alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Leslie Van Houten

Leslie Van Houten (født 23. august 1949 i Cedar Rapids i Iowa) er en amerikansk kvinne som var medlem av «Manson-familien» og en av de personer som ble dømt for mord i Tate–LaBianca-saken i USA i august 1969. Van Houten var kun til stede da LeBianca-paret ble myrdet natt til 10. august 1969 i Los Angeles i California. Kvelden før hadde Sharon Tate og hennes følge blitt myrdet på Cielo Drive i Beverly Hills i Los Angeles.

Van Houten var ikke ledende i det andre mordet. Men liksom alle andre ble hun dømt til dødsstraff, som senere ble omgjort til livsvarig fengsel (da alle dødsstraffer i California ble kjent ugyldige i 1972). Van Houten fikk en ny rettergang i 1977 da hun ikke ble ansett å ha fått et skikkelig forsvar da hennes forsvarsadvokat forsvant og siden ble funnet død. I sin andre rettergang klarte ikke juryen å nå et enstemmig resultat. Hun var en tid fri mot kausjon innen hun ble funnet skyldig i en tredje rettergang og ble dømt til livsvarig fengsel. Hun har flere ganger søkt om å bli løslatt, men har fått avslag.

Personer fra USA dømt for drap
Personer fra Altadena
Moshav

Moshav (hebraisk מוֹשָׁב, flertall מוֹשָׁבִים moshavim, betyr 'bebyggelse, landsby') er en type by eller bebyggelse i Israel, brukes særlig om en type kollektivt jordbruksamfunn av individuelle gårder bosettere av arbeidersionister under den andre aliyah-bølgen. En innbygger eller et medlem av en moshav blir kalt en «moshavnik» (מוֹשַׁבְנִיק).

Moshavar minner om kibbutzer men med en vekt på kollektivt arbeid. De ble utformete som en del av nasjonsbyggingen til sionistene etter Yishuv («bebyggelse») i Palestinamandatet tidlig på 1900-tallet, men i motsetning til de kollektive kibbutzene, eide de gårdene selv i en moshav, men de hadde fast og samme størrelse. Arbeiderne produserte avlinger og varer på eiendommene sine gjennom individuelt og/eller felles arbeid og ressurser, og benyttet fortjenesten og matvarer til å livnære seg selv. Moshavar blir styrt av et valgt råd (hebraisk ועד, va'ad, betyr 'komité'). Samfunnsprosjekt og anlegg ble finansiert av en særskatt (hebraisk מס ועד, mas va'ad, betyr 'komitéskatt'). Denne skatten var lik for alle husholdninger i bebyggelsen, og skapte dermed et system hvor gode bønder klarte seg bedre enn de dårlige, i motsetning til de kollektive kibbutzene der (i det minste på papiret) alle medlemmene hadde samme levestandard. Mange moshavar eksisterer fremdeles.

Varianter 
Det finnes flere varianter, noen av disse er: 
 Moshav ovdim (hebraisk מושב עובדים, betyr 'arbeidarmoshav'), en kollektiv arbeiderbebyggelse. Dette er den mer vanlige typen og baserer seg på at en kjøper inn forsyninger og selger varer felles. 
 Moshav shitufi (hebraisk מושב שיתופי, betyr 'kollektiv moshav'), en kollektiv småbrukerbosetning som kombinerer de økonomiske funksjonene i en kibbutz med de sosiale funksjonene i en moshav. Gårdsbruket blir gjort kollektivt og fortjenesten blir fordelt likt.

Kilder 
 «Kibbutz and Moshav». Kapitler 2. Israel: A Country Study. Helen Chapin Metz, ed. Federal Research Division, Library of Congress. 1990.

Hebraiske ord og uttrykk
Kooperativer
Liste over medaljevinnere under Vinter-OL for ungdom 2016

Liste over medaljevinnere under Vinter-OL for ungdom 2016 inneholder alle utøvere som tok medalje under Vinter-OL for ungdom 2016 som ble holdt i Lillehammer i Norge fra 12.–21. februar 2016.



