alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Peer Gynt (1919)

Peer Gynt (Del 1: Peer Gynts Jugend. Del 2: Peer Gynts Wanderjahre und Tod) er en tysk stumfilm i to deler fra 1919 regissert av Victor Barnowsky. Han skrev også dreieboken. Det litterære forelegget var Henrik Ibsens skuespill med samme navn. Heinz Salfner ses i tittelrollen.
 
Del 1 går for å være tapt. Del 2 finnes fremdeles.

Handling

Prolog 
Peers foreldre bor i et gjestfritt hjem. Kaptein Gynt er en gambler. Han taper alt og etterlater hustruen Aase i stor fattigdom etter sin død.

Del 1: Peer Gynts Jugend  
Peer lever som en latsabb. Etter at han røver med seg kona til naboen Matz Moen opp i fjellene, møter han Den grønkledte. Hun er egentlig datteren til Dovregubben. På toppen av alt sammen dør mor Aase alene.

Del 2: Peer Gynts Wanderjahre und Tot 
For Peer er eventyr det samme som  en stadig tilstrømning av vakre kvinner. Fire skjønnheter, som han treffer på sine ofte fantastiske reiser, forfører og forlater ham (Peer vandrer over hele kloden, fra Nord-Amerika til Afrika og hjem til Norge). Samtidig med disse forholdene lever han et liv i rikdom og komfort som gullgraver, slavehandler, profet og «ørkenens konge» (på galehus i Kairo), for så å bli etterlatt pengeløs og motløs.
 
Peer vender tilbake - etter årevis med slike opplevelser - som eldre mann til sin hjembygd i Gudbrandsdalen. Den underlige Knappestøperen ønsker å legge ham i sin smeltedigel for å omskape og revitalisere ham. Innen dette skal skje blir han frelst av barndomsvenninnen Solveig gjennom hennes rene kjærlighet og hengivenhet. Hun har vært trofast mot Peer i alle disse årene.

Rolleliste

Del 1 
 Heinz Salfner - Peer Gynt
 Ilka Grüning - Mor Aase
 Lina Lossen - Solveig
 Hans Sternberg - Jon Gynt
 George John - Matz Moen
 Maria Forescu - Den grønkledte
 John Gottowt - Dovregubben

Del 2  
 Heinz Salfner - Peer Gynt
 Ilka Grüning - Mor Aase
 Lina Lossen - Solveig
 Hans Sternberg - Jon Gynt
 George John - Professor doktor Begriffenfeldt
 Irmgard von Hansen - Ingrid
 Hanna Lierke - Anitra

Anmeldelse 
Filmen ble anmeldt i Der Film, No. 15, 12. april 1919 av B. von Joachim:

  
  
Han skrev dessuten dette:

Fotnoter

Kilder 
 Soister, John T.: Conrad Veidt on Screen. A Comprehensive Illustrated Filmography, 2002, s. 54-57

Eksterne lenker 
 

Tyske stumfilmer
Tyske stum-dramafilmer
Filmer fra 1919
Filmer basert på skuespill av Henrik Ibsen
Fred Brooks

Frederick Phillips Brooks, Jr. (født 19. april 1931, død 17. november 2022) var en amerikansk informatiker og programvareingeniør. Han var først kjent som prosjektleder for IBMs System/360-maskiner, og senere for det banebrytende verket The Mythical Man-Month, der han beskrev arbeidet med System/360.

Utdannelse 
Brooks studerte ved Duke University, der han i 1953 fikk en bachelor-grad i fysikk. Han tok doktorgrad i anvendt matematikk ved Harvard University i 1956, under veiledning av Howard Aiken.

Yrkeskarrière 
Brooks begynte hos IBM i 1956, der han arbeidet med arkitekturen på 7030 Stretch- og 7950 Harvest-maskinene. Han ble senere leder for utviklingen av System/360-familien av datamaskiner og for OS/360-programvaren.

Boken The Mythical Man-Month beskriver utviklingen av System/360. Det var her Brooks kom med den berømte påstanden «Legger man flere menneskelige ressurser til et forsinket programvareprosjekt blir det enda mer forsinket». Dette har senere blitt kjent som «Brooks’ law».

