alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Stor-Oslo Airsoft Klubb

Stor-Oslo Airsoft Klubb (SOAK) er en Oslobasert Airsoft-klubb dannet den 27. april 2004 etter fusjoneringen av fire regionale klubber (Follo, Røa, Nordstrand og Oslo). Klubben er medlem av Norges Airsoft Forbund (NASF).

Eksterne lenker
 SOAKs hjemmeside

Airsoft
Idrettslag i Oslo
Etableringer i 2004
Brattfjorden

Brattfjorden (lulesamisk: Rahttavuodna) er en kort fjordarm av Nordfolda i Steigen kommune i Nordland. Den strekker seg litt over 4 kilometer i østlig retning fra innløpet mellom Stigodden i nord og Kvitneset i sør.

Nordsiden er uten bebyggelse og har en bratt stigning opp mot Middagsfjellet (472 moh.) og Ingridtinden (794 moh.). På sørsiden ligger Kvitnesaksla, en stigning opp mot Multindan, Nonstinden (786 moh.) og en spredt gårdsbebyggelse fra Slåttvik i munningen til  Brattfjord i fjordbunnen. 3 kilometer langt eid fra Brattfjorden til Helldal ved Vinkfjorden. Stigning opp mot Helldalisen. 

Slåttvik har anløp av hurtigbåt. Lokal vei, uten videreforbindelse til annet veinett, langs sørsiden til Furuneset, Makkleira og Nyheim. Det bor to fastboende langs fjorden.

Fotnoter

Referanser

Eksterne lenker 
 Brattfjord.net: Rutetider for hurtigbåten på Nordfolda.
 Lokalavisa NordSaltens artikkel 16.07.2010: Protesterer mot ruteplan. Besøkt 16.09.2012.

Fjorder i Steigen
Fylkesvei 1406

Fylkesvei 1406 går mellom Fjellstrand og Nesodden kirke i Nesodden kommune. Veiens lengde er 4,8 km.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 105.

Kommuner og knutepunkter

Referanser

Eksterne lenker 

 Vegvesenets vegkart 

Fylkesveier i Viken
Veier i Nesodden
Kråkberget

Kråkberget er ei bygd og en matrikkelgård i Bø kommune i Nordland. Stedet ligger på Langøya, der den innerste delen av Møklandsfjorden møter Ryggefjorden. Kråkberget tilhørte opprinnelig Øksnes Vestbygd og var en av sju matrikkelgårder som ble overført fra Øksnes til Bø kommune i 1964.

Gården har navn etter åsen som i dag heter Kråkbergfjellet, med høyeste punkt 134 meter over havet. Ifølge forfatter Johan Borgos i bokverket Gård og slekt i Øksnes ble Kråkberget sannsynligvis bosatt rundt 1600 etter å ha ligget øde, men gården kan også ha hatt bosetning tidligere. Fra 1624 til 1774 lå gården øde igjen, men tidvis i denne perioden ble gresset likevel høstet og beitet, og området kan ha vært brukt av samer. Etter en ny periode med bosetning lå gården til dels øde igjen noen år fra rundt 1800. Siden 1813 har Kråkberget vært kontinuerlig bebodd. I motsetning til nabogårdene hadde Kråkberget relativt gode havneforhold, og minst to jektestyrmenn bodde der etter 1865.

Noen tiår på 1900-tallet var Kråkberget et kommunikasjonssentrum, ettersom det i 1949 ble opprettet bilfergeforbindelse mellom Sandset og Kråkberget. Fergekaiene sto ferdig i 1953, og samme år overtok Vesterålens Bilruter fergedrifta. Dette året overtok Vesterålens Bilruter også lokalbåtruta i Øksnes Vestbygd, som Vesteraalens Dampskibsselskab tidligere hadde drevet, og lokalruta ble drevet videre med egen bilferge. Fergeforbindelsen mellom Sandset og Kråkberget var i drift til veiforbindelsen med Ryggedalstunnelen ble åpnet i 1980.

