alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Oh Uganda, Land of Beauty

«Oh Uganda, Land of Beauty» er siden 9. august 1962, den dagen Uganda erklærte sin uavhengighet, landets nasjonalsang. Den er  skrevet og komponert av George Wilberforce Kakoma og Peter Wingard. 

Ikke lenge før landet ble uavhengig ble tre komiteer opprettet, disse skulle spesifisere landets nasjonalsymboler. Senteza Kajubi var formann for komiteen som skulle utrede nasjonalsangen, og en landsomfattende kampanje ble startet for å få inn komposisjoner. Man ville ha en nyskrevet komposisjon som handlet om landets fremtid, som var festlig og dessuten måtte den være harmonisk i alle stemmeleier. I juli 1963 ble Kakomas komposisjon valgt, etter sigende ble den til i løpet av en natt like før fristen for å sende inn komposisjoner utløp.

Eksterne lenker 
 Instrumental versjon fra BBC 

Uganda
Österreichische Volkspartei

Österreichische Volkspartei (det østerrikske folkepartiet, ÖVP) er et kristeligdemokratisk, konservativt østerriksk politisk parti. Det hadde per januar 2020 vært i Østerrikes regjering uavbrutt siden 1987, med unntak av perioden med regjeringen Bierlein fra 2019 til 2020.

Politisk retning 
Partiet har som mål å representere hele den østerrikske befolkning, derav navnet folkeparti. Partiet har siden stiftelsen i 1945 stått for en humanistisk, nærligsliberal retning. Partiet gikk fra stiftelsen inn for et bredt borgerskap, og forente den kristelige sosiallære med konservatisme og liberalisme, så vel som med et parlamentarisk demokrati. Fra 1995 er verdier som frihet, ansvarlighet, personlig innsats, sikkerhet og subsidaritet fremhevet i partiets program.

Stiftere av partiet var  Leopold Kunschak, Hans Pernter, Lois Weinberger, Leopold Figl, Julius Raab og Felix Hurdes.

Ledere 

 Leopold Kunschak (1945)
 Leopold Figl (1945-1952)
 Julius Raab (1952-1960)
 Alfons Gorbach (1960-1963)
 Josef Klaus (1963-1970)
 Hermann Withalm (1970/71)
 Karl Schleinzer (1971-1975)
 Josef Taus (1975-1979)
 Alois Mock (1979-1989)
 Josef Riegler (1989-1991)
 Erhard Busek (1991-1995)
 Wolfgang Schüsse (1995-2007)
 Wilhelm Molterer (2007-2008)
 Josef Pröll (2008-2011)
 Michael Spindelegger (2011-2014)
 Reinhold Mitterlehner (2014-2017)
 Sebastian Kurz (2017–2021)
 Karl Nehammer (fung.) (2021–)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Politiske partier i Østerrike
Kristeligdemokratiske partier
Politiske partier etablert i 1945
Death Valley

Death Valley er en dal i Mojaveørkenen i det sydlige California i USA, i nærheten av grensen til Nevada. Dalen er omtrent 225 km lang og er kjent for sin ekstremt høye temperatur. 10. juli 1913 ble det målt 56,7 ℃ ved Furnace Creek. Dalens laveste punkt ligger 86 m under havoverflaten (laveste punktet i USA). Dalen ligger i Death Valley nasjonalpark.

Eksterne lenker 
 

Daler i USA
Californias geografi
Verdens geografiske ytterpunkter
Hjorten Revy- og Varietéteater

Hjorten Revy- og Varietéteater, også kalt Trondhjems Tivoli Hjorten eller bare Hjorten,  var et underholdnings- og serveringssted i Trondheim. Det ble startet i Ila i 1867 av Hans Lemvig Christiansen. I starten het stedet Christiansens Have, men fikk under nye eiere på 1880-tallet navnet Hjorten. Bygningen i Ila der det hele startet var i den gamle Klæthgården hvor det hadde vært overnatting og servering gjennom årtider. 

Hjorten hadde sin storhetstid fra 1890-årene frem til første verdenskrig. Blant annet hadde den svenske trubaduren og revyskuespilleren Ernst Rolf sitt gjennombrudd på Hjorten i 1911. Etter at Christiansen døde i 1879, fikk Hjorten tyske eiere, deriblant Rudolf Gehe og Fritz Topp. Tyskerne reiste på såkalte «underholdningsbørser» i Hamburg og Berlin og hentet internasjonale artister og musikere til Hjorten.

