alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Leistus

Leistus 
 Evanoleistus 
 Nebrileistus 
 Neoleistus 
 Pogonophorus 
 Sardoleistus 

Leistus  er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) rovløpere (Nebriinae) i familiegruppen løpebiller.  To arter er registret fra Norge.

Systematisk inndeling 
Oversikten har med de europeiske artene.   Systematikken følger Carabidae of the World.

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien rovløpere, Nebriinae Laporte de Castelnau, 1834 [=Nebriini], Carabidae) 
 Stammen Nebriini Laporte de Castelnau, 1834
 slekten Leistus Frölich, 1799 – to arter i Norge
 underslekt Leistus Frolich, 1799
 Leistus acutangulus Perrault 1979
 Leistus angulatus Piochard de la Brûlerie 1872
 Leistus angusticollis Dejean 1826
 Leistus angustus Reitter 1883
 Leistus baenningeri Roubal 1926
 Leistus barnevillei Chaudoir 1867
 Leistus caucasicus Chaudoir 1867
 Leistus constrictus Schaufuss 1862
 Leistus crenatus Fairmaire 1855
 Leistus elegans Rost 1891
 Leistus ferrugineus (Linnaeus, 1758) – i Norge
 Leistus fulvibarbis Dejean, 1826
 Leistus fulvus Chaudoir 1846
 Leistus lenkoranus Reitter 1885
 Leistus nitidus (Duftschmid 1812)
 Leistus odvarkai Dvorak 1994
 Leistus oopterus Chaudoir 1861
 Leistus piceus Frölich 1799
 Leistus starkei Assmann 1997
 Leistus terminatus (Hellwig in Panzer, 1775) [syn. Leistus rufescens (Fabricius, 1775) ] – i Norge
 Leistus valcarceli Wrase, Ruiz-Tapiador & Zaballos 1998
 underslekt Evanoleistus Jedlicka, 1965 – ikke i Europa
 underslekt Nebrileistus Banninger, 1925
 Leistus ellipticus Wollaston 1857
 Leistus nubivagus Wollaston 1864
 underslekt Neoleistus Erwin, ? – ikke i Europa
 underslekt Pogonophorus Latreille, 1802
 Leistus apfelbecki Ganglbauer 1891
 Leistus austriacus Schauberger 1925
 Leistus bjelasnicensis Apfelbeck 1904
 Leistus glacialis A. Fiori 1899
 Leistus gracilis Fuss 1860
 Leistus hermonis Piochard de la Brûlerie 1875
 Leistus magnicollis Motschulsky 1865
 Leistus montanus Stephens, 1827 
 Leistus ovipennis Chaudoir 1867
 Leistus parvicollis Chaudoir 1869
 Leistus punctatissimus Breit 1914
 Leistus puncticeps Fairmaire & Laboulbène 1854
 Leistus pyrenaeus Kraatz 1863
 Leistus rousi Pulpan & Reska 1977
 Leistus rufomarginatus (Duftschmid, 1812)
 Leistus spinibarbis (Fabricius, 1775)
 Leistus ucrainicus Lazorko 1954
 underslekt Sardoleistus Perrault, 1980
 Leistus sardous Baudi di Selve 1883

Referanser

Litteratur 
 Bertram G. Rye. 1908. Biller I. Løpebiller. Danmarks Fauna Bind 3. G.E.C. GAD, København.

Eksterne lenker 
 
 Leistus – Database Carabidae of the World – engelskspråklig
 Leistus - Fauna Europaea - engelskspråklig
 Rovløpere – Tree of Life (Nebriinae, Carabidae) engelskspråklig
 Rovløpere – Database Carabidae of the World – engelskspråklig
 Norsk Entomologisk forening 

Rovløpere
Notiokasis chaudoiri

Notiokasis chaudoiri er den eneste arten i slekten Notiokasis. Den er en av billene i delgruppen (underfamilien) rovløpere (Nebriinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World. Den finnes i Brasil og Uruguay.  

Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Rovløpere – Tree of Life (Nebriinae, Carabidae) engelskspråklig
 Rovløpere – Database Carabidae of the World – engelskspråklig
 Norsk entomologisk forening 

Rovløpere
Paropisthius

Paropisthius  er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) rovløpere (Nebriinae) i familiegruppen løpebiller. Ingen arter er registret fra Norge, de fire artene i slekten finnes i Asia, blant annet i India og Kina.

Systematisk inndeling 
Systematikken følger Carabidae of the World

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien rovløpere, Nebriinae Laporte de Castelnau, 1834 [=Nebriini], Carabidae) 
 stammen Opisthiini Dupuis, 1912
 slekten Paropisthius Casey, 1920 – ingen norske arter
 Paropisthius davidis Fairmaire, 1887  – Kina 
 Paropisthius indicus Chaudoir, 1863 – Butan, India, Nepal og Kina 
 Paropisthius masuzoi Kasahara, 1989 – Kina 
 Paropisthius unctulus Andrewes, 1932 – india

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Rovløpere – Tree of Life (Nebriinae, Carabidae) engelskspråklig
 Rovløpere – Database Carabidae of the World – engelskspråklig
 Norsk Entomologisk forening 

Rovløpere
Pelophila

Pelophila  er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) rovløpere (Nebriinae) i familiegruppen løpebiller. Utbredt på den nordlige halvkule. En art er registret fra Norge, den andre finnes i Canada.

Systematisk inndeling 
Systematikken følger Carabidae of the World

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien rovløpere, Nebriinae Laporte de Castelnau, 1834 [=Nebriini], Carabidae) 
 stammen Pelophilini Kavanaugh, 1996 
 slekten Pelophila Dejean, 1821
 Pelophila borealis (Paykull, 1790) – finnes i Norge
 Pelophila rudis LeConte, 1863  – Canada

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Rovløpere – Tree of Life (Nebriinae, Carabidae) engelskspråklig
 Rovløpere – Database Carabidae of the World – engelskspråklig
 Norsk Entomologisk forening 

Rovløpere
Biller formelt beskrevet i 1821
Dyr formelt beskrevet av Pierre François Marie Auguste Dejean
Sunnhordland tingrett

Sunnhordland tingrett var en tidligere førsteinstansdomstol under Gulating lagdømme. Tingretten er slått sammen med Haugaland tingrett til Haugaland og Sunnhordland tingrett.    

Tingretten ligger i Leirvik og dekker kommunene Bømlo, Fitjar, Kvinnherad, Stord, Sveio og Tysnes.  

Sorenskriver Tine Odland er embedsleder. Hun er også leder av Haugaland tingrett.  I tillegg er det én tingrettsdommer og to dommerfullmektig. 

Sorenskrivergården i Leirvik med hageanlegg er foreslått vernet i verneklasse 2. Gården består av den opprinnelige sorenskriverbygningen som hovedsakelig ble oppført i 1912, men deler av den er eldre, og et nyere bygg. Sorenskriverbygningen er delt i en kontordel og en boligdel. I 1994 ble det oppført en ny bygning bak den opprinnelige som inneholder to rettssaler og arkiver. Disse to bygningene er forbundet med en innglasset gangbro. Det er også et lite uthus til gården.

Referanser

Se også
 Tingrett

Eksterne lenker
 Sunnhordland tingrett 

Myndigheter i Vestland
Kulturminner i Stord
Tingretter i Norge
Bømlo
Fitjar
Kvinnherad
Stord
Sveio
Tysnes
Hardanger tingrett

Hardanger tingrett var en tidligere førsteinstansdomstol under Gulating lagdømme. Tingretten er slått sammen med Bergen tingrett til Hordaland tingrett.

Tingretten ligger i Lofthus og dekker kommunene Eidfjord, Kvam og Ullensvang. Granvin og Ulvik hørte under Hardanger tingrett inntil Nordhordland tingrett ble etablert i 2006.