Kraakberget poståpneri ble etablert 1. april 1910. Navnet ble endret til Kråkberget i 1917. Poststedet fikk postnummer 8477 fra 18. mars 1968, og fra 1. november 1973 ble det kalt postkontor. Kråkberget postkontor ble nedlagt 1. mai 1996.

Kråkberget hadde gårdsnummer 5 i Øksnes kommune. Etter endringa av kommunegrensene ble det gnr. 70 i Bø.

Referanser

Kilder
Johan Borgos: Gård og slekt i Øksnes. Bind I. Øksnes Historielag, Myre 1990. ISBN 82-992259-1-4 (s. 94-95, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Bø kommune: Gnr. 70 - Kråkberget (skrevet av Arve Elvik, besøkt 15. mai 2017)

Tidligere fergesteder i Nordland
Gårder i Bø (Vesterålen)
Artikler i sjøfart-prosjektet
Fylkesvei 1504

Fylkesvei 1504 går mellom Bassengåsen og Blystadlia i Rælingen. Veiens lengde er 2,1 km.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 303.

Kommuner og knutepunkter

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Viken
Veier i Rælingen
Veier i Lørenskog
Ludvig XII av Frankrike

Ludvig XII av Frankrike, kjent som «folkets far» (fransk Le Père du Peuple (født 27. juni 1462 i Blois i Frankrike, død 1. januar 1515 i Hôtel du Roi som var en del av Hôtel des Tournelles i Paris), var Frankrikes 35. konge og den eneste fra sin gren av huset Valois, Valois-Orléans. Han styrte landet fra 1498 til sin død, og drev en svært aktiv utenrikspolitikk.

Liv og virke

Bakgrunn
Ludvig var sønn av hertug Karl av Orleans (som var barnebarn av Karl V av Frankrike) og Maria av Kleve.

Ludvig deltok 1484-87 i den føydale opposisjonen mot Karl VIII, ble beseiret og fengslet i 1487, forsonte seg i 1490 med kongen, og iakttok deretter lojalitet med kongen.

Konge
I 1498 etterfulgte han den franske konge som hans nærmeste arving. Gjennom ordonnanser i 1500, 1501 og 1512 utformet han og hans styre den finansielle og judisielle forvaltning i Frankrike i særskilte hierarkier. Ved innstiftelsen av Det store råd i 1498 gav Ludvig forvaltningen en høyeste domstol. Det lokale selvstyre ble innskrenket, og den lokale kongelige forvaltning ble utvidet i tilsvarende grad. 

I sin ytre politikk fortsatte Ludvig sin forgjengers italienske ekspansjonspolitikk. Milano ble erobret i 1499. Han spilte lenge en avgjørende rolle i Italia, men i 1513 kullkastet en allianse mellom keiseren, England, Spania og paven hans maktstilling. Han ble da tvunget til å trekke seg tilbake. Til tross for dette mislykkede prosjektet beholdt han folkets støtte.

Han giftet seg i 1476 med Jeanne av Frankrike (1464-1505), datter av Ludvig XI av Frankrike. Etter at Ludvig var blitt konge av Frankrike i 1498 tvang han paven til å oppløse ekteskapet. I 1499 giftet han seg med Anne av Bretagne (1477–1514), som var enke etter Ludvigs forgjenger, Karl VIII av Frankrike. Etter hennes død tilfalt hertugdømmet Bretagne Frankrike.

Den 9. oktober 1514 inngikk den aldrende Ludvig sitt tredje ekteskap, denne gang med den unge Maria Tudor, søster av kong Henrik VIII av England.

Referanser

Litteratur 

 Frederic J. Baumgartner: Louis XII. New York 1996.
 Georges Bordonove: Louis XII. Le père du peuple. Paris 2000.
 John S. C. Bridge: A History of France from the Death of Louis XI. Bd. 3 og 4, Oxford 1929.
 Robert Knecht: The Valois Kings of France 1328–1589. London 2004, s. 126ff.
 Robert Knecht: The Rise and Fall of Renaissance France. Oxford/Malden 2001, s. 46ff.

