alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Liste over stortingsrepresentanter 1965–1969

Liste over alle stortingsrepresentanter i perioden 1965 til 1969.  Listen omfatter alle som ble valgt fast til
Stortinget.

Det var totalt 150 representanter, fordelt med 68 til Det norske Arbeiderparti,
31 til Høyre, 18 til Senterpartiet, 18 til Venstre, 13 til
Kristelig Folkeparti og 2 til Sosialistisk Folkeparti.

Aust-Agder

Vest-Agder

Akershus

Bergen

Buskerud

Finnmark

Hedmark

Hordaland

Møre og Romsdal

Nordland

Oppland

Oslo

Rogaland

Sogn og Fjordane

Telemark

Troms

Nord-Trøndelag

Sør-Trøndelag

Vestfold

Østfold

Referanser

Litteratur 
 

 Stortingsrepresentanter 1965-1969
Uwe Timm

Uwe Timm (født 30. mars 1940 i Hamburg) er en tysk forfatter.

Liv 

Timm studerte filosofi og germanistikk i München og Paris. Han tok doktorgraden med en avhandling om Albert Camus. Timm var utgiver av AutorenEdition fra 1972 til 1982. Han bodde i Roma fra 1981 til 1983 og flere år i Afrika og New York.

Han er kjent for flere bøker i Tyskland, blant annet barneboken Rennschwein Rudi Rüssel, som ble filmatisert i 2005, og Die Entdeckung der Currywurst som er oversatt til over 20 språk. Han bor nå i München.

Verker 

 Widersprüche (1971)
 Heißer Sommer (1974)
 Wolfenbüttlerstr. 57 (1977)
 Morenga (1978)
 Kerbels Flucht (1980)
 Die deutschen Kolonien (1981)
 Die Zugmaus (1981)
 Die Piratenamsel, Kinderbuch (1983)
 Der Mann auf dem Hochrad (1984)
 Der Schlangenbaum (1986)
 Rennschwein Rudi Rüssel (1989)
 Vogel, friss die Feige nicht (1989)
 Der Kopfjäger (1991)
 Die Piratenamsel (1991)
 Die Entdeckung der Currywurst (1993)
 Der Schatz auf Pagensand (1995)
 Johannisnacht (1996)
 Nicht morgen, nicht gestern (1999)
 Rot, Roman (2001)
 Am Beispiel meines Bruders (2003)
 Der Freund und der Fremde (2005)
 Halbschatten (2008)
 Freitisch (2011)

Oversettelser til norsk 
 For eksempel min bror; oversatt av Per Paulsen (2005)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Intervju med Uwe Timm i Adresseavisen 2005

Tyske forfattere
Tyskspråklige forfattere
Personer fra Hamburg
Eivind Smith

Eivind Smith (født 4. desember 1949) er en norsk professor i rettsvitenskap ved Universitetet i Oslo. Hans hovedarbeidsområde er norsk og komparativ forvaltningsrett og statsforfatningsrett.

Smith ble cand.jur. i 1974 og tok den juridiske doktorgrad i 1979 med avhandlingen Organisasjoner i fiskeriforvaltningen. I 1986 ble han utnevnt til professor i rettsvitenskap med særlig plikt til å forelese i offentlig rett. 

Han har blant annet forfattet videreføringen av verket Forvaltningrett, som hans avdøde kollega Torstein Eckhoff i sin tid skrev.

Smith har mottatt flere utmerkelser. Han er æresdoktor ved universitetene i Uppsala, Aix-Marseille og København.  Han er offiser av den franske ordenen Palmes académiques. I 2012 ble han utnevnt til ridder av den franske Æreslegionen.

Eivind Smith er medlem av Det norske Videnskaps-Akademi.

Referanser

Eksterne lenker 
 Hjemmeside ved Universitetet i Oslo

Norske jusprofessorer
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Æreslegionen
Palmes académiques (Frankrike)
Æresdoktorer ved Københavns Universitet
Æresdoktorer ved Uppsala universitet
Andenæs

Andenæs er et norsk etternavn. Navnet stammer fra gården Andenes i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane, der slekten har sitt opphav. Navnet kommer trolig fra betydningen neset ved Anda, en halvøy mellom Gloppefjorden og Nordfjorden.

