alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
John Hawkwood

John Hawkwood (født 1320, død 1394) var en engelsk leiesoldat i det 14. århundre i Italia. For Jean Froissart, en fransk samtidig kronikør var han kjent som Haccoude, mens han i Italia var kjent som Giovanni Acuto. Hawkwood tjente først paven og deretter ulike fraksjoner i Italia for over 30 år.

Hawkwodds oppvekst og ungdom er dårlig dokumentert og det er ukjent hvordan han ble soldat. En beretning sier han var nest eldste sønn av en garver i Sible Hedingham i Essex for så å bli lærling i London. Andre beretninger sier han var en skredder før han ble soldat. 

Hawkwood tjenestegjorde i hundreårskrigen i den engelske hæren i Frankrike under Edvard III av England. Ifølge noen kilder skal han ha kjempet i slagene ved Crécy og Poitiers, men dette er ikke bevist. Noen kilder sier han ble adlet av Edvard III eller av Edward, den svarte prinsen, men det kan og være at Hawkwood bare tok adelstittelen. Hans tjeneste i den engelske hæren opphørte etter fredsavtalen i Brétigny i 1360.

Referanser

Litteratur 
 Duccio Balestracci – Le armi i cavalli l'oro. Giovanni Acuto e i condottieri nell'Italia del Trecento, (Rome, 2003)
 Frances Stonor Saunders – Hawkwood: The Diabolical Englishman (2004). 
 William Caferro- John Hawkwood: An English Mercenary in Fourteenth-Century Italy (Johns Hopkins University Press, 2006)
 John Temple-Leader & Giuseppe Marcotti – Sir John Hawkwood (L'Acuto) Story of a Condottiere''

Eksterne lenker 
 Sir John Hawkwood: Story of a Condottiere, London (1889), nettversjon (engelsk)
 Hawkwoods slott i Italia, The Castle of Montecchio Vesponi (engelsk)

Engelskmenn
Rie Mastenbroek

Hendrika «Rie» Wilhelmina Mastenbroek (født 26. februar 1919 i Rotterdam, død 6. november 2003 i Rotterdam) var en kvinnelig svømmer fra Nederland.

Mastenbroek vant tre gull- og en sølvmedalje i europamesterskapet i svømming i 1934. Under OL 1936 i Berlin gjentok hun bedriften, 17 år gammel vant hun 100 og 400 meter fri, 4x100 meter fri og kom på andreplass på 100 meter rygg.

Hun satte ni verdensrekorder, seks i rygg og tre i fri, i løpet av sin svømmekarriere.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Nederlandske svømmere
Olympiske mestere for Nederland
Olympiske sølvmedaljevinnere for Nederland
Europamestere i svømmesport for Nederland
EM-sølvmedaljevinnere i svømmesport for Nederland
Medaljevinnere under Sommer-OL 1936
Deltakere for Nederland under Sommer-OL 1936
Svømmere under Sommer-OL 1936
Tidligere verdensrekordholdere i svømming
Personer fra Rotterdam
Fødsler i 1919
Dødsfall i 2003
Olympiske medaljevinnere i svømming
Detmold

Detmold er en by i Tyskland i delstaten Nordrhein-Westfalen med rundt 75 000 innbyggere. Byen var hovedstad i det lille fyrstedømmet Lippe fra 1468 til 1918 og så i fristaten Lippe frem til 1947. I dag er byen administrativt sete for kretsen Lippe og regierungsbezirk Detmold.

Historie

Middelalderen 
Detmold ble først nevnt i 783 som Theotmalli, og i 1005 ble området (Gau) Tietmelli eller Theotmalli nevnt i skriftlige kilder. I 1263 bygget Bernard III av Lippe festningsverk rundt bosetningen der handelsruten mellom Paderborn og Lemgo krysset elven Werre. Han bygget steinmurer og ga stedet kommunerettigheter. Folketallet i 1305 ble rapportert til 305.  Handelsrettigheter ble gitt i 1265, noe som førte til rask økonomisk vekst. Forsvarsverkene ble utbygd da byen ble kraftig ødelagt under en konflikt med Soest i 1447. En storbrann i 1547 ødela mer enn 70 hus.

