alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Kjeld Abell

Kjeld Abell (født 25. august 1901 i Ribe, død 5. mars 1961 i København) var en dansk dramatiker.

Abell var student 1919, deretter tok han Kunstakademiet. Han ble Cand.polit. i 1927. Han var så dekorativ kunstner ved teater i London og Paris 1927-1932. Ansatt på reklamebyrå i årene 1932-1934. I Tivolis ledelse årene 1941-1949. I 1960 ble han medlem av Det Danske Akademi.

Kjeld Abell fornyet på sin tid den danske teaterscene med en meget eksperimenterende stil. Mest kjent for stykket Melodien der blev væk fra 1935, med innlagte viser av Sven Møller Kristensen, blant annet «Sangen om Larsen» med den (i Danmark) kjente setning «Det sku' vær' så godt, og så' det faktisk skidt».

Han skrev manuskriptet til følgende danske filmer:

 Millionærdrengen – 1936
 Tak fordi du kom, Nick – 1941
 Regnen holdt op – 1942
 Ta' briller på – 1942

Kjeld Abell er begravet på Assistens Kirkegård i København.

Kjeld Abells skuespill finnes bevart i Dramatisk Bibliotek på Det Kongelige Bibliotek.

Dramaer 

 Melodien der blev væk, 1935.
 Eva aftjener sin Barnepligt, 1936.
 Anna Sophie Hedvig, 1939.
 Judith, 1940.
 Dyveke, 1940.
 Dronning gaar igen, 1943.
 Silkeborg, 1946.
 Dage paa en sky, 1947.
 Ejendommen Matr.Nr. 267, Østre Kvarter, 1948.
 Miss Plinckby's kabale, 1949.
 Vetsera blomstrer ikke for enhver, 1950.
 Den blå pekingeser, 1954.
 Andersen eller hans livs eventyr, 1955.
 Kameliadamen, 1959.
 Skriget, 1961.

Annet 
 Paraplyernes oprør, barnebok, 1937.
 Teaterstrejf i paaskevejr, teateressays, 1948.
 Fodnoter i støvet, reisebeskrivelse, 1951.
 De tre fra Minikoi, roman, 1955.
 Synskhedens gave, essays (red. Elias Bredsdorff), 1962

Kulturkanonen 
Skuespillet Anna Sophie Hedvig med oppsetningen som hadde premiere på Det Kongelige Teater 1. januar 1939 er tatt opp i Danmarks kulturkanon under scenekunst. I sin begrunnelse sier Kanonutvalget blant annet:

Priser 
 1946 - Teaterpokalen
 1948 - Otto Benzons Forfatterlegat
 1951 - Holger Drachmann-legatet
 1953 - Jeanne og Henri Nathansens Mindelegat
 1953 – Henrik Pontoppidans Mindefonds Legat
 1956 - Johannes Ewalds Legat
 1957 - Holberg-medaljen
 1958 - Danske Dramatikeres Hæderspris

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Om Kjeld Abell, fra Den store danske
 Kjeld Abell på Litteraturpriser.dk
 

Danske dramatikere
Statens Kunstfonds hædersydelse
Medlemmer av Det Danske Akademi
Mottakere av Holberg-medaljen
Mottakere av Henrik Pontoppidans Mindefonds Legat
Personer med enkeltverk i den danske kulturkanonen
Mottakere av Danske Dramatikeres Hederspris
Personer fra Ribe
Liva Weel

Liva Weel, født Olivia Olsen (født 31. desember 1897 i København, død 22. mai 1952 i København) var en dansk komedienne, sangerinne og skuespillerinne.

Liva Weel vokste opp på Vesterbro i København, hvor hun bodde med sine foreldre (Kriminalassistent Carlo Martin Ingomar Olsen (1867–1931) og hustru Marie Christine Dorthea Olivia Josephine Olsen, f. Petersen (1873–1920) i Mysundegade og Istedgade.

