alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Forsand kirke

Forsand kirke (Forsand kyrkje) er en kirke i Sandnes kommune, Rogaland. Kirken ble bygget i 1854 etter tegninger av Tollak Tollaksen Gudmestad fra Nærbø. Kirken ble sist restaurert i 2004 i forbindelse med 150-årsjubileumet. Opprinnelig var kirken uten hverken elektrisk strøm eller orgel. Forsand kyrkje er en del av Forsand kyrkjelyd som er en del av Strand prestegjeld.

Historie 
Ved kongelig resolusjon av 5. november 1852 ble det gitt tillatelse til å bygge kirken. Det var også ved byggingen av kirken at Forsand sokn ble skilt ut fra Høle sokn.

Arbeidet med å hente fram materialer ble gjort på vinteren 1854 og byggestart ble 13. mai. Dette var før tegningene var endelig godkjent av departementet, noe de ble 24. juni. Mye av reisverket ble hugget med øks – trolig av Nils Lyse. Alle bruk i Forsand sokn ble pålagt en viss arbeidsplikt, noe som varierte fra en halv dag for de minste til åtte dager for de største brukene.

Da den ble bygget i 1854 var den umalt og uten orgel. Kirken ble bygget i rektangulære former som var typisk for tiden. Den ble innviet 10. oktober av biskop von der Lippe. Sommeren 1855 ble kirken bordkledd og malt utvendig. Det var vanlig å la tømmerbygg stå et års tid før de ble bordkledd.

I 1931 fikk kirken ny altertavle. Malerier av Frank Wathne ble satt opp rundt prekestolen. Elektrisk strøm kom i 1952 og nytt orgel ble innviet i 1955. Parkeringsplass og nytt bårehus ble laget i 1992.

Som en del av 150-årsjubileumet i 2004 ble det utført omfattende ombygging inne i kirken. Nytt orgel ble satt inn framme i koret og koret ble utvidet. Prekestolen ble flyttet inntil veggen og endret tilbake til slik den var før 1931. Maleriene av Frank Wathne ble tatt vekk slik at korset som var malt rett på prekestolen kom til syne igjen. 14. november 2004 var arbeidet ferdig til jubileumsfeiringen.

Litteraturliste

Eksterne lenker 
 
 
 Forsand menighet

Kulturminner i Sandnes
Kirker i Sandnes
Kirker i Sandnes prosti
Religiøse byggverk fra 1854
1854 i Norge
Forsand
Støvler

Støvler er fottøy som har et «skaft» som rekker et stykke opp på bena. Støvler brukes under spesielle værforhold eller til visse typer arbeid, eller når man ferdes i visse typer terreng. 

Støvler kan også være en del av uniformer, for eksempel i militær sammenheng. Skaftestøvler var en typisk og lett kjennelig del av uniformen til både tyske og russiske soldater under andre verdenskrig, mens britiske og amerikanske soldater bar snørestøvler. Før i tiden var støvler også pynteantrekk og fortsatt bruker kvinner i utstrakt grad støvler til pynteantrekk og andre anledninger. 

Damestøvler fins i en mengde forskjellige farger og utforminger. De kan ha høye eller lave hæler og forskjellig høyde på skaftet. Det fins typer som til og med rekker over knærne.

Iblant har også noen typer støvler vært moteplagg for menn.

Mens skistøvler før var det samme som beksømstøvler, er det nå utviklet nesten like mange varianter som det finnes vinteridrettsgrener.

Typer (utvalg) 
 Ridestøvler
 Gummistøvler
 Støvletter
 Bottfor (Bottes fortes)
 Cherrox
 Ugg
 Beksømstøvler
 Fjellstøvel
 Skistøvel
 Vadestøvel
 Seilerstøvel
 Skaftestøvler
 Sjøstøvel
 Langstøvel
 Marsjstøvel
 Cowboystøvel
 Kamikker
 Slalåmstøvler

Se også 
 Sko

Eksterne lenker 
 

Fottøy
Fouad Siniora

Fouad Siniora, andre stavemåter: Fouad Sanyoura, Fuad Siniora, Fouad Seniora, (arabisk: فؤاد السنيوره) (født 14. april 1943) er statsminister i Libanon, et verv han inntok 19. juli 2005, da han etterfulgte Najib Mikati.