Aking 

Jenter

Gutter

Mikslag

Alpint 

Jenter

Gutter

Mikslag

Bobsleigh 

Jenter

Gutter

Curling

Freestyle 

Jenter

Gutter

Hurtigløp på skøyter 

Jenter

Gutter

Mikslag

Ishockey 

Jenter

Gutter

Kombinert

Kortbaneløp 

Jenter

Gutter

Mikslag

Kunstløp 

Jenter

Gutter

Miks

Langrenn 

Jenter

Gutter

Skeleton 

Jenter

Gutter

Skihopping 

Jenter

Gutter

Mikslag

Skiskyting 

Jenter

Gutter

Mikslag

Snøbrett 

Jenter

Gutter

Mikslag

Litteratur og kilde 
 

Vinter-OL for ungdom 2016
Lister over medaljevinnere i OL
The BMJ

The BMJ er et britisk fagfellevurdert medisinsk tidsskrift utgitt av BMJ, et forlag eiet av British Medical Association.

Tidsskriftet ble utgitt første gang 3. oktober 1840 som Provincial Medical and Surgical Journal.

Referanser

Eksterne lenker
 

Medisinske tidsskrifter
Britiske tidsskrifter
Teler

Teler (norrønt Þilir) var navnet på en folkegruppe eller stamme i folkevandringstiden og vikingtiden i Norge. Telene holdt til i området som tilsvarer dagens øvre Telemark.

Snorre nevner telene i blant annet Harald Hårfagres saga, der telene skal ha vært en av gruppene som sloss mot Harald Hårfagre i slaget ved Hafrsfjord.

Moderne bruk 
Etymologien til fylkesnavnet Telemark er sammensatt av navnet på folkegruppen som levde her, telene, og ordet mǫrk, som betyr skog. Telemark betyr altså «telenes skog». Avisen i kommunene Notodden, Hjartdal og Sauherad heter Telen.

Referanser

Litteratur 
Krag, Claus: Vikingtid og rikssamling. Aschehougs Norgeshistorie, Aschehoug, Oslo 2005
Snorre: Norges Kongesagaer, oversatt av Anne Holtsmark. Gyldendal, Oslo 1979

Vestfold og Telemark
Norske folkegrupper i folkevandrings- og vikingtid
Salturt

Salturt (Salicornia europaea) er en ettårig urt i amarantfamilien. 

Stenglene er sukkulente, leddete og ofte rødfargete. Bladene er skjellaktige og er sammenvokste om stengelen. Blomstene er tvekjønnede og sitter tre sammen. Sideblomstene er ⅓–⅔ så store som midtblomsten, og vinkelen mellom sideblomstene er større enn 90°. Arten er diploid med  kromosomer. Salturt vokser på mudderflater og strandenger, som regel langt nede i fjæra. I Norge finnes salturt langs hele kysten nord til Finnmark.

Systematikken til salturtslekta (Salicornia) er komplisert. Salicornia europaea er angitt fra mange områder i og utenom Europa, samtidig som mange av artene som er beskrevet fra Europa, sannsynligvis ikke er gyldige. Ifølge Kadereit m.fl. (2012) er S. europaea utbredt fra Sør-Spania, inkludert innlandet på Den iberiske halvøy, til nordlige Skandinavia langs kystene til Atlanterhavet og Østersjøen. Det er også noen få forekomster i det vestlige middelhavsområdet og innlandsområder i østlige Frankrike.

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Amarantfamilien
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Planter formelt beskrevet i 1753
Bærums Forenede Bilruter

Bærums Forenede Bilruter A/S (BFB) var et busselskap i Bærum med hovedkontor i Furubakken på Bekkestua.

Tidlig utvikling

Selskapets historie dateres til 7. desember 1927 da selskapet A/S Oslo-Lommedalen ble etablert. Det skjedde ved at noen ruter drevet av Ing. M.O. Schøyens Bilcentraler A/S ble skilt som egne selskaper. I dette tilfellet var det Lommedalsruten. Rutebilpioneren Sivert Mjelva (1879-1964) fra Åndalsnes hadde vært sjåfør på denne ruten en tid. Han hadde tidligere vært sjåfør og leder for rutebiltrafikken mellom Åndalsnes-Dombås-Otta fra 1910. Høsten 1924 ble Raumabanen åpnet og all rutebiltrafikk på strekningen ble da avviklet. Mjelva drog til Oslo og Bærum, og ble i 1927 leder og medeier i A/S Oslo-Lommedalen.

