alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Stortingsvalget 1841

Stortingsvalget 1841 ble avholdt i 1841 i Norge som indirekte valg til det 10. ordentlige storting. Det 10. ordentlige storting var samlet 1. februar 1842 til 17. september 1842.

Parlamentarismen var ikke innført, så statsrådet fungerte uten formell kontakt med stortinget.

Valgordning 
I hvert prestegjeld hadde sognepresten ansvar for å holde valgting som utpekte valgmenn. Sognepresten hadde også ansvaret for å vite hvem som var kvalifisert for stemmerett. Hvert kjøpsted holdt valgting og oppnevnte én valgmann for hver femti stemmeberettigede. Hvert prestegjeld på landet oppnevnte én valgmann for hvert påbegynte 100 stemmeberettigede.

Valgmennene møttes til valgmannsting. På landet hadde hvert av de sytten amtene valgmannsting, og utpekte inntil fire av 67 stortingsrepresentanter. 5-14 valgmenn skulle velge én stortingsrepresentant, 15-24 skulle velge to, 25-34 valgte tre, flere enn 34 valgte fire.

Kjøpstedene var oppdelt i 19 valgdistrikter. Disse valgdistriktene hadde én eller flere representanter, dels valgte flere kjøpsteder sammen én representant. En kjøpstad med færre enn 150 stemmeberettigede (Sarpsborg, Drøbak, Sandefjord, Porsgrunn, Grimstad, og Molde) valgte tingmann sammen med nærmeste større kjøpstad. 3-6 valgmenn i en kjøpstadsvalgkrets hadde én representant, 7-12 hadde to, 11-14 hadde tre, flere enn 14 hadde fire.

Kvalifisert for stemmerett var menn over 25 år med eiendom av en viss størrelse. I tillegg var embedsmenn og rettighetsmenn i Finnmark kvalifisert. For å være stemmeberettiget måtte de i tillegg avlegge ed til grunnloven ved innføring i manntall. Allmenn stemmerett for menn ble innført i 1898. Kvinner hadde ikke stemmerett. 

Tromsø valgte for første gang som kjøpstad, med egen stortingsrepresentant. Sarpsborg fikk status som kjøpstad 9. august 1839, og valgte for første gang sammen med Fredrikstad.

Den totale folkemengden var anslått til 1 275 200, 69 492 hadde stemmerett. Av disse stemte 35 481. 323 valgting i landdistriktene utpekte totalt 815 valgmenn. 24 valgting i byene utpekte totalt 139 valgmenn. Valgmannstingene ble holdt i perioden 5. juli 1841 til 12. november 1841.

Politikk 
Det 10. ordentlige storting vedtok «Lov angaaende Forbrydelser», Norges første straffelov etter legalitetsprinsippet. Loven hadde fire straffekategorier: Henrettelse, straffarbeid (fra ett år til livstid), fengsel, og bøter.

Resultater 
Valgmennene kunne stemme på hver enkelt stortingsplass i sitt valgmannsting. Kandidatene måtte tilhøre valgkretsen, og kunne ikke stemme på seg selv.

Kjøpstedene 

*Christen Sandberg ble valgt i Fredrikstad og Sarpsborg ved loddtrekning

**David Vogt ble valgt i Moss ved loddtrekning

Amtene

Se også 
 Liste over stortingsrepresentanter 1842–1844

Referanser 

1841
1841 i Norge
Valg i 1841
Romersk tuba

Romersk tuba (lat. tubus=«rør») er et messingblåseinstrument (naturtrompet) fra romertida.

Romersk tuba er en naturtrompet laget av et rundt 1,2 m langt bronserør. Ifølge Julius Pollux var munnstykket av bein. Klangen ble beskrevet som mørk og drønnende.

Som de andre romerske messingblåseinstrumentene ble tuba brukt til å gi militære signaler. Tubablåsere (tubicen) var en svært aktet yrkesgruppe.

Den rette formen var vanlig helt til man rundt 1400 begynte å bøye instrumentrøret. Romersk tuba har lite til felles med den moderne tubaen.