I 1925 ble revystjernen Herbert Herding (Herberth) teatersjef på Hjorten. De første årene under Herberths ledelse fikk teateret et oppsving, men i 1928 begynte publikum å svikte på nytt. Årsaken ble sagt å være at den trønderske lokalkoloritten manglet i oppsetningene. Herberth sa opp stillingen og dro til Chat Noir i Oslo.

I tillegg til revyer, blant annet studentenes UKE-revy, kom det en strøm av omreisende artister og skuespillere til Hjorten. Blant annet kom det afrikanere og inuitter fra Canada som viste frem sin kultur og levemåte mot betaling. 

Hjorten besto av en rekke bygninger og et stort hageanlegg. Det karakteristiske restauranthuset i dragestil ble tegnet av arkitekt Karl Norum og bygget i vestenden av Ilaparken i 1899. Underholdningen ved Hjorten opphørte i 1947, mens restaurantdriften fortsatte til den også stengte i 1955. Huset forfalt og ble revet i 1961 for å gi plass til Ila alders-og sykehjem.

Se også 
 Alv Schiefloe

Referanser

Litteratur 
 Lippe, Fredrik von der: Hjorten – Trondhjems gamle varieté og revyteater (1968)

Eksterne lenker 
 
 Presentasjon med bilder
Hjortens private arkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket 

Kultur i Trondheim
Trondheims historie
Teatre i Norge
Ila (Trondheim)
Etableringer i 1867
Opphør i 1947
Karl Norum
Rosario (Argentina)

Rosario er største by i provinsen Santa Fe i Argentina. Byen har om lag 1,04 millioner innbyggere (2011) og er dermed landets tredje største by. Rosario ligger nær utløpet av elva Paraná og er en havneby med stor eksport av jordbruksprodukter.

Kjente personer fra Rosario 
Fotballspilleren Lionel Messi 
Geriljalederen Che Guevara

Kilder 
Lonely Planet: Rosario, Argentina Besøkt 26. mai 2014
Encyclopædia Britannica: Rosario Besøkt 26. mai 2014

Eksterne lenker 
 Municipalidad Rosario - Offiseielt nettsted Besøkt 26. mai 2014

Byer i Argentina
Bosetninger etablert i 1793
1793 i Sør-Amerika
Mojaveørkenen

Mojaveørkenen er et ørkenområde i sydvestlige USA. Området dekker over 35 000 km² og omfatter betydelige deler av Syd-California og deler av Utah, Nevada og Arizona. Mojaveørkenen er oppkalt etter den indianske mojavestammen. Største delen av ørkenen ligger 900 meter over havet. Opprinnelig har ørkenen vært svært tynt befolket, men i moderne tid har deler av ørkenen blitt urbanisert. Den største byen Las Vegas har 1,9 millioner mennesker (2006).

Klima 

I Mojaveørkenen regner det mindre enn 250 mm nedbør per år i gjennomsnitt. Ørkenen ligger mellom 1000 og 2000 meter over havet. En del av ørkenen er avsatt til Mojave National Preserve. Death Valley finnes her, som er det lavest liggende og varmeste stedet i Nord-Amerika. Her kan temperaturen regelmessig nærme seg 49°C i slutten av juli og begynnelsen av august. Zion National Park i Utah ligger i krysningen mellom Mojave, Great Basin, og Coloradoplatået. På tross av tørken har Mojave, og særlige Antilopedalen, lenge vært et senter for alfalfaproduksjon, forsynt med grunnvann ved irrigasjon og på 1900-tallet med vann fra den Californiske Akvedukten. 

I Mojave forekommer det ekstremtemperaturer, og det er fire tydelige årstider. Om vinteren går temperaturen ned til -7 °C ved dalbunnene, og under -18 °C ved større høyder. Stormer som kommer inn fra nordvest i Stillehavet kan føre med seg regn og snø til hele området. Men Mojave ligger i regnskyggen av både Sierra Nevada og fjellmassiver inne i ørkenen, som f.eks. Spring Mountains, slik det ofte kun kommer skyer og vind inn over området, ikke regn. I lange perioder mellom stormsystemer kan vintertemperaturen komme helt opp mot 27 °C.