Sivert Mjelva kjøpte tidlig tomt for utbygging av garasjer til bussdriften. Alt i 1934 hadde han bygd et garasjeanlegg i Furubakken mellom Bekkestua og Haslum kirke. Anlegget er seinere utbygd mange ganger og huset i alle år busselskapet som skulle bli BFB med garasje, verksted, parkeringsplass og administrasjonsbygg. Helt til vår tid har anlegget tjent som base for busstrafikken for Østre Bærum.

BFB - resultat av fusjoner og oppkjøp

Selskapet vokste i takt med utviklingen av busstrafikken, og gjennom overtakelse av andre selskaper. I 1955 ble det opprettet et nytt selskapet, Bærums Forenede Bilruter A/S (BFB), som tok over alle rutene Østre Bærum.  A/S Oslo-Lommedalen gikk inn som medeier i BFB, og overlot bussdriften til det nye selskapet. Gunnar Wiik kom inn i selskapet noen år etter krigen. Han ble tidlig leder av BFB, og var svigersønn av Sivert Mjelva.

Sluttfasen

Selskapet vokste og utviklet seg videre de neste tiårene. På 1990-tallet begynte imidlertid de store strukturendringene i bussbransjen, med oppkjøp og fusjoner. Bakgrunnet for dette var den kommende overgangen til anbudskonkurranse som bussruter, en situasjon som ville kreve større busselskaper. BFB overtok i 1992 det andre busselskapet med adresse i Bærum, Lommedalsbussen A/S. BFB gikk også inn som medeier i Norgesbuss i 1993. På denne tiden var det stor interesse for oppkjøp av busselskaper, både fra Norge og utlandet. På nyåret 1995 hadde Norgesbuss fått hånd om aksjemajoriteten i BFB. Norgesbuss la da fram et tilbud på 107 mill. kr. for selskapet som etter overtakelsen av Lommedalsbussen nå hadde 145 busser og 250 ansatte.

Litteratur 
 Bærums forenede bilruter A/S gjennom 50 år. (1978). Bekkestua: Selskapet.
 Hovland, L. (1976). 50 år i takt med samfunnet. Oslo: NRF (Norges Rutebileierforbund), Avd. Oslo og Akershus.

Referanser 

Tidligere norske busselskaper
Bærums historie
Næringsliv i Bærum
Kollektivtransport i Viken
Kollektivtransport i Oslo
Akershus' samferdselshistorie
Verdensmesterskapet i rugby union for kvinner

Verdensmesterskapet i rugby union for kvinner er den fremste internasjonale turneringen i rugby union for kvinner, og blir arrangert hvert fjerde år. Det ble først holdt i 1991, da Wales var arrangør.  New Zealand har vunnet turneringen fire ganger på rad mellom 1998 og 2010 mens England vant i 2014 og er regjerende mester.

Historie 
Før det første mesterskapet ble arrangert av det internasjonale rugbyforbundet, hadde det vært tre tidligere turneringer av liknende format.  Det første ble arrangert i august 1990 i New Zealand.  Selv om det ikke ble regnet som et VM, ble det referert til som World Rugby Festival for Women.  Landene som deltok var USA, Nederland, Russland og New Zealand - som vant etter å ha slått USA i finalen.

Den første turneringen som ble kalt VM i rugby union for kvinner ble arrangert i 1991 i Wales.  Tolv land ble delt inn i fire grupper.  USA vant etter en 19-6 seier i finalen mot England.  Etter turneringen ble det bestemt å flytte neste mesterskap ett år fram slik at det ikke kolliderte med VM for menn.

Neste gang skulle det arrangeres i Amsterdam, men endte opp med å bli flyttet til Skottland.  Det var igjen 12 deltagende land og de samme landene møttes i finalen, men denne gangen vant England.

