alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Jurby

Jurby (mansk: Jourbee) er en parish (sogndistrikt) i sheadingen Micheal på Man som har i henhold til folketellingen av 2006 659 innbyggere, en liten nedgang fra 677 fra 2001. Sognet er en av tre divisjoner av sheadingen (administrativt område) Michael. De andre to er Ballaugh og Michael.

Sognekirken er Kirk Patrick.

Det er hovedsakelig er jordbruksdistrikt på nord-nordvestkysten av Man, men har også en industripark på gamle Jurby Airfield. Her ligger også Mans nye fengsel som ble åpnet sommeren 2008.

Den gamle flyplassen, Jurby Airfield, ble opprinnelig benyttet som en treningsbase under den andre verdenskrig av det kongelige britiske flyvåpen, Royal Air Force (RAF). I løpet av 1950-tallet ble den også benyttet som treningsleir for offiserskadetter på korttidskommisjon for RAF. Kurset varte i tre måneder. Deler er benyttet i dag som industripark. Den gamle rullebanen blir i dag brukt som racerbane for motorsyklister.

I 2009 ble det lenge utsatte Manx Transport Museum åpnet i en gammel hangar. Det finnes også et lignende museum i Man, Manx Transportation Museum.

Det nye fengselet, Isle of Man Prison, med kapasitet for 138 celler, begynte å motta gjester i august 2008. I tillegg til menn vil fengselet også ta imot mindreårige og kvinner. Fengselet har moderne fasiliteter som senter for sport og utdannelse.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Isle of Man Building Control Districts, viser sognets grenser
 Glenology – Manx Glens, en pågående studie av dalfører på man, deres lokalisering og betydning
 A Manx Notebook, historiske dokumenter
 RAF Jurby Airfield, flyplassen
 Luftfoto av Jurby ved Jon Wornham]

Mans parishes
Confessions & Alcohol

Confessions & Alcohol (EP) er den første utgivelsen fra Audrey Horne og kom i 2005 på Tuba Records sitt underselskap DogJob. 

Låten Confessions & Alcohol er også singelen fra 
«No Hay Banda» (2005). De resterende låtene er kun utgitt på denne EP'en.

Sporliste
 Confessions & Alcohol
 Airsupply
 Blackeyed and Broken
 Halo

Musikere
 Torkjell «Toschie» Rød – Vokal
 Arve «Ice Dale» Isdal -Gitar
 Thomas Tofthagen – Gitar
 Tom Cato Visnes – Bass
 Herbrand Larsen – Keyboards

Produksjon
 Produsert av: Audrey Horne & Joe Barresi
 Teknisk assistent: Mike Gardner
 Innspilt i Earshot Studio, Bergen
 Mastret av Peter i de Betou ved TailorMade Production, Sverige.

All musikk skrevet av Audrey Horne

Andre utgivelser fra Audrey Horne
No Hay Banda (2005)
Le Fol (2007)

Kommende utgivelser
Audrey Horne (2010)

Kilder 
 

Audrey Horne-album
EP-plater fra 2005
Hardrock-album
Debut-EP-er
Strandstuen

Strandstuen er et hus i Hamar. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom operasangeren Kirsten Flagstad (1895–1962) ble født her i 1895, mens hennes besteforeldre eide huset.

Huset har en kjent historie tilbake til 1840, da Kirsten Flagstads oldefar bosatte seg der. I 1895 bodde foreldrene til Michael Flagstad, Kirstens far, i huset. På dette tidspunktet var Michael og Maja Flagstad så å si etablert i Oslo, hvor de kjøpte eget hus på Vindern i 1902. De bodde likevel en periode hos hans foreldre, mens de fikk sitt andre barn. Flagstad bodde altså aldri i Hamar. Likevel omtalte hun ofte Hamar som «sin by»: «Jeg sier alltid at jeg er fra Hamar – jeg er så stolt av det, jeg føler fremdeles slik at Hamar er min by!»

Huset ligger i Kirkebakken 11, få meter fra Hamar domkirke.