Litteratur 
 Horn und Trompete, i Heinrich Beck o.a. (red.): Reallexikon der germanischen Altertumskunde, Berlin, New York: de Gruyter 1973, bind 15, s. 121–130. ISBN 3-11-016649-6
 Daniel A. Russell: Musical Instruments in Asterix & Obelix, Pennsylvania State University

Eksterne lenker 
 Bilde av tubaspillere (Trajansøyla)

Naturhorn
Historiske musikkinstrumenter
Jan Gotlib Bloch

Jan Gotlib Bloch eller Ivan Stanislavovitsj Bloch (russisk: Иван Станиславович Блиох; født i 24. juli 1836 i Radom, død 27. januar 1902 i Warszawa) var en polsk-russisk bankier og militærteoretiker. Hans navn gjengis gjerne på tysk som Johann von Bloch, på fransk som Jean de Bloch, eller som Ivan Bliokh.

Liv og virke
Bloch var av jødisk herkomst. Han skapte seg en stor formue med vellykkede spekulasjoner i jernbaneanlegg, hvorpå han fremst viet seg til nasjonaløkonomisk og sosialøkonomisk forfatterskap. Hans mest kjente arbeide, Будущая война и её экономические последствия, handler om Fremtidens krig i teknisk, økonomisk og politisk henseende (6 bind, 1898). Boken reflekterte hans funderinger gjennom årene etter den fransk-prøyssiske krig i 1870-1871 som hadde bragt med seg store ødeleggelser. Han var kommet til at løsningen av diplomatiske problemer ved hjelp av krig var blitt en ubrukelig metode i Europa.

Mot slutten av 1800-tallet hadde de moderne våpners ildkraft forandret forutsetningene for krigføringen. De ledende militære trakk imidlertid feilaktige slutninger, la hovedvekt på kampmoralens betydning, og at store tap var uunngåelige for å seire. Han hevdet at:

 ildkraften skulle tvinge infanteriet til å grave seg ned.
 slagene skulle pågå i uker eller måneder i stedet for en, to dager.
 denne type krigføring skulle lede til den sosiale ordens sammenbrudd; revolusjon.

Han var også grunnlegger av det første museum viet til krig og fred, i Luzern i Sveits. Det stengte i 1919 på grunn av dårlig besøk

Blochs skrifter fikk spredning over verden, men hans tanker ble for det meste ignorert av makthaverne. Eventuelt var de med på å påvirke tsar Nikolaj II av Russland til å ta initiativet til den første fredskonferansen i Haag i 1899. Bloch deltok selv på denne konferansen.

Han døde i 1902 og ble begravet på Powązki-kirkegården i Warszawa.

Første verdenskrig viste at Bloch hadde hatt rett, når det gjaldt at en storkrig ble langvarig, mens han hadde feil når han antok at finansieringen av en slik krig ville være den begrensende faktor; det viste seg å være landenes ressurser (mat- og industriproduksjon osv).

Bloch ble nominert til Nobels fredspris i 1901 men den gikk i stedet til Frédéric Passy og Henri Dunant.

Bibliografi
 Le Guerre Future, 1898, 6 bind
 Det framtida kriget, 1901, svensk forkortet versjon

Litteratur 
 Manfred Sapper: Den Krieg überwinden. Jan Bloch: Unternehmer, Publizist, Pazifist. In: Osteuropa 8-10 (2008), S. 303–312. Volltext PDF.
 Pierre Nattan-Larrier, Arsène Arsonval, Les menaces des guerres futures et les travaux de Jean de Bloch, V. Giard & E. Brière, 1904.
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Referanser

Eksterne lenker 

 «BLIOCH (BLOCH), IVAN STANISLAVOVICH», fra Jewish Encyclopedia (engelsk)

Polske forretningsfolk
Russiske forretningsfolk
Polske forfattere
Personer fra Radom
Fødsler i 1836
Dødsfall i 1902
Kristoffer Olsen (skuespiller)

Kristoffer Olsen (født 1985) er en norsk sanger og skuespiller. 

