alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Diphytaxis

Diphytaxis er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore (10-13 millimeter), noe brede, blanke, mørke råtevedbiller. Oversiden er fint hårete og tett og fint punktert. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er vanligvis store. Antennene er 11-leddete, kamformede hos hannene og sagtakkede hos hunnene. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, noe hvelvet, omtrent så langt som bredt, med litt uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet, med tydelige lengdestriper. Beina er temmelig korte.

Levevis 
Artene har larver som utvikler seg i død ved.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Amerika, de fleste av artene i den neotropiske økosonen, men én art forekommer i Nord-Amerika.
Diphytaxis excavata er utbredt i Mellom-Amrika og det sørlige USA, også på Cuba.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Macraulacinae Fleutiaux, 1922
 Stammen Macraulacini Fleutiaux, 1922
 Slekten Diphytaxis Horn, 1890
 Diphytaxis excavata Horn, 1890

Eksterne lenker 
 bugguide.net - bildedatabse over nordamerikanske insekter
 

Biller formelt beskrevet i 1890
Råtevedbiller
Fløen holdeplass

Fløen holdeplass er en bybaneholdeplass på Bybanen i Bergen. Holdeplassen er en del av linje 2, som går fra Kaigaten til Fyllingsdalen terminal. Stasjonen ligger i Møllendalsveien like ved Kronstadsporet, og ligger i direkte tilknytning til den nye sykkelstamvegen mellom Sentrum og Fyllingsdalen. Bergen Kommune bygger vest for holdeplassen et nytt strandområde med tilknyttet parkareal. 

Stasjoner på Bybanen i Bergen
Jernbanestasjoner åpnet i 2022
Tigranes I av Armenia

Tigranes I av Armenia (armensk: Տիգրան Ա) regjerte som konge av Armenia fra 115 f.Kr. til 95 f.Kr. Han etterfulgte sin bror Artavasdes I som døde i 115 f.Kr. uten å etterlate seg arvinger. Tigranes tilhørte det ledende Artaxiade-dynastiet.

Tigranes I døde I 95 f.Kr. og ble etterfulgt av Tigranes II. I noen kilder er Tigranes II oppgitt å være sønn av Artavasdes I, mens den romerske historiker Appian hevder at Tigranes II var sønn av Tigranes I.

Referanser

Kilder 
 

Herskere på 100-tallet f.Kr.
Herskere på 0-tallet f.Kr.
Dødsfall i 95 f.Kr.
Armenias historie
Armenske kongelige
Adelorhagus

Adelorhagus er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Små (ca. 6 millimeter), avlange, matte råtevedbiller, enten ensfarget rødgule eller mørke med rødgult pronotum. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, sagtakkede, lange og nokså kraftige. Lengden varierer fra omtrent to tredjedeler av kroppslengden til nesten så lange som kroppen. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, bredere enn langt, noe hvelvet, med uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet. De har tydelige lengdestriper. Beina er temmelig korte og spinkle.

Utbredelse 
Artene er utbredt i Mellom-Amerika (Honduras, Panama).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Melasinae Fleming, 1821
 Stammen Dirhagini Reitter, 1911
 Slekten Adelorhagus Horn, 1890
 Adelorhagus bicoloratus Otto, 2013 
 Adelorhagus lateralis Horn, 1890

Referanser

Eksterne lenker 

 

Biller formelt beskrevet i 1890
Råtevedbiller
Honduras' insekter
Panamas insekter
Adelothyreus

Adelothyreus er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Små (3-5 millimeter), avlange, mørke råtevedbiller, kan ha svak, metallisk glans. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, kamformede. Oversiden er krfatig punktert. Brystskjoldet (pronotum) er firkantet, omtrent så bredt som langt, noe hvelvet, med litt uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet. De har mer eller mindre tydelige lengdestriper. Beina er temmelig korte og spinkle.

Utbredelse 
Slekten har sin hovedutbredelse i den neotropiske økosonen, tre arter går nord til Nord-Amerika. Forekommer også i India.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Melasinae Fleming, 1821
 Stammen Dirhagini Reitter, 1911
 Slekten Adelothyreus Horn, 1890
 Adelothyreus africanus Fleutiaux, 1929
 Adelothyreus barrae Muona, 2000
 Adelothyreus bengalensis Fleutiaux, 1934
 Adelothyreus comes Horn, 1890
 Adelothyreus curtus Fleutiaux, 1911
 Adelothyreus dejeani (Bonvouloir)
 Adelothyreus downiei Muona, 2000
 Adelothyreus dufaui Fleutiaux, 1907
 Adelothyreus flavosignatus (Bonvouloir, 1875)
 Adelothyreus insularis Fisher, 1935
 Adelothyreus mouffleti (Bonvouloir, 1875)
 Adelothyreus obscuripes (Bonvouloir, 1875)
 Adelothyreus quadrimaculatus (Chevrolat, 1867)
 Adelothyreus subacuta (Guérin-Méneville, 1843)
 Adelothyreus vicinus Fleutiaux, 1895

Eksterne lenker 
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
 

Biller formelt beskrevet i 1890
Råtevedbiller
Palaeoxenus

Palaeoxenus  er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae). Man kjenner én nålevende, forholdsvis stor og fargerik art fra California, men det er også kjent en ca. 125 millioner år gammel, fossil larve som ser nesten identisk ut som denne artens larve.