Statistisk sentralbyrå oppgir at 162 personer i Norge har etternavnet Andenæs per januar 2016.

Nordmenn med navnet Andenæs 
 Arvid Andenæs (f. 1954), økonom og adm. dir. for Sparebanken Sogn og Fjordane 
 Ellen A. Holager Andenæs (f. 1947), jurist og advokat
 Erling Rye Andenæs (1910–1992), ingeniør, entreprenør og motstandsmann under andre verdenskrig
 Johannes Bratt Andenæs (Johs. Andenæs) (1912–2003), jurist, dr. juris og professor i rettsvitenskap
 June Andenæs (f. 1983), håndballspiller for Levanger Håndballklubb
 Kristian Andenæs (f. 1946), jurist og rettssosiolog
 Mads Andenæs (f. 1957), jurist, og professor i rettsvitenskap 
 Mads Henry Andenæs (1940–2019), jurist, og professor i rettsvitenskap
 Martin Reielson Andenes (1881–1959), sjøkaptein, bonde og ordfører i Gloppen kommune
 Tønnes Madsson Andenæs (1923–1975), politiker (Ap) og forlegger
 Ulf Andenæs (f. 1946), journalist

Se også 
 Andenes (andre betydninger)

Referanser 

Gloppen
Stryn
Lyngby Boldklub

Lyngby Boldklubb er en dansk fotballklubb fra Kongens Lyngby, Danmark. Klubben ble stiftet i 1921, og spiller i 1. divisjon.

De spiller hjemmekampene sine på Lyngby stadion.

Historie
I 1994 satset klubben profesjonelt og fotballaget tok navnet Lyngby FC. I 2001 fikk laget store økonomiske problemer og ble slått konkurs 18. desember 2001. Som en følge av dette måtte de selge mange spillere og da sesongen var slutt ble de degradert til amatørligaen. De tok tilbake sitt gamle navn, Lyngby Boldklubb, og spilte 2002/03 sesongen på det 4. øverste nivået av dansk fotball. I 2003 rykket klubben opp til 2. divisjon, og to år senere, den 18. juni 2005, var laget klar for dansk 1. divisjon.

Økonomisk ser det også lysere ut for Lyngby, de har nettopp skrevet to spillerkontrakter for første gang siden 2001.

Spillerstall

Utlånte spillere

Meritter
Danmarksmesterskapet
 Vinner (2): 1983, 1992
Landspokalturneringen
 Vinner (3): 1984, 1985, 1990

Kjente spillere
Klaus Bergren
Henrik Larsen
Miklos Molnar
Bent Christensen
Dennis Rommedahl
Lars Bohinen
Claus Jensen
Niklas Jensen
Marcus Allbæk
Denni Conteh
Ørjan Dahl

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Blue Vikings – hjemmeside til Lyngby BK sin supporterklubb

Fotballag i Danmark
Fotballag etablert i 1921
1921 i Danmark
OBOS-ligaen

OBOS-ligaen er den nest øverste divisjonen i norsk herrefotball. Fra 2005 til 2013 var det offisielle navnet Adeccoligaen på grunn av sponsingen fra Adecco. Fra 2015 er det offisielle navnet OBOS-ligaen, etter at OBOS inngikk en sponsoravtale.

Serien 
Det er totalt 16 lag i ligaen. Det spilles 15 hjemmekamper og 15 bortekamper fra april til november. Ved slutt av sesongen rykker de to beste opp til Eliteserien. Lagene som ender fra tredje- til sjetteplass, spiller etter sesongslutt kvalifisering mot laget som ble nummer 14 i Eliteserien om en plass i den øverste divisjonen. 15. og 16. plass rykker direkte ned til 2. divisjon, mens 14. plassen spiller kvalifisering mot 2. plassen i 2. divisjon.

Historie 
Fram til 1996 besto 1. divisjon av to avdelinger, og fram til 1990 het serien 2. divisjon. Lagene i fet tekst vant kvalifiseringen og rykket opp.

