alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Christiania (København)

Christiania (også Fristaden Christiania, Det fri Christiania eller Staden) er et naturskjønt område ved festningsvollene på Christianshavn i Danmarks hovedstad, København. Christiania er et alternativt boligområde som opp gjennom årene har blitt tillatt stor grad av selvstyre, mot at restauranter og andre firmaer betaler moms på sin omsetning. Idéen er at Christiania skal være et fritt, selvstyrende samfunn, hvor innbyggerne fritt skal kunne utfolde seg under ansvar for fellesskapet. Det øverste styringsorganet er allmøtet. Det bor i underkant av tusen mennesker i Christiania, og de blir kalt christianitter. Christiania er Københavns fjerde største turistattraksjon med omkring en halv million besøkende turister hvert år (2011). 

Christiania ble til i 1971 da en gruppe beboere i Christianshavn brøt gjerdene til et nedlagt militærområde for å lage lekeplass til barna sine. De tomme husene på området ble snart bebodd av hippier, sosialister og andre som ønsket et alternativt samfunn. Biler er ikke tillatt, noe som gir en stille landsbystemning hvor barn kan utfolde seg til fots og på sykkel. Går man tur i Christiania ser man tydelig at området er preget av hippiekultur; murer og vegger er dekket av fargerike og kunstneriske graffitier og malerier, mange har bygget husene sine selv og her finner man butikker som selger økologiske varer.

Cannabissalg 
Christiania er kjent for sitt liberale syn på cannabis og cannabissalg. Til gjengjeld kjemper christianittene hardt for å holde Christiania fritt for hardere rusmidler. Det selges enda cannabis åpenlyst i boder på Christianias hovedgate, som bærer det passende navnet Pusher Street. I 2004 valgte cannabisselgerne å fjerne det åpenlyse salget, men de kom tilbake. Siden det har politiet gjennomført en rekke razziaer for å fjerne cannabissalget som nå foregår i det skjulte. En av de mer fargerike bodene ble tatt vare på, og den står nå utstilt på Det danske Nationalmuseet.

Forsøkt ryddet 
De danske styresmaktene har vedtatt at Christiania skal «normaliseres», og boligområdet har flere ganger blitt prøvd ryddet. Siden slutten av 1990-årene har tungt bevæpnet politi gjennomført flere målrettede aksjoner mot Christiania grunnet cannabissalget på Pusher Street, men det har også gått ut over resten av dagliglivet i boligområdet. Politiet har møtt stor motstand fra christianittene, bl.a. gjennom demonstrasjoner, og fra folk som ikke bor i Christiania, men som støtter opp om christianittenes kamp for et fredelig og alternativt samfunn. 

Christiania anla sak mot staten, men tapte til slutt i Højesteret.

Fællesmøte 
Fællesmøte er det øverste styringsorganet i det selvstyrte boligområdet Christiania i København i Danmark.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Christianias offisielle nettside
 Info om Christiania (krever Flash)
 Side om Bevar Christiania
 «Christiania taper sak mot den danske staten» Aftenposten 18. februar 2011

Christianshavn
Bosetninger etablert i 1971
1971 i Danmark
Konkubinat

Konkubinat (fra lat. concubitus, samleie
) betegner et åpent, ikke-ekteskapelig samliv mellom to personer. Dermed var ikke samlivet regulert av loven om ekteskap. Konkubinat var straffbart i Norge frem til 1972. Bestemmelsen hadde imidlertid blitt forsøkt opphevet allerede på 1950-tallet, og var «sovende» i de siste tiårene av sin eksistens i Norge.

Konkubinatets utforming er meget avhengig av historisk og kulturell kontekst. Barn som er født fra et samboende forhold kan til forskjell fra barn født i ekteskap ofte ha andre arverettigheter. Konkubinatet har ofte vært begrenset til velstående og politisk mektige sosiale lag.

Samboerskap i antikkens Roma 
I antikkens Roma ble betegnelsen concubinus (flertall «concubini») brukt på en mannlig slave, som ble valgt av sin herre til den elskede. Det latinske feminine formen av navnet er concubina. I antikkens Roma var konkubinat en forbindelse mellom to frie mennesker som ikke kunne ha et juridisk bindende ekteskap eller av personer som ikke ønsket å gifte seg på grunn av hans embete. Krav til konkubiner var lovlig alder og gjensidig samtykke, og medgift ikke nødvendig. Barna fra denne unionen var av faderlige autoritet (patria potestas). De fikk morens navn og ble betraktet som illegitime.