Franske monarker
Huset Valois
Personer fra Blois
Askjesundbrua

Askjesundbrua, også kjent som Askjesundet bru er ei bru som krysser Askjesundet mellom øyene Mosterøy og Sokn i Stavanger kommune i Rogaland. Brua er en del av europavei 39. Den er 170 meter lang og ble åpnet i 1991.

Se også 
Byfjordtunnelen
Mastrafjordtunnelen
Åmøybrua

Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde

Eksterne lenker
 Structurae: Askjesundet bru

Bjelkebroer
Veibroer i Rogaland
Broer åpnet i 1991
Broer på E39
Veier i Stavanger
1991 i Norge
Åmøybrua

Åmøybrua er ei bru som forbinder øya Sokn og Vestre Åmøy i Stavanger kommune i Rogaland. Brua er en del av fylkesvei 441, og ble bygd som en del av Rennfast-prosjektet, åpnet i 1992.

Se også 
Askjesundet bru
Byfjordtunnelen
Mastrafjordtunnelen

Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde

Eksterne lenker
 Bilde av brua sett fra nord.

Bjelkebroer
Veibroer i Rogaland
Veier i Stavanger
1992 i Norge
Broer åpnet i 1992
Shawn Crawford

Shawn Crawford (født 14. januar 1978 i Van Wyck, Sør-Carolina) er en amerikansk friidrettsutøver.

Siden 2001-sesongen har Crawford tilhørt verdenstoppen i sprint, og har feiret de største triumfene på 200 meter. Under VM 2001 i Edmonton tok han bronse på 200 meter.

Under OL 2004 i Athen hadde han håpet å ta tre medaljer: på 100 meter, 200 meter og med det amerikanske laget på 4 x 100 m stafett. På den første distansen, 100 meter, måtte han imidlertid nøye seg med fjerdeplass, på plassen bak Maurice Greene. På 200 meter gikk det bedre – han tok gull på den svært gode tiden 19,79.

På den siste konkurransedagen på friidrettsbanen var USA storfavoritter til å vinne kortstafetten. De måtte imidlertid nøye seg med sølv, da Storbritannia løp inn til en overraskende gullmedalje.

Under Sommer-OL 2008 i Beijing tok han sølv på 200 meter.

Personlige rekorder 
 100 m – 9,88
 200 m – 19,79

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fødsler i 1978
Personer fra Lancaster County i Sør-Carolina
Sprintere fra USA
Olympiske mestere for USA
Verdensmestere i friidrett innendørs for USA
VM-sølvmedaljevinnere i friidrett innendørs for USA
Deltakere for USA under VM i friidrett innendørs 2001
Deltakere for USA under VM i friidrett innendørs 2004
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Deltakere for USA under Sommer-OL 2004
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2004
Medaljevinnere under Sommer-OL 2008
Deltakere for USA under Sommer-OL 2008
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2008
Erki Nool

Erki Nool (født 25. juni 1970 i Võru) er en tidligere estisk friidrettsutøver.

Nool var tikjemper og kjempet i verdenstoppen fra midten av 1990-årene, da han under VM 1995 kom på 4.-plass med 8268 poeng. Under VM 2001 i Edmonton tok han sølv med ny personlig rekord på 8815 poeng. 

Han har også to EM-medaljer, gull fra 1998 med 8667 poeng og sølv fra 2002 med 8438 poeng.

Karrierens høydepunkt kom under OL 2000 i Sydney, der han vant gullmedalje med et resultat på 8641 poeng. Dermed ble Nool folkehelt i Estland. I de to dagene tikampøvelsen varte, hadde barn i Estland skolefri, for å kunne følge konkurransen via TV. Da han kom tilbake fra Sydney, ble han møtt av 80 000 mennesker på flyplassen i Tallinn.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Võrumaa
Estiske mangekjempere
Olympiske mestere for Estland
Europamestere i friidrett for Estland
Deltakere for Estland under Sommer-OL 1992
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1992
Deltakere for Estland under Sommer-OL 1996
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Estland under EM i friidrett 1998
Medaljevinnere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Estland under Sommer-OL 2000
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Estland under Sommer-OL 2004
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Estland under EM i friidrett 2002
Deltakere for Estland under VM i friidrett innendørs 1997
TUIL Arena

TUIL Arena (tidligere Tromsdalen stadion) er et fotballstadion i Tromsø, og hjemmebanen til fotballaget Tromsdalen Fotball. Arenaen ligger i Tromsdalen, og grenser til Tromsdalen kunstisbane.