Mesterskapet i 1998 var det første som offisielt ble arrangert av det internasjonale rugbyforbundet.  Amsterdam som skulle arrangert forrige VM var denne gangen vertskap og alle kampene ble spilt på det nye stadionet National Rugby Centre på vestsiden av byen.  Det var 16 land som deltok og New Zealand vant finalen over USA.

New Zealand vant de neste to mesterskapene som ble arrangert i Spania og Canada.  Det var første gangen Canada var vertskap både for et større mesterskap i rugby og for kvinner.

Foran mesterskapet i 2008 var det hele fire land som ønsket å være arrangør; Tyskland, Kasakhstan og Sør-Afrika, men det var England som fikk mesterskapet.  Kampene ble spilt på Surrey Sports Park, sørvest for London, mens semi-finalene og finalene gikk på Twickenham Stoop, hjemmebanen til Harlequin F.C..

Frankrike arrangerte i 2014 og kampene i gruppespillet ble spilt i Marcoussis som ligger sør for Paris.  Finalene gikk på Stade Jean-Bouin, hjemmebanen til Stade Français Paris.

Det neste mesterskapet ble flyttet ett år fram og skal skje i 2017.  Dette ble gjort for ikke å kollidere med sommer-OL.  Det er Irland som skal være vertskap og kampene skal spilles i Dublin og Belfast.

Resultater

Referanser

Eksterne lenker 
 Den offisielle hjemmesiden for rugby-VM for kvinner (engelsk)

VM i rugby union for kvinner
Rugby union
Repeterende arrangementer etablert i 1991
Søppeldykking

Søppeldykking, kontainerdykking eller dumpster diving er når noen velger å lete i kontainere for å finne brukbare ting som har blitt kastet av butikker, kontorer, borettslag, privatpersoner osv. Det kan være fra mat, klær, elektronikk, møbler, bøker, panteflasker, materialer, paller, sykler, musikkinstrumenter og andre varer. Denne aktiviteten forekommer også på oppsamlingssteder for kassert elektrisk og elektronisk utstyr. Noen velger denne livsstilen for å tjene eller spare penger, men andre gjør det av politiske årsaker (jf. friganisme, sirkulær økonomi). Noen ganger er varene i full stand. Andre ganger kan de repareres, noen av delene kan gjenbrukes, eller noen av materialene kan gjenvinnes.

Kasting av mat
I Norge blir det kastet mer enn 300 000 tonn mat årlig, noe som blir ansett som lite miljøvennlig av flere miljøaktivister. Det utgjør en fjerdedel av alt Norge produserer og importerer. Siden flere tonn mat blir kastet, har søppeldykkere godt utvalg å velge i. Mange av søppeldykkerne synes det er synd at masse mat blir kastet og velger denne livsstilen som protest mot kasting av mat. Livsstilen er særlig brukt blant miljøaktivister. Mat som har utgått på dato pleier å bli kastet av butikkene. Årlig kaster dagligvarehandelen 68 000 tonn, industrien 60 000 tonn og forbrukere 231 000 tonn mat.

Motstand
Søppeldykking har både møtt på støtte og motstand. Enkelte butikker er skeptiske til søppeldykking fordi de mener at man risikerer å bli syk av å spise mat fra søppelet. I tillegg kan skadedyr få tilgang, og ikke alle søppeldykkere rydder opp etter seg. Noen butikker låser kontainere og prøver å gjøre dem så utilgjengelig som mulig, slik at søppeldykkere ikke kan få adgang til maten.

Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 «Blir hyllet for å spise søppel» Nettavisen. Besøkt 18. april 2016.
 «Finner indrefilet i søpla» NRK. Besøkt 18. april 2016.
 «Spiser maten andre kaster» Bergens Tidene. Besøkt 18. april 2016.

Avfall
Hobbyer
Fattigdom
Aktivisme
Resirkulering
Liste over sesonger spilt av Stavanger Oilers

Dette er en liste over sesonger spilt av Stavanger Oilers i norsk ishockey fra 2001 til i dag.

Sesongresultater

Sluttspillsresultater

Se også
 Stavanger Oilers

Eksterne lenker 
 Offisielt nettsted

Stavanger Oilers
Blårev-dommen

Blårev-dommen er en dom avsagt av Høyesterett i 1938, og publisert i Rt. 1938 s. 602. 