Brooks er også kjent for artikkelen No Silver Bullet, der han argumenterer for at det ikke finnes noen fremskritt i programvareteknologi eller prosjektledelse som på egen hånd gir en tidobling i produktivitet, produkt-pålitelighet eller (programvare-)enkelhet i løpet av et tiår.

I 1964 fikk Brooks tilbud om å komme til University of North Carolina at Chapel Hill for å bygge opp universitetets informatikk-institutt. Han var leder for dette i 20 år, og fortsatte arbeidet ved Chapel Hill som professor emeritus etter å ha gått av med pensjon.

Utmerkelser 
Brooks ble tildelt National Medal of Technology and Innovation i 1985 for sitt bidrag til System/360. Han fikk von Neumann-medaljen i 1994, og Turing-prisen i 1999.

Referanser

Eksterne lenker 
 

IBM System/360
Informatikere fra USA
Mottagere av Turing-prisen
Eivind Arnevåg

Eivind Arnevåg (født 31. juli 1961) er en norsk kristenleder, tidligere fotballspiller og fotballeder.

Arnevåg er daglig leder i Oase, en kristen inspirasjon og fornyelsesbevegelse i Norge.

Arnevåg spilte fotball for KFUM-Kameratene Oslo,  og . Han jobbet senere i 36 år i KFUM-Kameratene Oslo som daglig leder og sportslig leder, og den siste perioden som utviklingsleder. Arnevåg driver også selskapet Fotballmentor, som holder foredrag i krets og klubber og har egen «spisskole» som arrangeres i klubber i Norge. 

Han fikk Kongens fortjenstmedalje i 2019.

Han er gift med sangeren og forfatteren Merete Føyen Arnevåg.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Eivind Arnevåg på Kanaripedia.
Eivind Arnevåg som fotballmentor: fotballmentor.com
Eivind Arnevåg som daglig leder i Oase: oase.no

Norske fotballspillere
Fotballspillere for KFUM-Kameratene Oslo
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballspillere for Lillestrøm SK
Kongens fortjenstmedalje i sølv
Jean Mouton

Jean Mouton (før 1459 – 1522) var en franko-flamsk komponist, sanger og geistlig fra renessansen.

Moutons motetter regnes til de mest raffinerte fra hans tid. Ifølge opplysninger Zarlino gav i Dimostrationi harmoniche (1571) var Adrian Willaert – en  av den venetianske skoles medgrunnleggere – elev av Mouton.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Renessansekomponister
Kirkemusikkomponister
Franske komponister
Franske katolske prester
Personer fra departementet Pas-de-Calais
Peer Gynt (1941)

Peer Gynt er en amerikansk amatørfilm (16 mm). Den ble regissert av David Bradley som en del av New Trier High Schools dramaprogram. Tittelrollen blir spilt av den da 17 år gamle Charlton Heston. Filmen hadde premiere i USA 25. august 1941. Den ble i 1965 gjenutgitt i en nyredigert og omarbeidet utgave med tale av Francis X. Bushman.

Produksjonsdata 
Filmen ble innspilt i Wilmette og Winnetka i Illinois samt i Wisconsin Dells i Wisconsin. Sally Hyde hadde ansvaret for kostymedesignen.

Handling 
Peer Gynt er et hjerteløst og hensynsløst individ som behandler kvinner meget dårlig og utnytter dem seksuelt. Han tenker bare på seg selv og ingen andre. Peer reiser over hele verden og søker etter rikdom og tapte saker. Til sist vender han tilbake til Norge for å slå seg ned.

I rollene 
 Charlton Heston - Peer Gynt 
 Betty Hanisee - Mor Aase 
 Mrs. Hubert Hyde - Gammel kvinne 
 Lucielle Powell - Kari 
 Sue Straub - Sue Straub  
 Charles Paetow - Aslak 
 Katharine Bradley - Solveig  
 Morris Wilson - Haegstad 
 George B. Moll - Full mann/Beduinhøvding  
 Betty Barton - Ingrid

Eksterne lenker 
 
 Anmeldelse DVD Verdict
 
Dramafilmer fra USA
Stumfilmer fra USA
Filmer basert på skuespill av Henrik Ibsen
Graham Gristwood

Graham Gristwood (født 31. mai 1984 i Woking) er en britisk orienteringsløper. Gristwood er verdensmester i stafett. Han representerer den finske orienteringsklubben Kalevan Rasti.