Huset drives i dag som Kirsten Flagstad museum, en del av Domkirkeodden - et av museene i Anno museum (Hedmark fylkesmuseum). Huset er åpent for besøkende i sommersesongen, men kan også besøkes etter avtale resten av året, og brukes som ressurssenter for studenter, lærere og forskere. Museets samlinger består av kostymer, rekvisitter, bilder og gjenstander fra sangerinnens liv på og utenfor operascenen, fotografier og programmer fra et utall oppsetninger, opptak av forestillinger og innspillinger på plate og CD. Museet arrangerer operaaftener, temakvelder og omvisninger.

Litteratur og andre kilder 
 Norske kunstnerhjem; temanummer av Fortidsvern; nr 3, 2005
 kirsten-flagstad.no: Kirsten Flagstad museum

Norske kunstnerhjem
Byggverk i Hamar
Kultur i Hamar
Museer i Innlandet
Šihččajávri

Šihččajávri (tidligere Siccajavre) er en innsjø i Kautokeino kommune i Finnmark, rundt 30 km sørøst for tettstedet Kautokeino, nær grensen til Finland.

Meteorologisk stasjon
Manuelt betjent stasjon som avleser instrumentelle målinger av lufttrykk, temperatur, fuktighet, vind, nedbør og snødybde samt gir vurdering av skykarakteristikker, synsvidde, værtype og markas tilstand. Observasjonene sendes met.no 3 – 8 ganger i døgnet. Stasjonen har vært i tjeneste siden 1912 og har flere værrekorder.

Šihččajávri fjellstue
Statens fjellstue på ca. 100 kvadratmeter. Šihččajávri fjellstue er i Statsbudsjettet definert som en ikke inntektsgivende eiendom.

Referanser

Litteratur og andre kilder 
 Statsbygg
 Oversikt meteorologiske stasjoner
 der ingen skulle tru at nokon kunne bu

Innsjøer i Kautokeino
Alta-Kautokeinovassdraget
Statens Fjellstuer

Statens fjellstuer var losjihus bygd, vedlikeholdt og drevet av staten ved viktige fjelloverganger i Sør-Norge og langs ferdselsveier i Midt-Norge og Nord-Norge. Fjellstuer er nevnt i Gulatingsloven, hvor de kalles saluhus (sælehus). De hørte i eldre tid under kirken. Den første større fjellstue lå på Dovrefjell, ved nåværende Hjerkinn fjellstue, og ble oppført på initiativ av kong Øystein Magnusson på begynnelsen av 1100-tallet. Senere kom det fjellstuer på Filefjell (Maristuen, Nystuen), Hardangervidda, Haukelifjell (Haukeliseter), Strynefjell og flere andre fjelloverganger.

I Finnmark skjedde utbyggingen av fjellstuer fra slutten av 1800-tallet. På det meste hadde staten mer enn 40 fjellstuer i Finnmark.

Mange av fjellstuene er etter hvert solgt til private og er gått over til å være gjestgiverier og hoteller. I Finnmark driver staten (ved Landbruksdirektoratet) fremdeles tre fjellstuer (2010): Jotkajávri fjellstue i Alta kommune og Mollisjok fjellstue og Ravnastua i Karasjok kommune. I tillegg forvalter Statsbygg Bæivasgiedde ødelstue i Karasjok kommune, Šihččajávri fjellstue i Kautokeino kommune og Harvasstua i Hattfjelldal kommune.

Fjellstuene tilbyr enkel og rimelig overnatting i gjestestuer som har rom med 2–6 køyer. De har fastboende oppsittere og er utstyrt med servise, kjøkken- og sengetøy. Oppsitterne har ikke serveringsplikt, men de fleste har likevel matservering og/eller salg av hermetikk, margarin, mel og brød. Måltider må forhåndsbestilles. Alle fjellstuer har telefon. De er åpne hele året.

I Finnmark hadde staten tidligere også en del ødestuer (hvilestuer), som stod åpne. De var utstyrt med køyer, madrasser, hodeputer, kokeutstyr og bestikk, men ikke proviant. Den statlige driften av ødestuene er nedlagt. Ødestuene i Finnmark driftes nå av Finnmarkseiendommen.

Statens fjell- og ødestuer er i statsbudsjettet definert som ikke inntektsgivende eiendommer.