I 1550 ble Detmold fast residens for grev Simon III av Lippe. Grevene ble promotert til fyrster i 1789, og Detmold ble værende hovedstad i det lille fyrstedømmet frem til slutten av første verdenskrig i 1918, da alle fyrstedømmene i Tyskland ble avskaffet.

Moderne tider 

Under grev Friederich Adolf ble byen utvidet sørover fra 1701 og fremover. For å kunne vokse videre ble festningsmurene og vollgravene fjernet i 1720, men portene og tårnene sto frem til 1780-årene. I 1809 ble oljefyrte gatelys introdusert. I 1835 hadde byen blitt den mest folkerike i Lippe med over 4 000 innbyggere. Den vokste til 12 000 innbyggere i 1900 og over 30 000 i 1950.

Fra 1919 til 1947 var Detmold hovedstad i Fristaten Lippe. Da Lippe ble en del av den nye tyske staten ble området en del av Nordrhein-Westfalen, og administrasjonssete i kreisen Lippe. Under den administrative reformen i 1970 ble 25 nærliggende landsbyer en del av byen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Nordrhein-Westfalen
Regierungsbezirk Detmold
Kirkjubæjarklaustur

Landsbyen Kirkjubæjarklaustur (, islandsk: Kirkebyerkloster) er et tettsted med rundt 160 innbyggere som ligger sør på Island. Stedet ligger på Hringvegur (vei nummer 1 eller ringveien) mellom Vík í Mýrdal og Höfn. Stedets geografiske plassering er det som gjør Kirkjubærjarklaustur bedre kjent enn andre landsbyer av samme størrelse. Kirkjubæjarklaustur er den eneste plassen mellom disse to tettstedene som har bensinstasjon, bank, postkontor og supermarked.

Turistattraksjoner i nærheten er blant annet Laki-kraterne, Eldgjá og Skaftafell nasjonalpark. En severdighet i nærheten av landsbyen er Kirkjugólf (Kirkegulv) som er et naturlig veidekke bestående av basalt. Disse hellene er egentlig søyler av basalt der bare toppen stikker over jorden, og som navnet tilsier ser de ut som et kirkegulv. Denne lavaformasjonen har et lignende opphav som Giant's Causeway i Irland. Alle disse severdighetene gjør Kirkjubæjarklaustur til et populært mål for turister.

Historie 

Før bosettingen av Island antar man at irske munker bodde i området. Fra 1186 og fram til reformasjonen i 1550 var det et velkjent kloster for benediktinernonner i Kirkjubæjarklaustur. Fossen Systrafoss (på norsk «søstrenes foss») og innsjøen Systravatn (på norsk «søstrenes innsjø») i høylandet ovenfor landsbyen refererer til dette klosteret. Folkeeventyr billedliggjør dette gjennom historier om gode og syndige nonner. Systrastapi (på norsk «søstrenes klippe» ) er stedet der to av klosterets nonner ble begravet etter å ha blitt brent på kjetterbål. Den ene var anklaget for å ha solgt sjelen sin til djevelen, ha tatt brød fra nattverden utenfor kirken, og for å ha hatt kjødelig omgang med menn. Den andre var anklaget for å ha snakket blasfemisk om Paven. Etter reformasjonen ble den andre nonnen frikjent, og det blir sagt at blomster blomstrer på graven hennes, men ikke for den første nonnen. Systravatn har også en myte bundet til klosteret. Tradisjonelt pleide nonnene å bade i innsjøen, og en dag la to nonner merke til en hånd som stakk opp av vannet med en gullring. Da de forsøkte å få tak i ringe ble begge dratt under vann og druknet.

Landsbyen ble godt kjent på Island under utbruddet av vulkanen Lakagígar i 1783. Presten i den lokale kirken, Jón Steingrímsson, ga en preken som ble kjent som «ildprekenen». Sagnet sier at prekenen stoppet lavastrømmen og landsbyen ble reddet i siste øyeblikk. Den nåværende kirken, som ble bygget i 1974, ble bygget til minne for Jón Steingrímsson.