17 år gammel begynte Liva å utdanne sin sangstemme hos operasangerinnen og musikkpedagogen Hedevig Quiding (16.09.1867 – 22.10.1936) og fikk også sangutdannelse hos Vilhelm Herold. I 1917 opptrådte hun første gang som sanger ved et teselskap i Politikens Hus (arrangert av Hedevig Quiding). Det førte til et engasjement ved revyen i Odder og siden i Nykøbing F. Hennes debut i Nykøbing F. (1917) ble en stor suksess, og hun ble siden engasjert til Scalarevyen 1918 – det kom til å vare i 10 år. På Scala dannet hun blant annet par med Carl Alstrup, og det ble også til seriøse roller. 

Hennes karriere begynte, da hun som 19-årig sang sin første revyvise i Odder Sommerteater. Siden debuten medvirket hun i en lang rekke revyer og filmer.

På Det kongelige Teater opptrådte hun i 1930 som gjest i rollen som Pernille i Holbergs Den Stundesløse.

Den 10. desember 1921 giftet Liva seg i Holmens Kirke med skuespiller, teaterdirektør; Arne Weel, med hvem hun i 1922 fikk sønnen Jørgen Weel. Liva og Arne Weel ble skilt i 1924. Den 28. juli 1933 giftet Liva Weel seg igjen på Frederiksberg med snekkermester Fritz Hueg (31.01.1905 – 15.11.1971). Året etter ble de skilt.

Mot slutten av 1920-tallet lærte Liva Weel forfatteren Poul Henningsen (1894–1967) å kjenne, hvilket kom til å sette dype spor i hennes videre karriere, da han skrev en lang rekke av de sanger, som man i dag forbinder med Liva Weel. I den forbindelse kan blant annet nevnes revyen Dyveke i Riddersalen 1940 – umiddelbart efter okkupasjonen av Danmark, hvor Poul Henningsen skrev teksten til Kai Normann Andersens melodi «Man binder os paa Mund og Haand». «Man binder os paa Mund og Haand» er tatt opp i den danske kulturkanon under 4 revynumre.

Hennes liv ble filmatisert i Danmarks Radio tv-serien Kald mig Liva (1992) på 4 avsnitt, som året etter utkom i romanform på Aschehougs forlag.

Blant de filmer hun medvirket i, kan nevnes:

 Odds 777 – 1932
 De blaa drenge – 1933
 Cocktail – 1937
 Frøken Møllers jubilæum – 1937
 Under byens tage – 1938
 Ta' briller på – 1942
 Smedestræde 4 – 1950

Referanser

Litteratur 
 Brian Iskov & Kristoffer Hegnsvad, Store danskere, DR, 2007. ISBN 978-87-7680-357-5.
 Poul Henningsen, Liva's regeringstid, Vendelkærs Forlag, 1952.

Eksterne lenker 
 
 
 Biografi fra Dansk Kvindebiografisk Leksikon
 Liva Weel, bilder fra AistrupArkivet
 Biografi  fra Den Danske Film Database
 Glemmer du (1932)

Danske skuespillere
Personer med enkeltverk i den danske kulturkanonen
Personer fra København
Esther Kostøl

Esther Marie Kostøl (født 11. desember 1936) er en norsk fagforeningskvinne. Hun jobbet for Norsk Tjenestemannslag i 1977, og for Statstjenestemannskartellet fra 1978 til 1985. Hun var sekretær for Landsorganisasjonen i Norge fra 1985 til 1989. 

Da LO feiret 100-årsjubileum, var det duket for kamp om ledervervet og nestledervervet. Yngve Haagensen ble valgt til leder under en dramatisk avstemning. Det ble like dramatisk da nestledervalget skulle avgjøres. Esther Kostøls  ektemann, Jan Werner Hansen, leder i Norsk Tjenestemannslag, gikk på talerstolen for å få valgt Nils Totland som leder av LO. Det innebar samtidig at hans kone ikke kunne bli nestleder. Denne situasjonen er trolig unik i fagbevegelsens historie. Til tross fra motstand fra sin mann og en del andre ble Esther Kostøl valgt til den første kvinnelige nestleder i LO. I ettertid har hun uttalt om valget: «Ja, det var veldig merkelig. Men samtidig var dette helt naturlig, tro det eller ei. Vi hadde begge sentrale verv i fagbevegelsen, vi var vant til å ha ulike roller og holde dem fra hverandre.» Etter hun ble valgt uttalte hun til ukebladet Kvinner og Klær «Jeg kan ikke love revolusjon, men det skal merkes.» 

