alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Richard Birkelands vei

Richard Birkelands vei (1a–5) er en vei på universitetsområdet Gløshaugen i Trondheim som strekker seg nordvestover fra Strindvegen mot Høgskoleringen. Veien fungerer som gjennomfartsvei for kollektivtrafikk og ordinær trafikk mellom de sistnevnte veier, men er også adkomstveg til parkeringsplasser og varelevering/vedlikehold inne på universitetsområdet.

Veien ble i 1973 oppkalt etter professor Richard Birkeland (1879–1928), som var professor i matematikk ved NTH i perioden 1910–1923 og som fungerte som høyskolens rektor i perioden 1920–1923. Fra 1923 og frem til sin død var han professor i anvendt matematikk på Universitetet i Oslo.

Bygninger langs Richard Birkelands vei 
1a: Institutt for konstruksjonsteknikk
1b: Institutt for produktutvikling og materialer

Litteratur

Eksterne lenker 
 Adressa.no – Første foreleser ved NTH (Av Ingrid J. Brissach. Publisert 12. desember 2007, besøkt 20. april 2011)

Veier i Trondheim
Gløshaugen
NTNUs campuser
Sem Sælands vei (Trondheim)

Sem Sælands vei (2–14) er en vei på universitetsområdet Gløshaugen i Trondheim som strekker seg sørøstover fra Høgskoleringen før den vender mot Kolbjørn Hejes vei i nord. Veien fungerer som adkomstveg for parkeringsplasser og til varelevering/vedlikehold inne på universitetsområdet, men er ikke en gjennomfartsvei.

Veien ble i 1973 oppkalt etter professor Sem Sæland (1874–1940), som var professor i fysikk ved NTH i perioden 1909–1923 og som fungerte som høyskolens første rektor i perioden 1910–1914. Sæland var også rektor for Universitetet i Oslo i perioden 1927–1936 og satt som stortingsmann i perioden 1916–1918.

Bygninger langs Sem Sælands vei 
2,4,6,8,12: Kjemibygningene
9: IT-bygget
11: SINTEF Energi

Litteratur

Eksterne lenker 
 Adressa.no – NTHs første rektor (Av Ingrid J. Brissach. Publisert 31. oktober 2007, besøkt 20. april 2011)

Veier i Trondheim
Gløshaugen
NTNUs campuser
Han Lingdi

Keiser Líng av Hàn (tradisjonell kinesisk: 漢靈帝; forenklet kinesisk: 汉灵帝; hanyu pinyin: Hàn Língdì; født 156, død 13. mai 189), født Líu Hóng (劉宏), var en keiser av det kinesiske Han-dynastiet. Han styrte Kina i den første fasen av de gule turbaners opprør.

Liv og virke

Bakgrunn
Han var tippoldebarnet til keiser Han Zhangdi.

Keiser
Under Língs styre ble den keiserlige regjeringen nok en gang dominert av korrupte evnukker. Denne gangen klarte Zhang Rang og hans allierte å fullstendig dominere politikken etter å ha seiret over enkekeiserinne Dou Miaos far Dou Wu og hans allierte, den lærde konfucianisten Chen Fan i 168. Selv etter å ha vokst opp var ikke keiser Líng interessert i regjeringsaffærer, og interesserte seg heller i kvinner og levde en dekadent livsstil. Samtidig påla korrupte embedsmenn høye skatter på bøndene, som førte til folkelig motstand og opprør, og Líng forverret situasjonen ved å selge politiske stillinger for penger. 

Líng døde i 189, da 34 år gammel, etter å ha regjert i 21 år.

Tronfølge
Etter hans død overtok krigsherren Dong Zhuo makten, som hadde avskydd den tidligere keiseren. Keiser Líng var en av de få keisere i historien som ble etterfulgt av en sønn og som likevel fikk et nedsettende posthumt navn (孝靈; Xiàolíng).

Etter keiser Língs styre var det østlige Han-dynastiet svakt og falleferdig. Etter hans død brøt riket sammen, og i flere tiår kjempet en rekke krigsherrer om makten i og før perioden kjent som de tre rikers tid, som begynte da hans sønn Han Xiandi ble tvunget til å abdisere til Cao Pi i 220.

