alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Lymfekreft

Lymfekreft eller malignt lymfom er kreft som oppstår i cellene som utgjør de lymfatiske organer, som lymfeknuter, milt og benmarg. Lymfeceller finnes overalt i kroppen, og derfor kan sykdommen oppstå så å si hvor som helst. Lymfekreft oppstår i kroppens lymfeceller. Hovne lymfeknuter på halsen over kortere eller lengre tid er ofte symptomene som oppstår først.

Lymfekreft deles inn i to hovedgrupper: Hodgkins lymfom og Non-Hodgkins lymfom. De fleste som får lymfekreft, får diagnosen Non-Hodgkins lymfom. Hodgkins og Non-Hodgkins lymfom deles videre inn i en rekke underkategorier. Sykdommen kategoriseres også etter utbredelse og symptomer. 

Lymfomer behandles vanligvis med cellegift og/eller stråling. Prognosen for overlevelse er gode, og noe bedre ved Hodgkins lymfom enn ved Non-Hodgkins lymfom. På 1990-tallet kom medikamentet Rituximab, som betraktes som en landevinning innenfor behandling av Non-Hodgkins lymfom. Senere har medikamentet Brentuximab Vadim kommet, som et lovende medikament mot Hodgkins lymfom.

Referanser

Eksterne lenker 
 Oncolex/lymfom
 Kreftforeningen om lymfekreft
 Forskning på lymfekreft ved Rikshospitalet-Radiumhospitalet Helseforetak
  The Leukemia & Lymphoma Society
 Nasjonalt handlingsprogram med retningslinjer for diagnostikk, behandling og oppfølging av maligne lymfomer

Ondartede svulster i lymfoid, hematopoetisk eller beslektet vev
Rintje Ritsma

Robert Rintje Ritsma (født 13. april 1970 i Lemmer) er en nederlandsk tidligere skøyteløper. 

Ritsma slo gjennom tidlig på 1990-tallet. De første årene var han som kjent som den evige toer (eller treer) etter Falko Zandstra og Johann Olav Koss i mesterskapssammenheng. Først da disse to løperne la opp i 1994, slo Ritsma ut i full blomst, og holdt seg i verdenstoppen i et tiår. 

Han har hele ni sammenlagtmedaljer fra allround-VM (hvorav fire gull), fem OL-medaljer (to sølv og tre bronse) og fem medaljer fra VM enkeltdistanser (to gull). Ritsma er den som har vunnet EM flest ganger, hele seks mesterskap fra 1994 til 2000 (ikke i 1997). Han har også to sølv og to bronse i EM.

I 1999 ble Rintje Ritsma tildelt Oscarstatuetten.

Personlige rekorder

Eksterne lenker 
 
 
 
  

Nederlandske skøyteløpere
Verdensmestere i hurtigløp på skøyter – Allround
Verdensmestere i hurtigløp på skøyter – Enkeltdistanse
Europamestere i skøytesport
Olympiske sølvmedaljevinnere for Nederland
Olympiske sølvmedaljevinnere i hurtigløp på skøyter
Olympiske bronsemedaljevinnere for Nederland
Olympiske bronsemedaljevinnere i hurtigløp på skøyter
Deltakere for Nederland under Vinter-OL 1992
Skøyteløpere under Vinter-OL 1992
Medaljevinnere under Vinter-OL 1994
Deltakere for Nederland under Vinter-OL 1994
Skøyteløpere under Vinter-OL 1994
Medaljevinnere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Nederland under Vinter-OL 1998
Skøyteløpere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Nederland under Vinter-OL 2002
Skøyteløpere under Vinter-OL 2002
Medaljevinnere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Nederland under Vinter-OL 2006
Skøyteløpere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Nederland i enkeltdistanse-VM på skøyter
Tidligere verdensrekordholdere i hurtigløp på skøyter
Personer fra De Fryske Marren
Artikler i skøytesportprosjektet
Fødsler i 1970
Byneset kirke

Byneset kirke er en middelalderkirke i stein på Byneset i Trondheim. Kirken ble viet til helgenen St. Mikael. Man vet ikke nøyaktig når kirken ble innviet, men man går ut ifra i at den ble innviet i 1180. Steinhuggermerker viser at det er samme steinhuggere som jobbet på Nidarosdomen som oppførte kirken.