Tromsdalen stadion ble tatt i bruk i 1983. Publikumsrekorden er 3200, og er satt under en kamp mellom Tromsdalen og Bodø/Glimt i 1992.

Eksterne lenker 
 TUIL Arena - Nordic Stadiums

Fotballstadioner i Norge
Sport i Tromsø
Idrettsanlegg i Troms og Finnmark‎
Byggverk fullført i 1983
Byggverk i Tromsø
Bjørn Hansen (dommer)

Bjørn Hansen (født 5. oktober 1966) er en norsk fotballdommer for Kolbotn Idrettslag. Hansen begynte å dømme i 1982 og han har vært dommer i 1. divisjon siden 1994. Han har også dømt i Tippeligaen.

Hansen var vararepresentant på Stortinget for Oslo for Fremskrittspartiet i perioden 1997-2001.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballdommere
Robert Servatius

Robert Servatius (født 31. oktober 1894 i Köln, død 7. august 1983 samme sted) var en tysk advokat kjent blant annet som forsvarer under Nürnbergprosessene og for Adolf Eichmann.

Bakgrunn 
Robert Servatius kom fra en middelklassefamilie og tok abitur  fra Friedrich-Wilhelm-Gymnasium i Köln. Under første verdenskrig tjenestegjorde han som artillerioffiser. Etter krigen studerte han i årene 1918 til 1922 juss i Philipps-Universität Marburg,  Ludwig-Maximilians-Universität München, Humboldt-Universität zu Berlin og Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität i Bonn. Etter eksamen tok han doktorgraden i juss ved universitetet i Bonn i 1925 og slo seg deretter ned som advokat i Köln. Men han videreførte sine juridiske studier og hadde studieopphold blant annet i London og Paris. I 1929/30 var han et år i Berlin og lærte seg russisk mens han studerte rettsforholdene og forholdene for næringsliv i Sovjetunionen, som han besøkte i 1932.

Ved utbruddet av andre verdenskrig ble han skrevet ut som offiser, og tjenestegjorde gjennom hele krigen som frontoffiser. I løpet av krigen ble han forfremmet til major. Han ble aldri medlem av NSDAP.

Nürnbergprosessene 

Under Nürnbergprosessen forsvarte han Fritz Sauckel i perioden 1945-1946. I tillegg koordinerte han forsvaret av ledelsen av NSDAP. Under den etterfølgende legeprosessen i Nürnberg fra oktober 1946 – 20. august 1947 forsvarte han den hovedtiltalte Karl Brandt. Under Pohlprosessen (13. januar til 3. november 1947) forsvarte han Franz Eirenschmalz, og under Ministerieprosessen (6. januar til 18. november 1948) forsvarte han Paul Pleiger.

Eichmannsaken 

Etter Nürnbergprosessene hadde han privat advokatpraksis, men høsten 1960 ble han bedt om å forsvare Adolf Eichmann i Jerusalem i rettssaken som åpnet året etter. Her bygget han i stor grad forsvaret på om retten hadde jurisdiksjon til å dømme Eichmann, gitt at han var kidnappet og bortført til et land han aldri hadde vært i før, og om retten kunne være upartisk. Videre problematiserte han i hvilken grad Eichmann hadde beslutningsmyndighet, eller passivt måtte følge opp beslutninger tatt av andre. Her fikk en en viss støtte av de uklare ansvarsfordelingene som var innen Det tredje rike.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Biografi på munzinger.de (tysk)
 «Das Labyrinth»,Der Spiegel 36/1961 om Servatius og Eichmannsaken (tysk)

Personer fra Köln
Tyske advokater
Tyske arméoffiserer
Jurister knyttet til Nürnbergprosessene
Tyskere fra første verdenskrig
Tyskere fra andre verdenskrig
Tysk militærpersonell (Hæren i Keiserrike)
Tysk militærpersonell (Hæren i Wehrmacht)
Jean DeLarge

Jean DeLarge (født 1906 i Liège, død 1977) var en belgisk bokser som konkurrerte på 1920-tallet. Under Sommer-OL 1924 i Paris, Frankrike vant han gull i klassen weltervekt ved å slå Héctor Méndez i finalen.

