alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Russisk rubel

Russisk rubel (рубль, ₽) er Russlands valuta. En rubel tilsvarer 100 kopek. Valutakoden er RUB.

Rubelen har vært i brukt som valuta i Russland i flere hundre år og ble også brukt i sovjet-tiden. Etter Sovjetunionens fall ble det innført ulike valutaer i de tidligere sovjetrepublikkene.
Sovjetisk rubel ble erstattet av russisk rubel 24. juli 1993. I flere år var det likeverdige sedler i omløp med det gamle sovjetiske emblem påtrykket og med det russiske flagget påtrykket.
Etter flere år med høy inflasjon ble (ISO 4217 RUR) i 1998 erstattet av (ISO 4217 RUB) med en innvekslingskurs på 1000:1.

Se også
 Rubel

Asiatisk valuta
Europeisk valuta
Russlands økonomi
Polsk zloty

Złoty (av polsk «złoto»: gull; på norsk som regel skrevet zloty; utt.: soåti) er valutaen i Polen. 1 złoty = 100 groszy. Valutakoden er PLN. Złotyen er en tradisjonell polsk pengeenhet som har vært i bruk siden middelalderen. 

Złoty er en myntenhet med sterke historiske røtter i Polen. Den første bruken av navnet stammer fra middelalderen, da navnet ble brukt på all fremmed betalingsvaluta og mynter som ble brukt i Polen. Spesielt venetianske og ungarske dukater. Det var først i 1496 at Polens nasjonalforsamling Sejm vedtok en nasjonal myntenehtet, złoty, og den var basert på 30 groszy, en mynt som hadde blitt støpt siden 1347 og var basert på de tsjekkiske groschen.

Den erstattet den polske marken i april 1924, da Polen vedtok en valutareform for å bøte på hyperinflasjon i etterkant av 1. verdenskrig.

På begynnelsen av 1990-tallet var inflasjonen i Polen svært høy. 1. januar 1995 ble det derfor tatt bort fire nuller i valutaen, slik at 10 000 gamle złoty (PLZ) ble 1 ny (nåværende) złoty.

Eksterne lenker 
 

Zloty
Europeisk valuta
Universitetet i Wien

Universitetet i Wien,  tysk Universität Wien er Østerrikes største universitet.

Det ble grunnlagt i 1365 av Rudolf IV, og ble kalt Alma Mater Rudolphina. Det er etter universitetet i Prag (nå Praha) det eldste universitetet i det tyskspråklige området. Den nåværende hovedbygningen ble oppført mellom 1877 og 1884 av Heinrich von Ferstel ved Wiener Ringstraße; tidligere lå hovedbygningen ved Ignaz-Seipel-Platz, hvor også den gamle universitetskirken og det østerrikske videnskapsakademiet lå.

Siden 1897 ble også kvinner tillatt å følge forelesninger. Universitetet har ca. 94 000 studenter hvorav nærmere 30 000 er internasjonale stundenter.. Universitetet har 15 fakulteter og 4 sentre. Universitetet har over 170 studieprogram. Rektor er Heinz W. Engl.

Nobelprisvinnere som har undervist ved universitetet:
 Robert Bárány
 Julius Wagner-Jauregg
 Hans Fischer
 Karl Landsteiner
 Erwin Schrödinger
 Victor Franz Hess
 Otto Loewi
 Konrad Lorenz
 Friedrich August von Hayek

Andre berømte vitenskapsmenn som har undervist ved universitetet:
 Theodor Billroth
 Victor Frankl
 Johann Palisa
 Georg Peurbach
 Karl Freiherr von Rokitansky
 August Schleicher
 Joseph Skoda

Berømte studenter ved Wiens universitet:
 Bruno Bettelheim
 Paul Feyerabend
 O. W. Fischer
 Iwan Franko
 Herbert von Karajan
 Karl Kautsky
 Karl Kraus
 Jörg Haider
 Lise Meitner
 Alois Mock
 Pius III
 Karl Popper
 Peter Porsch
 Manfred Rumpl
 Adalbert Stifter
 Kurt Waldheim