I dag er landsbyen et viktig servicesenter for gårder i området og for turister. Mange folk fra Reykjavík har hytter i nærheten av innsjøen.

Litteratur 
 Leffman, David; Proctor, James (2001): The Rough Guide to Iceland. Rough Guides. ISBN 1-85828-597-6

Eksterne lenker 
 
 Informasjon om Kirkjubæjarklaustur 

Byer på Suðurland
Katolske klostre
Klostre på Island
Benediktinerordenen
Islands historie
Jagdtiger

Jagdtiger var en panserjager under den andre verdenskrig. Det var det tyngste serieproduserte panserkjøretøyet som ble bygget og brukt operasjonelt under hele krigen.

Design 
Jagdtigeren var en videreutvikling av Jagdpanther som ble bygd på chassiset av en Panther-stridsvogn, mens Jagdtigeren var bygd på chassiset til en Tiger II. Den fikk en mye større kanon, en 128 mm. som var kapabel til å slå ut alle andre kjøretøy som eksisterte under hele krigen på avstander opp til 3500 meter.

Krigsinnsats 
Det var bare to bataljoner (schwere Panzerjäger-Abteilung), nummerert 512 og 653 som ble utstyrt med denne panserjageren, de første i september 1944. Rund 20 %  av Jagdtiger-stridsvognene ble ødelagt i kamp: de fleste ble ødelagt av eget mannskap for å hindre dem i å falle i fiendens hender. Stridsvognene slet med mekaniske problemer, men også drivstoffmangel mot slutten av krigen.

Produksjon 
Det ble bestilt 150 Jagdtigere, men kun 88 ble produsert.

Kanonpanserjagere
Kipchoge Keino

Kipchoge «Kip» Keino (født 17. januar 1940 i Kipsamo) er en tidligere kenyansk friidrettsutøver. 

Keino var blant de første kenyanske mellom- og langdistanseløperne som slo gjennom, og har i tillegg til en rekke andre meritter vunnet to OL-gull, på distansene 1500 meter og 3000 m hinder. 

Keino vakte først internasjonal oppmerksomhet da han i 1962 satte ny kenyansk rekord på en engelsk mil. Under OL 1964 i Tokyo løp Keino for Kenya, som deltok i OL for første gang, og kom på femteplass på 5000 meter. Samme år satte han to verdensrekorder: På 3000 meter med tiden 7.39,6, og på 5000 meter med tiden 13.24,2.

I 1964 og 1965, under det første og andre afrikanske mesterskapet, vant Keino både 1500 og 5000 meter. I 1966 vant han to distanser under Commonwealth-lekene, løpene over en og tre engelske mil.

Under OL 1968 i Mexico by vant han gull på 1500 meter på ny olympisk rekord: 3.34,9. Rekorden ble stående til 1984. Han løp også inn til sølv på 5000 meter.

Fire år senere, under OL 1972 i München vant Keino sin andre gullmedalje, denne gang på 3000 meter hinder. Han tok også en ny sølvmedalje, denne gang på 1500 meter.

OL-medaljer 
 OL 1968  Mexico by - gull på 1500 meter
 OL 1972  Tyskland - gull på 3000 meter hinder
 OL 1968  Mexico by - sølv på 5000 meter
 OL 1972  Tyskland - sølv på 1500 meter

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kenyanske mellomdistanseløpere
Olympiske mestere for Kenya
Deltakere for Kenya under Sommer-OL 1964
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1964
Medaljevinnere under Sommer-OL 1968
Deltakere for Kenya under Sommer-OL 1968
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1968
Medaljevinnere under Sommer-OL 1972
Deltakere for Kenya under Sommer-OL 1972
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1972
Personer fra Nandi County i Kenya
Fødsler i 1940
Deltakere for Kenya under Samveldelekene 1966
Friidrettsutøvere under Samveldelekene 1966
Gullmedaljevinnere under samveldelekene for Kenya
Deltakere for Kenya under Samveldelekene 1970
Friidrettsutøvere under Samveldelekene 1970
IOK-medlemmer
Illhøllia tunnel