Kirkebygget 
Kirken er  romansk, og er en langkirke i naturstein. Tårnet ble oppført i rundt 1650. I 1656 ble det bygd et våpenhus foran vestportalen, dette ble fornyet i 1811 og 1970-årene.

Eksterne lenker 
 Byneset historielag: Byneset kirke
 
 

Norske middelalderkirker i stein
Kirker i Heimdal prosti
Kirker i Trondheim
Byneset
Religiøse bygninger fra 1100-tallet
Kulturminner i Trondheim
Valgkirker i 1814
Telefaks

Telefaks (ofte forkortet faks; egentlig telefaksimile, også feilaktig skrevet telefax) er en telekommunikasjonsteknologi for overføring av informasjon, som dokumenter, tekst, brev, tegninger og fotografier, spesielt ved overføring via et telefonnett.  Ordet brukes også som betegnelse på dokumentene som er overført. Ordet er også opprinnelse til verbalformen å fakse.

Norge
Telefaksen ble introdusert i Norge omkring 1980 og fikk raskt stor utbredelse i kontormiljøer som en effektiv måte å kommunisere skriftlig på. Tidligere var tilsvarende overføring av faksimiler via radio eller telex benyttet. Med utbredelsen av e-post og skanner knyttet til datamaskin, har bruken av telefakser avtatt etter årtusenskiftet.

Telefaksmaskin
En telefaksmaskin er i all vesentlighet en kombinasjon av en skanner, et modem og en skriver. Skanneren konverterer trykket informasjon til bilder, modemet modulerer (og demodulerer) informasjonen slik at den kan sendes over en (analog) telefonlinje, og skriveren i den andre enden produserer en kopi av det opprinnelige dokumentet.

Alternativer
Et populært alternativ er å abonnere på en internettbasert fakstjeneste. Fakstjenester via Internett lar brukere sende og motta telefaks fra egen pc ved bruk av egen epostadresse. Med slike tjenester trenger man ikke faksserver, telelinje eller en telefaksmaskin. Telefakser blir mottatt hos brukeren i enten TIFF- eller PDF-format, levert som et e-postvedlegg. Dermed kan man sende og motta telefakser fra hele verden så lenge man har tilgang til Internett.

En annen mulighet er å bruke en datamaskin og sette den opp som en telefaksserver som bruker telenettet.

Historie 
Den skotske oppfinneren Alexander Bain klarte i laboratoriet å overføre bildeelementer rundt 1846, og fikk et patent i 1843. Men det ble italieneren Giovanni Caselli som startet den første kommersielle fakstjenesten «Pantelegraph» i 1865, mellom de franske byene Lyon og Paris. Dette skjedde elleve år før telefonen ble funnet opp.

Referanser

Eksterne lenker 
 Telefaks.no, norsk elektronisk telefaksleverandør (ipFaks)

Telekommunikasjon
Lodnefaksslekta

engfaks
 harefaks
 lodnefaks
 madridfaks
 møllefaks
 prydfaks
 rugfaks
 sprikefaks
 veifaks
 åkerfaks 

Lodnefaksslekta (Bromus) er en slekt i gressfamilien.

Artene er ett- eller flerårige middelshøye til høye gress. De vokser i mange ulike habitater og finnes i de tempererte strøkene på Den nordlige halvkule og Sør-Amerika og i fjellstrøk i tropene. Hvis en følger Watson og Dallwitz' avgrensning av slekta, har den omtrent 150 arter.

Én art, lodnefaks (Bromus hordeaceus) er vanlig i Sør-Norge. Åkerfaks (Bromus arvensis) og rugfaks (Bromus secalinus) var tidligere vanlige åkerugress i Norge, men er nå nesten borte. Flere andre arter er funnet som mer tilfeldige ugress. Prydfaks (Bromus lanceolatus) dyrkes i hager.