En kjøper hadde kjøpt blårev, mink og sølvrev fra Nord-Amerika til en pelsfarm. Blårevene hadde innvollsmark og skabb. De var ikke kontraktsmessige. Kjøper reklamerte på de først ankomne blårevene, beholdt mink og sølvrev og hevet kjøpet for resten av dyrene og krevde tilbakebetalt pengene for blårevene samt kostnader til frakt og karantene. Selger kunne ved tilbørlig aktsomhet ved sending av dyrene ha oppdaget tilstanden til blårevene og gitt beskjed, så kjøpet kunne blitt hevet før fraktomkostninger etc. tilkom. Selger anførte at kjøper ved adgang til å heve kontrakten ville få en berikelse fordi pelsdyrmarkedet sank akkurat ved hevingen. Men kontraktsbruddet (mangel og brudd på lojalitetsplikt ved å ikke si ifra om tilstanden til dyrene - en tilstand kjøper burde eller måtte vite om, synbar ved sending fra Amerika) var såpass grovt at kjøper kunne heve hele kontrakten og få erstattet sin negative kontraktinteresse. (noen mener det er den positive kontraktinteresse som tilkjennes erstattet).

Dommen omtales blant annet i lærebøker i avtalerett.

Referanser 

Dommer av Norges Høyesterett
Stavanger Oilers i europeisk ishockey

Stavanger Oilers er en norsk ishockeyklubb fra Stavanger. Klubben har deltatt i 3 sesonger av IIHFs klubbturneringer, inkludert 2 sesonger i Champions Hockey League og en sesong i IIHF Continental Cup. Klubbens første opptreden i europeisk ishockey var i IIHF Continental Cup 2013/14, som de vant. Klubbens beste prestasjo i Champions Hockey League kom i 2015/16 da de nådde 16-delsfinalen.

Klubben spiller sine hjemmekamper i DNB Arena i Stavanger, som har en kapasitet på 4 250 tilskuere.

Sesongresultater

Kamper

Eksterne lenker 
 Offisielt nettsted
 Champions Hockey Leagues offisielle nettsted
Kristen Weierholt

Kristen Weierholt (født 10. november 1902 i Austre Moland, død 1973) var en norsk klassisk filolog og pedagog.

Weierholt var sønn av bonden Ivar Weierholt og Ellen Eilertsen. Weierholt tok examen artium ved Kongsgård skole i Stavanger i 1924 .Han tok språklig-historisk embetseksamen i 1931 med gresk hovedfag og latin og norsk bifag. Fra 1929 til 1934 var han bestyrer ved Misjonsskolen i Stavanger, og fra 1934 til 1939 lektor ved Voss landsgymnas. Fra 1939 var han lektor ved Stavanger katedralskole.

Weierholts hovedoppgave handlet om «En grammatisk undersøkelse av sproget i 2. Makkabeerbok». I 1963 og 1965 utga han to arbeider om språket hos Johannes Malalas, som levde på 500-tallet e.Kr. Dette var et resultat av stipender fra Norges almenvitenskapelige forskningsråd, som ga Weierholt anledning til å besøke utenlandske biblioteker. Han utga flere lærebøker i latin og gammelgresk.

Referanser

Litteratur 
 Norges filologer og realister. Stavanger, 1950

Norske klassiske filologer
Leif Sletsjøe

Leif Sletsjøe (født 24. oktober 1921, død 1982) var en norsk romanist.

Sletsjøe ble dr. philos. i 1960 med en avhandling om lydutvikling i gammelportugisisk, Le dévelopment de l et n en ancien portugais. Fra 1966 til 1970 var han professor i fransk ved Norges Handelshøyskole, og fra 1970 til 1982 professor i romansk filologi ved Universitetet i Oslo.

Han utga oversettelser av spanskspråklige forfattere, blant andre García Lorca, franskspråklige, og mange portugisiskspråklige: Gil Vicente, Júlio Dantas, Branquinho da Fonseca, Miguel Torga, Ferreira de Castro og José Luandino Vieira.