Soldater av romerske hæren hadde fram til slutten av det andre århundre f.Kr. bare rett til å gifte seg etter at de hadde avtjent 25 år verneplikt, etter hvilken periode de ble belønnet med romersk statsborgerskap. For å omgå disse begrensningene, levde de ofte i konkubinat.

Konkubinat i islam  
Konkubinat i den islamske konteksten betyr en formell, dog ikke nødvendigvis permanent seksuelle forhold mellom en mann og hans slave. Det eksisterer en rekke arabiske termer for slike konkubiner, blant annet surrīya (surur av glede, nytelse) og hazira (kjæreste, fekting, gjerder). I motsetning til andre nevnte kulturkretser hvor konkubinatet var forbudt, eller i det minste mislikt, så fantes det i den islamske kultur en rettslig anerkjennelse av institusjonen og den ble en integrert del av muslimsk slaveri.
Innen den muslimske rettsvitenskap finnes det et forbud mot utenomekteskapelig sex. Det finnes imidlertid ett unntak: et seksuelt forhold mellom en mannlig muslim og slaven hans er tillatt under koranen (23 Sura, 6) og generell juridisk betenkning om disse spørsmål. Seksuell omgang mellom en kvinnelig slave og en annen herre enn hennes egen var imidlertid forbudt. Konkubinen var således en spesialisert slave og det fantes en arbeidsdeling mellom henne og de andre slavene. Størrelsen på haremene var bestemmende.

Konkubinat i Kina 
I Kina har det tradisjonelt vært vanlig at fremstående personer holdt seg med konkubiner, i tillegg til sin lovlige kone.   

Konkubinat i moderne tider har gjerne preg av ekteskapslignende samliv, og skiller seg dermed mindre fra det formaliserte ekteskapet enn det som tidligere ble lagt i begrepet konkubinat.

Se også
 Frille
 Elskerinne
 Leiermål
 Samboerskap

Referanser

Samlivsformer
FRIdemokratene

For Fridemokratene i Tyskland, se Freie Demokratische Partei.
FRIdemokratene er en norsk partipolitisk uavhengig organisasjon med liberalisme som ideologi.  Organisasjonen ble opprettet 19. juni 1994 i etterkant av Fremskrittspartiets landsmøte på Bolkesjø, populært kalt «Dolkesjø», der den liberalistiske fløyen ble tilsidesatt. Resten av den stortingsperioden utgjorde fire av Frps opprinnelige ti stortingsrepresentanter en egen, uavhengig gruppe. Organisasjonen feiret tiårsjubileum i 2004, hvor «FRIhetsprisen» ble tildelt Jan Arild Snoen.

FRIdemokratene er ikke et parti, men har stilt lister ved lokalvalg. FRIdemokratene har en studentorganisasjon ved navn FRIstud. Denne er aktiv ved Universitetet i Oslo.

Fridemokratene oppfatter seg å være i opposisjon til enhver statsautoritær holdning, såvel til «høyre» som til «venstre» i det politiske spektrum.

Fridemokratene anser etter eget utsagn følgende rettigheter for å være ukrenkelige og fundamentale for opprettholdelsen av et fritt og menneskeverdig samfunn:

liv, frihet og rettmessig tilegnet eiendom
fritt å utveksle tanker, varer og tjenester på enhver måte i det frie marked
å danne frivillige sammenslutninger for å tilfredsstille individuelle menneskelige behov for vennskap, trygghet, velferd og kultur
alene eller gjennom disse sammenslutningene å etterstrebe ethvert livsmål og sett av verdier og å fremme disse gjennom fredelig overbevisning

Nettavisen Liberaleren utgis av FRIdemokratene.