Illhøllia tunnel er en  meter lang tunnel langs E6 i Dunderlandsdalen i Rana kommune på Helgeland i Nordland, som ble åpnet i 2003. Tunnelen befinner seg i et stupbratt fjellområde. Før tunnelen ble åpnet måtte den tidligere E6 stadig utbedres. Veien var nemlig i ferd med å rase ut i Ranelva på grunn av erosjon fra bekker under veien.

Se også
Veitunneler i Norge

Referanser

Tunneler på E6 (Norge)
Veitunneler i Rana
2003 i Norge
Tunneler åpnet i 2003
STS-102

STS-102 er benevnelsen på en romferd med den amerikanske romfergen Discovery.

Mannskap 
 Jim Wetherbee, Commander
 James M. Kelly, Pilot
 Andy Thomas, Mission Specialist
 Paul W. Richards, Mission Specialist

Ved oppskyting ISS Ekspedisjon 2:
 Yury Usachev, commander
 Susan Helms, Flight Engineer 
 James Voss, Flight Engineer 

Ved landing ISS Ekspedisjon 1:
 William Shepherd, commander
 Sergei Krikalev, Flight Engineer 
 Jurij Gidzenko, Sojuz-pilot

Høydepunkter fra ferden 
STS-102 var den 8. romfergeturen til Den internasjonale romstasjonen (ISS) og sørget for det første skifte av mannskap ombord. ISS Ekspedisjon 2 kom ombord, mens ISS Ekspedisjon 1 ble brakt tilbake til Jorden. 
Den viktigste nyttelasten var montasjen av External Stowage Platform-1 på romstasjonen, samt "Leonardo" Multi-Purpose Logistics Module (MPLM), med 6 rack ombord for den amerikanske Destiny-modulen, som ble levert og montert på STS-98. "Leonardo" ble midlertidig festet til romstasjonen for å levere nyttelasten sin.

Dokking med ISS
Dokket til ISS: 10. mars 2001 06:38:00 UTC
Frakoblet fra ISS: 19. mars 2001 04:32:00 UTC
Tid tilkoblet: 8 dager 21 timer 54 minutt

Romvandringer
En romvandringer (EVA) ble gjennomført av ISS Ekspedisjon 2, mens Discovery var koblet sammen med ISS, en annen ble utført av romferge-mannskapet
EVA Nr. 1 
Varighet: 8 t 56 m
Dato: 11. mars 2001
Utført av: Voss og Helms
Planlagt oppdrag: Lengste romvandring til da. Forberede tilkoblingsport for Leonardo (MPLM)
EVA Nr. 2 
Varighet: 6 t 21 m
Dato: 13. mars 2001
Utført av: Thomas og Richards
Planlagt oppdrag: External Stowage Platform-1 og en kjølepumpe ble festet til Destiny-modulen.

Bilder

Se også 
Den internasjonale romstasjonen
Liste over byggingen av ISS
Liste over bemannede romferder til ISS
Liste over besøkende til Den internasjonale romstasjonen

Eksterne lenker 
 NASA mission summary

Romfergeoppdrag
ISS-ferder
Romutforskning i 2001
Donaueschingen

Donaueschingen er en by sørvest i delstaten Baden-Württemberg i Tyskland med rundt 20 000 innbyggere. Byen ligger i Schwarzwald-Baar-Kreis nær kilden til elven Donau. Den ligger 13 km sør for Villingen-Schwenningen, 24 km vest for Tuttlingen og omtrent 30 km nord for den sveitsiske byen Schaffhausen.

Geografi 
Donaueschingen ligger i landskapet Baar sør i Schwarzwald. Elvene Brigach og Breg renner her sammen og danner elven Donau, som har gitt navn til byen.