Sorenskriver Klaus Skjeldal er embedsleder. I tillegg er det én dommerfullmektig.

Sorenskrivergården i Lofthus med hageanlegg og naust er foreslått fredet i verneklasse 1. Gården består av den opprinnelige sorenskriverbygningen som ble oppført mellom 1920 og 1923 etter tegninger av Einar Oscar Schou. Bygningen har en boligdel og en kontordel med separate innganger. I kjelleren er det et rettslokale som ble innredet i 1993. Gården ligger ned mot mot Sørfjorden og har et naust som antagelig også er tegnet av Schou og oppført samtidig med hovedbygningen. I Hardanger var båten lenge det viktigste fremkomstmiddelet for sorenskriveren.

Referanser

Eksterne lenker
 Hardanger tingrett

Myndigheter i Vestland
Tingretter i Norge
Fredete byggverk i Vestland
Eidfjord
Granvin kommune
Kvam
Ullensvang
Ulvik
Byggverk i Ullensvang
Haugaland tingrett

Haugaland tingrett var en tidligere førsteinstansdomstol under Gulating lagdømme. Den er slått sammen med Sunnhordland tingrett til Haugaland og Sunnhordland tingrett.

Tingretten ligger i Haugesund og dekker kommunene Bokn, Etne, Haugesund, Karmøy, Sauda, Suldal, Tysvær, Utsira og Vindafjord.

Domstolen ble etablert den 1. april 2008 i nytt tinghus etter at Haugsund og Karmsund tingrett ble slått sammen. Sorenskriver Tine Odland er embedsleder.

Referanser

Eksterne lenker
 Haugaland tingrett 

Myndigheter i Rogaland
Tingretter i Norge
Bokn
Etne
Haugesund
Karmøy
Sauda
Suldal
Tysvær
Utsira
Vindafjord
Helse Fonna

Helse Fonna HF administrerer sykehus og institusjoner i Haugaland, Sunnhordland og deler av Hardanger. Helse Fonna er ett av fem lokale helseforetak underlagt Helse Vest. Per 2019 har foretaket  ansatte.

Sykehus og institusjoner
 
 
 
 Haugesund sjukehus
 
 
 
 Valen sjukehus

Navnet «Helse Fonna» 
I 2001 vedtok Stortinget helseforetakloven, som førte til opprettelse av statlige, regionale helseforetak. På Sørvestlandet ble det opprettet et helseforetak som skulle ha hovedsete i Haugesund og være eier av fylkessykehusene i Haugesund, Stord, Odda og Valen. Forslaget om å kalle det nye helseforetaket for «Helse Haugesund» førte til store protester i regionen, nærmere bestemt fra sykehusdirektørene fra Stord, Odda og Valen. De kom derfor opp med to alternativer: «Hardanger Sunnhordland Haugalandet helseforetak» og «Helse Fonna». Navnet Fonna er avledet av navnet på Norges tredje største isbre, Folgefonna. Det ble hevdet at Folgefonna var synlig fra store deler av regionen som helseforetaket skulle betjene. Navneforslaget «Hardanger Sunnhordland Haugalandet helseforetak» ble raskt avvist som for langt og komplisert. I et styremøte i Helse Vest RHF ble det vedtatt at det nye helseforetaket skulle hete «Helse Fonna».  Dette navnevalget var ment som et kompromiss, men skapte sterke reaksjoner – spesielt hos de ansatte ved Odda sjukehus. «Fonna» var nemlig blant annet navnet på et lokalt fotballag i Odda. I Haugesund ble navnet omtalt som «(d)et mest håpløse navn som noen sinne er foreslått på noe som helst».