Ledere for Fridemokratene
1994–1995 Ellen Christine Christiansen
1995–1997 Jon Henrik Gilhuus
1997–1998 Heidi Nordby Lunde
1998–1999 Bent Johan Mosfjell
1999–2000 Kristian Norheim
2000–2003 Hans Jørgen Lysglimt Johansen
2003–2006 Sverre Berg

Fridemokratenes pris FRIhetsprisen er tildelt
1999 Egil Bakke
2001 Ole-Jacob Hoff
2004 Jan Arild Snoen

Eksterne lenker 
 FRIdemokratene 
 Liberaleren – nyhetsavis drevet av Fridemokratene
 Bauta Bøker – bokhandel drevet av Fridemokratene 

Norske politiske organisasjoner
Liberalistiske partier
1994 i Norge
Politiske partier etablert i 1994
Qt

Qt er et portabelt programvarebibliotek for utvikling av programmer som uten endringer i kildekoden kan kompileres til å kjøres på flere ulike operativsystemer og plattformer, som X11, Microsoft Windows, macOS og Microsoft Windows CE. Det ble opprinnelig utviklet av selskapet Trolltech.  Qt inneholder funksjonalitet som gjør det populært å bygge grafiske programmer med, men kan også brukes i ikke-grafiske programmer, som tjenere. Foruten en modul til å bygge grafiske brukergrensesnitt inneholder Qt også moduler for å bruke OpenGL, filbehandling, TCP/IP, SQL, XML og multimedia.

Opprinnelig kunne Qt-programmer kun programmeres i C++, men etter hvert har Trolltech også begynt å støtte Java gjennom Qt Jambi Foruten de to offisielt støttede plattformene har tredjeparts utviklere også laget bindinger for Python Ruby C# PHP og Ada

Siden Qt er så portabelt og dessuten tilgjengelig under GPL og LGPL, er det svært populært iblant utviklere av fri programvare og brukes blant annet i skrivebordsmiljøet KDE, mediasenteret MythTV, chat-klienten Psi, nettleseren Arora og i de nyeste versjonene av medieavspilleren VLC Media Player. På den andre siden kan Qt brukes i proprietær programvare med en kommersiell lisens og brukes i programmer som skal kjøre på flere ulike plattformer. Eksempler på dette er nettleseren Opera, Google Earth og Skype. Qt brukes også i Qtopia, Trolltechs plattform for mobiltelefoner.

Varianter
 Qt/X11 — Qt for vindussystemet X (Unix / Linux)
 Qt/Mac — Qt for Apple Mac OS X
 Qt/Windows — Qt for Microsoft Windows
 Qt/Embedded — Qt for innebygde systemer (Handholdte datamaskiner, Smartphone, Qtopia, etc.)
 Qt/WinCE — Qt for Windows CE
 Qt Jambi — Qt for Java

Det er fire versjoner av Qt for de respektive plattformene:

 Qt Console — for utvikling som ikke trenger grafisk brukergrensesnitt
 Qt Desktop Light — enkelt versjon for utvikling for grafiske brukergrensesnitt, som ikke støtter nettverk og databasebruk
 Qt Desktop — full versjon
 Qt Open Source Edition — full versjon under åpen kildekodelisens

Versjonshistorikk

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Nokia Qt (tidligere Trolltech Qt)
 KDE

Programmering
KDE
Objektivisme

Objektivismen er et filosofisk system i den aristoteliske tradisjon, skapt av den russisk-amerikanske filosofen og forfatteren Ayn Rand, som baserer seg på fornuft, egoisme/individualisme (fremfor kollektivisme), frihet, og virkelighetens objektivitet.

Objektivismen hevder innen metafysikk at virkeligheten eksisterer uavhengig av noens bevissthet, og hevder innen erkjennelsesteori at menneskets sanser gir pålitelig informasjon og at fornuften er menneskets eneste metode for å oppnå abstrakt kunnskap. Den objektivistiske etikk forfekter rasjonell egoisme: hvert individ bør gjøre sitt beste for å oppnå et lykkelig liv, man har ingen forpliktelser overfor andre mennesker, bortsett fra egne barn. For å oppnå et lykkelig liv må man være rasjonell, langsiktig og prinsippfast, og man må bruke sitt liv til verdiskapende arbeid. Ifølge objektivismen har ingen mennesker noen rett til å initiere tvang mot andre mennesker, og objektivismens politikk forfekter derfor full politisk frihet, såkalt laissez-faire-kapitalisme. Dette innebærer full respekt for individers rettigheter, inkludert den private eiendomsrett. Objektivismen hevder derfor at statens eneste oppgave skal være å beskytte individer mot initiering av tvang; staten skal derfor kun drive politi, rettsvesen og militært forsvar.

