alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Pyrocumulus

Pyrocumulus er en tett cumulusformet sky som oppstår i forbindelse med store branner, vulkansk aktivitet eller industriell aktivitet (f.eks. varmekraftverk). Skyene oppstår på grunn av intens oppvarming av luften nær overflaten som fører til konveksjon, det vil si at luft strømmer oppover, vanligvis i forbindelse med mye fuktig luft. Fukt fra den omkringliggende luften, og fukt som har fordampet fra brent vegetasjon eller vulkanske gasser, kan lett kondensere på askepartikler. Skyene er ofte grå eller brune, særlig i lavere lag, pga. røyk og aske fra brannen.

Pyrocumulus varierer kraftig i størrelse, fra cumulus humilis til cumulonimbus (Pyro-cumulonimbus). Av og til kan skyene produsere regnbyger som demper eller til og med slukker brannen. Også hagl kan forekomme. Men pyrocumulusskyer inneholder kraftig turbulens som kan føre til kraftige vindkast ved bakken, og dermed også forverre en skogbrann. Store pyrocumulusskyer, særlig de som er dannet i forbindelse med vulkanutbrudd, kan produsere tordenvær. Vi er ikke sikre på hva som forårsaker lyn i disse skyene, men det har trolig sammenheng med den kraftige turbulensen og askepartiklene i skyen. Store pyrocumulusskyer kan strekke seg langt over frysepunktet, og de elektrostatiske egenskapene til is kan også spille en rolle. En pyrocumulussky som kan produsere tordenvær har sannsynligvis utviklet seg til en cumulonimbussky. Dette kan igjen føre til flere lynnedslag som forverrer brannen.

Pyrocumulus er på mange måter dynamisk lik en ildstorm, og ildstormer gir ofte slike skyer. Men hvis luften er svært tørr, forekommer ildstormer uten at det dannes pyrocumulus, og skytypen oppstår ikke bare ved ildstormer.

Eksterne lenker
 Bilder av pyrocumulus
 Pyrocumulusbilder fra USA
 Pyrocumulusbilder
 Pyrocumulusbilder fra Australia

Skytyper
Gjesvær

Gjesvær (nordsamisk: Geaissvearra/Keaisváhki; russisk: Grebeni) er et gammelt fiskevær i Nordkapp kommune i Finnmark. Gjesvær er et kjent sted i vikingtiden, og er omtalt i Heimskringla til Snorre Sturlason fra 1225  som Geirsver.

Som de fleste andre steder i Finnmark, ble all bebyggelse brent ned høsten 1944 under tvangsevakueringen av Finnmark. Gjesvær har i dag ca. 80 innbyggere mens det på begynnelsen av 1970-tallet var om lag 350 innbyggere. Stedet har et fiskebruk og en lokalbutikk, mens barne- og ungdomsskolen ble nedlagt i 2020. Gjesvær kirke fra 1960 ble på slutten av 1990-tallet totalrenovert, og har i dag privat eierskap. Hovednæringen er fiskeri, og fangst av kongekrabbe.

I de senere år er det satset på turisme med fuglesafari til naturreservatet Gjesværstappan, som i dag har en av Norges største sjøfuglkolonier. 

I 1977 ble den 22 kilometer lange fylkesvei 156 ferdigstilt. Dermed hadde Gjesvær fått vegforbindelse til resten av Magerøya. På bakgrunn av dette ble det vurdert som naturlig at kommunegrensen ble flyttet. Dette ble vedtatt i kommunestyrene, og 1. januar 1984 ble Gjesvær og vestlige del av Magerøya overført fra Måsøy kommune til Nordkapp kommune.