Karriere 
Høydepunktet i Gristwoods karriere kom under VM i tsjekkiske Olomouc i 2008. Da løp han første etappe av VM-stafetten som Storbritannia sensasjonelt vant foran Russland og Sveits. De to øvrige løperne på laget var Jon Duncan og tidligere sprintverdensmester Jamie Stevenson. Dette er fremdeles det eneste verdensmesterskapet i stafett Storbritannia har vunnet.

Gristwood løper nå for Kalevan Rasti. Han har tidligere representert den svenske klubben IFK Moras OK som han var en del av da de ble nummer sju på Jukola i 2015. Han har også løpt for Södertälje-Nykvarn Orientering, hvor han har vært med på flere plasseringer blant de fem beste lagene i orienteringssportens største klubbstafetter, Jukola og Tiomila. Briten har også løpt for IFK Lidingö (4.-plass Jukola 2007) og norske IL Tyrving.

Eksterne lenker 
 

Britiske orienteringsløpere
Verdensmestere i orientering
Tru64 UNIX

Tru64 UNIX er en proprietær 64-biter avart av operativsystemet UNIX, for RISC-arkitekturen DEC Alpha. I begynnelsen var den kjent som DEC OSF/1 AXP, og deretter Digital UNIX. Operativsystemet ble opprinnelig utviklet av Digital Equipment Corporation, deretter av Compaq og til slutt av Hewlett-Packard.

Første versjon ble lansert i januar 1992. Siste versjon var Tru64 UNIX 5.1B-6, som ble lansert i oktober 2010. Kundestøtten opphørte 31. desember 2012.

DEC operativsystemer
Unix-varianter
Operativsystemer for DEC Alpha
Operativsystemer lansert i 1992
Produktavviklinger i 2012
Svømming under Middelhavslekene 1987

Svømming under Middelhavslekene 1987. Svømming var en av flere sporter i de tiende middelhavslekene som ble arrangert i Latakia i Syria i perioden 11. til 25. september 1987. Det var tiende gangen som svømming var med på programmet for Middelhavslekene. Det ble konkurrert i 29 øvelser, 15 for menn og 14 for kvinner. Italia ble beste nasjon med 24 gullmedaljer foran Frankrike med tre.

Medaljer

Eksterne lenker
 Officiële website Internationaal Comité van de Middellandse Zeespelen
 Onderdelen en uitslagen

Middelhavslekene 1987
Svømming under Middelhavslekene
Svømming i Syria
Svømming i 1987
Arkitekturdagen

Arkitekturdagen er en dagskonferanse som arrangeres årlig av Norske arkitekters landsforbund (NAL), noen år i samarbeid med andre organisasjoner eller institusjoner. Den første Arkitekturdagen ble arrangert i 1991. De første seks årene ble konferansen holdt i Oslo, deretter i ulike norske byer. Hver konferanse har et overordnet tema. De årene Oslo arkitekturtriennale arrangeres, inngår Arkitekturdagen som en del av denne.



Oversikt over konferansene

Referanser og noter

Eksterne lenker 
 NALs nettsted med noe informasjon om Arkitekturdagen 2013 –  (Besøkt 15. november 2015)

Arkitektur i Norge
Akademiske konferanser
Repeterende arrangementer etablert i 1991
Konferanser i Norge
Konferanser på 1900-tallet
Konferanser på 2000-tallet
Bekkesildre

Bekkesildre (Saxifraga rivularis) er en flerårig urt i sildrefamilien.

Den er lav med krypende utløpere og vokser som en glissen tue. De nedre bladene har 3–5 fliker og lang stilk. Blomsterstengelen er kort med noen få sittende blad og ingen yngleknopper. Blomstene er hvite med rosa årer eller skjær, 8–10 mm store og sitter enkeltvis eller noen få sammen i en kvast. Planten vokser på kalkgrunn der marka er våt, for eksempel ved snøleier og på berghyller. 