Objektivismen hevder at det eksisterer seks grunnleggende dyder (en: virtues), og disse er: rasjonalitet, uavhengighet (en: independence), produktivitet, ærlighet (honesty), integritet og rettferdighet (justice).

Da Ayn Rand ble bedt om å oppsummere hovedprinsippene i sin filosofi i få ord, gjorde hun det som følger:

 Metafysikk: objektiv virkelighet«Nature, to be commanded, must be obeyed.» (Francis Bacon) Epistemologi: fornuft«You can't have your cake and eat it, too.» (amerikansk ordtak) Etikk: egoisme
 Politikk: laissezfairekapitalisme«Give me liberty or give me death» (Patrick Henry)Objektivismen er fremstilt i Ayn Rands romaner og essaysamlinger, og er systematisk fremstilt som et hierarkisk oppbygget integrert system i Leonard Peikoffs Objectivism: The Philosophy of Ayn Rand'' (1991).

Eksterne lenker 
 Foreningen for Studium av Objektivismen
AynRand.no
 Bergen Objektivist Forening
 Ayn Rand institute 
 En kritisk artikkel om objektivismen av Michael Shermer (på engelsk)
 En nettside med lenker til artikler som er kritiske til objektivismen (på engelsk)
 Objektivismens dyder (på engelsk)
 The Cato Institute
 The Objective Standard

Filosofi
Liberalisme
Den angelsaksiske krønike

Den angelsaksiske krønike er en samling av kildedokumenter som dekker angelsaksernes historie i Storbritannia i tidsrommet fra år 1 til 1154.. Det er en av de beste bevarte tekstene fra angelsaksisk litteratur. De fleste av dokumentene er sekundærkilder, og mye av materialet er basert på legender og fortellinger, og må derfor regnes som usikre kilder. Det er også noen førstehåndsskildringer av hendelser, og enkelte sider ved angelsaksisk historie er ikke belyst noe annet sted.

Det var vanlig å føre krøniker og annaler i middelalderen, både i den verdslige administrasjon og i klostrene. Mange av dem dekker først og fremst lokale hendelser og fenomener, mens hendelser lengre unna ikke blir nevnt. Dermed gir hvert enkelt dokument bare et snevert bilde av verden på et gitt tidspunkt. Den angelsaksiske krønike er en viktig kilde fordi den samler en rekke slike krøniker og annaler, og dermed kan man sette sammen et større bilde.

Ni manuskripter av krøniken er bevart, hvorav to er kopier og syv er forskjellige originalversjoner. Syv er skrevet på angelsaksisk, mens den siste er på en blanding av angelsaksisk og latin. Den siste, Peterborough Chronicle, inneholder tidlig mellomengelsk i tillegg til angelsaksisk. Den eldste er Parker Chronicle, navngitt etter Matthew Parker, som eide den. Denne eies nå av Corpus Christi College i Cambridge. Alle de andre eies av British Museum.

Litteratur
 
 
 
 
 
 
 

 

  (2003 edition: )
 

 
 

 

 

 Wormald, Patrick (1991). "The Ninth Century." In Campbell et al., The Anglo-Saxons, 132–159.

Eksterne lenker
 The Anglo-Saxon Chronicle, engelsk fulltekst e. J. A. Giles and J. Ingram

Krøniker
Englands historie
Angelsaksisk litteratur
Kingston upon Thames

Kingston upon Thames, i dagligtale bare Kingston, er en by i England. Den lå tidligere i grevskapet Surrey, men er nå del av Stor-London. Den er den fremste byen i det kongelige distriktet av samme navn i sørvestlige London. Det er det eldste av de fire kongelige distrikter i England. Den var middelalderens markedsby hvor de saksiske kongene ble kronet.

Kingston ligger 16 km sørvest for Charing Cross og er den ene av de betydelige storbysentre som er identifisert i London-planen. Kingston ligger omtrent 10 meter over havet (moh). Den var en del av et større sogn i middelalderen i grevskapet Surrey, og byen var en gammel borough, reformert i 1835. Surrey County Hall har befunnet seg her fra 1893, med juridisk uavhengig lokaladministrasjon etter at Kingston ble en del av Stor-London i 1965. Det meste av byen inngår i postkodeområdet KT1, men en del områder nord for jernbanestasjonen har isteden postkode KT2. Befolkningen i byen selv, bestående av de fire kretsene Canbury, Grove, Norbiton og Tudor, var i henhold til folketellingen i 2011 på 43 013 innbyggere.