Referanser 

Bosetninger i Nordkapp
Fiskevær i Troms og Finnmark
Vierslekten

babylonpil 
 blekvier 
 blokkevier 
 blåvier 
 doggpil 
 finnmarksvier 
 grønvier
 gråselje 
 gullpil 
 hvitpil
 istervier 
 kjertelvier 
 krypvier 
 kurvpil 
 lappvier
 mandelpil
 musøre
 myrtevier
 polarvier
 rosmarinvier
 rynkevier
 rødpil
 sandvier
 selje
 setervier
 sibirvier
 silkeselje
 skjørpil
 småvier
 svartvier
 sølvvier
 tundravier
 ullvier 
 ørevier

Vierslekten (Salix) er en planteslekt i vierfamilien med løvfellende trær, busker og dvergbusker. Trær og store busker med smale blad kalles pil, trær og store busker med brede blad kalles selje, og lave busker og dvergbusker kalles vier. 

Barken er grå, og det er ofte ribber under barken. Vinterknoppene er dekket av ett skjell i motsetning til poppelslekten som har flere skjell. Bladene er spredte, enkle og helrandete eller tannete. Vierslekten er særbu med egne hann- og hunnplanter. Blomstene er insektpollinerte og samlet i opprette rakler. Blomstringen skjer tidlig på våren og er viktig for humledronninger og andre tidlige insekter når de våkner etter vinterdvalen.  

Slekten har omkring 400 arter. Den forekommer hovedsakelig i arktiske og tempererte områder på den nordlige halvkule, men det er også noen få arter i tropene og de tempererte områdene i sør. Hybrider er vanlige, og noen eksemplarer er svært vanskelig å artsbestemme.

I Norge finnes det naturlig 23 arter og i tillegg mange hybrider. Den mest kjente er selje som vokser i hele landet. Svartvier og ørevier er vanlige i lavlandet. Et ganske vanlig tre i lavlandet utenom Vestlandet er istervier. Vanlige vierarter i fjellet er sølvvier, lappvier, ullvier, setervier og den lille musøre. På kalkrik grunn i fjellet finnes den aller minste arten, polarvier, sammen med rynkevier og småvier. Langs kysten vokser krypvier.

Doggpil og mandelpil finnes viltvoksende ved store elver i indre strøk på Østlandet, og mandelpil finnes også i Trøndelag. Hvitpil, kurvpil, grønnpil og skjørpil vokser ikke vilt i Norge, men er vanlig plantet og finnes forvillet.

Artene i vierslekten spiller en viktig rolle i økosystemene, spesielt i tundraområder og langs elver og vassdrag. Insekter, som biller og sommerfugllarver, eter bladene. Mange bladveps har larver som lever enten i sammenrullede blader eller i galler på bladene hos Salix-arter. Hjortedyr og bever beiter på blader, kvister og bark. Den forholdsvis løse veden gjør at hakkespetter ofte hakker reirhull i selje og piletrær. Hullene blir senere tatt i bruk av andre fuglearter, pattedyr og insekter.

Blad og bark inneholder salisylsyre som har blitt brukt som smertestillende og feberdempende medisin. Den er nå erstattet av kunstig fremstilt acetylsalisylsyre.

Bilder

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Vierfamilien
Medisinplanter
Planter formelt beskrevet i 1753
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Democratic Unionist Party

Democratic Unionist Party (DUP) er et unionistisk parti i Nord-Irland. 

Partiet ble stiftet i 1971 av Ian Paisley og Desmond Boal. Partiet har vært representert i det britiske underhuset og lokalråd i Nord-Irland siden opprettelsen. Paisley ble valgt inn i Europaparlamentet i 1979. Han beholdt plassen inntil han ble erstattet som partiets representant i 2004 av Jim McAllister.  

I forhold til den største konkurrenten, Ulster Unionist Party (UUP) representerer DUP en mindre forsonlig form for unionisme. Under forhandlingene som førte frem til Belfastavtalen i 1998 deltok DUP fra starten. Da Sinn Féin som en konsekvens av IRAs våpenhvile fikk ta del i forhandlingene trakk DUP seg, og ved folkeavstemningen om avtalen gikk partiet mot godkjennelse. 

Etter valget til Den nordirske forsamling fikk DUP to seter i det utøvende rådet, men nektet å delta i kabinettmøter fordi Sinn Féin også var representert der. I valget i 2003 ble DUP Nord-Irlands største parti med tretti seter i forsamlingen. Året etter ble det fjerde største parti i Det britiske underhuset, og det største nordirske parti som er representert der, ved at Jeffrey Donaldson gikk over fra UUP. 