Historie 
Byen ble først nevnt som Donaueschingen i 889. I 1283 ga Rudolf von Habsburg grevskapet Baar og Donaueschingen til Heinrich von Fürstenberg, i tillegg til rettene til å brygge øl. Dette er opphavet til bryggeriet Fürstlich Fürstenbergische Brauerei. I 1488 gikk byen til greven av Fürstenberg. Fra 1700-tallet var Donaueschingen residens for fyrstene av Fürstenberg. I 1806 kom byen inn under Storhertugdømmet Baden og fikk bystatus i 1810. En stor del av byen ble ødelagt av en brann i 1908.

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Baden-Württemberg
Byer ved Donau
Bosetninger første gang omtalt i 889
Byer grunnlagt i 1810
STS-97

STS-97 er benevnelsen på en romferd med den amerikanske romfergen Endeavour. Det var den 15. ferden til Endeavour og den 101. totalt for romferge-programmet.

Mannskap 
 Brent W. Jett, Jr, Commander 
 Michael J. Bloomfield, Pilot 
 Joseph R. Tanner, Mission Specialist 
 Carlos I. Noriega, Mission Specialist
 Marc Garneau, Mission Specialist

Høydepunkter fra ferden 
Under den 11 dager lange ferden ble hovedmålene oppnådd, som var å levere og montere det første settet med solcellepaneler til ISS. Gjennom tre romvandringer ble disse montert, sammen med forberedelser for monteringen av Destiny, et kamera ble montert på utsiden av Unity, og forsyninger og nyttelast ble overført mellom romfergen og romstasjonen.

Inne fra Endeavour brukte Garneau robotarmen på romfergen til å løfte P6 struss fra lasterommet på romfergen til en midlertidig posisjon. Dagen etter ble en romvandring utført for å feste den til romstasjonen. På ferdens 4. dag, åpnet ISS-ekspedisjon 1 luken til Unity for første gang.

Dokking med ISS
Dokket til ISS: 2. desember 2000 19:59:49 UTC 
Frakoblet fra ISS: 9. desember 2000 19:13:00 UTC  
Tid tilkoblet: 6 dager, 23 timer, 13 minutt og 11 sekund

Romvandringer
Tre romvandringer (EVA) ble gjennomført mens Endeavour var koblet sammen med ISS.

EVA Nr. 1 
Varighet: 7 t 33 m
Dato: 3.-4. desember 2000
Utført av: Tanner og Noriega
Planlagt oppdrag: 
EVA Nr. 2 
Varighet: 6 t 37 m
Dato: 5. desember 2000
Utført av: Tanner og Noriega
Planlagt oppdrag: 
EVA Nr. 3 
Varighet: 5 t 10 m
Dato: 7. desember 2000
Utført av: Tanner og Noriega
Planlagt oppdrag:

Bilder

Se også 
Den internasjonale romstasjonen
Liste over byggingen av ISS
Liste over bemannede romferder til ISS
Liste over besøkende til Den internasjonale romstasjonen

Referanser

Eksterne lenker 
 NASA mission summary

Romfergeoppdrag
ISS-ferder
Romutforskning i 2000
STS-98

STS-98 er benevnelsen på en romferd med den amerikanske romfergen Atlantis. Atlantis leverte modulen Destiny til Den internasjonale romstasjonen.

Mannskap 
 Kenneth Cockrell, Commander 
 Mark L. Polansky, Pilot 
 Robert Curbeam, Mission Specialist 
 Thomas David Jones, Mission Specialist 
  Marsha S. Ivins, Mission Specialist

Høydepunkter fra ferden 
Mannskapet på STS-98 brukte denne ferden til å levere og montere den amerikanske laboratoriums-modulen Destiny til ISS. Romfergen var tilkoblet nesten 7 dager, mens det ble gjennomført tre romvandringer for å gjennomføre monteringen av modulen. STS-98 ble gjennomført mens ISS Ekspedisjon 1 var ombord på Den internasjonale romstasjonen.