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Geschichte der Universität Wien

Wien
Wien
Etableringer i 1365
Utdanningsinstitusjoner etablert på 1300-tallet
Alfa og omega

«Alfa og Omega» er også et navn brukt for Jesus Kristus

Alfa og Omega er den første (Α) og siste (Ω) bokstaven i det klassiske (joniske) greske alfabetet. Det er tilsvarende A og Z i det engelske alfabet, og A og Å i det norske.

Det er en vanlig metafor for «først og sist», «alt i alt» eller «det fundamentale», og fungerer som et evighetssymbol. Det er gjennom denne metaforen at bokstavene også har blitt et symbol for Jesus Kristus. Begrepet alfa og omega kommer fra den bibelske frasen «Jeg er Alfa og Omega», koiné gresk ἐγὼ τὸ Α καὶ τὸ Ω.

I Johannes' åpenbaring i Det nye testamente, møter Johannes Jesus igjennom en engel som sier hva som skal hende frem til dommens dag. Engelen sier:

Avbildninger av de to greske bokstavene alfa og omega blir brukt blant annet i kirkekunst på inventar, gjenstander og epitafier, i allegorier, dekorasjoner, segl og emblemer. Sammen eller hver for seg finnes de også i bumerker. En av de formene som oppstår når man setter disse sammen, har vært kalt et ave mariamonogram, men det vanlige ave mariamonogram har en sammensetning av A og M.

Se også
 Kristne symboler

Referanser

Litteratur
 Bjønnes, Anders et al., red. (2010): Segltegninger fra hyllingene i Norge 1591 og 1610, Oslo: Norsk Slektshistorisk Forening

Ord og uttrykk
Greske ord og uttrykk fra Det nye testamente
Bibelske ord og uttrykk
Symboler
Kristne symboler
Heraldikk
Johannes' åpenbaring
Kristne begrep
United States Constitution Party

United States Constitution Party («Konstitusjonspartiet») er et konservativt amerikansk politisk parti som har fått oppmerksomhet for sin kristne retorikk. 

De har blant annet åpent gått ut mot homofili, abort og innvandring. De står for den såkalte paleokonservatismen, en retning som også eksempelvis Pat Buchanan er tilhenger av, og dette er et tradisjonelt konservativt alternativ til nykonservatismen.

Partiet ble grunnlagt i 1992 under navnet U.S. Taxpayers Party («De amerikanske skattebetalernes parti»). Den ledende grunnleggeren var Howard Phillips (Howard Jay Pillips) 

Partiet fikk dagens navn i 1999, men i noen stater og områder har partiet tilknytning til politiske grupper med andre navn.

Deres hovedpunkter er:
 Beskyttelse av livet fra unnfangelse til naturlig død
 Individuell frihet
 Tradisjonelle kjernefamilie-verdier
 Privat eiendomsrett
 Tradisjonell grunnlovsfortolkning
 Lokalt selvstyre
 Amerikansk isolasjonisme

Referanser

Eksterne lenker 
 

Politiske partier i USA
Politiske partier etablert i 1992
1992 i USA
Green Party (USA)

Green Party (USA) har vært et nasjonalt tredje parti i USA siden 1990. Partidannelsen var et resultat av flere diskusjonsfora, det første etablert i 1984. Partiet stilte første gang til valg i 1995, og nasjonalt første gang i 1996 med Ralph Nader som presidentkandidat. Partiet er medlem av Global Greens.