Per 2006 ble partiet ledet av Peter Robinson, og var det største partiet i provinsen. Det er også det fjerde største partiet i Det britiske underhuset.

2017 
Etter parlamentsvalget i Storbritannia 2017 fikk DUP 10 seter i det britiske underhuset. Etter det ble klart at Det konservative parti tapte flertallet for sin regjering, inngikk DUP under ledelse av Arlene Foster en avtale om å støtte den konservative mindretallsregjeringen fra sak til sak i saker av gjensidig interesse. Foster fikk slik en kingmaker-rolle.  

Representanter for EU har i forkant av brexit-forhandlingene uttrykt bekymring over at regjeringen og dens støtteparti har litt ulik oppfatning om brexit. 

DUP har protestantisme og sosialkonservatisme som verdigrunnlag: de er motstandere av abort, likekjønnet ekteskap, og har tidligere motsatt seg legalisering av homoseksuelle handlinger i Nord-Irland.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Politiske partier i Nord-Irland
Politiske partier i Storbritannia 
Politiske partier etablert i 1971
1971 i Storbritannia
Bærlyngslekta

blokkebær
 blåbær
 tranebær
 tyttebær
 Vaccinium corymbosum

Bærlyng (Vaccinium) er ei planteslekt i lyngfamilien.  Slekta inneholder 450 arter,  deriblant blåbær, blokkebær, tyttebær og tranebær. De fleste arter vokser på den nordlige halvkule, og foretrekker heier og åpen skog. 

Det vitenskapelige navnet vaccinium er av ukjent opprinnelse.

Eksterne lenker 
 

Lyngfamilien
Planter formelt beskrevet i 1753
Norges flora
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Scottish National Party

Scottish National Party (SNP, skotsk gælisk Pàrtaidh Nàiseanta na h-Alba, skotsk Scottis Naitional Pairtie) er et politisk parti i Skottland. Det arbeider for skotsk uavhengighet og er et i hovedsak sosialdemokratisk parti.

SNP har nære bånd til det walisiske partiet Plaid Cymru. De to partiene fungerer som én gruppe i Underhuset, og hadde valgkampsamarbeid i 2005.  

Partiet hadde fra Europaparlamentsvalget i 2019 og fram til at Storbritannia trakk seg ut av EU 31. januar 2020 tre medlemmer av Europaparlamentet. Partiet tilhørte det europeiske fellespartiet Europeisk Frie Allianse (EFA), som sammen med Det europeiske grønne partiet danner parlamentsgruppen De europeiske grønne/Den europeiske frie allianse (Greens/EFA)

Historie 
Partiet ble grunnlagt i 1934 ved sammenslåingen av National Party of Scotland og Scottish Party. SNP fikk sitt første sete i Underhuset i et suppleringsvalg i Motherwell i 1945, men Robert McIntyre nektet å ta sitt sete av prinsipielle årsaker, og mistet det i valget tre måneder senere. Partiet måtte vente til 1967 før det igjen fikk et sete; SNP vant i den Labour-dominerte kretsen Hamilton. Dette brakte partiet inn i medias søkelys og førte til opprettelsen av Kilbrandonkommisjonen. SNPs høydepunkt så langt kom i 1970-årene, da partiet ved valget i 1974 fikk nesten en tredjedel av stemmene i Skottland og vant elleve seter. Dette kun forbigått mai 2011 med brakvalget som resulterte i 69 seter i det skotske parlamentet.

Under partileder og førsteminister Alex Salmond fikk partiet i 2014 i stand en folkeavstemning om skotsk uavhengighet. 55 prosent svarte nei på spørsmålet om Skottland skulle bli et uavhengig land, og Salmond gikk av. Etter folkeavstemningen økte medlemstallet fra 25 000 på valgdagen til 93 000 i januar 2015, og partiet nærmet seg 50% på meningsmålinger. Partiet endte med å få 49,97 % av stemmene i Skottland under Parlamentsvalget i Storbritannia 2015, og fikk 56 av Skottlands 59 representanter.