Referanser

Eksterne lenker
 Helse Fonna

Norske helseforetak
Helse- og sosialtjenester i Vestland
Helse- og sosialtjenester i Rogaland
Helse Vest
Nanjings aeronautiske og astronautiske universitet

Nanjings aeronautiske og astronautiske universitet  (kinesisk: 南京航空航天大学, pinyin: Nánjīng Hángkōng Hángtīan Dàxué, offisielt engelsk navn: Nanjing Aeronautics and Astronautics University) er et universitet i Nanjing i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina. Universitetes kinesiske kortform er Nanhang 南航.

Skolen ble grunnlagt i oktober 1952, og gjennomgikk flere navneskifter til det fikk det nåværende i 1993.

Referanser

Eksterne lenker 
 Universitetets engelske hjemmeside
 Universitetets kinesiske hjemmeside
 tredimensjonalt kart over NUAA)

Universiteter i Jiangsu
Byggverk i Nanjing
Prosjekt 211
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1952
1952 i Kina
Fokker C.X

Fokker C.X var et biplan rekognoseringsfly/lett bombefly fra mellomkrigstiden.

Konstruksjon og bygging
Fokker C.X ble introdusert i 1934. Det hadde en besetning på to, flyver og en observatør/skytter. Flyet ble opprinnelig utviklet for hæren i Nederlandsk Østindia for å erstatte Fokker C.V. Flyet var som alle Fokker-konstruksjoner på den tiden en blanding av tre og metall, med vinger av tre mens flykroppen var en sveiset ramme, dekket med aluminiumsplater foran og tekstilduk lenger bak. Prototypen ble bygget i 1934 med en Rolls-Royce Kestrel motor.

Hæren i Nederlandsk Østindia bestilte 13 C.X, men de ble raskt tilsidesatt i rollen som rekognosering/lett bombefly av det amerikanske flyet Martin B-10. Inntil det japanske angrepet på Nederlandsk Østindia i 1941 ble Fokker C.X brukt som øvelsesfly og for å slepe mål.

Det nederlandske flyvåpenet bestilte 16 C.X og ytterligere 4 med Kestrel IIS motorer, disse ble senere byttet ut med Kestrel V motorer da Kestrel IIS ikke var særlig pålitelige. To C.X ble levert til den spanske republikken og fire C.X ble levert til Finland.

Finnene lisensproduserte 35 C.X inntil 1942. De lisensproduserte finske flyene ble utstyrt med Bristol Pegasus XII motorer.
Disse ble bygget i fra 1938 til 1942. Flyene ble brukt både under vinterkrigen og fortsettelseskrigen til ulike spaningsoppdrag helt til 1944 da Finland fikk raskere fly til erstatning for C.X. Syv fly overlevde krigen og ble etterhvert faset ut fra tjeneste. Det aller siste av typen ble brukt til målflyvning og det havarerte i 1958.

Varianter
 C.X Serie I :   Hollandsk bygde fly.
 C.X Serie II : Fire solgt til Finland.
 C.X Serie III : Lisensbygget i  Finland.
 C.X Serie IV : Lisensbygget i Finland.

Spesifikasjoner (C.X)

Dimensjoner
Besetning =To
Lengde = (Holland) 9.2 m (Finland) 9.1m.
Vingespenn = 12.0 m
Høyde = 3,0 m
Vingeflate =
Vekt uten last = Approx 1 400 kg
Vekt med last = 2 500 kg
Nyttelast =
Max  takeoff vekt =  kg

Ytelser
Motor = (Holland) 650 hp Rolls-Royce Kestrel V12 væskekjølt. (Finland). Lisensbygget  Bristol Pegasus XII ni-sylindret stjernemotor på 850 Hk..
Ytelse = (Holland) 650hk (Finland) 850hk
Toppfart = (Holland) 199 mph (Finland) 211 mph
Rekkevidde = (Holland)516 miles (Finland) 522 miles
Marsjhøyde = (Holland) 8 300 m (Finland) 8 400m
Stigningsevne = 8.3 m/s

Bevæpning
Maskingevær = 2x 7.9 mm foroverettet maskingevær festet foran på skroget. Et tredje gevær i bakre cockpit. 
Bomber = Festet under vingene to 175 kg.  eller fire 100 kg.  bomber.