Green Party i USA har kun vunnet posisjoner i lokale valg. Det fleste som er blitt valgt har vært partiuavhengige. Den første som oppnådde verv i en delstatsforsamling var Audie Bock i California 1999. Hun søkte gjenvalg som uavhengig året etter. John Eder ble valgt i Maine i 2002, gjenvalgt 2004, og mistet plassen i 2006. På føderalt nivå har et tredje parti som regel gjort det dårlig i USA. Grunnen er at USA ikke er et parlamentarisk demokrati, og tredjepartier danner derfor koalisjoner etter valget for oppnå makt. En annen grunn til at tredjepartier gjør dårlige valg er at USA gjør bruk av enmannskretser og en generell bekymring for at stemmer på et tredje parti skaper en ødeleggelseeffekt, et forhold som er blitt forutsagt av Duvergers lov.

Green Party legger vekt på desentralisering og lokalt selvstyre, i henhold til partiets forpliktelser til et ikke-hierarktisk styringssett.

De ti grunnverdiene til Green Party:

 Grasrotsdemokrati
 Sosial rettferdighet og like muligheter
 Økologisk visdom
 Ikkevold
 Desentralisering
 Lokalbasert økonomi
 Feminisme og like muligheter for begge kjønn
 Respekt for ulikhet
 Personlig og globalt ansvar
 Siktemål fram i tid og bærekraft

Presidentkandidater 
 1996: Ralph Nader,  stemmer (0,7%)
 2000: Ralph Nader, 2 882 000 stemmer (2,7%)
 2004: David Cobb,  stemmer (0,1%)
 2008: Cynthia Ann McKinney,  stemmer (0,1%)
 2012: Jill Stein,  stemmer (0,4%)
 2016: Jill Stein,  stemmer (1,1%)

Referanser

Eksterne lenker
 

Politiske partier i USA
Grønne politiske partier
Politiske partier etablert i 1990
1990 i USA
United States Libertarian Party

Libertarian Party («Det libertarianske parti») var per 2020 det tredje største politiske partiet i USA foran The Green Party.

Partiet ble grunnlagt av en liten gruppe aktivister ledet av David Nolan den 11. desember 1971 i Colorado. Ved presidentvalget i 2016, oppnådde partiet 3,3% av stemmene (over 4 millioner stemmer).

Partiets politikk går ut på å maksimere individets frihet. Alle føderale skatter bør avskaffes. Partiet vil også at narkotika skal bli legalisert, og at USA skal åpne sine grenser for innvandring.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Politiske partier i USA
Liberalistiske partier
Politiske partier etablert i 1971
1971 i USA
Reformpartiet (USA)

Reformpartiet (engelsk: Reform Party of the United States of America, RPUSA) er et amerikansk politisk parti grunnlagt av forretningsmannen Ross Perot i 1995. Partiet har ønsket et oppgjør med topartisystemet i USA, og beskrives gjerne (i amerikansk forstand) som sentrumsorientert, populistisk og konservativt.

Ross Perot gjorde et spesielt godt valg i 1992 som uavhengig kandidat og han ble den første kandidat utenom republikanerne og demokratene siden 1912 som fikk en reell sjanse til å vinne valget, i hvert fall få betydning for utfallet. Han fikk om lag 20% av stemmene på landsbasis. Ross Perot stilte igjen til valg, denne gang som reformpartiets kandidat i 1996 og fikk 8% av stemmene.

I 1998 vant Jesse Ventura guvernørvalget i Minnesota, som reformpartiets kandidat. Tidligere republikaner Pat Buchanan ble nominert til valget i 2000 og fikk 0,4% av stemmene på landsbasis.

Partiet har vært igjennom flere splittelser de siste årene og er en skygge av det det var for noen år siden da det hadde potensial til å bli USAs tredje store parti, og er ikke lenger offisielt registrert parti i alle delstatene. Ralph Nader var presidentkandidat i 2004, først og fremst på grunn av Reform Partys motstand mot George W. Bush' politikk, en motstand som også deltes av Nader, uten at han sto på partiets politikk.