Historie 

Kingston ble kalt for Cyninges tun i 838, Chingestune i 1086, Kingeston i 1164, Kyngeston super Tamisiam i 1321 og Kingestowne upon Thames i 1589. Navnet betyr «kongens gods» fra de angelsaksiske ordene cyning og tun. Området tilhørte kongen i saksisk tid og var den eldste kongelige borough, første gang omtalt i 838 som åsted for et møte mellom kong Egbert av Wessex og Ceolnoth, erkebiskop av Canterbury i årene 833-870.

Kroningssteinen ved torget er et minne om tiden da angelsaksernes konger ble kronet her. Kingston var lenge ett av Englands vikigste steder, trolig fordi Themsens tidevann snur omtrent her, så lenger enn dette kom man seg ikke innover i landet med større skip. 

Den første broen i Kingston skal være reist på 1190-tallet. og British Aerospace hadde produksjonslokaler i byen.

Byens to fremste fotballklubber er Kingstonian FC og AFC Wimbledon.

Byens våpenskjold er tre sølvlaks på blått. Det minner om Mandals.

Referanser

Litteratur 
 Lysons, Daniel (1792): «Kingston upon Thames» i: Environs of London, 1: County of Surrey, London: T. Cadell
 Maldon, H. E., red. (1911): «Kingston-upon-Thames» i: A History of the County of Surrey, Volume 3, Kingston-upon-Thames, s. 487–501, formidlet av British History Online
 Thorne, James (1876): «Kingston-upon-Thames» i: Handbook to the Environs of London, London: John Murray
 Walford, Edward (1883): «Kingston-upon-Thames» i:  Greater London, London: Cassell & Co., OCLC 3009761

Eksterne lenker 
 
 Kingston Council offisielle nettsted
 Kingston upon Thames Society
 A Brief History of Kingston upon Thames ved Tim Lambert, LocalHistories.org
 Museum and Local History , Royal Borough of Kingston upon Thames

Byer i Stor-London
Steder i Kingston upon Thames
Byer ved Themsen
Dressmann

Dressmann er Nordens største kleskjede innen herreklær med 400 butikker i Norge, Sverige, Finland, Danmark og Island. Dressmann eies av Varner-Gruppen og har hovedkontor på Billingstad i Asker. Kjeden ble startet av Frank Varner som åpnet sin første butikk på Grünerløkka i Oslo under navnet Frank Varner. I 1967 byttet virksomheten navn til Dressmann. Dressmann hadde i 2002 en omsetning på over 2 milliarder kroner. I 2007 utvidet Dressmann sitt konsept med Dressmann XL, hvor utvalget er herreklær i størrelsene 2XL til 9XL.

Land med butikker

Nåværende

Tidligere

Referanser

Eksterne lenker
 Dressmann.no

Norske detaljistselskaper
Klesbutikker
Flyveress

Flyveress er en betegnelse på en militær pilot som har skutt ned minst fem fiendtlige fly. Begrepet oppsto i første verdenskrig, da franske aviser beskrev Adolphe Pegoud som et flyveress etter at han ble den første til å skyte ned fem tyske fly.


Flest nedskytninger
 Erich Hartmann (352 nedskytninger i andre verdenskrig)
 Manfred von Richthofen, «Den røde baron» (80 nedskytninger i første verdenskrig)

Norske flyveress under andre verdenskrig
Svein Heglund (16 )
Werner Christie (11)
Helner Grundt Spang (10 )    
Martin Gran (9)          
Marius Eriksen (9)             
Nils Kolbjørn Jørstad (6 )           
Frederik Sverdrup Fearnley (6 )        
Ragnar Dogger (6)            
Rolf Arne Berg (5 )
Helge Sognnæs (5 )             
Bjørn Bjørnstad (5 )   
Ola Gert Aanjesen (5 )                
Helge Mehre (5)                     
Arne Austeen (5)
Olav Djønne (5)

Antall bekreftede nedskytninger i parentes. Desimaler (halvt, tredelt og kvart poeng) utdeles der flere enn én pilot har deltatt i nedskytingen.