Sponsoravtaler 

I forkant av sesongen 2015 ble det inngått en seksårsavtale med boligbyggelaget OBOS.  I perioden 2015 til 2020 får 1. divisjon navnet OBOS-ligaen.

1. divisjon har i en årrekke vært en offisiell pahas a number of official partner og leverandør.
Den offisielle balleverandøren for ligaen er Umbro, som den 20. februar 2020 signerte den aller første kontrakten om å levere offisielle baller til OBOS-ligaen.  Den toårige avtalen begynte fra starten av 2020-sesongen.

Tilskuere

Graf som viser gjennomsnittlig tilskuertall per år i OBOS-ligaen

Fotnoter

Se også 
 Kvalifisering til Eliteserien i fotball
 Norske idrettslag sortert etter gjennomsnittlige tilskuertall

Eksterne lenker 
 OBOS-ligaens offisielle nettsted
Tasjkent

Tasjkent (usbekisk: Toshkent og Тошкент) er hovedstaden i Usbekistan og hadde i 1996 over 2,3 millioner innbyggere. Navnet kommer fra tyrkisk og betyr steinbyen. Før var det et veldig viktig stopp på Silkeveien fra Asia til Europa.

Fra 1966 til 1968 var det en lang rekke jordskjelv som gjorde stor skade, og mye av byen ble helt eller nesten jevnet med jorden. Mange av bygningene som ble skadd i jordskjelvene ble senere bygd opp igjen.

Severdigheter 
Grunnet ødeleggelsen av mange av de historiske bygningene etter den russiske revolusjonen og senere av det kraftige jordskjelvet som rammet byen i 1966, er mye av Tasjkents arkitektur gått tapt. Noe som fortsatt eksisterer er Kukeldash Madrassa fra det 16. århundret. Bygningen dateres tilbake til Abdullah Khans (1557–1598) regjeringstid.

Transport 
Tasjkents metro er et moderne t-banesystem og det er det eneste av sitt slag i Sentral-Asia. Tasjkent internasjonale lufthavn ligger 12 km utenfor sentrum og betjener over 2 millioner passasjerer i året.

Eksterne lenker 
 
 

 
Silkeveien
Grand Tour (sykling)

Grand Tour er i landeveissykling betegnelsen på de tre store profesjonelle europeiske etapperittene:

Tour de France – Frankrike rundt
Giro d'Italia – Italia rundt
Vuelta a España – Spania rundt

Den kollektive betegnelsen for disse rittene er Grand Tours, og alle disse rittenes format er like. Alle varer i 3 uker med daglige etapper. Etappene er en blanding av lange flate etapper (fellesstart) som gjerne ender med sprintdueller ved mål; andre etapper er preget av fjell og åser og passer bedre for klatrerne i feltet. Vanlig lengde på disse etappene er fra cirka 150 km til ca. 250 km. I tillegg sykles det enkelte tempoetapper både individuelt og for lag. I alle rittene er det konkurranser for beste klatrer, en for beste spurter, og selvfølgelig også en for sammenlagtlederen av løpet. Kun to syklister har vunnet de tre konkurransene i samme ritt. I 1969 vant Eddy Merckx dem i Tour de France og i 1995 vant Laurent Jalabert dem i Vueltaen.

Grand Tour-vinnere

Vinnere av alle tre Grand Tours 
Ingen syklist har vunnet alle de tre Grand Tours i samme år. Kun syv syklister har vunnet alle tre tourene i løpet av karrieren.

Vinnere av to Grand Tour samme år 
Ni syklister har vunnet to av rittene i samme sesong. Vueltaen var inntil 1995 i april/mai (før Giroen), men har siden det blitt arrangert i september.
1949 Fausto Coppi – Giro og Tour (Vuelta ikke arrangert)
1952 Fausto Coppi – Giro og Tour (Vuelta ikke arrangert)
1963 Jacques Anquetil – Vuelta og Tour
1964 Jacques Anquetil – Giro og Tour
1970 Eddy Merckx – Giro og Tour
1972 Eddy Merckx – Giro og Tour
1973 Eddy Merckx – Vuelta og Giro
1974 Eddy Merckx – Giro og Tour
1978 Bernard Hinault – Vuelta og Tour
1981 Giovanni Battaglin – Vuelta og Giro
1982 Bernard Hinault – Giro og Tour
1985 Bernard Hinault – Giro og Tour
1987 Stephen Roche – Giro og Tour
1992 Miguel Indurain – Giro og Tour
1993 Miguel Indurain – Giro og Tour
1998 Marco Pantani – Giro og Tour
2008 Alberto Contador – Giro og Vuelta
2017 Chris Froome - Tour og Vuelta