Slekta kalles også faks på norsk, men dette navnet brukes også om arter i andre slekter, for eksempel sandfaks (Anisantha sterilis), bergfaks (Bromopsis ramosa) og byfaks (Ceratochloa cathartica). Watson og Dallwitz betrakter Anisantha og Ceratochloa som synonymer for Bromus, men Artsdatabanken opprettholder disse to slektene.

Kilder 
 Den virtuella floran: Lostor Besøkt 21. desember 2014.
 
 L. Watson og M.J. Dallwitz (1992–) Bromus L. i The grass genera of the world Besøkt 21. desember 2014.

Eksterne lenker 
 

Gressfamilien
Ventspils

Ventspils (tysk: Windau) er en havneby vest i Latvia med ca. 44 000 innbyggere.  Byen har navn etter elva Ventas som renner gjennom byen og ut i Østersjøen.  De første nedtegninger om stedet stammer fra 1290, den var en av Hansabyene og fikk bystatus i 1378. Byen hadde  innbyggere i 2011.

Ventspils er en viktig isfri havn. Store mengder olje og andre mineralressurser fra Russland blir lastet på skip i Ventspils. Overskuddet fra havneaktivitetene har gjort Ventspils til den rikeste byen i Latvia.

30 kilometer nord for Ventspils finnes en tidligere sovjetisk radioastronomisk installasjon. Denne var ukjent for de fleste latviere før tilbaketrekningen av sovjetiske tropper i 1994.

Byen har et basketballag som har vunnet det latviske mesterskapet flere ganger.

Ventspils lufthavn er en av tre internasjonale lufthavnene i Latvia. 

Ventspils' borgmester er Aivars Lembergs.

I 2004 var Ventspils vertsby for en multinasjonal (USA, Storbritannia, Polen, Sverige, Russland, Latvia, Danmark, Finland, Norge) marineøvelse som ble kalt Baltic Operations XXXIII (BALTOPS).

Vennskapsbyer 
Ventspils har forbindelser med følgende byer:
 Västervik, Sverige
 Stralsund,  Tyskland
 Lorient, Frankrike

Referanser

Eksterne lenker 
 

Republikkbyer i Latvia
Gamle Glemmen kirke

Gamle Glemmen kirke er en romansk kirke fra 1182 i Fredrikstad kommune og domprosti i Østfold fylke.

Kirken er bygd av bruddstein og er Fredrikstads eldste bygning. Den ligger i kommunedel Sentrum i Fredrikstad, nord for bykjernen ved Gamle Kirkevei, som løper parallelt med rv109 mot Sarpsborg.

Døpefonten er i kleberstein fra Aremark, fra ca. 1225. Kirken har bevart en apostelfigur av St.Thomas fra omkring 1450, en kristusfigur fra 1500-tallet og en gjenværende del av et større krusifiks som sannsynligvis er fra Lübeck. Altertavlen er fra 1708 og  prekestolen fra 1731.

Gamle Glemmen kirke feiret 800-årsjubileum i 1982, med visitas av kong Olav V. Han ankom i A5, dvs. sin Lincoln Continental fra 1966.

Ved valg til Riksforsamlingen i 1814 var Gamle Glemmen en av 300 kirker der det ble gjennomført valg av valgmenn.

Referanser

Eksterne lenker
 Norges kirker: Glemmen kirke
 Fredrikstad byleksikon – Glemmen gamle kirke
 
 
 Hannestad, Gunnar: Den gamle kirken i Glemmen, [Fredrikstad]: Gamle Glemmen menighetsråd, 1982

Kirker i Fredrikstad
Kirker i Fredrikstad domprosti
Norske middelalderkirker i stein
Kulturminner i Fredrikstad
Religiøse bygninger fra 1100-tallet
Langkirker i Borg bispedømme
Valgkirker i 1814
Spiterstulen

Spiterstulen er en betjent turisthytte på 1106 moh. beliggende i Visdalen i Jotunheimen i Lom kommune i Innlandet fylke. Fra Spiterstulen har man kjente topper som Galdhøpiggen og Glittertinden innen rekkevidde. Av 26 topper i Norge som er over 2300 moh. kan man nå 17 av disse på dagsturer fra Spiterstulen.