OL-medaljer 
 1924  Paris -  Gull boksing, weltervekt  Belgia

Referanser

Eksterne lenker 
 

Belgiske boksere
Olympiske mestere for Belgia
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Belgia under Sommer-OL 1924
Boksere under Sommer-OL 1924
Personer fra byen Liège
Weltervektsboksere
Fødsler i 1906
Dødsfall i 1977
Olympiske medaljevinnere i boksing
Pomposaklosteret

Pomposaklosteret er et benediktinerkloster utenfor Ferrara i Italia, og var et av de viktigste i Nord-Italia. Bygningene er romanske.

Man har beretninger om klosteret fra det 9. århundre, men anlegget ble sannsynligvis påbegynt 2 århundrer tidligere. Helt frem til det 14. århundre hadde klosteret eiendommer i hele Italia, men hadde allerede da gått tilbake fordi elven Po skiftet løp og oversvømte store områder rundt. Det hadde en betydelig kulturell rolle i Italia takket være skrivermunkene sine. I dette klosteret oppfant Guido av Arezzo det moderne notesystemet innen musikken. I det 19. århundre ble klosteret overtatt av den italienske staten.

Kirken, som er viet til jomfru Maria, er fra det 7. til 9. århundre, men utvidet senere. Det indre, som består av et midtskip og to sideskip, har fine mosaikkgulv og interessante freskoer av Vitale da Bologna. I refektoriet er det bilder av Riminimestrene. Videre finnes det i klosteret freskoer fra det 14. århundre, laget av en elev av Giotto.

Klokketårnet fra 1063 er 48 meter høyt, og er et av de fineste klokketårnene fra den romanske perioden.

Eksterne lenker 
 
 Offisiell side for Ferrara
 Italia turisme
 Pomposaklosteret
 Greatbuildings.com

Byggverk i Emilia-Romagna
Benediktinerordenen
Katolske klostre
Klostre i Italia
Kreftfremkallende stoffer

Karsinogen er en fellesbetegnelse som brukes om noe som er kreftfremkallende. Dette kan være kjemiske stoffer, stråling, virus, parasitter, bakterier og andre kreftfremkallende kilder.

Kjente karsinogener

Byggevarer
Kreosot er en tjæretype tidligere ble brukt til impregnering.
Eternitt er en blanding av asbest og sement som ble mye brukt i byggeindustrien på 1950- og 1960-tallet i Norge.
Asbest er en gruppe fibrøse mineraler som har vært benyttet blant annet i byggeindustrien, motorer, bremseklosser, komfyrplater og elektriske ovner. Det har også vist seg å være en kilde til mange andre farlige sykdommer foruten kreft, blant annet asbestose.
Kadmium
Kull-emisjoner fra innendørs forbrenning

Matvarer
Cyklamat er et søtningsstoff som har vært ulovlig i USA siden 1969, men er fortsatt tillatt i over 50 land.
Alkoholholdige drikker (Etanol)
Acetylaldehyd nedbrytningsprodukt av alkohol.
Aristolochia planteslekt, populært brukt i urtemedisin.
Aristolokin-syre
Heterosykliske aminer i kjøtt som er tilberedt i ved høye temperaturer, eksempelvis grilling, steking i olje.
titandioksid Helsekontrollen (TV 2): Franske forskere mener tilsetningsstoffet titandioksid kan være kreftfremkallende. Flere norske og internasjonale produsenter fjerner nå stoffet.

