengelige, varierer mellom de forskjellige modellene.

Historie 
Opprinnelig het våpenet HK54 og fikk navnet MP5 etter at den tyske hæren tok det i bruk som «Maschinenpistole 5» i 1966. Det har siden blitt tatt i bruk av en rekke lands militær- og politistyrker.

I norsk tjeneste 
I det norske forsvaret ble MP5 tatt i bruk på 80-tallet.Våpenet erstattet MP40, som hadde blitt beslaglagt fra tyske okkupasjonstropper etter krigen. Forsvaret startet utfasingen til fordel for MP7 i 2008, men MP5 benyttes fortsatt av heimevernet. 

Politiet erstattet sine M1 karabinere (SLK) med MP5 på begynnelsen av 90-tallet. MP5 er fortsatt i bruk i politiet.

Varianter 
MP5 finnes i 120 forskjellige varianter, blant annet:
 MP5K («Kurz»), forkortet versjon uten kolbe.
 MP5K-PDW (Personal Defense Weapon), MP-5K med innslåbar kolbe.
 MP5SD, versjon med lyddemper.
 MP5-10mm, versjon som tar 10 mm Auto ammunisjon.

MP5A2 (fast kolbe), MP5A3 (innskyvbar kolbe) og MP-5K er i bruk i det norske forsvaret.

Oversikt over hovedvariantene

Referanser 

https://www.heckler-koch.com/en/products/military/submachine-guns/mp5/mp5/overview.html

Eksterne lenker 
 

Maskinpistoler
MP5
Skytevåpen i kaliber 9 mm
Tyske skytevåpen
William Herschel

William Herschel (født 15. november 1738, død 25. august 1822) var en tysk-britisk astronom og komponist.

Han ble født i Hannover i Tyskland under navnet Friedrich Wilhelm Herschel, og endret navn etter at han flyttet til Storbritannia. Den britiske kongen stammet fra Hannover, som han også hersket over, og mange av kongens landsmenn fra Hannover dro til hoffet i Storbritannia. I 1782 ble han utnevnt til Astronomer Royal. Herschel er kjent for oppdagelsen av planeten Uranus i 1781, to av månene til Uranus i 1787 (Titania og Oberon), samt infrarød stråling (ca. 1800).

Priser og utmerkelser (utvalg) 
 1781 – Copleymedaljen

Referanser

Tyske astronomer
Tyske komponister
Britiske astronomer
Personer fra Hannover
Medlemmer av Royal Society
Mottakere av Copleymedaljen
Medlemmer av Kungliga Vetenskapsakademien
Uranus
Artikler i astronomiprosjektet
Apostelen Tomas

Tomas, også skrevet Thomas og ofte omtalt som apostelen Tomas,  var en av Jesu tolv disipler eller apostler. Toma betyr «tvilling» på arameisk, og navnet er også blitt oversatt med det greske Didymos.

Liv og betydning 
I Bibelen fortelles det at Tomas tvilte da de andre disiplene sa de hadde sett den oppstandne Jesus. Tomas måtte se Jesus selv for å kunne tro. Da Jesus, åtte dager senere, viste ham sårene på hendene og føttene, ble han overbevist.

Tradisjonen forteller at han virket som forkynner og apostel i Persia og India. Den gamle ortodokse Malankarakirken i Kerala i India regner således apostelen som sin apostel, og de kristne der kalles gjerne tomaskristne. Hans relikvier skal befinne seg i St. Thomas-katedralen i Mylapore utenfor Madras i India, et sted som i lang tid har vært pilegrimsmål for kristne. Også i Den syriske ortodokse kirke spiller apostelen Tomas en viktig rolle. 

Ifølge gammel muntlig tradisjon ble Tomas drept 3. juli år 72, ved å bli stukket ned med en lanse eller et spyd fra bakhold av en hedning.

I kirkekunsten blir apostlene tradisjonelt  framstilt med hvert sitt attributt, en gjenstand som vanligvis viser til måten de døde på. Apostelen Thomas' attributt er  vinkelhake eller lanse.

Skytshelgen 
I katolsk tradisjon er Thomas skytshelgen for India og Pakistan, Portugal, St. Thomas, Goa, Kirkestaten, Urbino, Parma og Riga, arkitekter, bygningsarbeidere, landmålere, tømmermenn, murere, steinhoggere og teologer; mot blindhet; ved ryggsmerter; for et godt ekteskap.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 St. Apostelen Tomas (engelsk)
 Biografi på engelsk

Tomas
Tomas
Helgen

Se også: Helg, Skytshelgen
En helgen er i kristen tradisjon, unntatt i de reformerte kirker, en person som levde sitt liv som en så vellykket «Kristi etterfølgelse» at kirken offisielt kunne slå fast at det ikke lenger var han eller hun som hadde levd, men Kristus som levde i ham eller henne. Det betydde at det egentlig var Kristus man æret i helgenen. Slike personer kan skrives med tittelen «Sankt» (hellig) foran fornavnet, mens etternavnet da gjerne sløyfes.