Referanser

Eksterne lenker
 

Politiske partier etablert i 1934
Nationalist
1934 i Storbritannia
Separatisme
1930-årene i Skottland
Basse

Basse er et spill, som spilles mest i Trøndelag, men ulike varianter av sporten finnes også i andre deler av verden.

Hver spiller har sin rute (sirkel på bakken), som skal forsvares. Det spilles med en basse, som normalt er mange ringer av en avklipt sykkelslange som er surret sammen til en slags ball ved hjelp av hyssing eller gummi. Hver spiller skal da unngå at bassen lander innenfor sin sirkel, samtidig som han skal forsøke å få den til å lande innenfor en motspillers sirkel. Regelen sier at hele bassen må treffe ruta innenfor streken for at mål skal godkjennes.  

En deltaker er normalt ute av spillet etter tre mål ("prikker") i mot seg. Alle spiller mot alle etter utslagsmetoden, og den som står igjen til slutt vinner spillet.   

Det praktiseres ulike regler innenfor bassesporten. For utfyllende informasjon, se http://www.basse.no/

Litteratur
 Basse - ein trøndersport (Bjørn Sørenssen, Årbok for Trøndelag, 1981)
 Basse – et utdødd og neglisjert kulturfenomen? (Morten Stene, SteinkjerSaga, 1999)

Eksterne lenker
 Regler og mer informasjon: Foreningen for Bassens Fremme, basse.no
 Om bassespill i Steinkjerleksikonet
 Basse på NRK-serien Anno

Sportsgrener
Spill
Miskito-folket

Miskito-folket er et urfolk.Området de bor i kalles miskitokysten og strekker seg fra det sydlige Honduras til det sydlige Nicaragua. Det er usikkert hvor mange av dette folket som fortsatt finnes, men de sees gjerne i sammenheng med rama- og sumu-folket. Myndighetene hevder at det finnes omkring 75 000 av disse folkene tilsammen.

Myndighetene i landet registrerer offisielt barn av blandede ekteskap som mestiser, mens indianerne registrerer dem som miskito. Det betyr at antallet miskito vil kunne være betydelig høyere enn de offisielle tallene. 

I dag bor omkring halvparten av befolkningen i byer ved atlanterhavskysten. Regionen har fått selvstyre, noe som ga regionale myndigheter økt kontroll over naturressursene i området. Konflikter mellom sentrale og regionale interesser har vært betydelig i de senere år. Indianerne har ikke fått etnisk selvbestemmelse.

Miskitokysten består for det meste av sumpet regnskog hvor det finnes mange spennende dyr som aper, tukaner, krokodiller og pumaer. Menneskene bor i små landsbyer.

Hos miskitofolket har kvinner rettigheten til å arve morens jord når de går bort, som betyr at kvinner eier all jorden. Familiene bor ofte i samme hus, så det kan bo opp til fire generasjoner i samme hus. Mange av mennene jobber som hummerfiskere som har vært en tradisjon lenge. De er kjent for å ha dyktige hummerfiskere. 

Eldre kvinner har ofte høy status blant miskitoene. Dette er fordi de ofte blir oppfattet som eksperter som kan gi råd og passer på at folk i landsbygda oppfører seg ordentlig. Disse kvinnene kalles kukas.

Miskotofolket har sitt eget språk, men de fleste snakker kreolsk, som er en type engelsk, mange snakker også spansk. Miskitoene på miskitokysten er kristne. På skolene her lærer barna å snakke miskito. 

Urfolk i Mellom-Amerika
Nicaragua
Indianerstammer
Mellomamerikanske indianerstammer
Klippedomen

Klippedomen (arabisk: Qubbat As-Sakhrah), ofte omtalt som Klippemoskeen, er en muslimsk helligdom.

Domen betegnes iblant feilaktig som en moské. Klippedomen regnes som verdens eldste islamske byggverk, og ble bygget i årene 687–691 av Abd al-Malik, i det niende kalifatet. Den står oppført på Tempelhøyden i Jerusalem, muslimenes helligste sted etter Mekka og Medina.