Ioniserende stråling
Ioniserende stråling alle typer
Plutonium benyttes som brenselstoff i atombomber og er avfallstoff fra uran (238 isotop) atomkraftverk. Plutonium regnes som det farligste kjente grunnstoffet.
Radon-222 og dets henfallsprodukter. Radon er den eneste radioaktive edelgassen. Radon dannes fra Uran som det forekommer mye av der det er granitt. Radon er luktfri og usynlig.
UV-stråling
UV-emitterende apparater, eksempelvis solarium 
Røntgenstråling
Gammastråling

Giftstoffer
Arsin benyttes blant annet i fremstilling av elektronikk og arsenikk.
Alfatoksiner mykotoksiner som produseres av Aspergillus flavus og Aspergillus parasiticus; sopptyper som infiserer matprodukter som peanøtter, peanøttsmør, matoljer, melk og kosmetiske produkter. 
Formaldehyd
Etidiumbromid

Innvollsorminfeksjoner / helminter
Clonorchis sinensis
Opisthorchis viverrini 
Schistosoma haematobium

Bakterieinfeksjoner
Helicobacter pylori

Virusinfeksjoner
HPV: Humant Papillomavirus
Hepatitt B-virus ved kronisk infeksjon.
Hepatitt C-virus ved kronisk infeksjon.
EBV: Epstein-Barr-virus viruset som forårsaker mononukleose 
HIV-1
HTLV-1: Humant T-celle leukemivirus
KSHV:  Kaposis sarkomassosiert virus

Andre varer
Nitrosaminer finnes blant annet i tobakk og lateksprodukter som ballonger og kondomer.
Diuron benyttes som ugressmiddel eller antialgemiddel til båter, fordi det blokkerer for fotosyntesen og dermed dreper planter.
Tobakk
Tobakksrøyk

Helse
Marki

Marki (fra fransk marquis) er en arvelig høyadelig tittel i flere europeiske land og deres tidligere kolonier. Tittelen brukes også tradisjonelt til å gjengi kinesiske og japanske titler av tilsvarende rang. 

I de fleste land som bruker tittelen er markitittelen under hertug og over greve/jarl. En kvinne som er tittelinnehaver eller er gift med en marki kalles en markise; i noen tilfeller brukes også dette om en markis datter.

Historie

Den opprinnelige tittelen var den tyske Markgraf, markgreve, som ble brukt i Det tysk-romerske rike. Dette var grever som kontrollerte grenseområder (fra mark, germansk for «grense»). Fordi grenseområdene var både viktige og mer krevende å styre enn andre områder fikk de utvidede fullmakter, og ble dermed stående over vanlige grever. 

Fra omkring 1300, muligens tidligere, ble tittelen tatt i bruk i England, men da uten betydningen «greve i grenseområde». Dermed hadde markitittelen som en egen tittel mellom greve/jarl og hertug oppstått.

Referanser

Adelige titler

de:Markgraf
Vicomte

Vicomte eller viscount (gammelfransk: visconte; avledet fra latin: vice-, «nestleder» + comes, «medlem av det keiserlig hoff, adelsmann») er en adelstittel som betyr «visegreve». Den rangerer mellom greve og baron. I eldre middelalder var vicomte grevens nærmeste underordnede og ved visse anledninger hans stedfortreder. Den engelske formen er viscount, og er en rang i den britiske adelen, først gang nedtegnet i 1440.

Se også
 Komtesse

Referanser

Adelige titler
Franske ord og uttrykk
Alfred Krupp

Alfred Krupp, egentlig Alfried Felix Alwyn Krupp, (født 26. april 1812 i Essen i Tyskland, død 14. juli 1887 samme sted) var en tysk industrimann og leder for Krupp i mer enn 60 år.

Liv og virke

Bakgrunn 
Alfred Krupp var sønn av konserngrunnleggeren Friedrich Krupp og Therese Krupp. Familien Krupps forfedre varrådsherrer og ansette handelsfolk i Essen. Som stamfar regnet de den hollandske religionsflyktning Arndt Kruipe (død 1624).