Den katolske tradisjon har tusenvis av helgener, hvorav 10 «norske»:

Den hellige Olav
Den hellige Sunniva
Den hellige Hallvard
Den hellige Eystein av Nidaros
Den hellige Magnus Orknøyjarl
Den hellige Torfinn av Hamar
Den hellige Ragnvald Orknøyjarl
Den hellige Håkon V Magnusson
Den hellige Gudmund
Den hellige Thorlak

De to sistnevnte er riktignok islandske, men kan likevel regnes med i den norske helgenrekken, da Island jo var bosatt av nordmenn og en integrert del av kongeriket Norge på denne tiden; de to helgenene var med andre ord av norsk ætt og var norske borgere.

Foruten disse mest kjente fantes det også et vell av lokale helgener, såkalte bygdehelgener, deriblant St. Gudmund fra Romerike, St. Tarald av Seljord, Sta. Tove av Tuddal, St. Tollef Saleman fra Tinn, St. Lidvor fra Setesdalen, «Helligtøri» fra Skjelsø ved Risør, Sta. Margaretha («falske Margrethe»), St. Even og St. Thorleif.

I tillegg til de ovennevnte førreformatoriske helgener har man dessuten Karl Schilling, som ennå ikke har blitt fullt ut helligkåret, men som har en pågående (skjønt muligens ikke veldig aktiv) kanoniseringsprosess. Han har hittil fått tittelen «ærverdig», steget før saligkåring.

Den ortodokse tradisjon regner også med tusenvis av helgener, hvorav 4 «norske»:

Den hellige Olav
Den hellige Sunniva
Den hellige Hallvard
Den hellige Trifon av Petsamo

Snorre forteller at to av de norske kongene som ble drept under borgerkrigene, ble æret som helgener etter sin død. Den ene var Harald Gille som blant mye annet hadde lemlestingen av Magnus Blinde og henrettelsen av en biskop på samvittigheten, og selv ble drept mens han overnattet hos sin frille Tora i Bergen – mens den andre var hans sønn Øystein Haraldsson, som herjet Orknøyene som i vikingenes dager. Livsførselen deres gjør påstanden om deres hellighet uforklarlig, med mindre man tenker seg at folk fryktet at de ville gå igjen, og håpet å gjøre deres ånder forsonlig stemt ved å ære dem.

Referanser

Eksterne lenker 
 Helgen, artikkel hos Store norske leksikon
 Hjelp fra oven: helgener i middelalderen, artikkel hos Norgeshistorie.no
 Virket helgener?, artikkel hos Norgeshistorie.no
 Helgener og kirkededikasjoner i middelalderen av Pernille H. Fredriksen, hovedfagsoppgave i historie ved Universitetet i Oslo høsten 2004 

  
Kristendom
Liste over norske TV-kanaler

Dette er en liste over norske TV-kanaler. Lista gjelder både nåværende og tidligere kanaler.

Norske kanaler

Kanaler i drift per 2022

Markedsandeler 
Oversikt over markedsandelen til de største kanalene i det norske tv-markedet. Tallene gjelder for hele året. For årene frem til og med 2017 omfatter tallene alle seere over 12 år, etter 2018 omfatter tallene alle seere 10–79 år:

Nedlagte kanaler 
 Metropol TV (1999–2002)
 Norsk TV1 (1988–1989)
 Canal M (1998–1999) (shoppingkanal)
 Sportskanalen (1995–1997)
 3+ (1996) (også kjent som TV3+) (ble til som et resultat av en fusjon mellom TV6, ZTV og Sportskanalen.) 
 TV+ (1995–1996)
 TV 4 Norge (1990–1992)
 TV6 Norge (1994–1998)
 Viasat Plus (2000–2002)
 ZTV Norge (2002–2007)
 Viasat Sport N (2005–2009)
 TV 2 Science Fiction (2009–2011)
 The Voice Norge (2004–2012)
 Canal9 (2011–2014)
 TV 2 Filmkanalen (2006–2015)
 TV 2 Bliss (2010–2015)
Viasat Sport (1999-2017) erstattes med Viasport+
Viasat Fotball (1999-2017) erstattes med Viasport 1
Viasat Motor (2008-2017) erstattes med Viasport 2
Viasat Hockey (2007-2017) erstattes med Viasport 3
TV 2 Humor (2015-2020)
TV Bergen
Det fantes også flere lokale tv-kanaler som eies av NRK og TVNorge, blant andre Oslo-TV.