Eksterne lenker 
 
 BBC profile of Fouad Siniora

Libanesiske politikere
Personer fra guvernementet Liban-Sud
Andrea Della Valle

Andrea Della Valle (født 26. september 1965) er bror av Diego Della Valle, foretaksmann og styreformann i den italienske fotballklubben Fiorentina. 2006 ble han sammen med broren dømt i dommerskandalen i italiensk fotball.

Referanser

Della Valle, Andrea
Personer fra provinsen Fermo
Kjell Steinsvik

Kjell Steinsvik er navnet til flere personer:

 Kjell Steinsvik (redaktør) (1903–1977), redaktør i Romsdals Budstikke og grunnlegger av Hustadmarmor.
 Kjell Rasmus Steinsvik (1933–2000), fabrikkeier og mesen, Blaafarveværkets redningsmann og omgjører.
På sporet av den tapte tid

På sporet av den tapte tid (originalens tittel: À la recherche du temps perdu) er en roman av Marcel Proust (1871-1922) utgitt mellom 1913 og 1927, og er forfatterens hovedverk. Det er flere spor i verkets ytre handling, men hovedsporet kan ansees å være Marcels forsøk på å slå gjennom i den parisiske sosieteten ved å bli forfatter. Et annet viktig spor er fortellingen om Charles Swann og hans kone Odette.  

Proust arbeidet på alle delene av verket samtidig; siste kapittel av siste bind ble skrevet like etter første kapittel i første bind. Han jobbet på en veldig rotete måte der han flyttet på episoder han hadde skrevet ved å klippe dem ut fra et sted, og lime dem inn et annet sted. Man mente han gjorde dette fordi han stadig kom på flere barndomsminner mens han skrev, som måtte inn. Han rakk å utgi de første fire bindene før han døde. Proust var mye syk og skrev det meste av boken på sykeleie.

Med På sporet av den tapte tid ville Proust formidle opplevelsen av tiden som flyter avsted, opplevd innenfra et menneskes psyke. Han ville beskrive et menneskes liv i dets forvandlinger, jeg-et som stadig endrer form etter som årene går. Han var også opptatt av privilegerte øyeblikk som tunneler til innsikt: «Da livet er som en eneste stor krise, kommer øyeblikk som gjør at du føler at alt er verdt det, at livet er godt å leve». Som de gode minnene vi tar med oss fra livet. De står frem som store skatter som er verdt å kjempe seg igjennom hverdagen for.

For Marcel Proust er ikke verden objektiv. «Det er like mange verdener som det finnes mennesker».

Verket er kjent for sine lange dvelende setninger.

Den norske diplomaten Fritz Wedel Jarlsberg var trolig modell for figuren prins av Faffenheim-Munsterburg-Weinigen.

Den norske utgaven ble utgitt for første gang i 1968, og er oversatt av Anne-Lisa Amadou.

Innhold

Verket er utgitt i 7 bind. 

Veien til Swann = Du côté de chez Swann (1919)
1. Combray
2. Swanns kjærlighet
3. Navnet
I skyggen av piker i blomst = À l'ombre des jeunes filles en fleurs (1919)
1. Omkring Madame Swann
2. Balbec
Veien til Guermantes = Le Côté de Guermantes (1920-1921)
Sodoma og Gomorra = Sodome et Gomorrhe (1921-1922)
Fangen = La Prisonnière (1923)
Uten Albertine = Albertine disparue (1925, med tittel: La Fugitive)
Den gjenfundne tid = Le Temps retrouvé (1927)

Se også
Århundrets 100 bøker ifølge Le Monde

Referanser 

Franske romaner
Larvik-Frederikshavnferjen

A/S Larvik-Frederikshavnferjen var et ferjeselskap som trafikkerte strekningen fra Larvik til Frederikshavn i Danmark.