Litteratur og andre kilder 
Reindriftsforvaltningens fjellstuer, Landbruksdirektoratet
Finnmarkseiendommens fjell- og ødestuer

Turisthytter i Norge
Brigitte Albrecht-Loretan

Brigitte Albrecht-Loretan (født 6. oktober 1970) er en sveitsisk kvinnelig  langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1992 i Albertville, 1994 i Lillehammer,  1998 i Nagano og 2002.

Albrecht-Loretan vant en olympisk bronsemedalje i langrenn under vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Hun var med på det sveitsiske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 5 km stafett for damer, bak Tyskland og Norge. De andre på laget var Andrea Huber, Laurence Rochat og Natascia Leonardi Cortesi.

OL-medaljer 
 2002  Salt Lake City -  Bronse i langrenn, 4 x 5 km stafett, damer  Sveits

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sveitsiske langrennsløpere
Olympiske bronsemedaljevinnere for Sveits
Deltakere for Sveits under Vinter-OL 1992
Langrennsløpere under Vinter-OL 1992
Deltakere for Sveits under Vinter-OL 1994
Langrennsløpere under Vinter-OL 1994
Deltakere for Sveits under Vinter-OL 1998
Langrennsløpere under Vinter-OL 1998
Medaljevinnere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Sveits under Vinter-OL 2002
Langrennsløpere under Vinter-OL 2002
Fødsler i 1970
Olympiske medaljevinnere i langrenn
Mattenschanze

Mattenschanze er også det tyske ordet for plastbakke.

Mattenschanze (norsk: Mattenbakken) var et skihoppanlegg ved Eggli i Gstaad i Sveits. Anlegget besto av fem hoppbakker med størrelse K88, K60, K40, K30 og K15. Den største bakken ble brukt i den sveitsiske hoppuka og verdenscupen. Hoppanlegget var eid av Gstaad Ski Club.

Hovedbakken ble bygd i 1916 og ombygd flere ganger, sist i 1972. Ved den siste ombyggingen ble den utvidet til K88. Mattenschanze var mellom 1946 og 1966 arena for det årlige hopprennet Montgomery Cup, oppkalt etter den britiske feltmarskalk Bernard Law Montgomery, og i årene 1967-1990 den sveitsiske hoppuka, som da besto av renn i Gstaad, Le Locle (til og med 1977), St. Moritz og Engelberg. Da verdenscupen startet opp i 1979/80, ble den sveitsiske hoppuka en del av den.

Det siste verdenscuprennet i Gstaad ble arrangert i 1990. Fra 1992 ble hoppanlegget stående ubrukt og til forfalls, ettersom alle bakkene hadde foreldet bakkeprofil etter at V-stilen var blitt innført. I 2000 ble det tatt et initiativ til å få modernisert anlegget, men det mislyktes, og hoppanlegget ble revet i 2008.

Den siste bakkerekorden i K88-bakken var 92 meter, satt av Ernst Vettori (Østerrike) i verdenscupen 21. februar 1986.

Viktige renn

Montgomery Cup

Den sveitsiske hoppuka

Verdenscuprenn (den sveitsiske hoppuka)

Kilder
Gstaad Saanenland Tourismus: Mattenschanze auf dem Absprung in die Gstaader Sport-Geschichte (15. mai 2008)
Reconstruction Matten ski jumping hill Gstaad, 2000
Skisprungschanzen-Archiv: Gstaad
Anzeiger von Saanen: Die Tage der Mattenschanze sind gezählt (16. mai 2008)
Adam Kwieciński: Hoppresultater (besøkt 7. mars 2016)

Andre eksterne lenker
British Pathé: Monty presents his skiing cup (28. februar 1949, video)

Hoppbakker i Sveits
Byggverk fullført i 1916
Byggverk revet i 2008
Tidligere byggverk i Sveits
Atle Merton

Atle Aschenbach Merton (født 5. mai 1934 i Flekkefjord, død 28. mars 2019 i Oslo) var en norsk skuespiller og oversetter.

Biografi

Teaterkarriere
Han var engasjert ved Folketeatret 1956-1959, Oslo Nye Teater 1959-1961, Trøndelag Teater 1961-1964 og Det norske teatret 1965-1967. Ved siden av teater spilte Merton ti film- og TV-roller 1954–1967. Han debuterte i Solvejg Eriksens Cecilia.