Referanser

Litteratur 
 Josef Guter: Lexikon zur Geschichte Chinas. Sieben Jahrtausende im Überblick. Marix-Verlag, Wiesbaden 2004, ISBN 3-937715-40-1.

Kinesiske Han-keisere
Jürgen Dommerich

Jürgen Dommerich er en tysk tidligere skihopper som konkurrerte for Øst-Tyskland. Han representerte SC Motor Zella-Mehlis.

Han deltok i tre av rennene i den tysk-østerrikske hoppuka 1969/70 og ble nummer 78 sammenlagt (etter moderne regler), med 24.-plass i Innsbruck 4. januar 1970 som beste plassering i enkeltrenn. I VM i Štrbské Pleso i 1970 ble han nummer 18 i normalbakken og 19 i storbakken.

Jürgen Dommerich ble østtysk mester i normalbakke i 1969. Han satte den aller første bakkerekorden i den nye skiflygingsbakken i Planica 21. mars 1969, med 137 meter.

Kilder 
 Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
 Sport-Komplett.de: Skispringen DDR – Meisterschaften (besøkt 20. april 2011)
 Liste over slovenske skiflygingsrekorder og bakkerekorder i Planica (slovensk)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tyske skihoppere
International Federation of American Football

For det internasjonale fotballforbundet, se FIFA

International Federation of American Football (IFAF) er et internasjonalt forbund for nasjonale organisasjoner innen amerikansk fotball. IFAF har sitt hovedkvarter i La Courneuve i Frankrike. Den nuværende presidenten er Roope Noronen. IFAF organiserer Verdensmesterskapet i amerikansk fotball som holdes hvert 4. år.

Historie 
Det første nasjonale forbund innen amerikansk fotball utenfor USA ble grunnlagt i Canada i 1896, da Canada allerede hadde hatt en lang historie med Canadisk fotball. Japan var også tidlig ute med å begynne med amerikansk fotball og etablerte sitt nasjonale forbund i 1936. Det første europeiske forbundet ble opprettet i 1976. Siden da har idretten sett en markant økning i utbredelse, spesielt i Europa, som til slutt resulterte i 1996 i opprettelse av European Federation of American Football. To år sender, i 1998, ble International Federation of American Football offisielt grunnlagt. IFAF ble assosiert medlem av General Association of International Sports Federations i 2003 og fullt medlem av GAISF i 2005.

IFAF består av 57 medlemsnasjoner på fem kontinenter (Nord- og Sør-Amerika, Europa, Asia og Oseania) som alle har nasjonale forbund som er dedikert i sin helhet til amerikansk fotball. Disse representerer over 23 millioner utøvere rundt omkring i verden.

Mål 
Målene til organisasjonen er:
 Å være del av det internasjonale idrettsmiljøet
 Medlemskap i General Association of International Sports Federation
 Aksept fra IOC
 Deltakelse i World Games og Olympiske leker

Struktur 
European Federation of American Football (EFAF)
Pan American Federation of American Football (PAFAF) 
Asian Federation of American Football (AFAF)
Oceania Federation of American Football (OFAF) – Note: New Zealands representanter ble kastet ut av OFAF.

Se også
 Verdensmesterskapet i amerikansk fotball
 Juniorverdensmesterskapet i amerikansk fotball

Referanser

Eksterne lenker 
 IFAF nettsted 

 
American Football
Etableringer i 1998
L’Express

L’Express () er et fransk ukentlig nyhetsmagasin. Da det ble grunnlagt i 1953 under den første indokinesiske krig, var det bygd på modellen til det amerikanske magasinet Time.