Karriere 
Da faren døde i 1826, måtte den 14-årige Alfred slutte skolen og overta ansvaret for bedriften sammen med moren. De første årene var vanskelig da farens produktutvikling ikke kastet av seg. Den unge Alfred måtte arbeide i produksjonen på linje med arbeidsfolkene om dagen og forsket videre langs farens linjer om natten. I de første 15 årene av hans periode var det såvidt bedriften hadde penger til lønninger.

I 1841 fikk produktutviklingen et gjennombrudd og de kunne støpe stål i store, massive blokker, noe som dannet grunnlag for å produsere kanoner i stål. De første kom i 1847 og i 1851 kom de med en helt nytt og banebrytende stålhjul til jernbanemateriell. De utviklet også etter hvert kanoner som kunne lades i bakkant, noe som revolusjonerte dette våpenet framfor de tidligere munningsladede da både tempoet og treffsikkerheten ble bedre.

Under Den fransk-prøyssiske krig (1870–1871) fikk særlig disse kanonene sitt gjennombrudd, noe som hadde enorm betydning for bedriften. Etter at franskmennene tapte krigen, solgte de også disse våpnene til dem. Den internasjonale anerkjennelsen gjorde at bedriften fikk en sterk og rask ekspansjon.

Han utviklet familiebedriften til et internasjonalt konsern med en bred produksjonslinje som omfattet alt fra jernbanemateriell, men særlig våpen. Blant de viktigste kundene var Preussen og fra 1871 Det tyske riket. Ved hans død var det 20 200 ansatte ved fabrikken i Essen, og med ansatte utenfor kjernefabrikken var det hele 75 000 ansatte i hans tjeneste. Under byggingen av Villa Hügel midt under den fransk-prøyssiske krig klarte han å få levert fransk granitt til tross for handelsembargoen som gjaldt under krigen. Hans posisjon som samtidens store våpenprodusent gjorde at han fikk tilnavnet «Kanonenkönig» («kanonkongen»).

Hans sønn Friedrich Alfred Krupp overtok konsernet etter sin far.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
 ThyssenKrupps biografi om Alfred Krupp
 Alfred Krupp startet mit 14 Jahren beispiellose Erfolgsstory, „Die Preußen-Chronik“, Rundfunk Berlin-Brandenburg
 Die Krupp-Saga, Spiegel Online, 3. Mai 2008
 Artikel om Alfred Krupp i Polytechnisches Journal

Tyske forretningsfolk
Kruppslekten
Personer fra Essen
Fødsler i 1812
Dødsfall i 1887
Jelena Slesarenko

Jelena Vladimirovna Slesarenko, født Sivusjenko (russisk Елена Владимировна Слесаренко, født 28. februar 1982 i Volgograd) er en russisk friidrettsutøver (høydehopp).

Hun slo gjennom i 2004 da hun vant VM-gull innendørs med resultatet 2,04 m. Senere samme år vant hun et overraskende OL-gull med 2,06 i Athen. Hun tok alle høyder i første forsøk. Etter at seieren var klar gjorde hun forsøk på verdensrekordhøyden 2,10, men rev samtlige forsøk. I senere år har hun ikke kunne gjenta prestasjonene fra 2004.

En skade satte henne utenfor i sesongen 2005, og hun kunne ikke delta i VM i Helsingfors. I 2006 var hun tilbake og tok et nytt VM-gull innendørs i hjemlandet (2,02 m). Under europamesterskapet i Göteborg 2006 ble hun bare nr 5 etter at hun ikke klarte 2 meter.

I 2007 ble Slesarenko fjerde i VM i friidrett 2007 i Osaka (2,00 m). Hun tok en sølvmedalje under VM i friidrett innendørs 2008 i Valencia (2,01 m). Det ble en ny fjerdeplass under Sommer-OL 2008 i Beijing (2,01 m).

Personlige rekorder 
 Utendørs: 2,06 m; Athen, 28. august 2004
 Innendørs: 2,04 m; Budapest 7. mars 2004

Referanser

Eksterne lenker 
 

Russiske høydehoppere
Olympiske mestere for Russland
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Russland under Sommer-OL 2004
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Russland under Sommer-OL 2008
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2008
Personer fra Volgograd
Fødsler i 1982