Siste vinnere 

1Contador mistet seieren i 2012 pga. doping 
2Contador mistet seieren i 2012 pga. doping 
3Landis diskvalifisert pga. doping
4Armstrong ble fratatt seieren i 2012 etter at lagkamerater vitnet mot han, han inrømmet senere å ha dopet seg.

Ryttere med seire i flere Grand Tours

Grand Tour-deltakere 
Det er bare 35 syklister som har fullført alle tre Grand Tours i samme sesong. Adam Hansen gjorde det seks år på rad i perioden 2012–2017.

Referanser

Se også
Triple Crown of Cycling

Sykkelritt
Carlo Bellisomi

Carlo Bellisomi (født 30. juli 1736 i Pavia i Italia, død 9. august 1808 i Cesena) var en av den katolske kirkes kardinaler.

Liv og virke
Han var tilknyttet Pavestolens diplomati og var blant annet nuntius i Köln og i Portugal.

Han ble utnevnt til kardinal in pectore den 14. februar 1785 av pave Pius VI, med publikasjon 21. februar 1794, med Santa Maria della Pace som tittelkirke. Senere opterte han fot Santa Prassede.

I 1795 ble han erkebiskop av Cesena. 
 
Han deltok ved konklavet 1799-1800 som valgte pave Pius VII. I dette pavevalget var han selv i ferd med å bli valgt, men kardinal Franziskus Herzan von Harras presenterte den østerrikske keiser Franz IIs veto mot ham.

I 1801 presiderte han etter Napoléon Bonapartes ønske en kirkelig komité som forberedte Den organiske lov for det italienske kleresi (1802), en lovgivning som liknet det franske Konkordatet i 1801.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:
 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Giovanni Francesco Albani (1720-1803) *1760
 Pave Pius VI (1717-1799) *1775
 Kardinal ''Carlo Bellisomi

Referanser

Eksterne lenker 
 The Cardinals of the Holy Roman Church

Kardinaler reservert in pectore
Italienske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Italienske kardinaler
Pavelige diplomater
Pavelige nuntier
Ambassadører til Tyskland
Ambassadører til Portugal
Personer fra Pavia
Fødsler i 1736
Dødsfall i 1808
Windjammer

Windjammer var en amerikansk film hvor filmteamet fulgte seilskipet «Christian Radich». Det var den første filmen som ble tatt opp i Cinemiracle som gav dem som så den en spektakulær opplevelse av seilasen på 17 500 nautiske mil.

Skipet og dets besetning ble filmet under seilasen fra Oslo, over Atlanterhavet til Karibien, så videre til New York og derfra tilbake til Oslo. Verdenspremiere var ved Grauman's Chinese Theatre i Hollywood, den 8. april 1958, og filmen gikk i 35 uker.