Esther Kostøl har i sitt fagligpolitiske vært opptatt av kvinnesak. Som kvinnesaksforkjemper var hun motstander av kjønnskvotering. På landsmøtet til Norsk Tjenestemannslag i 1974 uttalte hun: «Jenter, er det dette vi vil? Jeg kan ikke tro det». På grunn av dette innlegget fikk Ester Kostøl motbør av en rekke andre kvinner under valget til nytt landsstyre. Hun vant likevel avstemningen, og oppsummeringen i Tjenestemannsbladet var: «Vi valgte deg Esther. Ikke bare, men også fordi du er kvinne». 
Som nestleder i LO fikk hun være med på å påvirke LO sin faglige politikk frem til 1997.  I 1997 ble hun valgt til Den Norske Nobelkomite.

Referanser

Kilder 
 arbeidslivet.no: Portrett-Esther-Kostol
fafo.no: Kvinner i fagbevegelsen 2013 (side 34)   Kristine Nergaard, Mona Bråten og Anne Mette Ødegård        ISBN 978-82-7422-987-7

Norske fagforeningspersoner
Nobelkomiteens medlemmer og varamedlemmer
Norske kvinnesaksforkjempere
Harald Lander

Harald Alfred Bernhardt Stevnsborg Lander (født 25. februar 1905 i København, død 14. september 1971 samme sted) var en dansk ballettmester og koreograf. Fra 1932 til 1951 var han sjef for Den Kongelige Ballet. Derfra ble han avskjediget etter en kontroversiell og meget omtalt sak, som involverte blant annet kolleger og den konservative undervisningsminister Flemming Hvidberg. Siden skapte Lander seg en karrière som ballettsjef i Paris. Lander var gift med Margot Lander og siden Toni Lander.

Som koreograf skapte han i 1947 Etudes med musikk av Knudåge Riisager, verket ble i 2006 tatt inn i Danmarks kulturkanon.

Utmerkelser 
Lander ble ridder av Dannebrogordenen i 1938, fikk Dannebrogordenens hederstegn i 1948 og mottok medaljen Ingenio et arti i 1969.

Referanser 

Danske ballettdansere
Danske koreografer
Dannebrogordenen
Mottakere av Ingenio et arti
Personer med enkeltverk i den danske kulturkanonen
Personer fra København
Ofelaš (politisk parti)

Ofelaš er et norsk politisk parti, som stilte valgliste i Østre valgkrets ved Sametingsvalget 2009.

De fikk 76 stemmer, som utgjør 4,5% av stemmene i Østre valgkrets, og fikk dermed ingen representanter på Sametinget. Dere fem øverste kandidater var:
Jánoš Trosten
Egil Marius Persen
Gry Hege K. Lille
Siv-Annie Mathisen
Håkon Henriksen

Referanser

Politiske partier i Norge
Samisk politikk
Pinsekirken Elverum

Pinsekirken Elverum er en kristen frimenighet i Elverum i Innlandet. Menigheten ble stiftet i 1927 og er tilsluttet den norske pinsebevegelsen. 

Menigheten har 150 tilskuddstellende medlemmer i 2019. Lederskapet i menigheten består av fem personer inklusiv pastoren. Årsmøtet er menighetens øverste organ. Menigheten praktiserer troendes dåp.

Pinsekirken har blant annet tilbud til både barn og ungdom, sangandakter ved byens alders- og sykehjem, husgrupper og gudstjenester på søndager.