Brukere
:  Finlands flyvåpen (39)
: Nederlands flyvåpen (20), 
: Den nederlandske koloniarmes flyvvåpen (13)
 Den spanske republikks flyvvåpen (2)

Eksterne lenker 
 Fokker C.X

Fly fra andre verdenskrig
Bombefly
Rekognoseringsfly
Fokker
Biplan
Fredløsmåler

Fredløsmåler (Anticollix sparsata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den er funnet på Øst- og Sørlandet i Norge.

Utseende 
En liten til middelsstor (vingespenn 20 – 26 mm), slank, grå måler. Den er litt større enn slekten dvergmålere (Eupithecia spp.), som den ellers ligner, men ikke er nært beslektet med. Det beste kjennetegnet er at bakvingen er markert innbuktet ved bakhjørnet. Forvingen er grå, middels bred. Langs forkanten er det oftest noen firkantede, mørke flekker (gjerne fire), men disse kan være utydelige. Midt i vingen er det gjerne to – tre små, trekantede, svarte flekker, men ikke spor av noe mørkt tverrbånd. Bakvingen er ensfarget grå, ytterkanten ganske sterkt bølgete, særlig er den markert innbuktet utenfor bakhjørnet. Begge vingepar har små, svarte flekker langs ytterkantene. Larven er slank, grønn på ryggen og blekgrønn på buken, med en smal, hvit sidestripe. Den har spredte, korte, lyse børster.

Levevis 
Larvene lever bare på blader og blomster av fredløs (Lysimachia vulgaris), og arten finnes bare der denne vokser. De voksne målerne flyr i juni – juli, larvene kan man finne fra juli til september. Arten overvintrer som puppe.

Utbredelse 
Arten finnes i hele Europa og også i Nord-Asia. I Norge er den funnet på Østlandet og på Sørlandet vestover til Vest-Agder.

Litteratur 
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker 
 
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
 UK moths, Anticollix sparsata
 www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
 Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site

Målere
Sommerfugler formelt beskrevet i 1828
Dyr formelt beskrevet av Georg Friedrich Treitschke
EM i friidrett 2002 – Spydkast menn

Dette er de offisielle resultatene for øvelsen Spydkast herrer ved EM i friidrett 2002 i München, Tyskland med 21 deltagere. Finalen ble avholdt fredag den 9. august 2002. 
 
Andreas Thorkildsen representerte Norge, men klarte ikke å kvalifisere seg til finalen.

Rekorder

Kvalifisering
Avholdt onsdag 7. august 2002
Direktekvalifikasjonskrav til finalen var 82,00 meter

Gruppe A

Gruppe B

Finale

Eksterne lenker
 Resultater

Øvelser under EM i friidrett 2002
Spydkast under EM i friidrett
Kongshaug Musikkgymnas

Kongshaug Musikkgymnas er en kristen videregående friskole og internatskole for musikk. Den befinner seg på Lepsøy i Bjørnafjorden kommune i Midthordland, ca. 36 km sør for Bergen sentrum, og er drevet av Norsk Luthersk Misjonssamband. Skolen var tidligere folkehøgskole, men ble i 1999 videregående skole. Skolen har elever fra hele landet.

Skolen tilbyr et treårig utdanningstilbud innen musikk, etter endt utdanning har elevene fått generell studiekompetanse.

Referanser

Eksterne lenker
 Skolens hjemmeside
 Kongshaug tour 

Videregående skoler i Vestland
Skoler tilknyttet Norsk Luthersk Misjonssamband
Utdanning i Bjørnafjorden
Calmeyergatens Misjonshus

Calmeyergatens Misjonshus var et forsamlingslokale for evangeliske møter i Hausmannskvartalene i Oslo (dagens adresse er Calmeyers gate 5). 