Oversettelser 
 Ferreira de Castro: Gummitapperne ved Rio Madeira. 1953
 Tre middelalderspill. 1961
 Franske profane middelalderspill. 1964
 Jorge Manrique, Federico García Lorca: Dikt om døden 1966
 Julio Dantas: Kardinalenes middag. 1970
 Dámaso Alonso: Kvinne med oljekrukke 1972
 Gil Vicente: Portugisisk dramatiker på grensen mellom middelalder og renessanse. 1973
 Ramon Llull: humanisten fra middelalderens Mallorca. 1975
 José Luandino Vieira: Domingos Xaviers egentlige liv. 1976
 Ferreira de Castro (1898-1974): Vendepunktet. 1976
 Dikt fra spansk middelalder: 1977
 Antonio Machado: Hyllingsdikt til Federico García Lorca 1978
 Miguel Torga: Fortellinger fra fjellet. 1979
 Miguel Torga: Dikt fra dagbøkene. 1979
 Ernesto Sabato: Tunnelen. 1979
 Branquinho da Fonseca: Baronen og andre noveller. 1981
 Spansk lyre: dikt fra det 19. og 20. århundre. 1982

Litteratur 
 Damms store leksikon. Oslo: Damm, 1989
 Nordahl, Helge: 1983, "Leif Sletsjøe. Minnetale i det norske videnskaps-akademi". Årbok (Norske videnskaps-akademi). Oslo: Videnskaps-akademiet, s. 165–174

Norske romanister
Norske oversettere
Professorer ved Universitetet i Oslo
Professorer ved Norges Handelshøyskole
Fødsler i 1921
Dødsfall i 1982
Lancia Dedra

Lancia Dedra (1989–2000) var en familiebil fra italienske Lancia. Den fylte "hullet" mellom småbilen Lancia Prisma og den romslige Lancia Thema. Den ble erstattet av Lancia Lybra.

Den var tegnet av Ercole Spada på I.DE.A. (Istituto Designo Automotivo) og fikk Fiat-motorer på 1.6, 1.8 og 2 liter, samt samme chassis som Fiat Tipo.  Dedra Integrale fra 1991 hadde samme 171 hk turbomotor og firehjulsdrift som i Lancia Delta Integrale.  Stasjonsvognen Dedra SW kom i 1994.  Serie 2 og 3 kom i 1994 og 1997, og innebar både kosmetiske og tekniske endringer, blant annet en 1.9 liter diesel. Total produksjon  var rundt 418 000.

På grunn av eksosfeil tilbakekalte Fiat om lag 40 000 Dedra i 2000. Det var den gang registrert 54 Dedra i Norge, på tross av at landet ikke hadde hatt offisiell Lancia-importør siden 1988.

Referanser 

Dedra
Bilmodeller introdusert i 1989
Lucija Tomljenovic

Lucija Tomljenovic er en forsker ved universitetet i Britisk Columbia. Hun er opprinnelig fra Kroatia, og tok sin utdannelse ved James Cook University i Australia. Hun har publisert en rekke studier om vaksiner, samtlige av disse stiller spørsmål om, eller strider mot vitenskapelig konsensus.

I 2011 publiserte hun i en studie sammen med sin forskerkollega Christopher Shaw der det ble antydet at aluminium tilsatt som adjuvans i vaksiner kunne utløse autisme. WHO har uttalt at studien inneholder alvorlige feil.

I 2012 gjennomførte Tomljenovic en studie sammen med Shaw hvor det ble konkludert med at vaksinen mot HPV-relatert kreft kunne gi alvorlige bivirkninger. I 2015 gikk de to sammen med den israelske forskeren Yehuda Shoenfeld og seks andre forskere i en studie hvor det ble konkludert med at HPV-vaksinen ga adferdsendringer hos mus. Denne studien ble i 2016 trukket tilbake etter at fagfeller hadde påpekt at studiens metode ikke holdt mål og at konklusjonene som ble trukket ikke kunne støttes. Universitetet i British Columbia har forsvart forskerne og deres studier.