Filmkarriere 
I 1958 hadde Atle Merton en hovedrolle i regissøren Edith Carlmars komedie Lån meg din kone. De andre hovedrollene ble spilt av Randi Kolstad, Sonja Wigert og Tore Foss.

Merton spilte en av de tre hovedrollene i Ung flukt (1959), som var den siste filmen Edith Carlmar regisserte. I Ung flukt fikk Liv Ullmann sin hovedrolledebut på film, og den tredje hovedrollen ble spilt av Rolf Søder. Filmen har fått tittelen The Wayward Girl på engelsk, og et rollebilde av Merton og Ullmann ble brukt av avisen The New York Times i 2011 i anledning at filmen skulle vises på et arrangement i New York.

Hovedrolleinnehaver Toralv Maurstad omtaler Atle Merton i et intervju i VG 13. juli 2008 om innspillingen av filmen Line:« Atle Merton spilte mitt motstykke, Laffen. Merton var på alle måter en fin fyr og en gentleman! Men han hadde ingen teatertrening i «lissom-slåssing». Og da vi skulle slåss i en scene fra en meget bedugget fest, dro han altså til. Og traff skikkelig! Det gjorde så vondt, og jeg ble så overrasket, at jeg faktisk gråt.»

Filmografi

Fjernsynsteatret 
 1961 - Går ut i kveld. Arne Skouens oversettelse av Harold Pinters A Night Out. 
 1964 - For å skjule sin nakenhet. Knut M. Hanssons oversettelse av Luigi Pirandellios skuespill Vestire gli ignudi.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske skuespillere
Personer fra Flekkefjord kommune
The Shirelles

The Shirelles var et amerikansk band som på 60-tallet ble den første jentegruppen til å toppe singellistene i USA. Gruppen bestod i Shirley Owens, Doris Coley, Beverly Lee og Addie "Micki" Harris og ble dannet i New Jersey i 1958. De er mest kjent for sine låter "Will You Love Me Tomorrow", "Mama Said", "Baby It's You" og "Sha La La".

Diskografi

Studioalbum 

 1961: Tonight's the Night
 1961: The Shirelles Sing to Trumpets and Strings
 1962: Baby It's You (US #59)
 1962: The Shirelles and King Curtis Give a Twist Party (duettalbum med King Curtis)
 1963: Foolish Little Girl (US #68)
 1963: It's a Mad, Mad, Mad, Mad World
 1967: Spontaneous Combustion (konsertalbum)
 1968: Eternally, Soul (duettalbum med King Curtis)
 1972: Happy and in Love (RCA)
 1973: The Shirelles (RCA)
 1975: Shirley Alston: With a Little Help From My Friends (Prodigal)
 1976: The Shirelles: Let's Give Each Other Love (RCA)
 1977; Lady Rose (Shirley Alston) (Strawberry)
 1977; Lady Rose Sings the Shirelles' Greatest Hits (Shirley Alston) (Strawberry)

Samlealbum 
 1963: Greatest Hits (US #19)
 1964: The Shirelles Sing the Golden Oldies
 1967: Greatest Hits, Vol. 2
 1972: Remember When