Det var Otto Treider som sørget for at misjonshuset ble oppført i 1891 i nygotisk stil etter tegninger av arkitekt Henrik Nissen. Det rommet Skandinavias største forsamlingslokale med plass til mer enn 5000 mennesker. Kristiania Indremisjon overtok det i 1898. Det ga plass til en rekke store møter, blant annet samlet vekkelsene i 1905 og 1906 fullt hus kveld etter kveld. Også Christian Michelsen talte der i 1905. I regi av Studentersamfundet holdt Rudolf Steiner foredraget «De høyere verdeners virkelighet» her den 25. november 1919 for mer enn to tusen tilhørere. Lokalet var også møteplass for det berømte Calmeyergatemøtet i 1920 under striden mellom liberal og ortodoks teologi.  Inntil 1950-årene ble det flittig benyttet til konserter. Under okkupasjonen 1940-45 ble det rekvirert av tyskerne. I de siste årene ble det brukt som lagerlokale, inntil det ble revet i 1972. 

Tomten var blant annet parkeringsplass inntil Kirkens bymisjon bygget et kontorbygg med utleieboliger der. Etter at nybygget sto ferdig i 1987, har kontordelen vært leiet ut til Statens helsetilsyn.

Referanser 

Religion i Oslo
Byggverk i Oslo
Bydel St. Hanshaugen
Byggverk fullført i 1891
Henning Astrup
Byggverk tegnet av Henrik Nissen
Tullinløkka

Tullinløkka er plassen som ligger mellom Kristian IVs gate (på andre siden ligger Universitetshagen) og Kristian Augusts gate i Oslo.

Historie 
Tullinløkka var opprinnelig den nordligste delen av eiendommen Ruseløkka (en del av bymarken i Christiania) og har navn etter kjøpmannen og hoffintendanten Claus Tullin (1764–1830) som var siste privatperson som eide den.

Staten overtok eiendommen i 1837, og den ble mye brukt som idrettsplass for barn og ungdom. I årene 1877 til 1881 ble bygningene til Norges geografiske oppmåling (som nå er Statens kunstakademi) og Skulpturmuseet, kjent som Nasjonalgalleriet – i dag Nasjonalmuseet – oppført på hver sin side av plassen. I 1883 fungerte Tullinløkka som utstillingsområde for Den Norske Industri- og Kunstutstilling. I 1890-årene var Tullinløkka samlingssted for flere store politiske demonstrasjoner. Historisk museum ble oppført i 1898–1903.

Det er avholdt tre arkitektkonkurranser om utvikling av det gjenværende arealet mellom Historisk museum og Nasjonalgalleriet, som gjennom nesten hele 1900-tallet ble brukt som parkeringsplass. Nasjonalmuseet bygde en kunsthall der i 2005, og de benyttet også plassen til «Kyss Frosken»-utstillingen samme år. I 2011 ble det anlagt park på hele plassen, med fire grusganger som ledet til et område som var tilrettelagt for midlertidige aktiviteter som marked og utstillinger.

Plassens fremtid er igjen uviss, etter at planene om Nasjonalmuseets nybygg på Tullinløkka er skrinlagt til fordel for Vestbanetomten.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Byarkivet om Tullinløkka
 Nasjonalmuseet om Tullinløkka
 Aftenposten.no – Krangleplass i 160 år (Publisert: 01.09.10)
 Aftenposten.no – Ny vår for trøbbelløkka (Publisert: 01.09.10)

Plasser i Oslo
Oslo sentrum
Grobs angrep

Grobs åpning eller Grobs angrep er en uvanlig sjakkåpning hvor hvit starter med å flytte 
1. g4?!

Åpningen har navnet fra den sveitsiske internasjonale mesteren Henri Grob (1904–1974) som analyserte den grundig og spilte den i hundretalls av korrespondansepartier. I analysene av åpningen i sin avisspalte omtalte han åpningen som Spikeråpningen, et navn som fremdeles brukes sporadisk. En av de første som spilte 1.g4 var Carl Ahlhausen (1835–1892) fra Berlin og åpningen refereres også som Ahlhausens åpning. Savielly Tartakower spilte den i simultan og kalte den Genoa eller San Pier D'Arena Opening etter byen og utkanten av Genova hvor han først spilte åpningen. Frics åpning og Kolibris åpning brukes også.