Han vokste opp på Hovet i Porsgrunn og har studert sang ved Musikkonservatoriet i Kristiansand, musikkteater ved Bårdar Akademiet i Oslo og ved Guilford School of Acting i England. Fra september 2017 til 2019 spilte han en av hovedrollene i  musikalen The Book of Mormon på Det Norske Teatret. Han har tidligere spilt i oppsettinger av Les Miserables ved Hålogaland Teater og Skjønnheten og udyret ved Christiania Teater. Han har også hatt roller i BBC-serier som Father Brown og Holby City og i NRK-serien Magnus fra 2019.

Referanser

Eksterne lenker 
  Kristoffer Olsen i Scenewebarkivet
 

Norske skuespillere
Personer fra Porsgrunn kommune
Jens Petter Gitlesen

Jens Petter Gitlesen (født 3. november 1959) er leder av Norsk Forbund for Utviklingshemmede (NFU) og universitetslektor ved Institutt for økonomi og ledelse  på Universitetet i Stavanger  Gitlesen ble valgt som forbundsleder etter Helene Holand i 2009.  

Gitlesen er bosatt i Sola kommune sammen med sin samboer og fire døtre; hans nest yngste datter har Downs syndrom Gitlesen har siden 2011 har vært vara til Sola kommunestyre, og medlem av eldre- og funksjonshemmedes råd.

Gitlesen arbeider for rettigheter til mennesker med utviklingshemning.  

I 2013 mottok han den nasjonale SOR-prisen av Samordningsrådet for sin innsats med å sette utviklingshemmedes levekår i Norge på dagsorden.  I 2021, ble Jens Petter Gitlesen tildelt UiOs menneskerettighetspris for sitt arbeid for utviklingshemmedes menneskerettigheter og levekår, spesielt hans innsats for å få Norge til å inkorporere FNs Konvensjon om rettighetene til mennesker med nedsatt funksjonsevne i norsk lov.

Referanser 

Norske foreningspersoner
Phyllognathus excavatus

Phyllognathus excavatus er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
En middelsstor (ca. 15-25 millimeter), kraftig, blankt rødbrun hornbille. Kroppsformen er kort og bred, parallellsidig, uten påfallende hår. Hannen har et krumt horn i pannen, forkanten av thorax er kraftig uthulet, uthulingen dekker mesteparten av pronotums overside. Hunnen mangler hornet i pannen og uthulingen på pronotum, som er jevnt rundet.

Levevis 
Larvene lever i jorda, der de spiser røtter og råtnende organisk materiale.
Artene kan være meget tallrike på gressmark. De voksne billene kommer gjerne til lys.

Utbredelse 
Phyllognathus excavatus forekommer i det sørlige Europa, i det nordlige og vestlige Afrika og i Midtøsten.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Pentodontini 
 Slekten Phyllognathus Eschscholtz, 1830
 Phyllognathus excavatus (Forster, 1771)

Kilder 
 Dynastidae du Monde, nettside om arten

Eksterne lenker 
 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 1771
Europas insekter
Nord-Afrikas insekter
Midtøstens insekter
Phyllognathus burmeisteri

Phyllognathus burmeisteri er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
En middelsstor (ca. 15-25 millimeter), kraftig, blankt rødbrun hornbille. Kroppsformen er kort og bred, parallellsidig, uten påfallende hår. Hannen har et krumt horn i pannen, forkanten av thorax er kraftig uthulet, uthulingen dekker mesteparten av pronotums overside og har et horn på hver side. Hunnen mangler hornet i pannen og uthulingen på pronotum, som er jevnt rundet.

Levevis 
Larvene lever i jorda, der de spiser røtter og råtnende organisk materiale.
Artene kan være meget tallrike på gressmark. De voksne billene kommer gjerne til lys.

Utbredelse 
Arten er vidt utbredt i tropisk Afrika og forekommer dessuten i Australia, der den trolig er innført med mennesker.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Pentodontini 
 Slekten Phyllognathus Eschscholtz, 1830
 Phyllognathus burmeisteri Arrow, 1911

Kilder 
 Dynastidae du Monde, nettside om arten

Eksterne lenker 
 
 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 1911
Afrikas insekter
Australias insekter
Dipelicus cantori

Dipelicus cantori er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
En nokså stor (35-40 millimeter), bred og kraftig, blankt svart hornbille. Hannene har et kraftig horn i pannen og fire horn på thorax, som danner hjørnene i en stor grop, hunnene mangler disse. Hornene på sidene er store og lange, de på toppen ganske korte. Oversiden er nokså kraftig punktert. Denne slekten utmerker seg ved brede, utvidete legger (tibiae).