Referanser 

Norske pinsemenigheter
Kultur i Elverum
Religion i Innlandet
Espen Salberg

Espen Salberg (født 28. mars 1952 i Oslo) er en tidligere norsk sportsdanser. Sammen med sin kone Kirsten Salberg (f. Slora) var han den første nordmann som hevdet seg i internasjonal sportsdans. Ekteparet ble verdensmestere i latinamerikanske danser for amatører i 1976, og som profesjonelle ble de verdensmestere i 1982 og 1983.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske dansere
Personer fra Oslo
Verdensmestere
Fødsler i 1952
Kirsten Salberg

Kirsten Salberg (født Kirsten Slora 24. oktober 1947) er en tidligere norsk sportsdanser. Sammen med sin ektemann Espen Salberg var hun den første nordmann som hevdet seg i internasjonal sportsdans. Ekteparet ble verdensmestere i latinamerikanske danser for amatører i 1976, og som profesjonelle ble de verdensmestere i 1982 og 1983.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske dansere
Verdensmestere
Fødsler i 1947
Flemming Enevold

Flemming Enevold (født 12. februar 1952) er en dansk skuespiller, sanger og instruktør.

Han er student fra Holte Gymnasium i 1971 og ble utdannet fra Statens Teaterskole i 1975 og Det Kongelige Danske Musikkonservatorium. Han har medvirket i mange oppsetninger og spilte blant annet hovedrollen i musicalen The Phantom of the Opera. Siden 1982 har han vært gift med ballettdanserinden Linda Hindberg. Han var frem til 2006 direktør for Gladsaxe Teater og har også vært direktør for Rialto Teatret.

Flemming Enevold var formann for Kulturministeriets utvalg for scenekunst som utarbeidet en del av Danmarks kulturkanon.

Filmografi 
 Nyt legetøj (1977)
 Når engle elsker (1985)
 Rejseholdet (2000–2003) (afsnit 26)
 Edderkoppen (2000)
 Nikolaj og Julie (2002–2003) (afsnit 3, 4, 5, 6, 7, 8 og 9)
 Aftenland (2003)
 Kærlighed på film (2007)
 Flammen og Citronen (2008)
 Forbrydelsen (2009)
 Headhunter (2009)

Priser (utvalg) 
 1976 – Olaf Poulsens Mindelegat

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Flemming Enevolds nettsted (dansk) 

Danske skuespillere
Danske sangere
Danske teatersjefer
Kanonutvalgsmedlemmer
Alumni fra Det Kongelige Danske Musikkonservatorium
Personer fra Glostrup
Emil Spjøtvoll

Emil Oskar Spjøtvoll (født 21. juli 1940 i Hemne, død 4. mars 2002 i Trondheim) var en norsk matematiker og universitetsleder. Han var den første valgte rektor ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), da han etterfulgte Karsten Jakobsen som hadde vært fungerende rektor under etableringen av universitetet.

Spjøtvoll ble cand.real. ved Universitetet i Oslo (UiO) 1964, og dr.philos. i 1968 ved samme lærested. Fra 1968 til 1970 var han gjestelærer ved University of California, Berkeley og University of Wisconsin i Madison. Fra 1970 til 1972 var han dosent ved UiO, og deretter professor i statistikk ved Norges landbrukshøgskole.

I 1983 flyttet han til Trondheim, der han ble instituttstyrer ved Institutt for matematiske fag ved NTH. Fra 1990 til 1992 var han prorektor ved NTH, og deretter rektor frem til NTH ble en del av det nyopprettede NTNU. Fra 1996 til han døde i 2002 var han rektor ved NTNU.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Rektorer ved NTH
Norske matematikkprofessorer
Kommandører av St. Olavs Orden
Personer fra Hemne kommune
Fødsler i 1940
Dødsfall i 2002
Storhamar Håndball

Storhamar Håndball er  håndballgruppa i Storhamar Idrettslag. Storhamars seniorlag holder til i Eliteserien, siden opprykket i 2016. Storhamars Håndball damer ble sendt ned til 1. divisjon i 2015 på grunn av dårlig økonomi. Men rykket opp igjen i eliteserien sesongen og klubben ble også gjeldfri.