Dokking med ISS
Dokket til ISS: 9. februar 2001 16:51:00 UTC 
Frakoblet fra ISS: 16. februar 2001 14:05:50 UTC 
Tid tilkoblet: 6 dager, 21 timer, 14 minutt og 50 sekund

Romvandringer
Tre romvandringer (EVA) ble gjennomført mens Atlantis var koblet sammen med ISS.

EVA Nr. 1 
Varighet: 7 t 34 m
Dato: 10. februar 2001 
Utført av: Jones og Curbeam
Planlagt oppdrag: Innledende montering av Destiny-modulen
EVA Nr. 2 
Varighet: 6 t 50 m
Dato: 12. februar 2001 
Utført av: Jones og Curbeam
Planlagt oppdrag: Arbeid med montering av Destiny-modulen
EVA Nr. 3 
Varighet: 5 t 25 m
Dato: 14. februar 2001 
Utført av: Jones og Curbeam
Planlagt oppdrag: Ferdig montering av Destiny-modulen

Bilder

Se også 
Den internasjonale romstasjonen
Liste over byggingen av ISS
Liste over bemannede romferder til ISS
Liste over besøkende til Den internasjonale romstasjonen

Eksterne lenker 
 NASA mission summary

Romfergeoppdrag
ISS-ferder
Romutforskning i 2001
Lyngdal Stadion

Lyngdal Stadion er et idrettsanlegg som ligger i Lyngdal, midt mellom Alléen og Hamran. Anlegget eies av Lyngdal Idrettslag og Lyngdal kommune. 

Anlegget består av tre kunstgressbaner med friidrettsbaner rundt hovedbanen og en idrettshall med kunstgress. 

Byggingen av anlegget ble vedtatt i desember 1947, og 20,8 dekar ble kjøpt inn til formålet for kr. 16 960. Offisiell åpning av anlegget var 13. juli 1952, og den første kampen som ble spilt var Lyngdal mot Farsund.

Lyngdal Stadion er hjemmebanen til Lyngdals 3.-divisjonslag for herrer i fotball og Lyngdals damelag i fotball som spiller i 2. divisjon. 

Hvert år arrangeres dessuten Lyngdal Cup på anlegget i begynnelsen av august. Banene deles da opp i 9 kunstgressbaner og med ballhall med kunstgress kan 10 kamper avvikles samtidig.

Kilder
 Birkeland, Torleiv: Lyngdal idrettslag gjennom 70 år : 1934-2004, Lyngdal 2005, ISBN 82-303-0512-9

Fotballstadioner i Norge
Byggverk i Lyngdal
Idrettsanlegg i Agder
Sport i Lyngdal
Fylkesvei 7760

Fylkesvei 7760 går mellom Sjursnes og Skarmunken i Tromsø kommune i Troms. Veien er 8,7 km lang og har grusdekke. Sommeren 2006 ble fylkesvei 52 kåret til Norges dårligste i en avstemning i Dagbladet.

Veien tar av fra  og går nordover langs vestsida av Sørfjorden, indre del av Ullsfjorden. Den passerer grendene Indre og Ytre Lavangen, Bergenes, Reiervik og Musnes, før den når veienden i bygda Skarmunken, like nord for Storstraumen, som skiller Sørfjorden og den ytre del av Ullsfjorden.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 52 (Troms).

Kommuner og knutepunkter

 Endepunkt Skarmunken

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 Kartverkets norgeskart
 

Fylkesveier i Troms og Finnmark
Veier i Tromsø
James Lightbody

James Davies «Jim» Lightbody (født 15. mars 1882 i Pittsburgh, død 2. mars 1953 i Charleston, Sør-Carolina) var en amerikansk friidrettsutøver. I løpet av karrieren vant han fire olympiske gullmedaljer.

Under OL 1904 i St. Louis vant Lightbody gull på 800 meter foran landsmennene Howard Valentine og Emil Breitkreuz. Han vant i tillegg gull på 1500 meter (på ny verdensrekord) foran amerikanerne Willian Verner og Lacey Hearn, samt gull på hinderløpet over 2590 m, foran briten John Daly og amerikaneren Arthur Newton.