Levevis 
Generelt for Pentodontini lever larvene under bakken, i jorda eller nedgravd i sand. Mens de fleste andre hornbiller er skogsinsekter forekommer Pentodontini ofte i relativt tørre områder. Noen av artene kan gjøre en del skade i jordbruket ved at larvene spiser røtter.

Utbredelse 
Arten lever på Sumatra, Java og noen omkringliggende øyer.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Pentodontini Mulsant, 1842 
 Slekten Dipelicus Hope, 1845
 Dipelicus cantori (Hope, 1842)

Kilder 
 Dynastidae du monde- sjekkliste over artene

Eksterne lenker 
 
 Bilder av Dipelicus cantori

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 1842
Sumatras insekter
Javas insekter
Dipelicus triangularis

Dipelicus triangularis er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
En nokså stor, bred og kraftig, blankt kastanjebrun hornbille. Hannen har et bredt horn i pannen og en liten uthuling på thorax, hunnen mangler disse. Oversiden er fint og spredt punktert.

Levevis 
Generelt for Pentodontini lever larvene under bakken, i jorda eller nedgravd i sand. Mens de fleste andre hornbiller er skogsinsekter forekommer Pentodontini ofte i relativt tørre områder. Noen av artene kan gjøre en del skade i jordbruket ved at larvene spiser røtter.

Utbredelse 
Arten lever på Ny-Guinea og noen omkringliggende øyer (Aruøyene, Woodlarkøyene).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Pentodontini Mulsant, 1842 
 Slekten Dipelicus Hope, 1845
 Dipelicus triangularis (Montrouzier, 1855)
 Dipelicus triangularis nasutus Bates, 1877
 Dipelicus triangularis triangularis (Montrouzier, 1855)

Kilder 
 Dynastidae du monde- sjekkliste over artene

Eksterne lenker 
 
 [ Bilder av Dipelicus cantori]

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 1855
Ny-Guineas insekter
Dipelicus optatus

Dipelicus optatus er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
En liten til middelsstor (12-26 millimeter), bred og kraftig, blankt brunsvart hornbille. Hannen har et trekantet horn i pannen og en bred uthuling på thorax som har en spiss tann på toppen, hunnen mangler disse. Oversiden er fint og spredt punktert bortsett fra kantene av pronotum der punkteringen er meget tett og kraftig.

Levevis 
Generelt for Pentodontini lever larvene under bakken, i jorda eller nedgravd i sand. Mens de fleste andre hornbiller er skogsinsekter forekommer Pentodontini ofte i relativt tørre områder. Noen av artene kan gjøre en del skade i jordbruket ved at larvene spiser røtter.

Utbredelse 
Arten lever i Australia, der den forekommer på begge sider av kontinentet (Queensland, Western Australia).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Pentodontini Mulsant, 1842 
 Slekten Dipelicus Hope, 1845
 Dipelicus optatus (Sharp, 1875)

Kilder 
 Silvestre, G. (2015) Révision des Dipelicus du groupe optatus (Sharp, 1875) (Coleoptera, Dynastidae). Coleoptéres 21: 127-146.  
 Dynastidae du monde- sjekkliste over artene
 Atlas of Living Australia - Dipelicus optatus

Eksterne lenker 
 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 1875
Australias insekter
Mikhail Biarnadski

Mikhail Biarnadski (født 10. januar 1977) er en hviterussisk bokser.

Han representerte Hviterussland under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Belarusiske boksere
Deltakere for Belarus under Sommer-OL 2004
Boksere under Sommer-OL 2004
Personer fra Minsk
Dipelicus centratus

Dipelicus centratus er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
En nokså liten (ca. 15 millimeter), bred og kraftig, blankt rødbrun hornbille. Hannen har et bredt, firkantet framspring i pannen og et langt, i spissen kløvet framspring på pronotum, som er kraftig uthulet under dette, hunnen mangler disse. Oversiden er nokså kraftig punktert, tett på pronotum og spredt på dekkvingene.