Wang Toppidrett 
Storhamar Håndball Elite Samarbeider tett med  Wang Toppidrett på Hamar.

Tabellen

Mest kjente spillere

 Kamilla Sundmoen
 Betina Riegelhuth
 Lise Løke
 Heidi Løke
 Anniken Obaidli
 Maja Jakobsen
 Kristin Venn

Medaljer
Eliteserien
 Sølv: 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021
 Bronse: 2007/2008, 2009/2010, 2011/2012, 2017/2018
NM (Pokal Cup):
 Finalister: 2018, 2019

Europeisk rekord

Referanser

Eksterne lenker
 

Håndball
Håndballag i Norge
Idrettslag etablert i 1935
Poul Schierbeck

Poul Julius Ouscher Schierbeck (født 8. juni 1888, død 9. februar 1949) var en dansk komponist og organist.

Schierbeck var elev av bl.a. Carl Nielsen og Thomas Laub.

Han har bl.a. komponert den nye melodien (fra 1926) til I Danmark er jeg født, samt musikken til Carl Th. Dreyers film Vredens Dag og Ordet.

Schierbeck har satt melodi til «I Danmark er jeg født» av H.C. Andersen. «I Danmark er jeg født» er tatt opp i Danmarks kulturkanon.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Sanger på Wikisource
 Gravsted.dk

Danske komponister
Danske organister
Ansatte ved Det Kongelige Danske Musikkonservatorium
Personer med enkeltverk i den danske kulturkanonen
Personer fra København
Friidrett under Sommer-OL 1912 – Tresteg menn

Tresteg herrer  var en del friidrettsøvelsene under Sommer-OL 1912. Dette var femte gangen øvelsen stod på OL-programmet og den er en av 12 øvelser som har vært med på alle Sommer-OL. Konkurransen ble avholdt mandag den 15. juli på Stockholms Olympiastadion.

20 utøvers fra 7 nasjoner deltok.

Medaljevinnere

Rekorder

Dette var de gjeldende verdens- og olympiske rekorder (i meter) før Sommer-OL 1912.

Resultater

Kilder
 sports-reference.com 
 
   (polsk)

Tresteg
Tresteg
Gauldal skole- og kultursenter

Gauldal skole- og kultursenter (GSK) er resultat av samarbeid mellom Midtre Gauldal kommune og Sør-Trøndelag fylkeskommune. Gauldal Skole- og Kultursenter rommer Gauldal videregående skole, Støren ungdomsskole, Midtre Gauldal musikk- og kulturskole, Midtre Gauldal voksenopplæring, Midtre Gauldal frivilligsentral, Kombinert skole og folkebibliotek, kino med plass til 70 personer og kultursal med plass til 450 personer.

Til daglig har om lag 600 elever og 100 ansatte daglig tilhold i bygget.

Kultur i Midtre Gauldal
Skoler i Midtre Gauldal
Svartvann

For å lese om biotopen som består av humusrikt ferskvann med lav pH, se: Sortvannselv.
Svartvann eller svartvatn er alt avløp som kommer fra toalett (inkl vakuumtoalett og urinal), mens gråvann kommer fra bad-, oppvask- og vaskevann. Ved bruk av metoden kildeseparering blir svartvann fra husholdning og industri splittet fra gråvann og er en avløpsløsning som benyttes i kombinasjon med renseanlegg for gråvann.

Eksterne lenker
 Forskningsmiljø- Forskning på svartvann
 Informasjon om svartvann- www.avlop.no
 Forskning på svartvann på Ås – Universitetet for miljø- og biovitenskap har eget avløp for svartvann
 Forskning på svartvann på Runde – Runde Miljøsenter har eget avløp for svartvann og forsker på svartvann