Referanser

Galleri
Mari Maurstad

Mari Maurstad (født 17. mars 1957 i Oslo) er en norsk skuespiller. 

Maurstad debuterte på Den Nationale Scene i Bergen i 1978 i Shakespeares Kong Lear. Hun har vært fast ansatt på Nationaltheatret siden 1981 og i tillegg medvirket i mange forskjellige TV-program og dubbet en rekke tegnefilmer. Hun har blant annet lånt sin stemme til Dolly Duck og Ole, Dole og Doffen Hun har også utgitt flere CD-innspillinger og bøker.

Høsten 2007 deltok Mari Maurstad i programserien Skal vi danse på TV 2 sammen med den svenske danseren Jan-Eric Fransson. De ble stemt ut av konkurransen 26. oktober.

Hun har jobbet og engasjert seg for bærekraftige prosjekter for barn og ungdom i Sør-Afrika gjennom organisasjonen Zulufadder.

Familie
Mari Maurstad er datter av skuespilleren Alfred Maurstad (1896–1967) og hans andre kone Gro Scott-Ruud (1928–2017), som igjen var datter av maleren Gunnar Scott-Ruud. Mari er halvsøster til Toralv Maurstad. Wenche Foss var Maurstads gudmor.

Hun er gift med cellisten Aage Kvalbein. Skuespilleren Scott Maurstad (1988–) er et av deres tre barn.

Æresbevisninger 
 Leif Justers ærespris, 2001
 Heddaprisen, 2008, for beste kvinnelige birolle for Miss Lamont i Singin’ in the Rain ved Oslo Nye Teater

Bibliografi 
 De gode gamle sangbøkene
 Hvem bryr seg om sjelen, jeg vil heller ha en sexy rumpe
 Lange skjørter korte bein, rumpa hang som en slipestein
 Barnas store teaterbok
 Barn + garn = sant
 Oluffa
 Sangboka om Margrethe Munthe
 La llorona-coco film

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Norske komikere
Skuespillere ved Nationaltheatret
Skuespillere ved Den Nationale Scene
Norske skuespillere
Skal vi danse-deltakere
Vinnere av Heddaprisen
Personer fra Oslo
Maurstad (slekt)
Posthuset (høyhus)

Posthuset, tidligere og ofte på folkemunne kalt Postgirobygget, er et næringsbygg i Biskop Gunnerus' gate 14 på Vaterland i Oslo. Huset fungerer blant annet som hovedkontor for Posten Norge og Sopra Steria. Navnet Posthuset ble innført 12. mai 2000 under en pressekonferanse.

Postgirobygget ble oppført i perioden 1972 til 1975 og var tegnet av arkitekt Rolf Christian Krognes. I sin opprinnelige form var bygget 80 meter høyt med 19 etasjer og hadde fire flate vegger og flatt tak.

Da bygningen sto ferdig var den Norges høyeste. Bygget var kontroversielt på grunn av utseendet. I 1990 ble det 117 meter høye nabobygget Oslo Plaza oppført, og med det var ikke lenger Postgirobygget Oslos høyeste bygg.

I mars 2001 kjøpte Entra Postgirobygget av Posten Norge for 530 millioner kroner. I forbindelse med overtakelsen ble det utlyst en åpen arkitektkonkurranse med det formål å gjøre det utskjelte bygget om til et funksjonelt kontorbygg. Arkitektfirmaet HRTB vant med sitt utkast «Forandring».

I 2003 ble bygget renovert – syv etasjer ble lagt til og bygningen ble splittet i to tårn, sammenføyd av et smalere midtparti, som stilnet kritikken mot utseende noe. Det er i dag Oslos nest høyeste og Norges tredje høyeste bygning med en høyde på 112 meter og 26 etasjer. Postgirobygget ble i forbindelse med renoveringen omdøpt til Posthuset. Avisen Aftenposten flyttet fra Akersgata 51 til det nyrenoverte bygget 12. mai 2003.

I tilknytning til høyhuset ligger et lavbygg.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Entra eiendom: Biskop Gunnerus gate 14, Oslo
 HRTB Arkitekter: Ombygging og påbygging av Postgirobygget

Byggverk i Oslo
Vaterland
Byggverk fullført i 1975