Prinsipper 
Sette de høyeste etiske standarder for Det hvite hus og Kongressen
Ingen flere gaver
Ingen flere gratis måltider
Lover med betydelige straffer, ikke regler
Gi Kongressen og Det hvite hus de samme planene for pensjon og helse som gjennomsnittlige borgere

Reform-kampanjen 
Redusere kostnadene til kampanjene ved å korte ned valg syklusen
Stemme på lørdager og søndager — ikke tirsdag, slik at arbeidere kan stemme
Forhindre kunngjøring av de endelige stemmene før alle stemmene har blitt talt i Hawaii
Skape et nytt skattesystem:
Det må være rettferdig 
Det må være papirløst
Det må være nok penger til å betale regningene

Eksterne lenker 
 

Reformpartiet
Politiske partier etablert i 1995
1995 i USA
Forbundet for Ledelse og Teknikk

Forbundet for Ledelse og Teknikk (FLT) er et norsk, LO-tilknyttet fagforbund som ble opprettet i 1951 og organiserer to hovedgrupper; arbeidsledere og tekniske funksjonærer i tekniske stillinger i privat virksomhet. Den siste gruppen er inndelt i ingeniører og teknikere, laboranter, optiske tegnere og tekniske funksjonærer. Forbundet organiserer også i attføringsbransjen, samt teknisk personell innenfor Statens veivesen.

FLT har om lag 21 000 medlemmer (2015), og utgir medlemsbladet Ledelse og Teknikk. 

Forbundsleder er Ulf Madsen. Han har vært forbundsleder fra 2017.

Addisco 
I 1999 stiftet FLT aksjeselskapet Addisco. Dette utdanningsselskapet skulle tilby kurs og utdanningstilbud til FLTs medlemmer. Addisco, som er heleid av forbundet, gir en rekke utfordrende utdanningstilbud og en kan ta utdanning fra fagbrev til master, uten noen egenandel. Addisco forvalter og administrerer FLTs støtteordning for etter- og videreutdanning. Addisco ble opprettet 21. mai 1999. Daglig leder i Addisco er Nina Henriksen. Styreleder i Addisco er Ulf Madsen.

Referanser

Eksterne lenker
 Forbundets hjemmeside

Norske fagforbund
Etableringer i 1951
Landsorganisasjonen i Norge
Tysk mark

Tysk mark, på tysk Deutsche Mark, forkortet DM som symbol eller DEM som kode ifølge ISO-standard, var den offisielle myntenheten i Tyskland fra 1948 til den ble etterfulgt av euro i 1999. Mynter og sedler ble trukket tilbake i 2002. 1 tysk mark tilsvarte 100 pfennig, på tysk Pfennige. & (må ikke forvirres med &) ble brukt som myntenhetens merke i aviser, magasiner og i noe mindre grad (etter 1990) på datamaskiner.

Myntenheten ble innført etter en valutareform 20. juni 1948 fordi det gikk inflasjon i den gamle riksmarken på slutten av 1940-tallet.

Raskt etablerte den tyske mark seg som en svært solid og respektert valuta, og ble ofte benyttet internasjonalt. Kosovo og Montenegro brukte tyske mark som valuta fra 1999 til 2001.

Vekslingskursen mellom tyske mark og norske kroner var i 2001 gjennomsnittlig på 4,11766 kroner per mark.

DDR 

Den tyske demokratiske republikk hadde en egen myntenhet som på tysk opprinnelig ble kalt Mark der deutschen Notenbank, men fra 1967 Mark der DDR. Da den økonomiske unionen mellom Vest-Tyskland og DDR ble innført i 1990, ble tyske mark tatt i bruk i DDR.

Se også 
 Mark der DDR
 Riksmark
 Papirmark
 Rentenmark
 Goldmark

Eksterne lenker 
 

Tysklands økonomi
Historisk valuta
DC Comics

DC Comics er et amerikansk forlag som gir ut tegneserier. Forlaget har siden begynnelsen av 1990-årene vært et datterselskap av Warner Bros.