Kloakk
Vann
Gjenvinning
Gråvannsrensing

Gråvannsrensing er rensing av gråvann. Spillvann (avløpsvann ) fra husholdning og industri deles vanligvis opp i gråvann (fra vask, dusj og vaskemaskiner) og svartvann  (fra toalett ). Rensing av gråvann i egne renseanlegg forutsetter kildeseparering, en avløpsløsning hvor gråvann  fra vask og dusj er atskilt fra svartvann  (toalett og urinal). Toalettløsningene er mange, avhengig av standard, kostnader og miljøvariabler (biologisk, lavtspylende, vakuumtoalett ). Kildeseparerende løsninger benyttes i kombinasjon med renseanlegg for gråvann. 
Gråvann har lite fosfor  og sykdomsfremkallende, patogene bakterier og kan derfor renses på stedet (ved byggingen) ved hjelp av ulike filterløsning for å oppnå de kvalitetskrav som stilles av både sentrale og lokale myndigheter, for utslipp i bekker og vassdrag. For gjenbruk av gråvann stilles det andre krav.

Dokumentasjon
I henhold til forurensningsforskriften §12-10, skal renseløsninger med gråvannsfilter ha dokumentasjon på at anerkjent dimensjonering og utforming er benyttet. Forskriften gir ingen videre utdyping av dokumentasjonskrav, eller anbefalinger. Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (NMBU) har i samarbeid med Bioforsk  har utarbeidet en Ny norm for prefabrikkerte gråvannsrenseanlegg  for fritidshus.  Bioforsk anbefaler at kommunene etter hvert vil sette krav til at gråvannsrenseanlegg  skal være testet etter denne normen.

Eksterne lenker
 Ny norm for prefabrikkerte gråvannsrenseanlegg- Forskning på kildeseparering
 Informasjon om Kildeseparasjon- Forskning på forbedring av helse forbundet med rening og gjenbruk av gråvann
 Informasjon om gråvann- www.avlop.no

Økologi
Avfall
Vann
Gjenvinning
Gråvannsrenseanlegg

Gråvannsrenseanlegg renser gråvann. Spillvann (avløpsvann ) fra husholdning og industri deles vanligvis opp i gråvann (fra vask, dusj og vaskemaskiner) og svartvann  (fra toalett ). Rensing av gråvann i egne renseanlegg forutsetter kildeseparering, en avløpsløsning hvor gråvann  fra vask og dusj er atskilt fra svartvann  (toalett og urinal). Gråvann har lite fosfor  og sykdomsfremkallende patogene og kan derfor renses på stedet (ved byggingen) ved hjelp av ulike filterløsning for å oppnå de kvalitetskrav som stilles av både sentrale og lokale myndigheter, for utslipp i bekker og vassdrag. For gjenbruk av gråvann stilles det andre krav.

Dokumentasjon
I henhold til forurensningsforskriften §12-10, skal renseløsninger med gråvannsfilter ha dokumentasjon på at anerkjent dimensjonering og utforming er benyttet. Forskriften gir ingen videre utdyping av dokumentasjonskrav, eller anbefalinger. Universitetet for miljø- og biovitenskap  (UMB) har i samarbeid med Bioforsk  har utarbeidet en Ny norm for prefabrikkerte gråvannsrenseanlegg  for fritidshus.  Bioforsk anbefaler at kommunene etter hvert vil sette krav til at gråvannsrenseanlegg  skal være testet etter denne normen.

Eksterne lenker
 Ny norm for prefabrikkerte gråvannsrenseanlegg- Forskning på kildeseparering
 Informasjon om gråvannsrenseanlegg- Forskning på forbedring av helse forbundet med rening og gjenbruk av gråvann
 Informasjon om gråvann- www.avlop.no

Økologi
Avfall
Vann
Gjenvinning
Inntrøndelag tingrett

Inntrøndelag tingrett var en førsteinstansdomstol i Frostating lagdømme som ble etablert 1. januar 2011 ved sammenslåing av Stjør- og Verdal tingrett som hadde kontorsted i Levanger og Inderøy tingrett som holdt til Steinkjer. Domstolen hadde kontorsted i tinghuset på Steinkjer i Trøndelag, som ble utvidet i forbindelse med sammenslåingen og nyåpnet 14. juni 2011.