Rolleliste 
 Bjørn Amvik, kadett #5
 Arne Andersen, motormann
 Per Antonsen, kadett #21
 Niels Arntsen, overstyrmann
 Svein Aske, kadett #23
 Trygve Bendiksen, assistent til båtsmann
 Tore Bilet, kadett #85
 Sigurd Borgen, seilmaker
 Even Børresen, kadett #31
 Pablo Casals, seg selv
 Jan Christiansen, kadett #28
 Peer Dahl, kadett #25
 Thor Dalelv, kadett #84
 Johan Egeland, kadett #9
 Asbjørn Espenak, båtsmann
 Arthur Fiedler, seg selv
 Leiv Fornes, kadett #4
 Tor Fossnes, kadett #14
 Arian Fredriksen, assistent til båtsmann
 Harry Guttersrud, kadett #20
 Jan Halvorsen, kadett #34
 Gunnulv Hauge, doktor
 Gunnar Haugsvaer, assistent til båtsmann
 Fred Hegerstrøm, kadett #15
 Audun Heggertveit, kadett #70
 Nils Hermansen, maskinsjef
 Edvard Hokland, kadett #22
 Kjell Holm, kadett #30
 Jan Høyberg, kadett #29
 Knut Iversen, andrekokk
 Per Johnsen, kadett #33
 Per Kirkaune, kadett #72
 Reidar Kjelstrup, kadett #6
 Yngvar Kjelstrup, kaptein
 Olav Knudsen, kadett #12
 Lasse Kolstad, assistent til båtsmann
 Kjell Kristensen, kadett #73
 Arild Kristoffersen, kadett #7
 Harmvild Landstad, kvartermester
 Jørgen Lanes, kadett #11
 Sven Erik Libaek, kadett #35
 Ola Maerk, kadett #71
 Tor Markussen, kadett #3
 Geir Ivar Nustad, kadett #10
 Bjørn Owren, kadett #80
 Stein Petterson, kadett #81
 Carl Robert Pihl, kadett #18
 Jon Reistad, kadett #16
 Semund Remøy, annenstyrmann
 Frode Ringheim, kadett #24
 Tor Rue, kadett #19
 Thormod Saglien, kadett #83
 Bjørn Sandbech, kadett #1
 Eigil Sandnes, kadett #27
 Otto Snildal, kadett #17
 Sverre Solheim, stuert
 Tor-Arne Strømmen, kadett #82
 Oscar Strønen, førstestyrmann
 Hans Tandberg, kadett #26
 Kaare Terland, kadett #2
 Frithjof Thoresen, kadett #8
 Tormod Tofteland, kadett #13
 Harald Tusberg, kadett #32
Fortelleren gjennom hele filmen er Erik Bye.

Eksterne lenker 
 
 Utfyllende side på engelsk og tysk om filmen
 Engelskspråklig side, "cast and credit"

Dokumentarfilmer fra USA
Filmer fra 1958
Engelskspråklige filmer
Dokumentarfilmer fra 1950-årene
Carla Bley

Carla  Bley (født Borg, 11. mai 1938 i Oakland i California) er en amerikansk jazzkomponist, arrangør, band-leder, pianist og organist. 

Hun ble oppmuntret til å lære å synge og spille piano av faren, som var pianolærer og ledet et kirkekor. 17 år gammel flyttet hun til New York og ble sigarettpike i Birdland. Der møtte hun jazzpianisten Paul Bley, som hun giftet seg med i 1957. Han oppmuntret henne til å begynne med komposisjon. De ble senere skilt, men han fortsatte å spille komposisjonene hennes.

Sammen med Michael Mantler ledet hun Jazz Composers' Orchestra, for dette orkesteret komponerte hun i årene 1968 til 1971 Escalator over the Hill, en av de få jazz-operaene som har blitt skrevet. 

Hun arbeidet også sammen med andre musikere – for Charlie Haden arrangerte og komponerte hun musikken til Liberation Music Orchestra, for Gary Burton skrev hun A Genuine Tong Funeral. 

Musikalsk partner på el-bass er nesten alltid Steve Swallow.

 Familie 
Etter ekteskapet med Paul Bley fant Carla  Bley en ny musikalsk og personlig partner i Michael Mantler. Sammen fikk de datteren Karen Mantler, som nå selv er jazzorganist.

 Diskografi (ufullstendig) 
 A Genuine Tong Funeral (1968, med The Gary Burton Quartet)
 Communications Nos. 8-11 (1968)
 Liberation Music Orchestra (1969, med Charlie Haden)
 Escalator over the Hill (1971)
 Tropic Appetites (1974)
 Dinner Music (1976)
 European Tour (1977)
 Musique Mechanique (1978)
 Social Studies (1980)
 Carla Bley Live! (1981)
 Heavy Heart (1983)
 I Hate To Sing (1983)
 Night-Glo (1985)
 Sextet (1987)
 Duets (1988)
 Fleur Carnivore - Live Montmartre (1988)
 The Very Big Carla Bley Band (1990)
 Dream Keeper (1990, med Charlie Haden)
 Go Together (1992)
 Big Band Theory (1993)
 Songs With Legs (1994)
 Goes To Church (1996)
 Fancy Chamber Music (1997)
 Are We There Yet? (1998)
 4 x 4 (1999)
 Looking For America (2002)
 The Lost Chords (2003)
 Not in Our Name'' (2005, med Charlie Haden)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Carla Bley in conversation with Frank J. Oteri