Histore 
Magasinet ble grunnlagt av Jean-Jacques Servan-Schreiber, senere president for Parti républicain, radical et radical-socialiste, og Françoise Giroud, som tidligere hadde vært redaktør for Elle og senere ble Frankrikes første kvinnesaksminister (1974) og deretter kulturminister (1976). Magasinet uttrykte sin støtte til politikken til Pierre Mendès-France i Indokina, og hadde generelt en orientering til venstre for sentrum. Det var motstander av krigen i Algerie, og spesielt bruken av tortur. I mars 1958, som følge av en artikkel der Jean-Paul Sartre anmeldte boken La Question av Henri Alleg, ble magasinets utgivelse stoppet av den franske regjeringen. For å gjenoppta utgivelsen, måtte L'Express trykke en ny utgave uten den aktuelle artikkelen. François Mauriac var en fast bidragsyter, men han forlot L'Express da Charles de Gaulle ble værende ved makten. 

I 1964 forlot flere journalister L’Express, deriblant Jean Daniel og André Gorz, for å grunnlegge magasinet Le Nouvel Observateur. Servan-Schreiber endret l'Express til et mindre politisk engasjert magasin, og opplaget steg fra 150 000 til 500 000 eksemplarer i løpet av tre år.

I 1971, som et resultat av Servan-Schreibers politiske aktivitet i det radikale partiet, sluttet ni journalister i magasinet og startet Le Point for å motarbeide det de oppfattet som «dagens franske intellektuelle elite i pressen og andre steder, med deres venstrevridde dogmer og selvtilfredse nihilisme.» 

I 1977 solgte  Servan-Schreiber magasinet til Jimmy Goldsmith. Jean-François Revel ble direktør i oktober 1978. 

Han ble etterfulgt av Yves Cuau i mai 1981. I 1987 ble L'Express solgt til C. G. E., og i 1995 ble magasinet igjen solgt, denne gang til CEP communications, en filial av Havas. Denis Jeambar ble ny direktør.  

I 1998, etter at Vivendi overtok kontrollen med Havas, var magasinet igjen under Vivendis kontroll. Etter at Vivendi gikk konkurs, ble L’Express i 2002 solgt til Socpresse (80 prosent eid av Dassault Group). I 2006 ble det kjøpt av partneren Roularta. I 2008 hadde L'Express 2,3 millioner lesere hver uke.

Referanser

Eksterne lenker
 

Franske tidsskrifter
Publikasjoner etablert i 1953
1953 i Frankrike
Oseloftet

Oseloftet er et loft fra gården Ose i Bygland i Setesdal, oppført omkring 1700. Det ble flyttet og gjenreist i Setesdalstunet på Norsk Folkemuseum i 1913. Det er bygget av særlig grovt tømmer som er usedvanlig fint bearbeidet. Selv om det bare er rundt 300 år gammelt, følger det middelalderens skikk for loftsbygninger ved å stå direkte på steinmur («Borg» i Setesdalsmål), ikke på stabber, slik det ble vanlig i andre bygder. Etter lokal byggeskikk har det heller ikke sval foran buret i første høgda, mens selve loftet har sval på alle fire sider, med trapp opp langs vestveggen.

Oseloftet står i et rekketun med gavlen mot tunet, og med stuebygninger på begge sider, siden Setesdalstunet på Folkemuseet er anlagt som et felles tun for to gårdbrukere. Tunet lå vanligvis i en sørvendt skråning og dannet en «gate» med innhus (stuer og loft) på oppsiden eller nordsiden, og uthus (fjøs, staller og løer) på sørsiden. Slik ble innhusene liggende med solvendte innganger, mens fjøs og staller lå nederst i tunet med en åker nedenfor. Dermed kunne gjødsel fra fjøs og staller måkes ut gjennom luker i veggen så «hevdasiget» kom åkeren til gode. 

Oseloftet har (som alle loft) to etasjer. Navnet loft brukes både om hele huset og om rommet i øvre etasje. Rommet nede, buret, ble brukt til oppbevaring av mat, men kunne også brukes som sovested om sommeren. Loftet ovenpå hadde høy status og ble brukt som soveloft for gjester og til oppbevaring av stasklær og kostbarheter.

Tømmerkjernen er laftet opp med ytterveggene i samme plan gjennom begge etasjer, mens svalen i stavverk bæres av framstikkende laftestokker i etasjeskillet. Disse bærer sviller som igjen bærer hjørnestolper på krysningspunktene. På stolpene hviler stavlegjer som understøtter sperretaket som er kontinuerlig over både laftekjernen og svalene.