Lokale kanaler 

 TV Agder
 TV-Adressa
 Bergens Tidene TV
 TV Budstikka
 TV Drammen
 TV Haugaland
 TV Hålogaland
 TV Ringerike
 TV Sør
 TVInnlandet
 TV Nord
 TV Nordvest
 TV Risvollan
 TV Vest
 TV Nordland
 TV Vestfold
 TV Telemark
 TVRipz
 TVØst
 TV Østfold
 Høietun Info Kanal
 Viking TV
 TV8 Follo
 TV8 Norge
TVRomerike

Referanser 

Norske tv-kanaler
 
TV-kanaler
Fremskrittspartiets Ungdom

Fremskrittspartiets Ungdom (FpU) er Fremskrittspartiets politiske ungdomsorganisasjon. Organisasjonen ble offisielt stiftet på Fremskrittspartiets landsmøte i 1978, det samme landsmøtet som valgte Carl I. Hagen til formann for Fremskrittspartiet. FpU har aktive fylkeslag i alle landets fylker og over 40 lokallag.

Dagens formann er Simen Velle, som overtok etter Andreas Simon Brännström i mars 2022. Generalsekretær siden 2021 er Andreas Ingebretsen. Per 31. desember 2016 hadde FpU  medlemmer.

Historikk 
Det ble tidligere gjort forsøk på å lage et ungdomsparti i Anders Langes Parti, ALPU, men Lange var motstander av opprettelsen av et eget ungdomsparti fordi han mente at frihetselskere skulle stå sammen uansett alder. 

Ungdomspartiet ble stiftet som et resultat av at en gruppe Frp-medlemmer ønsket et ungdomsparti. Den første formannen i FpU var Peter N. Myhre, som var formann frem til 1984.

FpUs politikk 

FpUs politikk baserer seg på den liberalistiske ideologien og mener at friheten er det viktigste i et samfunn. Eiendomsretten skal være fundamental og ukrenkelig og partiet vil ha en mest mulig begrenset stat med fri markedsøkonomi og et minimum av statlig innblanding. 

FpUs hovedsaker i forrige valgkamp var mer valgfrihet i skolen, lavere skatter og avgifter og strengere straffer for kriminelle.

Ledere i FpU 
Blant ungdomsorganisasjonene med moderparti på Stortinget var FpU det siste ungdomspartiet som brukte tittelen formann i stedet for leder. På landsmøtet i 2022 endret FpU tittelen til leder.

 1978–1984 Peter N. Myhre 
 1984–1987 Pål Atle Skjervengen 
 1987–1989 Tor Mikkel Wara 
 1989–1992 Jan Erik Fåne  
 1992–1994 Lars Erik Grønntun 
 1994–1995 Ulf Leirstein 
 1995–1996 Klaus Jakobsen
 1996–1996 Anders Anundsen 
 1996–1998 Reidar Helliesen
 1998–1999 Anders Anundsen
 1999–2002 Bård Hoksrud
 2002–2008 Trond Birkedal
 2008–2012 Ove André Vanebo
 2012–2014 Himanshu Gulati
 2014–2016 Atle Simonsen
 2016–2020 Bjørn-Kristian Svendsrud
 2020–2022 Andreas Simon Brännström
 2022–d.d. Simen Velle

Generalsekretærer i FpU 

 1984–1986 Hans Andreas Limi
 1986–1989 Per Arne Olsen
 1989–1992 Ellen Wibe
 1992–1994 
 1994–1995 
 1995–1998 Ingen
1998–1999 Tony Caffrey
 1999–2000 Ingen
 2001–2001 
 2001–2003 Kai-Morten Terning
 2003–2005 Roy Steffensen
 2005–2006 Kai-Morten Terning
 2006–2007 
 2007–2008 
 2008–2011 Odd Andreas Østtveit
 2011–2014 Espen Teigen
 2014–2017 André Bråthen
 2017–2019 Tonje Lavik
2019–2021 Ola Buvik Skedsmo
2021–d.d. Andreas Ingebretsen

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Politiske ungdomspartier i Norge
Politiske partier etablert i 1978
Kristelig Folkepartis Ungdom

Kristelig Folkepartis Ungdom (KrFU) er ungdomspartiet til Kristelig Folkeparti (KrF) og ble stiftet i 1946. Ungdomspartiet definerer seg selv som et kristendemokratisk parti som plasserer seg i sentrum av norsk politikk.