Rettskretsen omfattet kommunene Frosta, Inderøy, Levanger, Meråker, Namdalseid, Snåsa, Steinkjer, Stjørdal, Verdal og Verran med tilsammen 97 215 innbyggere pr. 1. januar 2010. Domstolen ble ledet av en sorenskriver Odd Arve Bartnes og hadde i tillegg tre tingrettsdommere, tre dommerfullmektiger og elleve funksjonærer.

Den 12. april 2021 ble Inntrøndelag tingrett slått sammen med Fosen tingrett, Namdal tingrett og Sør-Trøndelag tingrett til den nyopprettede Trøndelag tingrett. Steinkjer tinghus er ett av fire rettssteder i Trøndelag tingrett.

Se også
 Tingrett

Referanser

Eksterne lenker
 Inntrøndelag tingrett

Myndigheter i Trøndelag
Administrative inndelinger i Trøndelag
Tingretter i Norge
Steinkjers historie
Inderøys historie
Snåsas historie
Frostas historie
Meråkers historie
Stjørdals historie
Verdals historie
Etableringer i 2011
2011 i Norge
Tidligere norske domstoler
Opphør i 2021
Bunraku

Bunraku (文楽) er en form for tradisjonelt japansk dukketeater som oppstod i Osaka på slutten av 1600-tallet. Ordet «bunraku» er avledet av navnet til en teatertrupp etablert av dukkemesteren Uemura Bunraken tidlig på 1800-tallet.

Begrepshierarki 
Det japanske samlebegrepet for bunraku og tilsvarende typer dukketeater er ningyō jōruri (人形浄瑠璃). Ningyō betyr «dukke» på japansk, mens jōruri er en fortellende musikkform hvor en forteller (太夫, tayū) akkompagneres av en tre-strenget lutt, en såkalt samisen eller shamisen. Den korrekte betegnelsen på «dukketeater» på japansk er ayatsuri jōruri.

Britiske Jeremy Bidgood dokumenterte i sin doktoravhandling The Problem of Bunraku: A Practice-led Investigation into Contemporary Uses and Misuses of Ningyo Joruri (London University, 2015) at de fleste i Vesten har en feilaktig oppfatning om at bunraku er den eneste formen for ningyō jōruri som fortsatt er en levende tradisjon i Japan. Det korrekte er at det finnes flere parallelle tradisjoner, blant annet på Awaji-øyene, Iida og Tonda.

Særtrekk ved bunraku 
Til forskjell fra mange andre former for dukketeater, bruker man ikke tråder eller andre triks for å bevege dukkene og skjule dem som styrer dukken. Dukkeførerne er fullt synlige på scenen, selv om de som oftest er diskret kledd i sort og bærer maske. Slike helt sortkledte scenearbeidere kalles kuroko på japansk. Dukkene kan være i nesten naturlig størrelse, og hver dukke blir operert av hele tre profesjonelle dukkeførere, som må koordinere bevegelsene sine perfekt med hverandre for at fremførelsen skal virke naturlig.

Bunraku i dagens Japan 
Det japanske kulturrådet driver (pr. 2017) flere teaterkompanier som tar vare på og viderefører tradisjonelle japanske teaterformer. Et av disse er det som på engelsk kalles National Bunraku Theatre – Det nasjonale bunrakuteateret.

Se også
Figurteater
Kamishibai, japansk papirfigur-teater

 kuroko

Referanser

Litteratur og dokumentarfilm 
 Jeremy Bidgood: The Problem of Bunraku : a practice-led investigation into contemporary uses and misuses of ningyo joruri; doktorgradsavhandling (2015), University of London; besøkt 22. november 2017 
 Samuel L. Leiter: Historical Dictionary of Japanese Traditional Theatre, Rowman & Littlefield Publishers (2014), ASIN B00Z8F9ERM; besøkt 12. november 2017
 Begin Japanology: Bunraku – dokumentarprogram (29 minutter) tilgjengelig på YouTube; besøkt 12. november 2017

Japansk kultur
Dukketeater
Immateriell kulturarv