Bandleadere
Jazzpianister fra USA
Jazzkomponister fra USA
Personer fra Oakland
Solothurn

Solothurn er hovedstaden i den sveitsiske kantonen ved samme navn. Den ligger ved elven Aare.

Diplomaten Hans Frölicher (1887-1961) var født i Solothurn.

Se også 

 Waffenfabrik Solothurn

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Sveits
Stater og territorier etablert i 1218
Stater og territorier opphørt i 1648
Critérium du Dauphiné

Critérium du Dauphiné er et årlig sykkelritt over åtte etapper i Dauphiné-regionen i Frankrike i første halvdel av juni. Sammen med Sveits rundt er det et viktig ritt i oppkjøringen til Tour de France i juli. Rittet hadde opprinnelig navn etter arrangøren, avisen Le Dauphiné Libéré. Fra 2010 er rittet overtatt av Amaury Sport Organisation, og Libéré er ikke lenger en del av navnet. 

Fordi Dauphiné-Alpene preger rittet i stor grad er vinnerne ofte klatrespesialister. Mange av fjellklatringene som er kjent fra Tour de France brukes her, for eks. Mont Ventoux og Col du Galibier eller Col de la Chartreuse. De syklistene som har vunnet Tour de France 5 eller flere ganger har også vunnet Dauphiné Libéré. Lance Armstrong vant Dauphiné i 2002 og 2003 , men tapte for Iban Mayo i 2004, mest på grunn Mayos enormt sterke klatring opp Mont Ventoux.

Rittet ble arrangert for første gang i 1947 da Edouard Klablinski fra Polen vant. Flest seire har Nello Lauredi, Luis Ocaña, Bernard Hinault, Charly Mottet og Chris Froome; alle har vunnet tre ganger hver. Thor Hushovd tok én etappeseier hvert år mellom 2003 og 2006, mens Edvald Boasson Hagen har fem etappeseire i perioden 2010–2019. Boasson Hagen vant i tillegg den grønne poengtrøyen i 2016.

Vinnere

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Sykkelritt i Frankrike
Repeterende arrangementer etablert i 1947
1947 i Frankrike
Ringerike Grand Prix

Ringerike Grand Prix, opprinnelig Fossen Grand Prix, er et norsk sykkelritt som har vært arrangert årlig siden 1975, med unntak av 1988. Rittet, som sammen med Sundvolden Grand Prix arrangeres av Ringerike Sykkelklubb, finner vanligvis sted i første halvdel av mai i distriktet rundt Hønefoss og Tyrifjorden. Rittet er klassifisert som kategori 1.2 av Det internasjonale sykkelforbundet (UCI), og er en del av Europatouren i landeveissykling.

Historie 
Rittet ble første gang arrangert som endagsritt den 10. september 1975 under navnet Fossen Grand Prix, oppkalt etter en lokal restaurant som var tittelsponsor. Fra 1990 ble rittet gjort om til et etapperitt over fem etapper for 6-mannslag. I 1993 tok Ringerikes Blad over som tittelsponsor og navnet ble endret til Ringerike Grand Prix. Fra 1999 ble rittet klassifisert som kategori 2.5 av UCI, og fikk internasjonal status. I 2005 ble rittet oppklassifisert til kategori 2.2 og ble en del av Europatouren i landeveissykling.

Fra 2011 overtok Tour of Norway rittets klassifisering og status i den internasjonale rittkalenderen, noe som førte til at rittet fra samme år ble arrangert som et internasjonalt endagsritt uten klassifisering sammen med det nystartede Grand Prix Norefjell. Fra 2013 ble rittet igjen klassfisert, som kategori 1.2, og ble igjen en del av Europatouren. Samtidig endret GP Norefjell navn til Hadeland Grand Prix, og skiftet igjen navn til Sundvolden Grand Prix i 2016.