KrFU er medlem av den europeiske paraplyorganisasjonen Det europeiske folkepartis ungdom og samarbeider med sine nordiske søsterpartier gjennom Kristendemokratisk Ungdom i Norden.

Fra høsten 2021 leder ungdomspartiet av Hadle Rasmus Bjuland fra Nærbø i Rogaland.

Ideologi og politikk 
KrFU er et kristendemokratisk parti. Den kristendemokratiske ideologien er en sosial, verdiorientert ideologi som plasserer KrFU i sentrum av norsk politikk. KrFU er som de fleste andre ungdomspartier mer radikale enn sitt moderparti, for KrFU gjelder det spesielt innen utvikling og miljø.

KrFU har tre grunnpilarer som er styrende for politikken. Disse er: 
 Menneskeverd 
 Nestekjærlighet 
 Forvalteransvar

I tillegg til de tre grunnpilarene har ungdomspartiet noen styrende prinsipper. Disse er: 
 Det ikke-materialistiske mennesket
 Subsidiaritet
 Solidaritet

Med ideologien som utgangspunkt blir noen av de viktigste sakene for KrFU disse:
   Ansvarlig og radikal miljøpolitikk. 
   Omfordeling av verdens ressurser, gjennom økt bistand, mer gjeldsslette og handel med utviklingsland.
   Et likestilt samfunn der alle har like muligheter og er like mye verdt uavhengig av kjønn, etnisk bakgrunn eller seksuell legning.
  En mer human og mer solidarisk flyktning- og asylpolitikk.
   Jobbe for en bedre psykisk helse blant unge.

Organisasjon 

Landsmøtet er det øverste partiorganet i KrFU. Her bestemmes i stor grad KrFUs politikk. KrFU har landsmøte hvert år. Annethvert år behandles hovedprogrammet, og på de resterende behandles politiske manifester. På hvert landsmøte velges også organisasjonens sentralstyre og direktevalgte landsstyremedlemmer. 

Mellom landsmøtene fungerer landsstyret som øverste organ. Landsstyret består av fylkesledere, sentralstyremedlemmer og to direktevalgte til sentralstyret. 

Sentralstyret består av en leder, to nestledere, fire sentralstyremedlemmer hvorav en er internasjonal leder og en fast møtende vara.

KrFU har fylkeslag i de fleste av landets fylker, og i mange kommuner eksisterer det lokallag.

KrFU har sitt landskontor i St. Olavs gate 28 i Oslo.

KrFUs ledere

Referanser

Eksterne lenker 
 

KrFU
Muspelheim

Muspellheim eller Muspellsheim (på norrønt Múspellsheimr) er ifølge norrøn mytologi beliggende sør for Ginnungagap. Muspelheim er en verden av lys, ild og glødende hete, voktet av ildjotunen Surt med et sverd av ild. 

Gnister herfra ble til solen, månen og stjernene.<ref>[https://www.britannica.com/topic/Muspelheim «Muspelheim», Britannica]</ref> Muspelheims hete fikk den giftige rimfrosten fra Nivlheims elver til å tø. Dråpene dannet jotnen Yme og en ku, Audhumbla.

Snorre nevner Muspellheim i Gylvaginning, første delen av Den yngre Edda''. Her nevnes også en Muspell i tilknytning til skipet Naglfar: «Det beste og kunstferdigst bygde skip av alle er Skibladner, men det største er Naglfar. Det eies av Muspells sønner.»

Referanser

Se også 
 Muspilli

Steder i norrøn mytologi
Fiktive steder
Yme

Yme er urjotnen i den norrøne mytologien. I Snorres Edda kalles han Aurgjelme. Han var den første av alle jotnene og fra ham oppstod de andre jotnene. Yme spiller en svært sentral rolle i skapelsesmyten i den norrøne mytologi. Han ble drept av Odin og hans to brødre Vilje og Ve, hvilket satte i gang skapelsen av den norrøne verdenen.

Skapelsen 
Da Odin, Vilje og Ve drepte Yme ble den synlige verden skapt av hans kropp. Blodet som fosset fra Ymes kropp ble til elver som druknet alle andre jotner unntatt to, som flyktet til det vi kjenner som Jotunheim. Selve kroppen til Yme ble til hva den norrøne mytologiens verden ble bygd av. Ymes kjøtt ble til land, hans hår til planter, hans hjerne til skyer, hans blod til hav, hans bein til fjell og selve skallen hans ble til himmelen.