Det går bompengebelagt bilvei helt frem til Spiterstulen, opp fra fylkesvei 55 (Sognefjellsveien), 15 kilometer sørvest for tettstedet Lom.

Eksterne lenker 
 
 Spiterstulens hjemmeside
 Fyldig artikkel om Spiterstulen på peakbook.org
 Spiterstulen

Turisthytter i Innlandet
Jotunheimen
Byggverk i Lom
Samferdsel i Lom
L-Acoustic

L-Acoustics er en fransk lydsystemprodusent. Selskapet ble av den franske fysikeren Dr. Christian Heil i 1984, som C.HEIL.TEA. Selskapet byttet senere navn til L-Acoustics.

Eksterne lenker
 L-Acoustics hjemmesider
 acustica.net 

Franske industriselskaper
Etableringer i 1984
1984 i Frankrike
Tingelstad gamle kirke

Tingelstad gamle kirke (St. Petri) er en steinkirke fra middelalderen på Tingelstadhøgda i Gran kommune i Innlandet, rett sør for Hadeland Folkemuseum. Kirken er bygget av lokal stein, blant annet fra Buhammeren, og regnes som en typisk romansk bygdekirke. Den antas å være bygget som en privatkirke for en lokal storgård. De middelalderske takstolene over skipet er bevart, og en dendrokronologisk datering viser at tømmeret ble felt i 1219–20. Kirken ble altså trolig oppført på 1220-tallet. 

Tingelstad «nye» kirke sto ferdig i 1866, derav navnet.  St. Petri ble da stengt, og unnslapp modernisering.  Kirken rommer rundt 100 mennesker, og utgjør en del av pilegrimsleden mellom Nidaros og Oslo som ble åpnet i 1997.

Eksteriør 
På kirkens tårn er en kopi av den originale Tingelstadfløyen fra 1100-tallet. Denne ble overført til Historisk Museum, Oslo i 1985 og er utstilt i Middelaldersalen der. Opprinnelig skal fløyen ha stått i stevnen på et krigsskip. Fløyen er en gjennombrutt plate med romansk bladverk. Den er laget av kobberlegering med forgylling og viser David som  befrir et lam fra løvens gap. På toppen av fløyen er festet en støpt drage. Det er kun bevart to slike vindfløyer i Norge.

Interiør 
Av interiøret er det er kun krusifikset og steinalteret som er igjen fra middelalderen. Det nåværende interiøret er fra 1500- og 1600-tallet. Prekestolen er datert 1579 og skal være vår eldste bevarte prekestol, mens altertavlen er malt i 1699. Et unikt våpenskjold er malt på nordveggen i stort format. Det er datert 1632 og motivet viser det dansk-norske riksvåpen fra 1559.

Litteratur 
 Blindheim, Martin De gyldne skipsfløyer fra sen vikingtid. Bruk og teknikk. Viking. Bind XLVI-1982. Oslo 1983. PDF
 Ekroll, Øystein, Stige, Morten, Havran, Jiri, Middelalder i Stein bind 1 i serien Kirker i Norge, Oslo 2000, ISBN 82-91399-09-3
 Plather, Unn, Hohler, Erla B., Morgan, Nigel J., Wichstrøm, Anne, Painted Alterfrontals of Norway 1250-1350, Oslo 2005 ISBN 1-873132-93-X

Eksterne lenker 
 
 Gran kirkelige fellesråd
 

Norske middelalderkirker i stein
Kirker i Gran
Kirker i Hadeland og Land prosti
Kulturminner i Gran
Religiøse byggverk fra 1200-tallet
Romanske kirker i Norge
Langkirker i Hamar bispedømme
1200-tallet i Norge
Søsterkirkene på Gran

Søsterkirkene på Granavollen er to steinkirker fra middelalderen plassert side ved side på Granavollen i Gran på Hadeland i Innlandet fylke. Den største kirken heter Nikolaikirken, og var fylkeskirke for Hadeland.  Den er bygget før 1200 og har 250 plasser. Den mindre kirken heter Mariakirken, og var trolig kirke for sognet Gran. Mariakirken er bygget før 1150 og er en langkirke med romanske og gotiske stiltrekk med plass til rundt 150 mennesker.