Været om våren fortsetter å bli påvirket av stillehavsstormer, men det regner sjeldnere og mer spredt etter april. 

Ørkener i USA
Caspar Wessel

Caspar Wessel (født 8. juni 1745 i Wesselstuen i Vestby, død 25. mars 1818 i København) var en dansk-norsk matematiker.

Caspar var av Wessel (slekt), sønn av sogneprest Jonas Wessel (1707–85) og Helene Marie Schumacher (1715–89). Mora var fra Drammen av Griffenfeldts slekt. Han var yngre bror av forfatteren Johan Herman Wessel (1742–85) og landmåler og jurist Ole Christopher Wessel (1744–94). De vokste opp i Wesselstuen i Vestby. 

De tre brødre startet ved katedralskolen i Christiania i 1757. Selv flyttet Caspar i 1763 til Danmark for videre studier ved Københavns Universitet (Norge hadde dengang ikke noe eget universitet), og avla der juridisk embedseksamen i 1778. Allerede i 1764 virket han sammen med broren Ole som landmåler i Norge, idet man i 1762 hadde startet oppmålingen av Norge. Han fikk fast jobb som landmåler i 1794, og ble i 1798 kongelig inspektør for landmåling.

Den matematiske siden ved landmåling førte ham til å utforske en geometrisk tolking av komplekse tall, og han leverte i 1797 en grunnleggende avhandling: Om directionens analytiske betegning Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab, publisert i 1799. Siden avhandlingen var skrevet på dansk, forble resultatene relativt ukjente, og Jean Robert Argand og Carl Friedrich Gauss kom senere, uavhengig av Wessel, frem til de samme metodene. I dag regnes imidlertid Wessel som opphavsmann til ideen om å representere komplekse tall som punkter i et koordinatsystem med den reelle delen av tallet på den ene aksen og den imaginære delen på den andre.

I 1815 mottok han Dannebrogordenen som anerkjennelse for sitt bidrag til Danmarks landmåling. 75 år senere ble hans banebrytende resultat gjenoppdaget.

Utgivelser

Referanser

Eksterne lenker 
 Caspar Wessel hos MacTutor History of Mathematics archive
 Caspar Wessel hos Store Norske Leksikokn
 O'Connor, John J., og Edmund F. Robertson. «Caspar Wessel». MacTutor History of Mathematics archive
 Nils Voje Johansen, Caspar Wessel, detaljert levnetsbeskrivelse fra www.matematikk.org

Norske matematikere
Norske kartografer
Alumni fra Københavns Universitet
Personer fra Vestby kommune
Dannebrogordenen
Fødsler i 1745
Dødsfall i 1818
Delstater i Brasil

Det er 27 delstater i Brasil (portugisisk estados). Dette inkluderer de føderale delstatene i Brasil pluss Det føderale distriktet, hvor hovedstaden Brasília ligger.

Historie 
En del av delstatene i Brasil har sin opprinnelse i «kapteinsrikene» som ble etablert mens landet var en portugisisk koloni. Dette gjelder blant annet Pernambuco og Espírito Santo.

 Alagoas ble skilt ut fra Pernambuco i 1817.
 Paraná ble skilt ut fra São Paulo i 1853.
 Distrito Federal ble opprettet i 1960.
 Acre ble opprettet som egen delstat i 1962.
 Mato Grosso do Sul ble skilt ut fra Mato Grosso i 1977 og fikk status som egen delstat i 1979.
 I forbindelse med Brasils nye grunnlov i 1988 ble det opprettet fire nye delstater. Dette var Amapá, Rondônia, Tocantins og Roraima.

Regioner i Brasil 
Brasils delstater er delt inn i fem regioner, ifølge Instituto Brasileiro de Geografia e Estatistica (IBGE). Disse regionene har felles geografiske, kulturelle, økonomiske, historiske og sosiale særtrekk. Denne inndelingen er ikke presis i konstitusjonell forstand. Det faktum at IBGE bruker dette systemet, gjør imidlertid at det er i omfattende bruk i Brasil.

 Nord
 Nordøst
 Sentral-Vest
 Sørøst
 Sør

''Se også: Brasil

Delstatene 
De 26 delstatene er:

Hver delstat er videre inndelt i municípios (kommuner). Antall municípios og størrelsen på dem varierer veldig mellom de ulike delstatene.