Singler 
 1958: "I Met Him on a Sunday (Ronde-Ronde)" (USA Decca #49)
 1959: "Dedicated to the One I Love" (USA Scepter #83)
 1960: "Tonight's the Night" (USA #39)
 1961: "Will You Love Me Tomorrow" (Gerry Goffin/Carole King) (USA #1, England #3)
 1961: "Dedicated to the One I Love" (USA #3; rerelease of 1959 hit)
 1961: "Mama Said" (USA #4)
 1961: "What a Sweet Thing That Was" (USA #54)
 1961: "A Thing of the Past" (USA #41)
 1961: "Big John" (USA #21)
 1962: "Baby It's You" (Burt Bacharach/Mack David/Barney Williams) (USA #8)
 1962: "The Things I Want to Hear (Pretty Words)" (USA #107)
 1962: "Soldier Boy" (Luther Dixon/Florence Greenberg) (USA #1, England #23)
 1962: "Welcome Home, Baby" (USA #22)
 1962: "Stop The Music" (USA #36)
 1962: "It's Love That Really Counts"  (USA #102)
 1963: "Everybody Loves a Lover" (USA #19)
 1963: "Foolish Little Girl" (USA #4, UK Stateside #38)
 1963: "Don't Say Goodnight and Mean Goodbye" (USA #26)
 1963: "Not for All the Money in the World" (USA #100)
 1963: "It's a Mad, Mad, Mad, Mad World" (USA #92)
 1963: "31 Flavors" (USA #97)
 1963: "What Does a Girl Do?" (USA #53)
 1964: "Tonight You're Gonna Fall in Love With Me" (USA #57)
 1964: "Sha-La-La" (USA #69)
 1964: "Thank You, Baby" (USA #63)
 1964: "Maybe Tonight" (USA #88)
 1965: "Are You Still My Baby" (USA #91)
 1967: "Last Minute Miracle" (USA #99)
 1969: "Go Away, Find Yourself" (Bell)
 1970: "Strange, I Still Love You" (UA)
 1970: "It's Gonna Take a Miracle" (UA) 
 1972: "No Sugar Tonight" (RCA)
 1972: "Let's Give Each Other Love" (RCA)
 1974: "I Hear Those Church Bells Ringing"/"Chapel of Love" (Shirley Alston) (Prodigal)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 'The Shirelles' Vocal Group Hall of Fame 
 History-of-Rock artikkel

Medlemmer av Rock and Roll Hall of Fame
Rockegrupper fra USA
Band etablert i 1958
Ivan Alypov

Ivan Vladimirovitsj Alypov (russisk: Иван Владимирович Алыпов; født 19. april 1982), er en russisk langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 2006 i Torino.

Alypov vant en olympisk bronsemedalje i langrenn under vinter-OL 2006 i Torino. Sammen med Vasilij Rotsjev ble han nummer tre i sprintstafetten 6 x 1,1 km i klassiske stil, bak Thobias Fredriksson/Björn Lind fra Sverige og Jens Arne Svartedal/Tor-Arne Hetland fra Norge.

OL-medaljer 
 2006  Torino -  Bronse i langrenn, sprintstafett 6 x 1,1 km, menn  Russland

Referanser

Eksterne lenker 
 

Russiske langrennsløpere
Olympiske bronsemedaljevinnere for Russland
Deltakere under Ski-VM 2005
Medaljevinnere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Russland under Vinter-OL 2006
Langrennsløpere under Vinter-OL 2006
Deltakere under Ski-VM 2007
Fødsler i 1982
Olympiske medaljevinnere i langrenn
Antti Tyrväinen

Antti Tyrväinen (født 1933 i Ylöjärvi, død 13. oktober 2013) var en finsk skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.

Tyrväinen vant en olympisk sølvmedalje i skiskyting under Vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han kom på andreplass på 20 km skiskyting bak Klas Lestander fra Sverige.

Antti Tyrväinen døde den 13. oktober 2013 i en alder av 79 år.

OL-medaljer 
 1960  Squaw Valley -  Sølv i skiskyting, 20 km, menn  Finland

VM-medaljer 
 1961  Umeå -  Gull i lagkonkurransen  
 1962  Tavastehus -  Sølv i skiskyting, 20 km 
 1963  Seefeld -  Sølv i skiskyting, 20 km 
 1965  Elverum -  Bronse i skiskyting, 20 km

Referanser

Eksterne lenker 
 

Finske skiskyttere
Verdensmestere i skiskyting
Olympiske sølvmedaljevinnere for Finland
Medaljevinnere under Vinter-OL 1960
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1960
Skiskyttere under Vinter-OL 1960
Personer fra Ylöjärvi
Deltakere under VM i skiskyting 1959
Deltakere under VM i skiskyting 1961
Deltakere under VM i skiskyting 1962
Deltakere under VM i skiskyting 1963
Deltakere under VM i skiskyting 1965
Deltakere under VM i skiskyting 1966
Bob Lynburne

Robert Samuel «Bob» Lynburne (født 30. juli 1909 i Fort William, Canada, død ca. 1936) var en canadisk skihopper.