Stein fra ombyggingen på slutten av 1200-tallet brukt i byggingen av Steinhuset på Granavollen. Dette er et profant bygg og kanskje bygd noen år før Håkonshallen i Bergen, som er bygd etter 1260. Dette vil i tilfelle flytte tidspunktet for ombyggingen av kirkene noe frem i tid fra slutten av 1200-tallet til midten av samme århundre.

Sagnet sier at det var to søstre som var uvenner og måtte ha hver sin kirke, men i middelalderen var det ikke uvanlig at det ble bygget flere kirker tett inntil hverandre, men med forskjellig funksjon.

I sørøstre hjørne av kirkegården står et steintårn fra middelalderen som kan ha vært et forsvars- og tilfluktssted før det ble tatt i bruk som klokketårn. Kirkeklokkene i støpulen er langt nyere enn resten av tårnet og er fra 1860-årene.

Granavollen har vært samlingssted i uminnelige tider. Det eldste funnet herfra er runesteinen på Granavollen fra 1000-tallet. Den står nå bak koret på Nikolaikirken.

Utenfor porten til Søsterkirkene står en milestein som angir at det er 533 km til Nidaros, og dette er langs pilegrimsleden gjennom Gudbrandsdalen. Tårnene på Søsterkirkene danner utgangspunkt for kommunevåpenet til Gran kommune. Aasmund Olavsson Vinje er begravet på kirkegården til Søsterkirkene og det ble i 1873 reist et monument over Vinje foran Nikolaikirken.

Se også 
 Tingelstad gamle kirke
 Lunner kirke
 Gran prestegårdshage

Litteratur 
 Ekroll, Øystein, Stige, Morten, Havran, Jiri, Middelalder i Stein bind 1 i serien Kirker i Norge, Oslo 2000, ISBN 82-91399-09-3
 Rosborn, Sven; Studier i Norges äldsta stenbyggarkonst. Systerkyrkorna och Steinhuset på Granavollen. pdf Fotevikens Museum 2007

Eksterne lenker 
 
 

Kirker i Gran
Norske middelalderkirker i stein
Kulturminner i Gran
Religiøse bygninger fra 1100-tallet
Steder avbildet på norske kommunevåpen
FN-sambandet

FN-sambandet i Norge er en norsk uavhengig informasjonsorganisasjon med FN og internasjonale spørsmål som arbeidsområde. Målet er å øke kunnskap og skape debatt om disse temaene i Norge. Målgruppene er alt fra skoleverket og mediene til publikum for øvrig. Organisasjonen ble opprettet 14. oktober 1946.

Bakgrunn 
FN-sambandet arbeider med å tilby undervisningsmateriell, kurs, rollespill og foredrag, rådgivning og pressetjenester. Bakgrunn for FN-konferanser, FN-rapporter, Sikkerhetsrådsresolusjoner og annen faktainformasjon om FN finnes på organisasjonens nettsted. Temasidene går i dybden på FNs arbeidsområder inkludert FNs bærekraftsmål, konflikt og fredsbevaring, menneskerettigheter, klimaforhandlinger, fattigdom og utvikling, flyktninger og humanitær hjelp. Nettstedet har også informasjon om konflikter, statistikk og kart fra alle verdens land. Nettstedet Globalis var et interaktivt verdensatlas og et digitalt oppslagsverk som var driftet av FN-sambandet og som nå er slått sammen med fn.no 

FN-sambandet har seks distriktskontor som har ansvaret for ulike deler av landet: Øst (med kontor i Oslo), Sør (med kontor i Kristiansand), Rogaland (med kontor i Stavanger), Vest (med kontor i Bergen), Trøndelag (med kontor i Trondheim), og Nord (med kontor i Tromsø).

Over 700 skoler og barnehager er knyttet FN-sambandet gjennom å være "FN-skole-medlem", i tillegg til at materialet er fritt tilgjengelig gjennom internett.