<onlyinclude>

Se også 
 Flaggene til brasilianske delstater

Referanser

Eksterne lenker 
 Kart over Brasil
 Regional inndeling av Brasil

 
Delstater
Fernando Henrique Cardoso

Fernando Henrique Cardoso (født 18. juni 1931 i Rio de Janeiro) var president i Brasil mellom 1995 til 2003. Han grunnla og ledet det brasilianske sosial-demokratiske partiet Partido da Social Democracia Brasileira i 1988. Han var tidligere finansminister og lanserte da Plano Real som gjorde slutt på hyperinflasjonen i Brasil.

Cardoso mottok i 2002 Den hvite ørns orden fra Polens president.

Referanser 

Brasilianske politikere
Brasilianske presidenter
Personer fra Rio de Janeiro
Den hvite ørns orden
Robert Runcie

Robert Alexander Kennedy Runcie, baron Runcie, (født 2. oktober 1921 i Great Crosby nær Liverpool i England, død 11. juli 2000 i St. Albans) var den 102. erkebiskop av Canterbury. Han er blant annet kjent for å ha viet prins Charles og lady Diana Spencer.

Liv og virke

Bakgrunn 
Runcie var sønn av en elektroingeniør som opprinnelig var presbyterianer. Robert tjenestegjorde under annen verdenskrig  som stridsvognskommanant i  Scots Guards, og han ble i 1945 tildelt Military Cross.

Prest, biskop, erkebiskop 
I 1951 ble han presteviet i Church of England.

Runcie var biskop av St. Albans fra 1970 til 1980, da han ble utnevnt til erkebiskop av Canterbury. Utnevnelsen representerte et brudd bor anglikanerne sedvane; det var som regen slik at erkebiskopen av York overtok i Canterbury når dette høyeste embedet ble ledig. Men den daværende erkebiskop av York, Stuart Blanch, hadde tilkjennegiktt at han ikke ville ta imot noen promosjon dit.

I hans tid som erkebiskop brøt det tradisjonelle forholdet mellom Det konservative parti og Den engelske kirke sammen. Dette skyldtes i stor grad en strid mellom kirkelige ledere og Margaret Thatcher; hennes politikk ble av mange sett sett som en støtte til individualisme og jag etter penger som ikke var kompatibelt med kristendom. Da kirken i 1985 kritiserte regjeringens håndtering av sosiale problemer i rapporten Faith in the City, førte dette til økt friksjon mellom kirken og regjeringen, sistnevnte spesielt representert ved Norman Tebbit. Tebbit ble en fremtredende forkjemper for løsriving av kirken fra staten, med den begrunnelse av en institusjon som var så nært knyttet til staten ikke burde uttrykke det han så som partipolitiske synspunkter. 

Hans kone Rosalind var en kjent pianist. 

I 1991, da han var 70 år gammel, fikk han gå av med pensjon. Han ble utnevnt til Baron Runcie av Cuddesdon i Oxfordshire. Dette betød at han kunne fortsette å sitte i Overhuset, der han tidligere hadde sittet på grunn av sitt embete. 

Runcie døde av kreft i 2000, og ble gravlagt ved St. Albans katedral i St. Albans.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Anglikanske erkebiskoper av Canterbury
Britiske biskoper
Britiske baroner og baronesser (ikke-arvelig)
Personer fra Metropolitan Borough of Sefton
Mottakere av trosfrihetsprisen (Four Freedoms Award)
Brigg

Brigg er et tomastet, mellomstort,  seilskip med rær på begge master, og gaffelseil på aktre mast.

Det var Storbritannia som på 1700-tallet begynte å bygge denne skipstypen og navnet er avledet av «brigantin» som betyr sjørøverskip, hvorfra de trolig også hadde hentet idéen.
Brigger var svært vanlige i Norge for 150 år siden. Skutene lastet godt, men var ikke raske. Størrelsen gjorde det overkommelig både å bygge og finansiere dem lokalt.

Et eksempel på en norsk brigg kan være «Hovvarpner».

Eksterne lenker 
 
 Næringslivet i Porsgrunn frem til 1. verdenskrig
 Om riggtyper på seilskuteklubben.no 

Seilskip
Artikler i sjøfart-prosjektet
Seilskip

Seilskip (av norrønt seglskip) er et sjøgående skip hvor fremdriften besørges av seil som utnytter vindkraften. Frem til den industrielle revolusjon på 1800-tallet var seilskip de dominerende sjøgående fartøy.