Av mange blir Klippedomen feilaktig både referert til og nevnt som Al-Aqsa-moskeen. Årsaken til dette kan være at Klippedomen står inne på tomten til al-Aqsa-moskeen, og at sistnevnte i sin helhet omkranser Klippedomen.

Historie (utdrag)

Korstogstiden 
Gjennom flere århundrer hadde kristne pilegrimer kunnet besøke Tempelhøyden, men på 1000-tallet eskalerte volden mot pilegrimer i Jerusalem; et eksempel på dette er da Al-Hakim bi-Amr Allah ga ordre om at Den hellige grav skulle ødelegges. Dette ble opptakten til Korstogene mot Jerusalem. Korstogsfarerne beleiret Jerusalem i 1099, og Klippemoskeen ble gitt til Augustinerordenen, som gjorde den om til en kirke. Al-Aqsa-moskeen, som ligger rett ved siden av Klippemoskeen, ble først tatt i bruk som kongelig slott, men gjennom mesteparten av 1100-tallet brukte Tempelridderne Al-Aqsa-moskeen som sitt hovedkvarter. Tempelridderordenen hadde blitt etablert rundt år 1119, og de mente at Klippedomen lå på det samme stedet som Salomos tempel hadde ligget. De kalte Klippedomen for Templum Domini, og ordenens stormestere (blant andre Everard des Barres og Renaud de Vichiers) brukte et segl der Klippedomen var det sentrale bildeelementet. Det tok ikke langt tid før det ble bygget runde tempelkirker rundt omkring i Europa etter mønster av Klippedomens arkitektur.

Referanser 

Islam
Islamsk arkitektur
Jerusalem
Oktogonale bygninger
Byggverk fullført i 691
Rolf Hovden

Rolf Hovden (født 25. juli 1947 i Sarpsborg, død 7. desember 1996) var en norsk sportsjournalist og TV-kjendis.  

Hovden begynte i Sarpsborg Arbeiderblad før han gikk til Bergens Tidende og Dagbladet. Han jobbet for NRK fra 1971, der han blant annet kommenterte turn, langrenn og fotball til og med Ski-VM 1985.

Hovden huskes av mange fra herrestafetten under ski-VM i Oslo i 1982, da Oddvar Brå brakk staven. Hovden kommenterte for NRK TV sammen med Jon Herwig Carlsen. Carlsen utbrøt: «La ham få en stav da, mann!» da han i TV-bildet så en mann løpe mot Brå. Denne mannen viste seg senere å være Terje Bogen. Hovden sa da: «La ham få en stav!».  Senere er dette ofte sitert som «Gi mannen en stav!».

Hovden kommenterte Tippekampen 35 ganger, frem til kampen mellom  Norwich City FC og Southampton FC den 12. januar 1985, da Øivind Johnssen overtok midtveis grunnet mageonde fra dårlig gulasj.

Senere virket han som frilans, skrev bøker og rapporterte for TV3. For Janco Visjon rapporterte han fra NM i boksing med Steffen Tangstad.

Bibliografi

Referanser 

Norske sportsjournalister
NRK-journalister
Personer fra Sarpsborg kommune
Programledere for NRK
Najaf

Najaf (نجف) er en by i Irak og hovedstad An Najaf-provinsen. Najaf er en av de mest hellige stedene for sjiamuslimer, og byen er senter for den politiske makta til sjiamuslimene i Irak. Byen ligger ved Eufrat, litt sør for Karbala, ca. 160 km fra Bagdad. Byen har ca. 585 600 innbyggere (2003).

Najaf er mål for mange pilegrimsreiser. I byen ligg Imam Ali-moskéen, hvor sjias grunnlegger skal være begravet. I nærheten ligger også Wadi-us-Salaam, fredsdalen, en veldig gravplass, som skal være den største i den muslimske verdenen. Her er flere profeter gravlagt, og troende muslimer ønsker fortsatt å bli gravlagt her, slik at de kan oppstå sammen med imam Ali på dommedag. Kirkegården dekker 6 km² og rommer anslagsvis 5 millioner døde.