Bekkesildre deles i to underarter. Subsp. rivularis har en amfiatlantisk utbredelse og vokser på Grønland, Island, Jan Mayen, Færøyene, Svalbard, Skottland, langs den skandinaviske fjellkjeden i Norge, Sverige og Finland og i Nord-Russland østover til den nordvestligste delen av Sibir. Arten mangler i det meste av Sibir. Subsp. arctolitoralis  ble først funnet på Vrangeløya og i Tsjukotka, men det har vist seg at den også vokser i Alaska, Nord-Canada og på Grønland. I Norge er bekkesildre vanlig i fjellet i hele landet og finnes opp til 2150 moh. i Jotunheimen.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Urtekildens bildegalleri - bekkesildre
 Svalbards flora - Saxifraga rivularis 

Sildrefamilien
Svalbards flora
Grønlands flora
Jan Mayens flora
Arktisk flora
Finlands flora
Norges flora
Sveriges flora
Russlands flora
Sibirs flora
Alaskas flora
Canadas flora
Californias flora
Sierra Nevada (USA)
Planter formelt beskrevet i 1753
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Nesten voksen (1980)

Nesten voksen (originaltittel Foxes) er en amerikansk dramafilm fra 1980, regissert av Adrian Lyne. Filmen tar for seg en vennegjeng på fire tenåringer (Kandice Stroh, Marilyn Kagan, Cherie Currie og Jodie Foster), som alle har sine problemer i familien eller av helt personlig art, men som likevel holder sammen i tykt og tynt. Currie hadde med denne filmen sin spillefilmdebut, og Laura Dern hadde en av sine første filmroller som Debbie.

Filmen fikk generelt god kritikk, blant annet av den anerkjente filmkritikeren Roger Ebert. Foster ble nominert til en Young Artist Award for rolleskildringen i filmen, og Nesten voksen var blant hennes siste filmroller før hun tok en pause for å fullføre Yale University.

Handlingsreferat 
Fire tenåringsjenter i San Fernando-dalen på slutten av 1970-tallet har smertefulle følelsesmessige problemer. Deirdre er fascinert av sin egen seksualitet, er veldig interessert i gutter, og har mange problemer i forholdene sine. Madge er ulykkelig overvektig, og irritert fordi hun fremdeles er jomfru. Foreldrene hennes er overbeskyttende, og hun har en irriterende yngre søster, Annie som drikker, bruker narkotika og stikker av fra sin voldelige far som arbeider som politibetjent. 

Jeanie (spilt av Jodie Foster) føler at hun må ta vare på dem alle, krangler ofte med sin skilte mor, og lengter etter et nærmere forhold til faren sin som arbeider for et rockeband kalt Angel. Jentene mener utdannelse bare er bortkastet tid, kjærestene deres er umodne, og de kommer ikke særlig god overens med de godt voksne i livene deres, og har det bare morsomt så lenge de går på fest eller har det morsomt sammen med gode venner.

Medvirkende 
 Jodie Foster som Jeanie
 Scott Baio som Brad
 Randy Quaid som Jay
 Sally Kellerman som Mary
 Cherie Currie som Annie
 Marilyn Kagan som Madge
 Kandice Stroh som Deirdre
 Lois Smith som Mrs. Axman
 Laura Dern som Debbie
 Robert Romanus som Scott
 Adam Faith som Bryan

Referanser

Eksterne lenker 
 

Filmer fra 1980
Dramafilmer fra USA
Engelskspråklige filmer
Ungdomsfilmer
Anne Knutsdatter

For visa, se Anne Knutsdotter.

Anne Knutsdatter (Anna Knutsdotter) (død 16. april 1594 på Nordnes) var en norsk signekone. Hun var fra «Grønho», som kan være Grønhaug i Skåre i Torvastad kommune. Hun var i 1584 enke etter Kristen Jude, det vil  Kristen fra Jylland.

Virksomhet 
I 1584 signet hun kona (Tore) til lagmann Cosmus Arildssøn i Stavanger. Anne ble forhørt 17. juni 1584 og utvist fra Stavanger, etter hun lovet å slutte med lesing (av tekster for magiske formål), signing og liknende folkelig magi. Annes svigerdatter Anne Torsdatter fra Sjernarøy i Ryfylke leste også for Tora.