Oseloftet skal være bygget av tømreren Knut Torjussen Helle fra Hylestad.

Referanser

Litteratur
Mork, Paal (red.) (2010) «Norsk Folkemuseum – Friluftsmuseet». By og Bygd 43. Oslo, Norsk Folkemuseum. S. 39, 56. ISBN 13: 978-82-90036-82-5

Setesdal
Norsk Folkemuseum
Byggeskikk
Eva Dimas

Eva María Dimas Fontanals (født 18. mars 1973 i San Salvador) er en salvadoransk tidligere vektløfter, som deltok i 3 påfølgende sommer-OL med OL-debut under Sommer-OL 2000 i Sydney og konkurrerte i tungvekt. Under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina representerte hun El Salvador der hun ble nummer 11 (fullførte ikke) i +75 kilo -klassen.

Eksterne lenker 
 

Salvadoranske vektløftere
Deltakere for El Salvador under Sommer-OL 2000
Vektløftere under Sommer-OL 2000
Deltakere for El Salvador under Sommer-OL 2004
Vektløftere under Sommer-OL 2004
Deltakere for El Salvador under Sommer-OL 2008
Vektløftere under Sommer-OL 2008
Personer fra San Salvador
Fødsler i 1973
Makelesi Bulikiobo

Makelesi Batimala (født 23. oktober 1977) er en fijiansk friidrettsutøver som konkurrerer på 400 meter. Under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina representerte hun Fiji der hun ble slått ut i de innledende rundene.

Eksterne lenker 
 

Fijianske sprintere
Deltakere for Fiji under Sommer-OL 2008
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2008
Fødsler i 1977
Deltakere for Fiji under VM i friidrett 2007
Jeff Daniels

Jeff Daniels (født 19. februar 1955 i Athens i Georgia, USA) er en amerikansk skuespiller, musiker og dramatiker.

Karriere
Daniels har opptrådt i en rekke teaterproduksjoner, både på og utenfor Broadway i New York. Han ble nominert til Tony Award som beste skuespiller for en Broadway-produksjon fra 2009. Daniels har hatt en rikholdig filmkarriere fra han debuterte som skuespiller i 1981. For sine mange filmroller har han tre ganger blitt tildelt nominert til Golden Globe Award, deriblant for beste opptreden som filmskuespiller i Woody Allens Kairos røde rose (The Purple Rose of Cairo) fra 1985 (derav navnet på Daniels' eget teater). 

Han har også blitt nominert til priser fra Screen Actors Guild, Satellite Awards og flere andre utmerkelser for sin rolle i The Squid and the Whale (London Critics Circle Awards, Independent Spirit Awards, Chlotrudis Awards og Gotham Awards). Daniels har spilt i en rekke av New Yorks mange teaterproduksjoner i tillegg til å ha opptrådt på Broadway. En av Daniels mest kjente roller var som oberst Joshua Chamberlain i mini-TV-serien Gettysburg. Han medvirket også i Clint Eastwoods film Blood Work. Filmen fikk blandede kritikker og ble en kommersiell fiasko. 

Daniels hadde hovedrollen i filmen Dum og dummere der han spilte mot skuespiller Jim Carrey. De spilte også i en oppfølger, Dum og dummere To, som ble publisert i 2014.

Daniels har opptrådt som TV-talsperson for Michigan Economic Development Corporation. 

Han grunnla non-profit teaterselskapet The Purple Rose Theatre Company i hjemstaten Michigan. Han har skrevet, regissert og spilt i to filmer for teateret Purple Rose Films.

Den den 25. mai 2006 ble Daniels hedret med en plass på Michigan Walk of Fame i Lansing i Michigan.

Familie 
Jeff Daniels er sønn av Marjorie J. (født Ferguson) og Lee "Bob" Daniels (1929-2012). Han tilbrakte de seks første ukene av sitt liv i Georgia, der faren underviste, og vokste opp i Chelsea i Michigan. Faren eide tømmerfirmaet Chelsea Lumber Company og var en tid borgermester i Chelsea.