Han deltok i OL i Lake Placid i 1932, der han ble nummer 19 av 34 deltakere. Samme år gjorde han verdens lengste skihopp på 269 fot (82 meter) i hoppbakken i Revelstoke. Året etter ble verdensrekorden slått av Sigmund Ruud og Henri Ruchet, men Lynburne tok tilbake rekorden med et hopp på 287 fot (87,5 meter) senere vinteren 1933.

Bob Lynburne var involvert i en episode under Dominion Championships i 1931, da tilreisende hoppere og ledere mente at storbakken i Revelstoke var for farlig. Lynburne trosset lederne som bestemte at rennet skulle holdes i en mindre bakke, og gjorde fire lange, sikre hopp i storbakken.

Hoppkarrieren hans endte etter at han i februar 1935 falt i bakken i Revelstoke og pådro seg en kraftig hjernerystelse. En stund senere forsvant han i marka og ble aldri funnet igjen.

Referanser

Kilder 
 Canadian Ski Annual 1932: Recent ski records
 Canadian Ski Museum: Revelstoke Ski Club 
 The Revelstoke Nordic Ski Club: A Brief History of Skiing in Revelstoke
 Skisprungschanzen-Archiv: Flying hills (med liste over verdensrekorder)

Eksterne lenker 
 

Canadiske skihoppere
Deltakere for Canada under Vinter-OL 1932
Skihoppere under Vinter-OL 1932
Personer fra Thunder Bay
Ragnar Tveiten

Ragnar Tveiten (født 27. november 1938 i Veggli), norsk skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck, i 1968 i Grenoble og i 1972 i Sapporo. 

Tveiten kom på fjerdeplass på 20 km skiskyting under vinter-OL 1964 i Innsbruck, bak Vladimir Melanin og Aleksander Privalov fra Sovjetunionen og Olav Jordet fra Norge.

Tveiten ble verdensmester i skiskyting to ganger, 1966 i Garmisch-Partenkirchen og 1967 i Altenberg, begge gangene i 4 x 7,5 km stafett.

VM-medaljer 
 1966  Garmisch-Partenkirchen -  Gull i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn 
 1967  Altenberg -  Gull i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn 
 1969  Zakopane -  Sølv i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn 
 1970  Östersund -  Sølv i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn 
 1971  Tavastehus -  Sølv i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn 
 1973  Lake Placid -  Sølv i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn

Eksterne lenker 
 

Norske skiskyttere
Verdensmestere i skiskyting
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1964
Skiskyttere under Vinter-OL 1964
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1968
Skiskyttere under Vinter-OL 1968
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1972
Skiskyttere under Vinter-OL 1972
Norgesmestere i skiskyting
Personer fra Rollag kommune
Fødsler i 1938
Kongepokalvinnere i skytesport
Kongepokalvinnere i skiskyting
Deltakere under VM i skiskyting 1965
Deltakere under VM i skiskyting 1966
Deltakere under VM i skiskyting 1967
Deltakere under VM i skiskyting 1969
Deltakere under VM i skiskyting 1970
Deltakere under VM i skiskyting 1971
Deltakere under VM i skiskyting 1973
Jadebusen

Jadebusen er en 190 km² stor bukt på den tyske Nordsjøkysten mellom elvene Wesers og Ems' munninger. Jadebusen ble til ved omfattende oversvømmelser i og siden middelalderen og har fått sitt navn fra elven Jade. I nord er Jadebusen åpen mot Nordsjøen og viktige byer omkring bukten er Wilhelmshaven og Varel. 

Midt i bukten står Arngast fyr som merke for sjøtrafikken til Wilhelmshaven.

Historie 
Jadebusen ble til den 17. februar 1164 ved den såkalte Julianeoversvømmelsen, som etter samtidige kilder krevde 20000 menneskeliv langs Nordsjøkysten. Handelsbyen Aldessen (Haroldsheim) forsvant i bølgene og ligger nå på Jadebusens bunn for alltid. Sin største utstrekning fikk Jadebusen ved Antonioversvømmelsen den 16. januar 1511 da fødeleggelsene etter oversvømmelsene i 1509 og 1510 ble fullendet. I disse tre år forsvant eller solgtes en stor del av den tyske kyst, og nye bosettinger ble til på høyere grunn.