Historie
Selskapet ble stiftet i 1936, og ferjen Isefjord ble chatret for en testtur samme år.  Første ferjen som trafikkerte linjen var den nybygde Peter Wessel som hadde sin jomfrutur 4. juli 1937.

I 1986 ble A/S Larvik-Fredrikshavnferjen solgt til Vard AS og omdannet til Larvik Line AS.

Selskapets skip og linjer

Larvik–Frederikshavn

M/S Peter Wessel (1984-1986 solgt til Vard AS (Larvik Line AS)

Tidligere skip på linjen

M/S Isefjord (1936, test turer før oppstarten på fast ferje forbindelse)
M/S Peter Wessel (1937-1968)
M/S Marsk Stig (1947, charteret)
M/S Cort Adeler (1950-1954)
M/S Cort Adeler (1961-1970)
M/S Skagen (1965, charteret)
M/S Peter Wessel II (1968)
M/S Peter Wessel (1968-1971)
M/S Viking III (1970, 1971, 1972,  1977, 1981, chartret)
M/S København (1971-1973, chartret)
M/S Scandic (1971, chartret)
M/S Neckartal (1972, chartret)
M/S Sailormark (1972-1974), chartret)
M/S Admiral Carrier I (1972, solgt under konstruksjon)
M/S Admiral Carrier (1973-1974)
M/S Peter Wessel (1973-1984)
M/S Duke Of Yorkshire (1974-1975, utchartret)
M/S Tor Anglia (1975, chartret)
M/S Olau West (1976, chartret)
M/S Skandia (1983, chartret)

Eksterne lenker
 Fakta om Fartyg: A/S Larvik-Frederikshavnferjen

Fergesamband i Vestfold og Telemark
Norske fergerederier
Selskaper etablert i 1936
Artikler i sjøfart-prosjektet
Randolph Caldecott

Randolph Caldecott (født 1846, død 1886) var en britisk avistegner og illustratør. Han tegnet til en mengde bøker og blader, blant annet en serie billedbøker for barn, men lagde også oljemalerier og skulpturer. Han ble med sine idylliske og ofte vennlig humoristiske bilder en av de mest populære tegnerne for barn og voksne i sin samtid. 

Caldecott har gitt navn til Caldecott-medaljen, en utmerkelse som siden 1938 har blitt delt ut til prisverdige barnebok-illustratører i USA.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Caldecott-selskapet i Storbritannia (på engelsk)
 Caldecott-selskapet i USA (på engelsk)
 Randolph Caldecott Papers (på engelsk)
 Caldecott-medaljens offisielle nettsted (på engelsk)

Engelskmenn
Britiske illustratører
Personer fra Chester
Gabriel Hjertstedt

Gabriel Hjertstedt (født 5. desember 1971) er en svensk golfspiller.

Hjertstedts familie flyttet til Australia da han var 11 år gammel og det var der han lærte å spille golf. Han ble profesjonell i 1990 og deltok på både PGA Tour of Australasia og Japan Golf Tour. Fra 1993 til 1996 spilte han på Europatouren, der hans beste resultater var et par annenplasser i 1994. I 1997, hans første år på den amerikanske PGA-touren, vant han turneringen B.C. Open, den samme uken som Europa vant årets Ryder Cup. Hjertstedt ble dermed til første svenske golfspilleren til å vinne på PGA-touren.

Han fulgte opp seieren med en ny tittel på PGA-touren i turneringen Tucson Open i 1999. Siden har han slitt med å oppnå gode resultater, og har måttet tilbringe mye av tiden på Nationwide Tour, divisjonen under PGA-touren. Han representerte Sverige i Dunhill Cup i 1994 og 1999.

Eksterne lenker 
 
 Profil på EuropeanTour.com

Svenske golfspillere
Personer fra Umeå
Fødsler i 1971
Jakobinerklubben

Jakobinerklubben var navn på en løs sammenslutning av revolusjonære under den franske revolusjon. De fikk navnet etter møtestedet sitt i Paris, et gammelt kloster som hadde tilhørt jakobinerne (dominikanere). De mest kjente jakobinerne var Jean-Paul Marat og Maximilien de Robespierre. Høydepunktet på klubbens makt var under skrekkveldet (1793–1794). Da hadde den 2 000 møtesteder og minst 100 000 medlemmer i Frankrike. 