Internasjonalt er FN-sambandet tilknyttet et globalt nettverk av FN-forbund gjennom  World Federation of United Nations Associations (WFUNA)

Mål
FN-sambandets hovedmål er å øke kunnskapen i den norske befolkning om FN og FN-relaterte spørsmål. 

 informere om FN og FNs arbeid
 skape interesse for, og debatt om, FN og internasjonale spørsmål
 øke forståelsen for årsaker og sammenhenger i internasjonal politikk
 bidra til positive holdninger til solidaritet og internasjonalt forpliktende samarbeid

Målgruppe
Skoleverket, inkludert lærere og lærerstudenter, samt media er organisasjonens viktigste målgrupper. FN-sambandet har også en ILO-konsulent som jobber med internasjonale arbeidslivsspørsmål.

Ledelse og organisering
FN-sambandets styreleder er Anne-Cecilie Kaltenborn (NHO Service og handel. Nestleder er Margrete Bjørge Katanasho (LNU). Anne Cathrine Uteng da Silva  er generalsekretær. Organisasjonen er partipolitisk uavhengig, basert på 60 landsomfattende medlemsorganisasjoner. 

FN-sambandet er finansiert gjennom gjennom bevilgninger fra Utenriksdepartementet, samt kontingenter og andre mindre tildelinger.

Referanser

Eksterne lenker 
 FN-sambandets nettsted
 FN-sambandets ungdomspanel- en blogg av og for ungdom
 FN-filuren - Læremiddel for barn om FN
 Opplev.fn.no - Interaktiv læremiddel om FN til mellomtrinnet

Norske organisasjoner
FN
Mikhail Barysjnikov

Mikhail Nikolajevitsj Barysjnikov (latvisk: Mihails Barišņikovs; russisk Михаил Николаевич Барышников; født 27. januar 1948 i Riga) er en sovjetisk-amerikansk danser og skuespiller. Han regnes som en av det 20. århundres største ballettdansere.

Barysjnikov ble født i Riga i Latvia, da en del av Sovjetunionen, av russiske foreldre. Faren hans var ingeniør og moren skredder.

I 1974 hoppet han av til USA under en ballett-turne i Canada. Han hadde karriere både som danser og skuespiller. Hadde i 1985 hovedrollen i den am. filmen Hvite netter, som forøvrig handler om en ballettdanser som hopper av til utlandet fra Sovjetunionen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Baryshnikov Dance Foundation
 Hans fotografiske arbeider
 

Russiske dansere
Russiske skuespillere
Russiske ballettdansere
Personer fra Riga
Isaiah Berlin

Isaiah Berlin (latvisk: Jesaja Berlins; født 6. juni 1909 i Riga i Latvia, død 5. november 1997 i Oxford i Storbritannia) var en politisk filosof og idéhistoriker. Han ble født i Riga i Latvia, den gangen en del av det russiske tsardømmet.

Berlin var den første jøden som holdt et sete ved All Souls College i Oxford og han var den første presidenten ved Wolfson College. Han ble slått til ridder i 1957 og fikk ordenen Order of Merit i 1971.

Biografi 
Berlin ble født i Latvias hovedstad Riga i 1909. Seks år gammel flyttet han til Petrograd i Russland, der han ble vitne til revolusjonen og statskuppet i 1917. I 1921 tok hans familie til Storbritannia, og han ble der undervist ved St. Paul’s School i London, og senere ved Corpus Christi College i Oxford. I 1932, 23 år gammel, ble Berlin valgt til en stilling ved All Souls College i Oxford. Han oversatte verker av Ivan Turgenev fra russisk til engelsk, og under krigen arbeidet han for Den britiske tjenesten for diplomati. Fra 1957 til 1967 var han Chichele-professor i sosial og politisk teori ved Universitetet i Oxford. Han var president for The Aristotelian Society fra 1963 til 1964. I 1966 spilte han en avgjørende rolle i å grunnlegge Wolfson College i Oxford, og ble universitetets første president. I 1946 ble Berlin utnevnt kommandør (CBE) innen Den britiske imperieorden, for senere å bli slått ridder i 1957, og utnevnt til Order of merit i 1971. Han var president for The British Academy fra 1974 til 1978. Han mottok også The Jerusalem Prize i 1979 for arbeid relatert til individuell frihet.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
   BBC News om Isaiah Berlin

Personer fra Riga
Britiske filosofer
Fellow of the British Academy
Order of Merit
Order of the British Empire (CBE)
Meinhard von Gerkan

Meinhard von Gerkan (født 3. januar 1935 i Riga i Latvia) er en tysk arkitekt.