Sammen med Marvel Comics har DC Comics tilsammen 80% av det totale tegneseriemarkedet i USA. Størstedelen av tegneseriene forlaget gir ut foregår i et univers befolket med superhelter og superskurker. Her er superheltene Superman, Batman, Green Lantern, The Flash og Wonder Woman noen av de mest kjente.

DC Comics gir også ut tegneserier i en mengde andre genrer og har vist en vilje og evne til å eksperimentere både med hensyn til innhold og formater. De har vært en pådriver for utviklingen av tegneserier for voksne, blant annet med opptrykk av Vertigo, Paradox og Piranha.

Begynnelsen (1934–1955) 
Forlaget ble grunnlagt i 1934 av Malcolm Wheeler-Nicholson, som var tidligere militær og journalist. Navnet DC Comics kommer fra et av forlagets eldste og mest populære tegneserier, Detective Comics (som fremdeles blir utgitt av forlaget).

De første utgivelsene 
I 1934 grunnla Malcolm Wheeler-Nicholson forlaget National Allied Publications som i 1935 ga ut sitt første magasin; Fun: The Big Comic Magazine nr. 1 (feb. 1935) (senere kjent som New Fun og More Fun).
I nr. 6 av dette magasinet debuterte Jerry Siegel og Joe Shuster som tegneserietegnere. Med historiene om Doctor Occult.  Dette var de to som senere skulle bli skaperne av den mer kjente Superman.

I desember samme år ga Malcolm Wheeler-Nicholson ut forlagets andre serie: New Comics. Dette var serien som med tiden skulle bli til Adventure Comics. En tegneserie som kom ut helt frem til 1983 ( nr. 503 ) og er dermed en av de lengslevende tegneseriene som noen sinne har vært utgitt.

Detective Comics og Action Comics 
Den tredje serien Malcolm Wheeler-Nicholson kom første gang ut i desember 1936 og heter Detective Comics, og blir utgitt den dag i dag. Selv om det ble utgitt på slutten av 1936 er det første bladet datert mars 1937.
Det var i Detective Comics nr. 27 (mai 1939) at Batman hadde sin debut som tegneseriehelt.

Serier som ble lansert i perioden 1934–1955:

 Fun: The Big Comic Magazine (feb. 1935)
 New Comics (des. 1935 – 1983)
 Detective Comics (des. 1936 – utgis fremdeles)
 Action Comics  (juni 1938 – utgis fremdeles)

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Tegneserieforlag
WarnerMedia
Kunst og kultur i 1934
Forlag etablert i 1934
1934 i USA
Næringsliv i California
The Star-Spangled Banner

«The Star-Spangled Banner» er USAs nasjonalsang. Den ble skrevet av Francis Scott Key i 1814.

Francis Scott Key fikk inspirasjonen til sangen under den britisk-amerikanske krig da han så bombardementet av Fort McHenry i Baltimore 13.–14. september 1814. I øsende regnvær ble fortet bombardert sammenhengende i 25 timer av den britiske marine. Gjennom hele natten kunne ikke Scott Key, som var om bord i et nøytralt skip i nærheten, se annet enn lyset fra granatene som eksploderte i luften. Men i morgengryet – «the gleam of the morning's first beam» – så han at et ekstra stort flagg, som var spesialsydd nettopp med tanke på det antatt forestående britiske angrepet, ble heist over festningen. Av dette ble han så rørt at han samme morgen begynte å skrive på diktet «The Defense of Fort McHenry», som senere skulle få navnet «The Star Spangled Banner». Sangen ble av kongressen i 1931 gjort til offisiell nasjonalsang.

Utdrag (første vers)

Eksterne lenker 

 Lytt til sangen

Star-Spangled Banner
Star-Spangled Banner
Goethe-Institut

Goethe-Institut er Tysklands statlige og verdensomspennende kulturinstitusjon og er en allmennyttig forening. Foreningens hovedkontor er i München. Det har som oppgave å støtte utbredelsen av det tyske språk i utlandet og tar del i det internasjonale kulturelle samarbeidet. Det formidler bred kunnskap om Tyskland gjennom informasjon om tysk samfunnsliv, politikk og kultur.