Levevis 
Generelt for Pentodontini lever larvene under bakken, i jorda eller nedgravd i sand. Mens de fleste andre hornbiller er skogsinsekter forekommer Pentodontini ofte i relativt tørre områder. Noen av artene kan gjøre en del skade i jordbruket ved at larvene spiser røtter.

Utbredelse 
Arten lever på Java.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Pentodontini Mulsant, 1842 
 Slekten Dipelicus Hope, 1845
 Dipelicus centratus Endrödi, 1969

Kilder 
 Dynastidae du monde- sjekkliste over artene

Eksterne lenker 
 
 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 1969
Javas insekter
Dipelicus mitratus

Dipelicus mitratus er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
En nokså liten (ca. 15 millimeter), bred og kraftig, blankt brunsvart hornbille. Hannen har et kort horn i pannen og en liten grop foran på pronotum, denne har en knøl over seg. Oversiden er fint punktert, tett på pronotum og spredt på dekkvingene.

Levevis 
Generelt for Pentodontini lever larvene under bakken, i jorda eller nedgravd i sand. Mens de fleste andre hornbiller er skogsinsekter forekommer Pentodontini ofte i relativt tørre områder. Noen av artene kan gjøre en del skade i jordbruket ved at larvene spiser røtter.

Utbredelse 
Arten lever på Tanimbarøyene, Keiøyene og Aruøyene.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Pentodontini Mulsant, 1842 
 Slekten Dipelicus Hope, 1845
 Dipelicus mitratus Silvestre, 2010

Kilder 
 [ Dynastidae du monde- sjekkliste over artene]

Eksterne lenker 
 
 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 2010
Indonesias insekter
Ny-Guineas insekter
Hoover (Alabama)

Hoover er en amerikansk by. Den ligger i Jefferson County, Shelby County i Alabama, og har 84 126±0 innbyggere.

Den ble grunnlagt i 1850, og ved byen ligger Riverchase Galleria, et av USAs største kjøpesentre.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Innbyggertall 2010 - 2019 – United States Census Bureau

Byer i Shelby County i Alabama
Bosetninger etablert i 1850-årene
1850-årene i Alabama
Bosetninger etablert i 1867
Byer grunnlagt i 1867
Byer i Alabama
Dipelicus tuberosus

Dipelicus tuberosus er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
En nokså liten ( millimeter), kraftig, halvblankt brunsvart hornbille. Hannen har et krumt horn i pannen og en grop foran på pronotum, denne har en opphøyd kam over seg. Oversiden er fint punktert, tett på pronotum og spredt på dekkvingene.

Levevis 
Generelt for Pentodontini lever larvene under bakken, i jorda eller nedgravd i sand. Mens de fleste andre hornbiller er skogsinsekter forekommer Pentodontini ofte i relativt tørre områder. Noen av artene kan gjøre en del skade i jordbruket ved at larvene spiser røtter.

Utbredelse 
Arten er utbredt på Molukkene.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Pentodontini Mulsant, 1842 
 Slekten Dipelicus Hope, 1845
 Dipelicus tuberosus Silvestre, 2012

Kilder 
 Dynastidae du monde- sjekkliste over artene

Eksterne lenker 
 
 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 2012
Molukkenes insekter
Coptognathus attila

Coptognathus attila er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
En nokså liten (12-15 millimeter), bred, blankt rødbrun hornbille. Hannene mangler horn på hode og pronotum, og skilles fra hunnen først og fremst på at føttene og spesielt klørne på forbeina er forstørrede. Kroppen er svært blank, pronotum nokså tett og kraftig punktert langs kantene, mer spredt i midten, dekkvingene likeså med ganske kraftige punkter som stedvis danner antydninger til punktrader. Leggene på forbeina har tre nokså lange tenner.

Levevis 
De lever i forholdsvis tørre biotoper, som steppe og ørkener. De kan finnes i sanddyner.