Daniels har vært gift med kjæresten fra videregående, Kathleen Rosemary Treado, siden 1979. I 1986 flyttet ekteparet tilbake til Chelsea i Michigan, der paret vokste opp. De har tre barn sammen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Musikere fra USA
Skuespillere fra USA
Personer fra Washtenaw County i Michigan
Personer fra Athens i Georgia
Eirik Høitomt

Eirik Høitomt (født 1. april 1969) er regnet som en av Norges fremste travkusker. Han har over 5000 seire. Han ble kåret til landschampion (den travkusken som har vunnet flest løp i Norge) i 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 og 2019. Høitomt holder til i Stokke i Vestfold. Hjemmebanen er Jarlsberg travbane i Tønsberg.

Referanser 

Norske travkusker
Ottone in villa

Ottone in villa (RV 729) er en opera i tre akter av Antonio Vivaldi til en italiensk libretto av Domenico Lalli (psevdonymet til Sebastiano Biancardi). Det var Vivaldis første opera og hadde premiere 17. mai 1713 ved Teatro delle Grazie i Vicenza. Det pastorale dramaet til Lalli er satt til antikkens Roma og ble regnet som en tilpasning av den satiriske librettoen til Francesco Maria Piccioli for Carlo Pallavicinos opera Messalina (1679). Lalli endret flere av rollene i librettoen til Piccioli. Valeria Messalina var en ny karakter, Cleonilla. Keisar Claudius ble til en annen romersk keiser, Otho (Ottone), som allerede hadde vært hovedrollen i Monteverdi-operaen L'incoronazione di Poppea (1642) og i Händels Agrippina (1709).

Oversikt 
Den romerske keiseren Ottone er forelsket i Cleonilla, som ikke klarer å motstå å flørte med de to unge romerne Ostilio og Caio. Ostilio er egentlig en kvinne, Tullia, som kler seg ut fordi hun er forelsket i Caio. Hun har planer om å drepe Cleonilla på grunn av sjalusi, men prøver først å overtale henne fra å gå inn i et forhold med Caio. Caio ser møtet og mistolker det som et romantisk møte. Han advarer Ottone, som kommanderer ham til å drepe Ostilio. Før han setter i verk ordren viser Ostilio seg for ham som Tullia. Cleonilla hevder at hun har visst dette hele tiden for å forsone Ottone. Han tror på henne og operaen ender med et bryllup mellom Tullia og Caio.

Referanser 
Casaglia, Gherardo, "17 Maggio 1713, Mercoledì", Almanacco Amadeus, 
Folena, Gianfranco og Arnaldi, Girolamo, Storia della cultura veneta, Vol. 5, pt. 1, N. Pozza, 1976.
Ketterer, Robert C., Ancient Rome in Early Opera, University of Illinois Press, 2008. ISBN 0252033787 
Strohm, Reinhard, Essays on Handel og Italian opera, Cambridge University Press Archive, 1985. ISBN 0521264286
Vasta, Stephen Francis, "Records: Vivaldi: Ottone in Villa", Opera News, november 1998.
''

Operaer av Antonio Vivaldi
Uroppføringer av musikk i 1713
Operaer fra 1710-årene
Liste over operaer av Antonio Vivaldi

Dette er en komplett liste over operaene til Antonio Vivaldi (1678–1741).

Vivaldi hevdet selv å ha komponert 94 operaer; for 49 av disse er han sikkert identifisert som opphavsmann. Videre er 22 av disse igjen bevart i autografe partitur, 16 er helt i Vivaldis håndskrift. De fleste oppbevares i nasjonalbibliotket i Torino, sammen med omtrent 450 manuskript av Vivaldis verk i omtrent alle av hans tids musikkformer.

Praksisen med å omarbeide verk under forskjellige titler og skape pastisjer har forvirret musikkvitere.

Alle verkene til Vivaldi regnes som dramma per musica, som var hans egen samtids betegnelse på det som senere fikk navnet opera seria.