Biskop Jørgen Eriksøn skrev så til København og fikk utstedt en forordning fra kongen mot trolldom, også i 1584.  

16. mars 1594 kom hun for retten i Bergen etter hun hadde lest for Magdalena Henrik Murmesters. To dager senere var Magdalenas gikt borte, men plagene kom senere tilbake. Anne plasserte så jord fra kirkegården under Magdalenas dørstokk og seng. Motmagien virket ikke og Magdalena anklaget henne for å være trollkone. Foran retten hevdet Magdalena at Anne kom frivillig og ikke på oppdrag. 

Byretten kan ha vært usikker på om Anne hadde drevet maleficium (skadevoldende trolldom) i tillegg til å være klok kone, men uansett kunne hun dømmes til døden under Fredrik IIs forordning fra 1584. 

Hun ble henrettet på Nordnes 16. april 1594.

Referanser

Litteratur 
 
 Hans Eyvind Næss. Med bål og brann: trolldomsprosessene i Norge. Universitetsforlaget, 1984.
 

Norske folkemedisinere
Dødsfall i 1594
Nordmenn dømt for trolldomsutøvelse
Personer henrettet ved brenning
Henrettede nordmenn (før 1900-tallet)
Ludvig Johannes Lindemann

Ludvig Johannes Lindemann (født 31. januar 1893, død 1963) var en norsk kjemiker, ekspert på kolloid-kjemi.

Etter examen artium 1910 var han blant annet assisterende foreleser ved Universitetet i Oslo fra 1917 til 1922, der han fikk en cand.real. i 1921 på avhandlingen Zur Kenntnis der Stabilitätsverhältnisse bei Platin-Organosolen. I 1922 begynte han som privat dosent ved Norges landbrukshøgskole, samtidig som han innledet en periode som universitetsstipendiat i kolloidkjemi fra 1922 til 1927 som brakte ham en dr.philos. i 1927 på avhandlingen Bidrag til  fruktsafters kolloidkjemi.  I stipendperiodan gjestet han Uppsala universitet og den i 1909 nobelpris-vinnende professor Wilhelm Ostwald (1853–1932) ved Universitetet i Leipzig. Ludvig ble professor i kolloidkjemi i 1928 og var formann i Norsk kjemisk selskap fra 1929 til 1932. I november 1947 holdt han radioforedrag i NRK om Materiallære: Hva skjer når vi vasker? Han ga seg i 1959.

Han var sønn av Ole Andreas Lindeman (1851–1917) og Christine (Kitty) Johansen (1855). Faren var prest, sønn av organisten Ludvig Mathias Lindeman av Lindeman (slekt). I 1922 giftet han seg med Thora Dæhlin (1895–) fra Oslo.

Referanser 

Norske kjemikere
Norske kjemiprofessorer
Professorer ved UMB
Et dukkehjem (1973, Losey)

Et dukkehjem (fransk: , engelsk: ) er en fransk-britisk film fra 1973 regissert av Joseph Losey. Den bygger på Henrik Ibsens skuespill, Et dukkehjem, fra 1879. Den havnet rett på fjernsyn og hadde premiere i USA på American Broadcasting Company. Den ble vist på filmfestivalen i Cannes i 1973, men medvirket ikke i hovedkonkurransen. Dette var én av to versjoner av Ibsens skuespill som ble laget i 1973. Den andre, en kinofilm, hadde Claire Bloom og Anthony Hopkins i de ledende rollene.

Handling 
Nora er en barnaktig hustru. Hun oppdager en uventet styrke når hun utsettes for utpresning.