Utbredelse 
Arten er utbredt i Sentral-Asia (Kasakhstan, Usbekistan).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Pentodontini 
 Slekten Coptognathus Burmeister, 1847
 Coptognathus attila Ménétries, 1849

Kilder 
 Dynastidae du monde- sjekkliste over artene

Eksterne lenker 
 Bilde av Coptognathus attila
 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 1849
Kasakhstans insekter
Usbekistans insekter
Jan Nagórski

Alfons Jan Nagórski  (russisk: Ян Иосифович Нагурский, transkribert Jan Josifovitsj Nagorski; født 8. februar 1888 i Włocławek som da var i den polske del av Tsarrussland, død 9. juni 1976 i Warszawa) var en russisk-polsk flyver. Han er kjent for sine flyvninger i Nordishavet og for å være den første som foretok en loop med en flybåt.

Liv og virke

Bakgrunn
Jan Nagórski fullførte handelsskole i sin hjemby, og gikk i 1909 ut av en junkerskole for infanteriet i Odessa i 1912. Året etter fullførte han sin flyverutdannelse ved Sjøfartsingeniørskolen i Gatsjina nær St. Petersburg.

Flyver
I 1914 gjennomførte Nagórski som podporutsjik (en rang omtrent på løytnantsnivå) i den keiserlige russiske flåte de første motorflyvninger i Arktis og nådde da opp til 76. breddegrad. Foranledningen var å lete etter tre arktisekspedisjoner under ledelse av Georgij Sedov, Vladimir Russanov og Georgij Brussilov som i 1912 hadde lagt ut med forskjellige skip og siden var kommet bort.

Nagórskis fly var en Farman-dobbeltdekker utstyrt med pontonger. Han hadde kjøpt flyet våren 1914 i Frankrike og hadde fått bragt med skip via Norge og Murmansk til Novaja Zemlja, og som var blitt montert sammen av sin motormann Kusnetsov.

Den 8. august 1914 fulgte den første, fire timer og 20 minutter lange flyvning langs kysten av Novaja Zemlja, han tilbakela da 450 km. Han gjennomførte så fire forsøksflyvninger frem til slutten av august, og da ble foretaket avbrutt.

Under første verdenskrig tjenestegjorde Nagórski som marineflyver. I 1917 ble han skutt ned av tyske jagerfly over Rigabukten og meldt savnet. Idet det åpenbart ikke var kjent for hans overordnede at han to timer etter var blitt reddet ombord på en russisk undervannsbåt, gikk han etter oktoberrevolusjonen for å være falt, og dette ble da også offisielt meddelt i Sovjetrussland. Slik stod det i de første utgavene av Den store sovjetiske encyklopedi.

Men i 1956 ble det oppklart; han levde da i Warszawa, og meldte selv fra.

Den russiske polarstasjon og flybase Nagurskaja er oppkalt etter ham.

Litteratur 
 Stanisław Alexandrowicz:Jan Nagórski (1888-1976) - pierwszy lotnik arktyczny, 1993
 William Barr: Imperial Russia’s Pioneers in Arctic Aviation (PDF; 2,18 MB). In: Arctic 38, Nr. 3, 1985, S. 219–230.
 Erwin Bekier: Als erster über der Arktis. Deutscher Militärverlag, Berlin 1965.
 Brian Bonhomme: Russian Exploration, from Siberia to Space, 2012, s. 160
 G. P. Awetisow: Nagurski Jan Iossifowitsch (27.01(08.02).1888–09.06.1976). In: Imena na Karte Rossijskoi Arktiki, Nauka, St. Petersburg 2003, ISBN 5-02-025003-1 (russisch).
 William J. Mills: Exploring Polar Frontiers : A Historical Encyclopedia, 2003, s. 6-7, 481
 Andreas Umbreit: Bradt Travel Guide Spitsbergen, 2005, s. 235-239 
 Ulrich Unger: Abenteuer sowjetischer Flieger. Berlin: Militärverlag der DDR. 1987
 M. E. Zhdanko: Первый гидроаэроплан в Северном Ледовитом океане, Petrograd, 1917

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Jan Nagórski  på Arctic Back
 Sławomir Kasjaniuk: Pilot polarny Nagórski på Lotnicza Polska

Flyvere
Polske offiserer
Russiske offiserer
Personer fra Włocławek