Referanser 

Jotner
Olaf Thommessen (1966)

For redaktøren i Verdens Gang 1878–1910, se Ola Thommessen. For komponisten, se Olav Anton Thommessen.

Olaf Henning Thommessen (født 1. august 1966) er en norsk siviløkonom, leder, næringslivsgründer og tidligere politiker (V). Han var nestleder i Venstre fra 2004 til 2008. Thommessen var fra oktober 2007 medlem av Oslo bystyre og satt i finanskomiteen. Han var generalsekretær i Plan Norge fra høsten 2013 til januar 2015 og administrerende direktør i næringslivsorganisasjonen SMB Norge fra 2016 til 2021.

Liv og virke 
Thommessen er sønn av fransk-ættede Annette Thommessen som stiftet Norsk Organisasjon for Asylsøkere (NOAS), og bror av Christian Thommessen. Thommessen er skilt fra supermodellen Vendela Kirsebom etter elleve års ekteskap og har to barn. Han bor på Vinderen i Oslo. 

Han ble i 2004 lansert som motkandidat mot Lars Sponheim som leder i Venstre, men endte opp med å trekke seg før avstemningen på landsmøtet. Hans foreslåtte kandidatur var allikevel opphavet til kortvarig lederstrid i Venstre. Thommessen ga i 2007 ut den selvbiografiske boka På innsiden utenfor, hvor han blant annet omtaler denne striden. Han stilte ikke til gjenvalg som nestleder i Venstre.

Thommessen har blant annet deltatt på en rekke TV-programmer som Grosvold og Rikets Røst.

Thommessen gikk på Ullern gymnas i Oslo, og var russepresident i 1985. Han tok så et ekstra år på privatgymnaset Bjørknes. Deretter gikk han ved Handelshøyskolen BI, før han tok mastergrad på International Institute for Management Development, IMD i Lausanne, Sveits og ett år med politiske studier på Sciences Po i Paris.

I yrkeskarrieren har han vært innom Eksportrådet, Orkla, NERA og Storebrand. Han har også arbeidet i New York.

Thommesen startet eget selskap, Etheco, som spesialiserte seg på etikk og samfunnsansvar. I 2011 overtok det franske konsulentselskapet Steria dette firmaet, og Thommessen ble daglig leder for Sterias satsing i Norge.

Thommessen var inntil 2007 styreleder i Annette Thommessens minnefond.  

I 2012 oppnevnte finansbyråd Kristin Vinje Thommessen som ny leder av styringsgruppen for Fairtrade-arbeidet i Oslo.

Han var generalsekretær i Plan Norge fra høsten 2013 til januar 2015. 

Thommessen var administrerende direktør i næringslivsorganisasjonen SMB Norge fra 2016 til 2021..

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Venstre-politikere i Oslo
Venstres ledelse
Norske næringslivsledere
Norske forretningsrådgivere
Norske gründere
Norske siviløkonomer fra BI
Alumni fra International Institute for Management Development
Nordmenn av fransk opphav
Norsk Organisasjon for Asylsøkere

Norsk organisasjon for asylsøkere (NOAS) er en organisasjon som arbeider for asylsøkere i Norge og Europa. NOAS gir bistand til asylsøkere i form av informasjon, rådgivning og rettshjelp; påvirkning av beslutningstakere og opinion; innsamling og formidling av kunnskap om asylrelevante emner, samt deltakelse i forskjellige samarbeidsprosjekter og støtte til annet asylrelatert engasjement. NOAS ble grunnlagt i 1984 av blant andre Annette Thommessen, som ledet organisasjonen frem til 1994.

NOAS er medlem i den europeiske paraplyorganisasjonen European Council on Refugees and Exiles (ECRE).

NOAS besto pr. 2015 av om lag 30 ansatte. Organisasjonen har kontor i Torggata i Oslo, Ankomstsenter Østfold i Råde og ved transittmottaket Mysebu i Eidsberg. Generalsekretær siden november 2020 er Pål Nesse.

Priser og utmerkelser
 1993 Human-Etisk Forbund: Humanistprisen

Referanser

Eksterne lenker 
 NOAS' hjemmeside
 European Council on Refugees and Exiles (ECRE)

Norske humanitære organisasjoner
Norske ideelle organisasjoner
Norske interesseorganisasjoner
Innvandring til Norge
Antirasisme
Etableringer i 1984