Jakobinerne ble reorganisert utover i 1790-årene og var virksomme frem til 1799 inntil Napoléon Bonaparte avskaffet republikken ved kuppet 9. november 1799, i ettertid kjent som 18 brumaire-kuppet.

Se også 
 Må helst ikke forveksles med Jakobitter.

Eksterne lenker 

 «The Jacobins», artikkel om jakobinerne (engelsk)

 

Den franske revolusjon
Etableringer i 1789
Max Reger

Johann Baptist Joseph Maximilian Reger (født 19. mars 1873 i Brand, Oberpfalz, død 11. mai 1916 i Leipzig) var en tysk komponist, pianist og organist. Han blir av mange regnet som den viktigste tyske orgelkomponisten etter Johann Sebastian Bach.

Liv og virke

Bakgrunn 
Reger ble født i den bayerske landsbyen Brand. Han fikk tidlig pianotimer av Adalbert Lindner i Weiden. I 1888 var Reger i Richard Wagner-festivalen i Bayreuth, og han ble svært påvirket av Wagners musikk. Fra 1890 lærte han komposisjon av Hugo Riemann i Wiesbaden, der han ble kjent med Eugen d’Albert og Ferruccio Busoni.

Karriere 
1898 flyttet Reger til Weiden, og skrev flere store orgelverk. Det dreide seg om koralfantasier over «Ein' feste Burg ist unser Gott», «Freu' dich sehr, o meine Seele!», «Wie schön leucht't uns der Morgenstern» og «Straf' mich nicht in deinem Zorn», samt Fantasi og fuge i c-moll. Richard Strauss hjalp Reger med å få dem utgitt. 

Det neste store orgelverket, Fantasi og fuge over tonene B-A-C-H, komponert i 1900, vakte stor oppsikt i det tyske musikkmiljøet, og ble hans endelige gjennombrudd som komponist.

I 1901 flyttet Reger og kona Elsa von Bercken (født von Bagenski) til München, der han etter hvert fikk jobb som professor i kontrapunkt, komposisjon og orgelspill på musikkonservatoriet. Her skrev han sin velkjente Modulasjonslære (Beitrage zur Modulationslehre), og flere artikler om sin egen komposisjonsstil.

Reger var en nyskapende komponist, som blandet de dristige harmoniene fra Franz Liszt og Richard Wagner med en Bach-liknende kontrapunktikk, og dermed skapte han en syntese av barokke og romantiske idealer. Han benyttet ofte variasjonsformer, som partita og passacaglia. Bortsett fra de store orgelverkene er Reger mest kjent for orkesterverket Variasjoner og fuge over et tema av Mozart, men han var produktiv i de fleste former bortsett fra opera.

Som utøver var Reger en glimrende pianist, men i likhet med Sigfrid Karg-Elert en heller svak organist. Vennen Karl Straube, en av de fremste organistene i Europa, framførte og gjorde kjent Regers orgelmusikk.

Fra 1907 var Reger professor i komposisjon på musikkonservatoriet i Leipzig. Han dirigerte også hofforkesteret i Meiningen fra 1910 til 1914. I 1915 flyttet Reger til Jena. Reger døde under en reise til Leipzig i 1916.

Se også 
 Sigurd Islandsmoen, norsk elev av Reger

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  

Reger, Max
Reger, Max
Reger, Max
Reger, Max
Personer fra Landkreis Tirschenreuth
Sionordenen

Sionordenen (Prieuré de Sion, egentlig "Sion-prioratet") skal være en hemmelig orden hvis fremste oppgave er å bevare hemmeligheten om en blodlinje som utpeker Merovingerene som etterkommere av Jesus Kristus og Maria Magdalena. Det har imidlertid blitt fastslått at organisasjonen er en forfalskning iscenesatt av franskmannen Pierre Plantard (1920–2000) i et forsøk på å utpeke seg selv som rettmessig arvtager til Frankrikes trone.