Rolleliste 
Morten Floor - Bob 
Tone Floor - Emmy 
Jane Fonda - Nora Helmer 
Edward Fox - Nils Krogstad 
Dagfinn Hertzberg - Krogstads sønn 
Ellen Holm - Krogstads datter 
Trevor Howard - Dr. Rank 
Frode Lien - Ivar 
Ingrid Natrud - Dr. Ranks hushjelp 
Pierre Oudrey - Olssen 
Delphine Seyrig - Kristine Linde 
David Warner - Torvald Helmer 
Anna Wing - Anne-Marie

Referanser

Eksterne lenker 
 

Britiske dramafilmer
Franske dramafilmer
Filmer fra 1973
Filmer basert på skuespill av Henrik Ibsen
IFK Moras OK

IFK Moras OK (stiftet 1. januar 1992) er en svensk orienteringsklubb som har tilholdssted i Mora i Sverige.

Klubbens farger er hvit og blå med innslag av rødt. IFK Moras OK har virksomhet for løpere på elite-, ungdoms-, barne-, og mosjonsnivå.

Orienteringsklubben har flere løpere i stallen som har hevdet seg internasjonalt, både på dame- og herresiden.

Kjente løpere
  Paula Gross (2018-)
 Raffael Huber (2017-)
 Kristin Löfgren (2017-)
 Denisa Kosova (2017-)
 Vojtech Král
 Simonas Krepsta

Kjente tidligere løpere
 Graham Gristwood (2014-2016)
 Judith Wyder (2008-2011)

Eksterne lenker
Offisielt nettsted

Orienteringsklubber i Sverige
Idrettslag etablert i 1992
Henrik Printz

Karl Henrik Oppegaard Printz (født 15. september 1888 i Kristiania, død 31. mars 1978 samme sted) var en norsk professor i botanikk.

Etter examen artium 1907 og hovedfag på avhandlingen Kristianiatraktens protococcideer i 1913, ble han konservator og bestyrer av de botaniske samlinger ved Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab oppe i Trondheim.  I 1914 undertok han en studiereise til Asia og ble dr.philos. 1921 på avhandlingen The vegetation of the Siberian-Mongolian frontiers.   Han mottok i 1924 H.M. Kongens gullmedalje for avhandlingen Die Algenvegetation des Trondheimsfjordes. Fra 1925 var han professor i botanikk ved Norges landbrukshøgskole like sør for Oslo, kun avbrutt av årene 1942 til 1945 da han var professor ved Universitetet i Oslo.  Fra 1949 til 1958 var han ved det nye Institutt for Tang og Tare.

Han var sønn av inspektør Karl Fredrik Printz (1865–1945) og Hilda Mathilde Oppegaard (1864–1938). Karl giftet seg i 1914 med Svanhild Jacobsen (1893–1955) og i 1956 med Ebba Erika Jensen (1900–87).

Utgivelser 
 
 
 
 
''Se digitaliserte utgaver hos Nasjonalbiblioteket

Referanser

Eksterne lenker 
 
Arkivet Henrik Printz finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket og består av papirer i forbindelse med hans arbeid med tang- og tareforskning.

Norske botanikkprofessorer
Professorer ved UMB
Personer fra Oslo
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Et dukkehjem (1973, Garland)

Et dukkehjem (engelsk: ) en britisk film fra 1973, regissert av Patrick Garland. Den er basert på Henrik Ibsens skuespill, Et dukkehjem, fra 1879.

Handling 
Nora Helmer begår forfalskning, slik at ektemannens liv blir reddet. Gjennom filmen ser man hvordan Nora takler hemmeligheten, utpresning og at sannheten kommer fram.

Rolleliste 
 Claire Bloom - Nora Helmer
 Anthony Hopkins - Torvald Helmer
 Ralph Richardson - Dr. Rank
 Denholm Elliott - Nils Krogstad
 Edith Evans - Anne-Marie
 Anna Massey - Kristine Linde
 Helen Blatch - Helen
 Kimberley Hampton - Bob
 Daphne Riggs - Eldre kvinne
 Mark Summerfield - Ivar
 Stefanie Summerfield - Emmy

Referanser

Eksterne lenker 
 

Britiske dramafilmer
Filmer fra 1973
Filmer basert på skuespill av Henrik Ibsen
Francisco Guerrero

Francisco Guerrero (1527/1528 – 1599) var en spansk komponist som sammen med Tomás Luis de Victoria og Cristóbal de Morales regnes blant landets mest betydelige komponister fra renessansen.