Vinnere

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Vinnere fra alle år, resultater siden 2005 – FirstCycling.com
Vatikanbiblioteket

Vatikanbiblioteket  (latin: Bibliotheca Apostolica Vaticana) er Den hellige stols bibliotek, og ligger i Vatikanet. Det er et av de eldste og viktigste bibliotekene og samlingene av historiske tekster. 

Pave Nikolas V opprettet biblioteket i 1448 da han kombinerte omkring 350 greske, latinske og hebraiske kodekser overlevert av hans forgjengere med sin egen samling og fortløpende kostbare nyanskaffelser, blant dem manuskripter fra Konstantinopels keiserlige bibliotek.

Da den første bibliotekaren, Bartolomeo Platina, satte opp en bestandfortegnelse i 1481, kom den på over 3500 enkeltposter. Dermed stod det fast at biblioteket allerede da var det største i den vestlige verden. Omkring 1587 gav pave Sixtus V arkitekten Domenico Fontana i oppdrag å konstruere en ny bygning for biblioteket. Denne bygningen er fremdeles i bruk. Bøkene var lenket til og utstilt på benker. 

Over århundrene ble biblioteksbestanden ytterligere økt ved gaver og anskaffelser. 

I 1623 ble biblioteket for arvefyrstedømmet Pfalz i Heidelberg med sine omkring 3500 manuskripter skjenket av hertug Maximilian I av Bayern til Pavestolen. Litt er senere blitt gitt tilbake til Heidelberg, men storparten av samlingen er fremdeles i Vatikanet. 

I 1657 anskaffet biblioteket også manuskriptene som hertugene av Urbino hadde samlet. I 1661 ble grekeren Leo Allatius utnevnt til bibliotekar. Christina av Sverige sørget for at hennes bibliotek, som i praksis var omtrent alt som hadde hørt til det svenske kongelige bibliotek, også ble del av Vatikanbiblioteket ved hennes død i 1689. 

I 2005 hadde biblioteket 75 000 manuskripter og over 1,1 millioner trykte bøker, av dem ca. 8 500 incunabula. Vatikanets arkiver ble utskilt fra biblioteket tidlig på 1600-tallet; de har ytterligere 150 000 bestanddeler.

Blant bibliotekets mest fremstående skatter er Codex Vaticanus, det eldste bibelmanuskript som kjennes til. Procopius' «hemmelige historie» ble oppdaget i biblioteket i 1623.

Eksterne lenker 
 
 U.S. Library of Congress Vatican exhibition, mange avbildninger fra viktige dokumenter
 Avvisning av «legenden» om bibliotekets pornografiske samlinger, fra snopes.com

Byggverk i Vatikanstaten
Biblioteker
Etableringer i 1448
Det pavelige atheneum Sant’ Anselmo

Det pavelige atheneum Sant' Anselmo i Roma er en katolsk pavelig universitet særlig kjent for liturgisk teologi. 

Klosteret Sant'Anselmo ble gruinnlagt av pave Innocens XI i 1687 for benediktinernes cassinensiske kongregasjon. Etter at kommuniteten var blitt nær utslettet som følge av pesten i 1837, ble institusjonen gjenopplivet ved nygrunnleggelse av pave Pius IX i 1867, nå for hele benediktinerordenen. Men allerede ved den italienske innmarsj i pavenes Roma og okkupasjon av den siste rest av Kirkestaten i 1870 førte til at man på nytt måtte stenge.

Pave Leo XIII gjenopprettet institusjonen med dens tre gamle fakulteter (teologi, filosofi, kirkerett) og åpnet det for alle klerikere, både regularklerikere og sekularklerikere. I 1961 tilkom et eget institutt for liturgi. 

Anselmo, Det pavelige atheneum Sant'
Anselmo, Det pavelige atheneum Sant'
Benediktinerordenen
Etableringer i 1687
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1680-årene
Rione Ripa