Historie
Najaf skal ha blitt grunnlagt i 791 av abbaside-kalifen Harun al-Rasjid. Etterhvert har byen blitt fylt med skoler, bibliotek og sufisenter slik at den ble den viktigste byen for sjiittisk lærdom og teologi, på linje med Qom i Iran. Mange kjente teologer har studert her: Allameh Tabatabaei, Ayatollah Khomeini og Ayatollah Sistani.

Det sunnidominerte styret til Saddam Hussein i Irak så på byen med skepsis, og det innført restriksjoner mot de religiøse aktivitetene til sjiamuslimene. Mot slutten av Gulfkrigen i 1991 brøt det ut et stort opprør som ble slått ned av irakiske militærstyrker.

Da USA invaderte Irak i 2003 beleiret de byen, men ønsket ikke å gå inn i den, av frykt for å få sjiaene mot seg. Rundt ti dager etter at Bagdad falt oppga også Najaf motstanden.

Eksterne lenker
 
 globalsecurity.org Satellittfoto av kirkegården

Guvernementet Najaf
Byer i Irak
Islams hellige byer
Byer ved Eufrat
Kardiomyopati

Kardiomyopati, som bokstavelig betyr "hjertemuskelsykdom", betegner en tilstand med tiltagende dårlig hjertemuskel-funksjon, uavhengig av årsak. Kardiomyopati leder typisk til hjertesvikt, ettersom hjertets pumpekapasitet reduseres. Personer med kardiomyopati har økt risiko for arytmier og/eller plutselig hjertedød.

Kardiomyopatier kan generelt klassifiseres i to grupper, basert på Verdens helseorganisasjons retningslinjer: ekstrinsiske kardiomyopatier og intrinsiske kardiomyopatier.

Sykdommer i sirkulasjonssystemet
Engene kirke

Engene kirke er en langkirke oppført på sin nåværende tomt i 1882. Kirken ligger i Arendal kommune, Agder fylke. 

Kirken ble opprinnelig oppført av tømmermester Hans Henrik Struck fra Christiania og innviet som Grimstad kirke i 1849. Den viste seg snart å være for liten for den voksende byen, som fikk ny kirke i 1881.

Samme år ble den første kirken tatt ned og flyttet til Nedenes av Christian Andersen. Den ble innviet året etter. Kirken ble bekostet av rederbøndene på Nedenes og var i privat eie til utpå 1940-tallet. Den Den ble tidligere omtalt som Nedenesengenes kapell. Nedenes var inntil 1992 en del av Øyestad kommune, som ble slått sammen med Arendal. Engene kirke er i empirestil.

Referanser

Litteratur 
 Erling Ruud: Kirkeliv og kirker. I bygd og by i Norge. Bind Agder. Oslo 1977

Eksterne lenker 
   Kirkesøk
 

Kirker i Arendal
Kirker i Arendal prosti
Empire (arkitektur)
Kulturminner i Arendal
Norske kirker fra 1849
Norske kirker fra 1882
Langkirker i Agder og Telemark bispedømme
Wilhelm Hanstein
Bjorbekk kirke

Bjorbekk kirke ligger på gården Bjorbekk, på Bjorbekk i Arendal kommune, tidligere Øyestad kommune.

Kirken er oppført 1884 i reisverk og kostet 40 000 kr å bygge. Arkitekt var J. C. Reuter. Den ble omtalt som Øiestad kirke da den var ny, i motsetning til Øiestad gamle kirke.

Orgelet er fra 1876 og ble bygget av den dansk-norske orgelbyggeren Claus Jensen etter råd fra datidens kirkemusikalske autoritet, Ludvig Mathias Lindemann. Det ble opprinnelig bygget til Trefoldighetskirken i Arendal, men ble flyttet til Bjorbekk kirke da kirken i Arendal ble revet og erstattet av dagens kirke i 1888. Orglet kostet da 2000 kroner.

Klokkene ble ringt manuelt frem til midten av 1990-tallet, da ble det installert elektronisk klokkeringing, som en av de første i distriktet. Klokkene er like gamle som kirken, og kostet 4 000 kr, en tiendedel av kirkens byggekostnad. De er såpass tunge at det var ringeforbud i en periode, da klokketårnet svaiet ved ringing. Etter forsterkning av tårnet kunne de settes i bruk igjen.