Bakgrunn 
Seilskip har vært kjent siden oldtidens Egypt, men i Skandinavia ble trolig de første skipene rigget med mast og råseil først i tiårene like før år 800. Det eldste norrøne seilskipet vi kjenner til er Osebergskipet fra ca. 820. I de første århundrene var det ikke snakk om regulære seilskip, men heller roskip rigget for seilføring. Regulære seilskip ble først vanlig i Nord-Europa utover i senmiddelalderen. Seilskipenes storhetstid var på 1700-tallet og 1800-tallet. I overgangen mellom damp og seil, kjøpte norske smårederier opp et stort antall seilskip, som etter hvert ble svært kostnadskrevende. Skipene var væravhengige i større grad enn motoriserte fartøyer, og oppnådde derfor ikke beste fraktrater. Resultatet var både havarier, der forsømt vedlikehold var medvirkende årsak – og flere konkurser.

Etter seilskutetiden overtok først dampskipene og siden motorskipene.

Riggtyper 

En skiller ofte mellom råseilrigger og gaffelseilrigger. Betegnelsene henspilte på de store seilene som krevde oppmonterte rær (råseilrigg) eller bommer i skipets lengderetning (gaffelseil) for å holdes på plass. I tillegg kunne en bruke et stort antall trekantede småseil som ble heist for å utnytte vinden fullt ut. Disse krevde bare en ferdigspent line fra en mast og til dekk, annen mast, baugspryd eller klyverbom som oppspenning, og tauverk til å holde igjen siste hjørnet.

Overgangsformer fantes. Latinerseilet var f. eks. trekantet og ble festet i en rå som ble heist og stilt enten skrått eller tilnærmet loddrett, alt etter vindforholdene. En variant av denne riggen er vanlig på den arabiske dhowen fortsatt og var en av de gjengse seiltypene på polynesiske utriggerbåter.

Skonnert eller brigantine hadde minst to master med gaffelseil, normalt med aktre mast høyest. Den var også utstyrt med baugseil (fokk,klyver og jager) men kunne vanskelig ha seil mellom mastene. Råseil forekom.

Skrogstørrelsen avgjorde antall master. Andre gaffelseilbåter: Yawl, Ketch. Disse seilarrangementene satt vanligvis på små tomastere, mens lugger og kutter var enmastet.

De store skværseilerne (råseilene er firkantede (square på engelsk), hadde benevnelser som brigg, bark og som marinefartøyer: Fregatt, slagskip m. fl. Noen av disse kaltes i tillegg fullriggere. Det var på grunn av antall råseil per mast (5). Vanlig antall master: tre eller fire, med unntak for de største fullriggerne som kunne ha flere. Akterste seilmast var uten unntak utstyrt med et stort gaffelseil, og kunne ha råseil i tillegg.

Grunntyper seilskip og båter 

 Karv
 Byrding
 Fløyt
 Knarr
 Snekke
 Skeid
 Busse
 Kogge
 Jekt
 Jakt
 Galeas
 Bark
 Brigg
 Fullrigger
 Galei
 Kutter
 Kogge
 Skonnert
 Slupp
 Fregatt

Litteratur
 E. Keble Chatterton: Seilskutenes historie (Nisus forlag, 2020)

Referanser

Eksterne lenker 

 «Seilskip», fra Store norske leksikon

 
Artikler i sjøfart-prosjektet
Trollheimen landskapsvernområde

Trollheimen landskapsvernområde ligger i Trollheimen i Møre og Romsdal og i Trøndelag. Området ble opprettet i 1987 og er på 1208 km².

Landskapsvernområdet er opprettet på grunn av sine høyfjellsområder med en rik og spesiell flora. Den Norske Turistforening har flere turstier i området.

Referanser

Kilder 
 Forvaltningsplan for Trollheimen landskapsvernområde

Landskapsvernområder i Møre og Romsdal‎
Landskapsvernområder i Trøndelag
Trollheimen
Verneområder opprettet i 1987
Verneområder i Oppdal
Verneområder i Sunndal
Verneområder i Rennebu
Verneområder i Orkland
Sigurd Frisvold

Sigurd Frisvold (født 5. juli 1947, død 29. november 2022) var en norsk offiser (general) som var Norges forsvarssjef fra 1999 til 2005.