Påstandene om ordenens lange historie har vakt fornyet interesse etter at de ble gjentatt i Dan Browns roman Da Vinci-koden.

Se også
Sions vises protokoller
Hellig blod, Hellig Gral
Da Vinci-koden

Konspirasjonsteorier
Fiktive organisasjoner
Ainab

Ainab er en landsby i Libanon med ca. 2 000 innbyggere. Den ligger i guvernementet Libanonfjellene ca. 25 km sørøst for Beirut, som den har en flott utsikt over, og åtte km fra Aley.

Eksterne lenker
 Aaynab, Localiban (engelsk)
 ainab.net (arabisk)

Bosetninger i Libanon
Garmo

Garmo er et sted i Lom kommune i Innlandet, øst for kommunesenteret Fossbergom. Riksveg 15 går gjennom Garmo. Garmos opprinnelige kirke, Garmo stavkirke, ble revet i 1880, og ble gjenreist på Maihaugen i Lillehammer. Garmo har også barnehage. Forfatteren Knut Hamsun ble konfirmert her, og arbeidet på butikken i Hesthågå. Garmo er ellers kjent for sitt tradisjonsrike spillemannsmiljø, som ennå er levende med et stort tilskudd av yngre. Garmos mest kjente spellemann i nyere tid var Hans W. Brimi.

En av de mest kjente historiene fra Garmo, og også den eldste, er soga om Torgeir gamle på Garmo. Han og etterkommerne skulle få Tesse (et fiskevatn) med alle tilhørende retter, for at de bygde kirke i Garmo. Retten til fisket på Tesse har vært høyt verdatt, og fiskeretten følger gårdene i Garmo, fra Byrgrenda til og med Moagrenda. (Graffer og underhørende bruk har tilhørt hovedsoknet Lom, og har dermed ingen fiskerett i Tesse).

Bosetninger i Lom
Husnes

Husnes er det største tettstedet i Kvinnherad kommune i Vestland med  innbyggere per 1. januar . I regionen bor det ca 8000 innb. Det er oppvokst rundt Sør-Norge Aluminium, i dag Hydro Husnes, og er også blitt skole- og handelssenter i kommunen. Pr. 10.12.2014 er det blitt oppnevnt som regionsenter.

Husnes er sammen med Rosendal Kvinnherad kommunes tusenårssted. Tusenårsstedet i Husnes er markert med en skulptur på Solplassen.

Referanser 

Bosetninger i Kvinnherad
Tettsteder i Vestland
Tusenårssteder
Fargestyring

Fargestyring (Color Management) er standardisering av fargegjengivelse i ulike programmer og systemer. Fargestyring sikrer at fargene i et bilde beholder samme kulør uansett hvor det gjengis, fra digitalt foto til papir via trykkpresse eller fargeskriver, og på ulike skjermer. Standarden er utviklet av ICC (International Color Consortium).

I praksis fungerer dette slik at fotografen lagrer sitt digitale bilde med en ICC-profil. ICC-profilen er «merkelappen» på fargene i bildet. På kalibrerte skjermer, det vil si at det er brukt et måleinstrument (colorimeter eller spektrofotometer) for å kartlegge fargene i skjermen slik at skjermen viser «riktige» farger, må programmet som brukes til å åpne bildet kunne lese ICC-profilen.

Når bildet skal ut på papir, må fargene fra printeren på papiret du printer på, være kartlagt på forhånd. Dette gjøres med et spektrofotometer, samt et program som kan opprette ICC-profilen. Da får du en ICC-profil på ut-mediet.

Deretter skal fargene fra det digitale bildet konverteres til trykk. Et digitalt bilde består av hovedfargene RGB (rød, grønn og blå - som er de tre hovedfargene i lysets fargeblanding). Når fargene skal ut på trykk, må de konverteres til fargene som brukes i trykkpressa eller i printeren. I offsettrykk er hovedfargene vanligvis CMYK (Cyan, Magenta, Yellow og Black/register), men i en digital trykkpresse, plotter eller fargeskriver kan det være flere og andre hovedfarger. Dette skal ICC-profilen til ut-mediet ta seg av. Konverteringen til trykkfargene kan gjøres på ulike steder, enten i programmet som behandler bildet, eller i RIP-en (program som konverterer fra digitale signaler til utskrift) på fargeskriveren.