Jadebusen kom til å bli utnyttet som både havn for krigsfartøy og handelsreisende i de kommende årene. Kong Kristian V av Danmark lot i 1681 bygge byen Christiansborg ved Varel, men vannveien dit kunne med datidens teknikk ikke holdes åpen. Derfor oppgav danskene sitt prosjekt om å utvide Danmarks innflytelse vesterover i 1693. I begynnelsen av 1700-tallet planla tsar Peter den store p anlegge en orlogshavn i Hooksiel, der han hadde en av mange allierte. Men heller ikke denne nådde lengre enn tegnebordet og det eneste som gjenstår er et minnesmerke om det i Hooksiels havn.

Utover vanskelighetene med å holde vannveiene farbare var også leveforholdene vanskelige langs kystene da forsørgningen uten havn ble komplisert. Preussen klarte til slutt å grunnlegge byen Wilhelmshaven i år 1853 på det erhvervede Oldenburgs territorium. Store deler av arbeiderstokken led onder knappheten av ferskvann og de febersykdommer som herjet i områdets sumpmarker. Tidvis var oppimot 40 % syke, noen med malaria.

Ved Preussens erverv av landområdet tok man en stor risiko ettersom det ikke var sikkert at det var mulig å kunne opprette en orlogshavn i Jadebusen. Man begynte 1854–55 med en måling av vanndybdene i og utenfor bukten og fant langs nordøstsiden av swn østfrisiske øya Wangerooge en farbar led som etter bearbeidelse ennå i dag benyttes som farled til Jadebusen. Det første sjøkartet ble til i 1856, og det første offisielle sjøkartet ble offentliggjort 1858/59.

Gjennom Jadebusen går i dag Tysklands dypeste farled, som imidlertid ikke tillater dyperestikkende fartøy enn tankers. Det er arbeide på gang med å bygge JadeWesterPort på Jadebusens vestside, nord i Wilhelmshaven, og da skal også containerfartøy kunne gå inn i bukten.

Eksterne lenker 
 
 Havner ved Jade

Niedersachsens geografi
Bukter i Tyskland
Malaria
Hjelper hjerne (TV-program)

Hjelper hjerne er et norsk faktaprogram på seks episoder om hjernen som gikk på TV 2 i 2010. Hvert program omhandlet én person med et problem relatert til hjernen, og denne personen ble fulgt gjennom behandlingen. Programleder var Troy Gulbrandsen. Manus og regi var av André Marton, mens Jo Torgersen var produsent. Serien var en samproduksjon mellom Frø film & media og Mediacircus.

Referanser

Eksterne lenker 

TV-produksjoner på norsk TV 2
Norske faktaprogrammer på TV
Norske TV-serier fra 2010-årene
Hjernen
Constantin Christensen

Constantin Arnold Christensen (født 14. september 1911, død 7. juni 1982) var en norsk kvartermester i Marinens flygevåpen, som deltok i kampene under andre verdenskrig. Han ble tildelt Krigskorset, Norges fremste utmerkelse, for sin innsats.

I etterkant av Telavåg-tragedien i april 1942 var flere av radiosenderne på Vestlandet, og gruppene som opererte dem, i en farefull situasjon. Kvartermester Christensen deltok som telegrafist i en redningsekspedisjon med Catalina-flyet «Vingtor», for å evakuere tre menn, en kvinne og et barn, som var i fare på grunn av operasjonen av en hemmelig radiosender. Toktet gikk til Staveneset i Sunnfjord for å hente ut agentene Ole Hoff Snefjellå og Eivind Viken. Operasjonen var ledet av kaptein Finn Lambrechts. Hele besetning på ni mann, åtte nordmenn og den britiske løytnant John M. Turner, som deltok som kjentmann, ble i statsråd 19. juni 1942 hedret med Krigskorset med sverd. Dette var de første tildelinger av Krigskorset til norske militære. Kvartermester Constantin Christensen og de øvrige norske medlemmer av besetningen fikk sine utmerkelser overrakt av kong Haakon i London 3. juni 1942.

Referanser 

Norsk militært personell under andre verdenskrig
Krigskorset