Liv og virke

Bakgrunn
Meinhard von Gerkan kommer fra en baltertysk familie. Han er i slekt med den tysk-baltiske klassiske arkeolog og byggforsker Armin von Gerkan.

Meinhard von Gerkans far falt i kamp som soldat på Østfronten under andre verdenskrig, moren døde kort etter flukten fra Posen. Gerkan vokste opp som  pleiebarn i Hamburg, fra 1949 i en pastorsfamilie.

Etter gymnasiet studerte han først jus og fysikk i Hamburg, og bestemte seg deretter for et arkitekturstudiem i Berlin.

Karriere
Etter arkitekturutdannelsen, som ble avsluttet ved den tekniske høyskolen i Braunschweig ( Technische Hochschule Braunschweig), med eksamen i 1964, etablerte han sammen med Volkwin Marg arkitektkontoret Gerkan, Marg und Partner (gmp) i Hamburg i Tyskland i 1965. Arkitektkontoret vant allerede i sine tidlige år en rekke arkitektkonkurranser, og uten å tidligere å ha realisert et stort prosjekt fikk Gerkan ansvaret for å tegne Flughafen Berlin-Tegel. Han fikk også i oppdrag å tegne nye terminaler til lufthavnen i Hamburg. 

I 1974 ble han utnevnt til professor i arkitektur ved den tekniske høyskolen i Braunschweig.

Hans siste prosjekter var ombygningen av Olympiastadion i Berlin og oppførelsen av Berlin Hauptbahnhof, Europas største jernbanestasjon, og den første store jernbanestasjon bygget i Europa på over hundre år. Den stod ferdig i 2006. På dette sted stod tidligere Lehrter Bahnhof.

Etter årtusenskiftet befattet hans arkitektfirma gmp seg også intensivt med prosjekter i Folkerepublikken Kina. Et eksempel er planbyen Lingang New City; den forble ikke bare på et planleggingsstadium, men i 2003 omsatt i virkelighet. 

Han har to døtre, Florence og Manon von Gerkan.

Skrifter 
 Die Verantwortung des Architekten. Bedingungen für die gebaute Umwelt. Deutsche Verlags-Anstalt, Stuttgart 1982, ISBN 3-421-02584-3.
 Alltagsarchitektur: Gestalt und Ungestalt. Bauverlag, Wiesbaden, Berlin 1987, ISBN 3-7625-2449-1.
 Architektur im Dialog. Texte zur Architekturpraxis. Ernst & Sohn, Berlin 1995, ISBN 3-433-02881-8.
 Black Box BER. Vom Flughafen Berlin Brandenburg und anderen Großbaustellen. Wie Deutschland seine Zukunft verbaut. Quadriga, Berlin 2013, ISBN 978-3-86995-060-0.

Litteratur
 Jürgen Tietz: Meinhard von Gerkan – Vielfalt in der Einheit. Die autorisierte Biografie. Jovis Verlag, Berlin 2015, ISBN 978-3-86859-372-3.
 Jürgen Tietz: Meinhard von Gerkan – Biografie in Bauten 1965–2015. Die autorisierte Biografie. Jovis Verlag, Berlin 2015, ISBN 978-3-86859-373-0.
 Jürgen Tietz: Meinhard von Gerkan – Vielfalt in der Einheit / Biografie in Bauten 1965–2015. Jovis Verlag, Berlin 2015, ISBN 978-3-86859-374-7.

Referanser

Eksterne lenker 
 www.gmp-architekten.de

Personer fra Riga
Personer fra Hamburg
Tysk-baltere
Tyske arkitekter
Fødsler i 1935