Eksterne lenker 
 International Color Consortium (ICC) 
 Hovedoppgave i fargestyring og fargeteori (norsk), laget av studenter fra Høgskolen i Gjøvik (PDF)
 Fargestyring i Windows Vista (MS-blog)

Teknologi
Farge
John Rollins

John Rollins (født 25. juni 1975) er en amerikansk golfspiller.

Rollins er født i Richmond i delstaten Virginia og ble profesjonell golfspiller i 1997. Han har tre seire på PGA-touren: Bell Canadian Open i 2002,  B.C. Open i 2006 og i 2009 Legends:Reno–Tahoe Open.

Eksterne lenker 
 
 

Golfspillere fra USA
Personer fra Richmond i Virginia
Fødsler i 1975
Løshund

En løshund, av og til også kalt streifhund, er en hvilken som helst hund som ferdes fritt uten tilsyn. Løshunder er i henhold til hundeloven forbudt i Norge, i det hunder kun har lov til å ferdes uten bånd når det ikke er båndtvang og så lenge hunden følges av en person som har rimelig kontroll over dyret til enhver tid.

Hunder som blir påtruffet løst kan i henhold til hundeloven §10 opptas av enhver person, som deretter skal levere hunden til hundeholder, eventuelt politi eller den myndighet det lokale politiet har oppnevnt. Vanligvis er det Falck, Viking eller lignende redningstjenester som tar denne oppgaven på vegne av politiet. Eieren av hunden må i løpet av en uke etter at han/hun har fått beskjed om at hunden er i politiets "varetekt" hente hunden, vanligvis blir denne beskjeden gitt via lokalavis, eller via chip eller annet register på hunden. Blir hunden ikke avhentet blir vanligvis hunden sendt til omplassering. Kommuneveterinær e.l. kan også anbefale avlivning om det av en eller flere årsaker vil være rimelig å gjøre dette. F.eks om hunden er aggressiv, har sykdommer etc.

Jakthunder under jakt faller forøvrig ikke under disse reglene. Jakthunder i utmark kan bare opptas av politi og/eller grunneier eller rettighetshavere av grunneier. Andre unntak fra løshundreglene er; hund i tjeneste for politi, toll, militær eller redningstjeneste, eller hunder som trenes til dette formålet. Hund som brukes som ettersøkshund i forbindelse med skadeskutt vilt etc. Hund som brukes til vokting av reindrift, storfe sau eller geit.

Løshund som jakthund 
Begrepet løshund brukes også om jakthunder som under selve jakten slippes løs for å stille viltet for jegeren, i motsetning til jakthunder som fører jegeren til viltet i line og derfor gjerne kalles bandhund.

Referanser

Se også 
 Lov om hundehold

Hunder
Chef (South Park)

Jerome «Chef» McElroy er en fiktiv skolekantine-kokk fra den animerte TV-serien South Park, med stemmen til soul-sangeren Isaac Hayes. Han dukket også opp i filmen South Park: Bigger, Longer & Uncut.

Chef skulle egentlig bare dukke opp i piloten «Cartman Gets an Anal Probe,» men seerne likte han så godt at han ble en fast figur i serien. Stan, Kyle, Cartman og Kenny har ofte spurt Chef om råd. Chef svarer som regel med sang og ofte sporer sangen (delvis) av til å handle om sex. Chef har også reddet befolkningen til South Park med å advare mot ideer og han holder noen ganger taler på slutten av episoder. Chef er også den eneste voksne personen i South Park som oppfører seg noenlunde normalt.