Referanser  
Cross, Eric (1992), «Vivaldi, Antonio» i The New Grove Dictionary of Opera, red. Stanley Sadie (London) ISBN 0-333-73432-7
Møre og Romsdal fylkes kulturpris

Møre og Romsdal fylkes kulturpris deles ut som honnør for spesiell innsats for kulturen i Møre og Romsdal. Prisen består av 50 000 kroner og et diplom.

Prismottakere 

1973: Hans Hyldbakk, forfatter; Kari Barstad, bildekunstner; Bård Larsen, musiker; Peder Rensvik, musiker
1974: Bjarne Rabben, lokalhistorier og avholdsforkjemper; Nils Parelius, lokalhistoriker og kulturarbeider
1975: Leif Halse, forfatter; Rikke Flovikholm, kunstformidler; Ivar Grøvik, lokalhistoriker og amatørteaterarbeider
1976: Sakarias Ansok og Magnus Skei, lokalhistorikere
1977: Per Amdam, Bjørnson-formidler
1978: Henning Sommerro, musiker og Johan H. Grimstad, kulturarbeider
1979: Kalla Skrøvseth, bildekunstner; Otto Chr. Sættem, Moldejazz-medarbeider; Anders Gjendem, folkemusiker
1980: Idrottslaget Hødd; Inga Farstad, for arbeidet med Nordmørsbunaden.
1981: Marie Lovise Widnes, forfatter
1982: koret SKRUK ved dirigent Per Oddvar Hildre
1983: Marta Schumann
1989: Petter Dyrkorn
1991: Harald Grytten
1995: Annbjørg Lien, musiker
1999: Oddgeir Bruaset, programskaper i NRK
2002: Ørnulf Opdahl, bildekunstner
2004: Jostein Fet
2005: Arild Hoksnes
2006: The Brazz Brothers, musikere
2007: Bernt Johannes Hildrestrand
2008: Hareid-stemna
2009: Knut Ødegård
2010: Stig Nilsson
2011: Nils Tore Leivdal
2012: Ola Gjendem
2013: Ungdomslaget Fram
2014: Ragnar Ulstein
2015: Arne Tunheim, Godøy
2016: Inger Marie Bakke, scenekunstner, barne- og ungdomsarbeider
2017: Margaret Alice Rensvik, kulturarbeider
2018: Smøla Janitsjarorkester
2019: Karin Augusta Nogva, bildekunstner
2020: Fuglset mannskor
2021: Maria Parr, forfatter

Referanser

Eksterne lenker 
 http://mrfylke.no/Politikk/Politiske-organ/Kultur-og-folkehelseutvalet/Fylkeskulturprisen 

Norske kulturpriser
Kultur i Møre og Romsdal
Telšiai

Telšiai (samogitisk Telšē) er den største byen i Telšiai fylke i Samogitia i Litauen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Litauen
Telšiai (fylke)
Anders Tvereggens veg

Anders Tvereggens veg (1–36) er en blindvei ved bydelen Nidarvoll/Stubban sør for Trondheim som strekker seg sørover fra Ole Tilseths veg og østover mot Bratsbergvegen. Veien fungerer som adkomstvei for flere frittstående eneboliger, men regnes ikke som en gjennomfartsvei da den går gjennom et boligområde og ender blindt. 

Veien ble i 1952 oppkalt etter Anders Tvereggen (1838–1903), som var kommunepolitiker og gårdbruker i Strinda og drev gården Tvereggen sør for Utleira i perioden 1867–1898.

Litteratur

Eksterne lenker 
 Adressa.no – Anders Tvereggens veg (Av Ingrid J. Brissach. Publisert 14. mai 2002. Besøkt 21. april 2011)

Veier i Trondheim
Lerkendal (bydel)
Whispering times

Whispering times var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.

Whispering times begynte å komme ut i Oslo høsten 1941, rett etter at okkupantene hadde inndratt radioapparatene.  Avisen brakte videre nyhetene i radiosendingene fra London, og ble etter hvert en svært populær radioavis i hovedstaden.