Altertavlen er malt av Leonard Rickhard d.e. i 1934, mens omrammingen ble snekret av Kristoffer Gunstensen da kirken var ny.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 

Kirker i Arendal
Kulturminner i Arendal
Johan Christoff Friedrich Reuter
Norske kirker fra 1884
Kirker i Arendal prosti
Langkirker i Agder og Telemark bispedømme
Walid al-Kubaisi

Walid al-Kubaisi (født 9. februar 1958 i Bagdad i Irak, død 31. juli 2018) var en norsk forfatter, journalist, oversetter og sivilingeniør.

Han kom fra Irak til Norge som flyktning i 1986. I Irak vokste han opp i en velstående familie og utdannet seg til sivilingeniør. Faren var politimester og andre familiemedlemmer ble drept i et opprør mot Saddam Hussein. Ifølge egen beretning smuglet faren ham over grensen til Syria og ble deportert til Libanon der han var i seks år. I Beirut arbeidet han som journalist blant annet for PLOs aviser og flyktet videre til Norge. I Arendal ble han kjent med blant andre Arne Myrdal.

Han utga sin første bok i 1996, essaysamlingen Min tro, din myte: islam møter norsk hverdag. Kubaisi ble tildelt Skjervheimprisen i 2003 og han ble statsstipendiat i 2007 som første ikke-vestlige innvandrer. I 2016 ble han sammen med Loveleen Rihel Brenna tildelt Fritt Ords honnør for «innspill i innvandrings- og integreringsdiskusjoner (…) sekulære (ikke-religiøse) premisser, og bidratt til nyansering og vitalisering av mangfoldsdebatten».
Han var styremedlem av Ex-Muslims of Norway fra oppstarten i 2016 og inntil sin død i 2018.

Bibliografi  
 Blekk og blod: ei familiekrønike frå Midtausten og Noreg, Dreyers forlag, 2016
 Allahs lille brune: Koranen og profetens ord i utvalg, redaktør Walid al-Kubaisi og Ronnie Johanson, Religionskritisk forlag, 2004, ISBN 82-7265-015-0
 Rasisme forklart for barn: en bok for barn i alle aldre, og med alle hudfarger, Pantagruel, 2001, ISBN 82-7900-127-1
 Norske Poteter og Postmodernistiske Negre. Kulturbro Forlag, 2000
 Halvmånens hemmeligheter. Pantagruel, 1998
 Gleden er ikke mitt yrke. Pantagruel, 1998
 Sinbads verden. barnebok. Pantagruel, 1997
 Min tro, din myte. Aventura, 1996

Artikler 
Han skrev fast for Dag og Tid i 15 år og hadde publisert flere kronikker om blant annet Irak, innvandring, islam og ytringsfrihet.

Film 
 Frihet, likhet og Det muslimske brorskap (Dokumentar, 2010)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Artikler i Dag og Tid: https://web.archive.org/web/20180501225921/https://www.dagogtid.no/author/kubaisi/
 Artikler av Walid al-Kubaisi på HonestThinking.org
 Presentasjon av Walid al-Kubaisi i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
 pluto.no kort selvbiografi
 https://www.nettavisen.no/nyheter/--norge-har-ingen-erfaring-med-integrering/3423236027.html (Nettavisen 18.06.16) av Trond Lepperød
 Vestens bin Laden (Aftenposten, 01.04.03) av Walid al-Kubaisi
 Den sanne historien om slør og skaut i islam (Aftenposten, 03.02.04)  av Walid al-Kubaisi
 Wergelands toleranse (Aftenposten, 03.05.08) av Walid al-Kubaisi
 Innenfor og utenfor islam (Aftenposten, 25.10.02) av Inger Anne Olsen

Norske sakprosaforfattere
Norske barnebokforfattere
Irakere
Sivilingeniører
Irakiske ingeniører
Statsstipendiater
Personer fra Bagdad