Isaac Hayes forlot South Park-besetningen i 2005, etter at serie-forfatterne Trey Parker og Matt Stone gjorde narr av religioner og livssyn, spesielt scientologien og to av dens mest kjente tilhengere, John Travolta og Tom Cruise. Hayes ga stemmen sin til sin siste episode litt senere i siste episode av sesong 9. Trey Parker og Matt Stone hadde imidlertid skrevet han inn igjen i første episode av sesong 10, kalt «Return of Chef.» I denne episoden brukte Parker og Stone tidligere innspilte lydklipp av Chef for å få han til å prate. Episoden var en parodi på scientologien for å gjøre en siste spøk om saken. Chef hadde blitt hjernevasket av en pedofil kult som deler mange likhetstrekk med scientologien. På slutten av episoden blir Chef drept, men han blir gjenopplivet som «Darth Chef,» på samme måte som Anakin Skywalker i Star Wars Episode III: Sithene tar hevn. Trey Parker og Matt Stone har selv uttalt i et intervju at episoden ikke var personlig rettet mot Isaac Hayes. Sønnen til Isaac Hayes har tilbudt seg å ta over stemmen til «Chef».

I 2014 kom Chef tilbake i spillet South Park: The Stick of Truth, som karakteren Zombie Chef.

Figurer i South Park

pl:Lista pracowników szkolnych w South Park#Chef
Rashidiyeh

Rashidiyeh er en flyktningleir for palestinere i Libanon. Den ligger ved middelhavskysten rett sør for Tyr (Sur) i guvernementet Sør-Libanon. 

Palestinske flyktningleirer i Libanon
Frank Wedekind

Frank Wedekind (født 24. juli 1864 i Hannover, død 9. mars 1918 i München, egentlig Benjamin Franklin Wedekind), var en tysk forfatter og skuespiller.

Oppvekst og utdanning 
Da Wedekind var åtte år gammel, flyttet foreldrene til Lenzburg i Sveits, hvor han vokste opp. Etter fullført skolegang begynte han å studere jus, men avbrøt studiene og ble journalist.

Arbeid og forfatterskap 
I 1889 flyttet han til München, hvor han i 1896 sammen med andre grunnla det satiriske tidsskriftet Simplicissimus. Her skrev han også tekster, noe som førte ham i fengsel for majestetsforbrytelse i 1899. Dette tidsskriftet er ikke minst kjent for illustrasjonene til den norske tegneren Olaf Gulbransson.

Wedekind skrev skuespill og dikt, og han framførte også egne dikt som revyskuespiller. Hans skuespill Der Erdgeist og Die Büchse der Pandora var grunnlag for Alban Bergs berømte opera Lulu. Figuren Lulu har også inspirert filmer som Something Wild (1986), Lulu on the Bridge (1998) og The Fine Art of Love (2005). Et annet verk av Wedekind er dramaet fra 1891, Frühlings Erwachen (Våroppvåkning).

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Wedekind-Website – Tekster, Audio, Video (FH-Darmstadt, Studiengang Online-Journalismus)

Wedekind, Frank
Wedekind, Frank
Personer fra Hannover
Tyske dramatikere
Maschinenbau Kiel

Maschinenbau Kiel GmbH, ofte kjent som MaK, var en tysk produsent av dieselmotorer, -lokomotiver og stridsvogner, som fra 1948 videreførte deler av driften fra Deutsche Werke Kiel (DWK). Militærmateriellproduksjonen ble i 1990 solgt til Rheinmetall, lokomotivproduksjonen til Krupp i 1992 og motorproduksjonen til Caterpillar i 1997. Lokomotivproduksjonen ble solgt videre til Siemens i 1994 og Vossloh i 1998. Både motorer og lokomotiver produseres fortsatt i Kiel, lokomotivene under navnet Vossloh Locomotives GmbH, mens motorene fortsatt benytter MaK-navnet.

Utvalgte produkter 
 Leopard 1 stridsvogn med Krauss–Maffei
 Leopard 2 stridsvogn, også med Krauss–Maffei
 V 60 (Di 5) skiftelokomotiv
 NS 6400 lokomotiv
 Di 6
 Di 8

Referanser

Eksterne lenker 
 Nördlich des NOK – Typenbeschreibungen (oversikt over alle lokomotivtyper bygget hos MaK) – loks-aus-kiel.de

Tyske industriselskaper
Jernbane i Tyskland
Lokomotivfabrikanter