Frisvold tok sin utdannelse i Hæren, i tillegg var han cand.mag. med fagkrets historie, statsvitenskap og samfunnskunnskap. Han startet sin militære karriere ved befalskolen for infanteriet i Sør Norge i 1966 før han gikk ut av krigsskolen i 1970. Han hadde deretter en rekke sjefsjobber i Forsvaret. Han var blant annet sjef for 2. bataljon i Brigaden i Nord-Norge i perioden 1987–1989, stabssjef i 6. divisjon i perioden 1989–1990 og stabssjef ved Forsvarskommando Nord-Norge i 1991. I perioden 1994–1995 var han sjef for Troms Landforsvar og deretter sjef 6. divisjon 1995–1996. Etter en periode som sjef for Forsvarskommando Sør-Norge i perioden 1996–1999, tok Frisvold over som forsvarssjef etter Arne Solli 30. april 1999. Hans tid som forsvarssjef var preget av reorganisering av Forsvaret og nedlegging av avdelinger og leirer, samt innføring av nye administrative tiltak, blant annet innføringen av logistikkelementet regional støttefunksjon.

I desember 2004 varslet Frisvold at han ville gå av som forsvarssjef etter at han hadde vært sykemeldt flere ganger det siste året. Sverre Diesen ble utnevnt som hans etterfølger.

Utmerkelser 
Frisvold mottok en rekke norske og utenlandske ordener og dekorasjoner:
 Kommandør med stjerne av Sankt Olavs Orden 2000, kommandør 1997
 Forsvarsmedaljen med laurbærgren 1996
 Forsvarsmedaljen 1992
 Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner
 Vernedyktighetsmedaljen 1982
 Storkorskommandør av den svenske Nordstjerneordenen 2003
 1. klasse av den estiske Ørnekorsets orden 2004
 Storkors av Finlands løves orden 2000
 Storoffiser Den nasjonale fortjenstorden, Frankrike, 2002
 Kommandør av Republikken Polens fortjenstorden 2001
 MFO-medaljen (Multinational Force and Observer-medaljen) 1984
 Minnemedaljen for fremme av Latvias medlemskap i NATO
 Det frivillige Skyttervesens fortjenstmedalje
 Det militære marsjmerke
 Det militære skimerke
 Norges idrettsforbunds idrettsmerke
 KNBLO-medaljen

Referanser

Eksterne lenker 

Generaler i Hæren (Norge)
Kommandører med stjerne av St. Olavs Orden
Forsvarsmedaljen med laurbærgren
Forsvarsmedaljen
Nordstjerneordenen
Finlands løves orden
Den nasjonale fortjenstorden (Frankrike)
Medlemmer av Norges Tekniske Vitenskapsakademi
Norges forsvarssjefer
Personer fra Kristiansund kommune
Elaia

Elaia (Ελαία, eller Elea, Velia) var en gresk kystby grunnlagt av nybyggere fra Fokaia i antikkens Hellas omkring år 540 f.Kr. i Lucania i Sør-Italia, i det greske kulturområdet som er kjent under det navn romerne gav det, Magna Graecia. Filosofene  Parmenides og Zenon fra Elaia kom derfra.

Se også 
 Ascea
 Paestum

Eksterne lenker 
 
 By Velia
 Velia (Informasjon)
 Ruins of Velia

Magna Graecia
Kolonier i antikkens Hellas
Morfologi (biologi)

For andre betydninger, se Morfologi
Morfologi innen biologi betegner både
 kroppsbygningen til en organisme og
 faget som studerer organismers kroppsbygninger.

Faget er dermed en del av biologien (både botanikken, mikrobiologien, mykologien og zoologien).
Morfologi kan i sin tur deles inn i en rekke spesialfelt:
 karyologi (studiet av antall og form på kromosomene),
 cytologi (cellebiologi),
 histologi (studiet av vevstypene),
 organologi (studiet av kroppens indre bygning og organer),
 osteologi (studiet av skjelettet),
 eidonomi (studiet av kroppens ytre bygning).
Begrepet anatomi brukes som samlebegrep over de fem første av disse grenene (dvs. morfologi unntatt eidonomi).

Morfologi er en viktig forutsetning for mange andre biologiske disipliner, f.eks. evolusjonsbiologi og fysiologi.

Anatomi
Biologi
Biologiske disipliner