Under jubileumslekene 1906 i Athen tok han sølv på 800 m, slått av amerikaneren Paul Pilgrim. På 1500 meter forsvarte han tittelen fra 1904, og vant gull foran briten John McGough og svenske Kristian Hellström. 

Han deltok også under OL 1908 i London, men ble slått ut i kvalifiseringen i alle øvelsene han deltok i (800 meter, 1500 meter og 3200 meter hinder.

OL-medaljer 
 1904  St. Louis -  Gull i friidrett, 800 meter  USA
 1904  St. Louis -  Gull i friidrett, 1500 meter  USA
 1904  St. Louis -  Gull i friidrett, 2590 meter hinder  USA
 1904  St. Louis -  Sølv  i 4 miles lagløp  Blandede lag
 (1906  Athen -  Gull i friidrett, 1500 meter) 
 (1906  Athen -  Sølv i friidrett, 800 meter)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Mellomdistanseløpere fra USA
Olympiske mestere for USA
Medaljevinnere under Sommer-OL 1904
Deltakere for USA under Sommer-OL 1904
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1904
Medaljevinnere under Sommer-OL 1906
Deltakere for USA under Sommer-OL 1906
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1906
Deltakere for USA under Sommer-OL 1908
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1908
Personer fra Pittsburgh
Fødsler i 1882
Dødsfall i 1953
Nils Schumann

Nils Schumann (født 20. mai 1978 i Bad Frankenhausen) er en tysk friidrettsutøver som vant gull på 800 meter under EM 1998 i Budapest og OL 2000 i Sydney.

1998 var Schumanns første sesong som senior, og allerede dette året ble han altså europamester i Budapest. Tidligere samme år hadde han vunnet innendørs-EM i Valencia.

Under VM 1999 i Sevilla var han på grunn av skader ikke i toppform. I 2000 kronet han sin unge karriere med olympisk gull på 800 meter under OL i Sydney. I finalen var det rolig tempo, noe som passet Schumann godt, og i spurten la han samtlige konkurrenter bak seg, inkludert favoritten, kenyaneren Wilson Kipketer som representerte Danmark. Etter denne sensasjonelle seieren ble Schumann kåret til Årets idrettsutøver i Tyskland.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Kyffhäuserkreis
Tyske mellomdistanseløpere
Olympiske mestere for Tyskland
Europamestere i friidrett for Tyskland
EM-bronsemedaljevinnere i friidrett for Tyskland
Medaljevinnere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Tyskland under Sommer-OL 2000
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Tyskland under VM i friidrett 1999
Deltakere for Tyskland under EM i friidrett 1998
Deltakere for Tyskland under EM i friidrett 2002
Deltakere for Tyskland under EM i friidrett innendørs 1998
Juliusz Heinzel

Juliusz Heinzel von Hohenfels (født 1. desember 1834 i Łódź, død 1895 i Coburg) var en Łódź’ største fabrikanter. 

Familien til Heinzel kom til Łódź sannsynligvis fra Tsjekkia, skjønt faren var tysker. Etter å ha fullført tekniske studier ble Juliusz medlem av Łódź-håndverkernes forening, og fikk praksis i Karol Scheiblers veveri. Han deltok i arbeiderrevoltene i Łódź i 1861. Senere opprettet han ved Piotrkowska-gaten 104 sitt eget mekaniske ullveveri. Rundt 1874 var han en av de største ullprodusentene i byen, og i 1891 kjøpte han slottet Hohenfels med tilhørende barontittel. 

Heinzel bygde tre palasser i Łódź: ved Piotrkowska-gaten (Juliusz Heinzels palass), i Łagiewniki-skogen og i Julianowski-parken (lagt i grus av tyske bombere i 1939). 

Etter Heinzels død bygde familien hans en stor mausoleum på Den gamle kirkegård i Łódź (Heinzels kapell).

Referanser 

Personer forbundet med Łódź
Polakker
Personer fra Łódź