Liv 
Francisco Guerrero var korgutt i katedralen i Sevilla og fikk den første musikkutdanningen av sin eldre bror Pedro (født 1520), av katedralens kapellmester Pedro Fernández de Castilleja og dels av Cristóbal de Morales. Bare 17 år gammel ble Guerrero i 1546 utnevnt til maestro de capilla i katedralen av Jaén.

I 1551 ble han assistent for kapellmester de Castileja og korleder ved katedralen i Sevilla. Kapellmesterposten fikk han først etter de Castilejas død i 1574.

Guerrero foretok lange reiser i Spania og Portugal i Maximilian II av Det tysk-romerske rikes tjeneste. I forbindelse med bryllupet mellom kong Filip II av Spania og 
Anna av Østerrike, ledsaget han erkebiskopen av Sevilla til Italia, der han i en privataudiens overrakte pave Gregor XIII sin andre messebok. Guerrero var på ny sammen med erkebiskopen til Roma i 1588. Under reisen fikk han overvåke trykkingen av sin andre bok åndelige sanger, Canciones y villancescas espirituales (Venezia). I august 1588 til januar 1589 var han i Det hellige land, en reise han skildret i beretningen  El viage de Hierusalem (Valencia 1590). Guerrero var plaget av pengeproblemer som domkapitelet hjalp ham ut av, og han tilbrakte resten av sine dager som kapellmester ved katedralen i Sevilla. Han døde formodentlig i en pestepidemi. Guerrero er bisatt i Sevilla-katedralen.

Musikk 
I likhet med sine samtidige foretrakk Guerrero en homofon sats med én førende stemme. Musikken hans har en stor emosjonell spennvidde, fra ekstase, fortvilelse, lengsel, glede til stille andektighet. Han ble holdt særlig høyt i Søramerikas katedraler, der musikken hans ble holdt i hevd i lang tid. Guerreros musikk inneholder elementer som peker framover mot funksjonell harmonikk, og en av hans Magnificats som ble funnet i Lima, ble lenge antatt å være et verk fra 1700-tallet.

Guerrero skrev 18 messer og rundt 150 stykker til bruk i liturgien, deriblant motetter, salmemelodier, vespere og andre kirkemusikalske og verdslige sanger.

Innspillinger 
 Francisco Guerrero, Missa Sancta Et Immaculata, Motets, Etc.  James O'Donnell, Westminster Cathedral Choir. Helios 55313
 Francisco Guerrero, Missa Super Flumina Babylonis. Michael Noone, Ensemble Plus Ultra. GCD922005
 Francisco Guerrero, Missa Surge Propera. Peter Philips, Tallis Scholars. CDGIM040

Litteratur 
 Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4
 Robert Stevenson, «Francisco Guerrero.» The New Grove Dictionary of Music and Musicians, Stanley Sadie (red).  20 vol.  London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Spanske komponister
Renessansekomponister
Kirkemusikkomponister
Casa de muñecas (1943)

Casa de muñecas er en argentinsk dramafilm fra 1943 regissert av Ernesto Arancibia og med Delia Garcés og George Rigaud i hovedrollene. Alejandro Casona skrev manuset, som var en «modernisering» av Henrik Ibsens skuespill, Et dukkehjem, fra 1879.

I 1944 vant Alberto López det argentinske filmkritikerforbundets pris for best lyd.

Rolleliste 
 Delia Garcés - Nora
 George Rigaud - Torvald
 Sebastián Chiola
 Orestes Caviglia
 Alita Román
 Angelina Pagano
 Olga Casares Pearson
 Mirtha Reid
 Jeannet Morel
 Agustín Barrios

Anmeldelser 
Calki hevder i avisa El Mondo at filmen er «altfor tapt i en moderne ramme» i den lokale filmindustriens adapsjon, mens en kritiker i La Nación mente at filmen hadde stor verdighet som et fortolkningsverk, og kaller det en «interessant og ryddig versjon». Raúl Manrupe og María Alejandra Portela mente i en nyere anmeldelse at det var riktig film i sin tid, men at den nå ser utdatert og statisk ut.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Argentinske dramafilmer
Filmer fra 1943
Filmer basert på skuespill av Henrik Ibsen