Goethe-Institut ble grunnlagt i 1925 som Deutsche Akademie (DA), og fikk dagens navn i 1951, da det ble oppkalt etter dikteren Johann Wolfgang von Goethe. Goethe-Institut ble fusjonert med en lignende organisasjon, Inter Nationes, i 2001, og var kortvarig kjent som Goethe-Institut Inter Nationes.

Goethe-Institut har avdelinger i hele verden, 13 innenfor Tyskland og 149 i til sammen 92 andre land. Organisasjonen er finansiert av det tyske statsbudsjettet, og har rundt 2 900 ansatte.

Goethe-Institut i Norge
Goethe-Institut  har en avdeling på Alexander Kiellands plass i Oslo. Det tyske kulturinstitutt i Oslo, Goethe-Institut Norwegen, tilbyr kulturarrangementer, språkkurs, bibliotek og informasjon om tysk kultur. Instituttet i Oslo ble grunnlagt i 1962. Instituttleder er Bettina Senff

Goethe-Institut organiserer og støtter kulturarrangementer i hele Norge innen områder som film, dans, musikk, teater, utstillinger, litteratur og oversettelse. 

Goethe-Institut tilbyr språkkurs i samarbeid med Folkeuniversitetet, utarbeider pedagogisk materiell, arrangerer etterutdanning for tysklærere og støtter aktivt opp under vitenskapelig forskning og språkpolitiske initiativer. Biblioteket ved Goethe-Institut i Norge tilbyr utlån av bøker, DVD-er, tyske dags- og ukeaviser og andre medier.

Utmerkelser 
Hvert år på Goethes fødselsdag (28. august) blir Goethe-Medaille ("Goethemedaljen") tildelt til ikke-tyskere (unntaksvis også tyskere) som på fremragende vis har bidratt til å gjøre tysk språk og kultur internasjonalt kjent. Medaljen ble innstiftet av Goethe-Institut i 1954 og i 1975 anerkjente Forbundsrepublikken Tyskland den som offisiell orden.

Den norske oversetteren Sverre Dahl ble hedret med Goethe-medaljen i Weimar den 28. august 2009. Sverre Dahl er den fjerde nordmann som mottar denne utmerkelsen. Tidligere har Ingerid Dal (1960, 1976), Paulus Svendsen (1962) og Laurits Saltveit (1979) mottatt Goethe-medaljen.

Sammen med tilsvarende kulturinstitutt for andre språk – Instituto Cervantes, Instituto Camões, Alliance française, Società Dante Alighieri og British Council – mottok instituttet i 2005 Fyrstinnen av Asturias' pris for kommunikasjon og humaniora.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tysk kultur
Tysk utenrikspolitikk
Tysk politikk
Tyske organisasjoner
Kulturinstitusjoner
Tysk
Etableringer i 1925
Frithjof Skonnord

Frithjof Skonnord (født 2. april 1887, død 30. september 1971) var en norsk fotballspiller som spilte én  for Norge (i 1908). Dette var Norges første landskamp noensinne, og Norge tapte 11-3 for Sverige. På klubbnivå representerte Skonnord Gjøvik/Lyn. Han var den eneste som kom fra et lag utenfor Oslo i denne første landskampen.

Skonnord hevdet seg tidlig i idrett, til å begynne med særlig i turn. Han ble her kretsmester og var aktuell for norske representasjonslag. Han ble kretsmester for Oppland og Hedmark Tenniskrets fire ganger i single.

Skonnord avsluttet sin idrettskarriere allerede i 1912, da han og familien emigrerte til USA, pga. arbeidsløsheten i Norge. Han kom tilbake til Norge i 1919, men da hadde han pådratt seg en alvorlig astmasykdom.