I 2017 ble nok en studie av Tomljenovic og Shaw trukket tilbake, denne hevdet med en sammenheng mellom aluminium i vaksiner og autisme hos mus. Studien ble kritisert av fagfeller som mente at data måtte ha blitt manipulert, herunder at deler var kopiert fra en studie de hadde gjennomført 3 år tidligere. Tomljenovic og Shaw oppga da at studiens datamateriale ikke lenger var tilgjengelig og derfor ikke kunne bekrefte studiens validitet.

Tomljenovic har forsvart den forfalskede studien Andrew Wakefield publiserte i 1998 hvor han hevdet en link mellom MMR-vaksinen og autisme, og hun har hevdet at den har blitt replikert i fem andre land.

Bibliografi 
 Tomljenovic, Lucija & England, Christina: Vaccination Policy and the U.K. Government: The Untold Truth, CreateSpace Independent Publishing Platform, 2015, ISBN 9781518832369

Referanser 

Kroatiske forskere
Canadiske forskere
Canadiske vaksinemotstandere
Fødselsdato ukjent
Skriftemålets hemmelighet

Skriftemålets hemmelighet, skriftemålsseglet eller Sigillum confessionis er i den katolske kirke prestens pliktmessige absolutte taushet vedrørende alt det som er ham betrodd under et skriftemål.

Historie
Skriftemålsseglet ble formulert i den katolske kirke som en allmenn forpliktelse i 1215 under Fjerde Laterankonsil og har siden da vært forankret i katolsk kirkelov.

Men også før 4. Laterankonsil hadde slikt hemmelighold vært katolsk ordning. Gratian, som kompilerte ediktene fra tidligere katolske økumeniske konsiler og kirkerettslige prinsipper, publiserte Decretum om lag året 1151. Her er medtatt som rettsnorm om skriftemålsseglet: «La den prest som vågre å gjøre kjent sin pønitents synder, bli avsatt». Gratian fortsetter med å si at den som krenker denne lov burde bli en livslang og vanæret vandrer (Secunda pars, dist. VI, c. II).

Beskrivelse
Ettersom bestemmelsen er lovfestet i middelalderen og fortsatt står ved lag, dreier det seg om den første lovfestede fortsatt gjeldende «datasikkerhetsbestemmelse». Sen gjelder i strikt forstand bare skriftefaren (den prest som hører skriftemålet), men ettersom loven også eksplisitt nevner tolker og andre som måtte ha hørt hva som er blitt sagt, og straffebestemmelsen i kirkeloven også rammer brudd fra deres side, er det ingen relevant praktisk forskjell mellom forpliktelsen til hemmelighold i den strikte eller videre forstand  (can. 983 §2 CIC) (can. 1388 §2 CIC).

Det er uten betydning hvorvidt skriftemålet følges av en absolusjon eller ikke, eller hvorvidt det stanses eller avbrytes underveis, forutsetningen er den skriftendes vilje til å avlegge et sakramentalt skriftemål.

Vernehelgen, historiske skikkelser
Den heilige Johannes Nepomuk gjelder som vernehelgen for skriftemålets hemmelighet. Flere katolske prester har lidd martyrdød hovedsakelig etter utelukkende utløst av at de nektet å røpe hva de hadde fått høre under skriftemål, blant annet Henry Garnet († 1606), Johannes Sarkander († 1620), Andreas Faulhaber († 1757), Pedro Marieluz Garcés († 1825), Mateo Correa Magallanes († 1927), Felipe Císcar Puig († 1937) og Hermann Josef Wehrle († 1944 i Berlin-Plötzensee).

Filmbeskrivelser
Skriftemålets hemmelighet er et yndet filmmotiv: Alfred Hitchcock behandler problematikken i sin film I confess (1953); en prest står under mistanke for et mord, presten vet fra skriftestolen hvem drapsmannen er, men kan på grunn av det sakramentale selv ikke benytte denne informasjon for å forsvare seg selv. Blant andre filmer der skriftemålets hemmelighet spiller en sentral rolle, er Das Siegel Gottes (1949), L'auberge rouge (1951), Der Kaplan von San Lorenzo (1953), Beichtgeheimnis (1956) og Calvary (2014).

Referanser

Botens sakrament