I klassifiseringen av sjakkåpninger finner man Grob under kategorien for uregelmessige åpninger (A00).

Grob blir av de fleste betraktet som en dårlig åpning og er vanligvis ikke representert i seriøse turneringer, selv om internasjonal mester Michael Basman og stormester Spyridon Skembris forsvarer åpningen. På tross av dette har den overraskelsesmomentet, og den jevne klubbspiller vil mest sannsynlig ikke kjenne til hvordan man arresterer åpningen. Sjansen er desto større for at man føler seg overlegen og gjør feil som resulterer i at Grob-spilleren vinner. Mangel på teori i åpningen kan også gjøre at repertoaret til en mer erfaren spiller blir neglisjerbart. Intuitivt spill av hvit kan lede svart inn i farlige feller. Mange av disse baserer seg på svarts svar 1...d5 som angriper bonden med hvitfeltsløperen. Etter 2.Lg2 Lxg4!? har hvit angrep som langt på vei veier opp for tapet av bonden. Linjen 3.c4 og etterhvert Db3 som peker mot de svekkede feltene d5 og b7 ser utvilsomt fordelaktig ut for hvit.

Svart er nødvendigvis ikke tvunget til å gi hvit disse mulighetene. Etter 1...e5 kan svart sikte seg inn mot h4 som er svakt etter hvits bondefremstøt. Hvis 2.Lg2 vil 2...h5 tvinge frem en svekkelse av den hvite bondestrukturen og 2.d3 (med ideen 2...h5 3.g5) eller 2.h3, kan besvares med 2...Se7 med trussel ...Sg6 etterfulgt av ...Sf4 eller Sh4, som river i stykker hvits fianchetto på kongefløyen.

Det viktige i Grob er utviklingen av hvitfeltsløperen på g2 hvor den dominerer den lange diagonalen. For å fremme dette målet må hvit rydde sentrum for bønder. 3.c4 er derfor vanligvis hvits tredje trekk for å rive ned sentrum.

På grunn av den uvanlige bondestrukturen som hvit oppnår med å spille g4 og c4 så tidlig i partiet, er det sjelden noen fordel å rokere. Spillet utvikler seg som regel til et vilt og vidåpent spill, og avgjørende fordeler har som regel gjort seg gjeldende i løpet av de første 20 trekkene.

Referanser

 
 
 p. 201-210

Eksterne lenker
  

Sjakkåpninger

pl:Nieregularne otwarcie#1.g4 – atak Groba
Ariel Ortega

Ariel Arnaldo Ortega (født 4. mars 1974) er en tidligere argentinsk fotballspiller.

Ortega spiller i hjemlandet for River Plate, der han også begynte å spille på begynnelsen av 1990-tallet. Han har også spilt for klubber som Valencia, UC Sampdoria, Parma og Fenerbahçe.

I 1994 fikk han sin VM-debut mot  som innbytter for Maradona. Han har deltatt på  i VM-sluttspillene i  1994, 1998 og 2002. Ortega var også med på landslaget under OL 1996 i Atlanta der Argentina tok sølvmedaljene.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Argentinske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 1994
Spillere i Fotball-VM 1998
Spillere i Fotball-VM 2002
Medaljevinnere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Argentina under Sommer-OL 1996
Fotballspillere under Sommer-OL 1996
Fotballspillere for CA River Plate
Fotballspillere for Valencia CF
Fotballspillere for UC Sampdoria
Fotballspillere for Parma FC
Fotballspillere for Fenerbahçe SK
Fotballspillere for Newell's Old Boys
Fotballspillere for All Boys
Personer fra provinsen Jujuy
Olympiske medaljevinnere i fotball