Skonnord ble senere ligningssjef i Gjøvik kommune. Han ble fratatt stillingen i 1941 pga. at han nektet å melde seg inn i NS. Etter krigen fikk han tilbake stillingen.

Kilder 
 Sigbjørn Hemstad: Smil Sport og Rock 2007

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Personer fra Gjøvik kommune
Fødsler i 1887
Dødsfall i 1971
Boutros Boutros-Ghali

Boutros Boutros-Ghali (arabisk: بطرس بطرس غالي; født 14. november 1922 i Kairo, død 16. februar 2016 samme sted) var en egyptisk diplomat og politiker. Han var FNs generalsekretær fra 1991 til 1996. 

Boutros-Ghali var koptisk kristen.

Liv og virke

Bakgrunn 
Boutros-Ghali var utdannet jurist og tok doktorgraden ved universitetet i Paris i 1949. Han var professor i folkerett og internasjonale relasjoner ved Universitetet i Kairo mellom 1949 og 1977.

Politisk virke i Egypt 
I 1977 deltok Boutros-Ghali på den egyptiske presidenten, Anwar as-Sadats, historiske reise til Israel. Etter at Egypts utenriksminister Ismail Fahmi trådte tilbake i protest mot president Sadats vennligere holdning overfor Israel, overtok Boutros-Ghali som minister for utenriksdepartementet. Han engasjerte seg for en separatfred mellom Egypt og Israel, og gikk for å drive et dyktig diplomati. Han gikk også for å være en av arkitektene bak Camp-David-avtalen av 1979. 

I mai 1991 ble han stedfortredende statsminister under Amr Musa.

Generalsekretær i FN 
I 1991 ble han valgt til FNs generalsekretær. Han innledet et program for å omorganisere FN og styrke generalsekretærens stilling; han tok blant annet initiativ til Dagorden for fred og Dagorden for utvikling. Da han tiltrådte generalsekretærposten oppgav han at han hadde til hensikt bare å sitte i én mandatperiode, med tanke på sin alder. Da han var 74 kandiderte han likevel for en andre mandatperiode. Men USA la ned veto mot at han skulle få en ny periode, dette til tross for at de hadde støttet ham første gangen (1991), på grunn av hjemmeopinionens innstilling til Clintonadministrasjonen og en allmenn opinion omkring FNs internasjonale innsatser. Boutros-Ghali trakk derfor tilbake sitt kandidatur og gikk av allerede i 1996, da hans første og eneste mandatperiode var avsluttet.

Generalsekretær i Organisation internationale de la francophonie 
Han ble etterfulgt i 1996 av Kofi Annan. I november 1997 ble han valgt til generalsekretær i Frankofoniens internasjonale organisasjon, en stilling han hadde til 2002.

Privatliv 
Han var gift med Leia Maria Boutros-Ghali. Hun var fra en jødisk egyptisk familie i Alexandria som var konvertert til katolisismen som ung.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

FNs generalsekretærer
Egyptiske politikere
Egyptiske diplomater
Egyptiske professorer
Personer fra Kairo
The Passionate Pilgrim

The Passionate Pilgrim er skrevet av blant andre William Shakespeare, og inneholder disse sonettene:

 When my love swears that she is made of truth
 Two loves I have of comfort and despair 
 Did not the heavenly rhetoric of thine eye 
 Sweet Cytherea, sitting by a brook 
 If love make me forsworn, how shall I swear to love? 
 Scarce had the sun dried up the dewy morn 
 Fair is my love, but not so fair as fickle 
 If music and sweet poetry agree 
 Fair was the morn when the fair queen of love 
 Sweet rose, fair flower, untimely pluck'd, soon vaded 
 Venus, with young Adonis sitting by her 
 Crabbed age and youth cannot live together 
 Beauty is but a vain and doubtful good 
 Good night, good rest. Ah! neither be my share

Eksterne lenker   

Lyrikk
William Shakespeare