Den første tiden besto publikasjonen kun av maskinskrevne ark med gjennomslag, men fra årsskiftet ble den stensilert. Den kom etter hvert regelmessig 5 – 6 ganger i uken med et to siders nummer. Whispering times kom også med en landsutgave på åtte sider. Denne ble hver uke spredt i større geografiske områder. Erik Kr. Gravdahl var avisens redaktør. Andre sentrale personer var Arne Alexandersen og Christian Martol. Ellers deltok blant andre Eilert Eseth, Knut Eseth, Svanhild Granvin, Erling Gulbrandsen, Ingeborg Haabeth, Nanna Lynneberg, Finn Normann, Gunnar H. Stenberg og Fritz Sundene.

Avisen utkom til Gestapo slo til mot den i august 1942. Gravdal ble sendt til Tyskland som NN-fange. Andre som ble arrestert og sendt til Tyskland var Gulbrandsen og Haabeth. Også Sundene ble tatt, og døde som NN-fange i Natzweiler. Stenberg, Normann og Eilert Eseth ble arrestert, og hans bror Knut ble tatt og sendt til Tyskland et år senere i forbindelse med annen illegal virksomhet.

En mindre publikasjon med samme navn ble laget av Mons Oppedal og Rolf Sørensen, også disse i Oslo. De ga ut et daglig nyhetsbrev, basert på skrivemaskin og gjennomslag. Opplaget var 30 eksemplarer. Den ble også sendt til Stavanger, der Torvald Larssen brukte den som manuskript og med dette som grunnlag spredte en lokal utgave. Da Oppedal og Sørensen oppdaget den stensilerte Whispering times trodde de først det var et avtrykk av deres egen utgivelse, men de skjønte snart at dette var en annen avis.

Referanser

Illegale aviser
Aviser etablert i 1941
Aviser nedlagt i 1942
Kėdainiai

Kėdainiai er en by i Kaunas fylke i Litauen. Kėdainiai er en av de eldste byene i Litauen. Byen ligger nær elva Nevėžis.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Litauen
Kaunas (fylke)
Andreas Holms vei

Andreas Holms vei (1–7) er en vei ved området Ila/Trolla på Byåsen vest for Trondheim som strekker seg nordvestover fra Roald Amundsens vei mot Møllebakken. Veien fungerer som adkomstveg for frittstående eneboliger og som en gjennomfartsvei mellom Roald Amundsens og Møllebakken med samme type boligbebyggelse.

Veien ble i 1937 oppkalt etter kartografen og infanterikaptein Andreas Holm (1815–1894), som blant annet tegnet kart over Bymarka i nærheten (ferdig 1862) og som regnes for å være Trondheims første fastboende fotograf gjennom daguerreotypi.

Litteratur

Eksterne lenker 
 Adressa.no – Andreas Holms vei (Av Ingrid J. Brissach. Publisert 4. januar 2002, besøkt 21. april 2011)

Veier i Trondheim
Byåsen
IFAF Americas

IFAF Americas er særidrettsforbundet for amerikansk fotball i amerikaene som kvalifiserer lag fra Nord-Amerika, Sentral-Amerika, Karibia og Sør-Amerika til verdensmesterskapet i amerikansk fotball. Det erstattet Pan American Federation of American Football (PAFAF) i 2012.

Medlemmer

Referanser 

 
IFAF Americas
Christopher Mintz-Plasse

Christopher Mintz-Plasse (født 20. juni 1989) er en amerikansk skuespiller, best kjent for rollen som Chris D'amico i filmen Kick-Ass.

Annet 
I 2010 hadde Mintz-Plasse rollen som Chris D'amico i filmen Kick-Ass. Hans første rolle var i Superbad, der han spilte rollen som Fogel. I 2008 spilte han i Role Models, og i 2009 spilte han i Year One. Mintz-Plasse er bosatt i Los Angeles.

Filmografi 
 2007: Superbad
 2008: Role Models 
 2009: Year One 
 2010: Dragetreneren 
 2010: Kick-Ass
 2010: Marmaduke
 2011: Fight Night
 2011: Movie 43

Eksterne lenker 
 

Skuespillere fra USA
Fødsler i 1989