Utseende 
Den nordamerikanske arten er en middelsstor (13-19 millimeter), avlang, blodrød og svart råtevedbille, som lett kjennes på fargen. Hode, pronotum, dekkvingenes "skuldre" og spiss og beina er røde, resten av dekkvingene og antennene svarte. Larven er ganske stor (opptil 35 millimeter), hodet er mye smalere enn kroppen, noe flatt, med tannet forkant.

Levevis 
De fleste artene av råtevedbiller (Eucnemidae) har larver som lever i død ved. Larver i denne slekten kan finnes under barken av døde stammer av bartrær. Artene lever i høyereliggende områder.

En gammel gruppe 
Den nålevende arten fra California har larver som er nesten identiske med en ca. 125 millioner år gammel, fossil larve fra Kina. Den kan dermed regnes som et levende fossil, et eksempel på en art som har forandret seg svært lite over langt tid

Utbredelse 

Det forekommer én art i Nord-Amerika (sørlige California).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Palaeoxeninae Muona, 1993
 Slekten Palaeoxenus Horn, 1891
 Palaeoxenus dohrnii (Horn, 1878)
 Palaeoxenus sinensis Chang, Muona & Teräväinen, 2015- fossil art fra nedre kritt, Kina

Referanser

Eksterne lenker 
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
 

Biller formelt beskrevet i 1891
Råtevedbiller
Agalba

Agalba er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utbredelse 
Slekten forekommer i det østlige Australia og på New Zealand.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien kamråtevedbiller (Melasinae) Fleming, 1821
 Stammen Xylobiini Reitter, 1911
 Slekten Agalba Broun, 1893
 Agalba basalis (Lea, 1919)
 Agalba cylindrata (Broun, 1883)  
 Agalba flavipes (Lea, 1919)  
 Agalba lawrencei Muona
 Agalba nigrescens Broun, 1893  
 Agalba ruficornis Broun, 1893  
 Agalba rufipennis (Lea, 1919) 
 Agalba storeyi Muona

Litteratur

Eksterne lenker 
 Atlas of Living Australia - Agalba
 

Råtevedbiller
Biller formelt beskrevet i 1893
New Zealands insekter
Australias insekter
Joachim Ernst av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn-Rethwisch

Joachim Ernst II (født 5. oktober 1637, død 4. juli 1700) var sønderjysk hertug av Pløn-Rethwisch. 

Han ble født i Pløn som sønn nummer tre av hertug Joachim Ernst og Dorothea Augusta av Slesvig-Holsten-Gottorp, barnebarn av kong Frederik II av Danmark og Norge. Som flere i sin familie gikk han i krigstjeneste først hos keiseren senere hos den spanske konge i Nederlandene. Her ble han forfremmet til general og admiral, senere opphøyet til og medlem av den spanske høyadel hvoretter han mottok Orden vom Goldenen Vlies.  

En av forutsetningene for karrieren, var hans overgang til katolisismen. I 1677 hadde han giftet seg med den katolske Isabella van Merode-Westerloo (d. 1701), hvilket hadde vært en torn i øyet for den danske kongen. Da faren døde i 1671 utskiltes godset Rethwisch i Storman som egen linje under Joachim Ernst. 

På Rethwisch hadde hans ugifte tante Eleonora av Slesvig-Holsten-Sønderborg bodd frem til sin død i 1699. Her lot Joachim Ernst samme år oppføre et nytt residensslott. 

Hertugen døde i Madrid 4. juli 1700. Hans eneste overlevende sønn med Merode-Westerloo Johan Adolf overtok hertugtitlen.

Referanser 

Huset Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn
Ordenen av det gyldne skinn
Anton Hoëm

Anton Hoëm, (født 13. juni 1931 i Karlebotn i Nesseby kommune i Finnmark, død 27. februar 2014 i Vestre Aker i Oslo), var en norsk forsker i sosiologi og undervisningshistorie.

Anton Hoëm vokste opp i en lærerfamilie i et samisk miljø. Han utdannet seg til lærer med eksamen i 1958 og videre i pedagogikk, med magistereksamen i 1966. Han disputerte i 1972 på en avhandling om samisk skole. Deretter var han forsker på Institutt for samfunnsforskning og fra 1973 førsteamanuensis i pedagogisk sosiologi på Universitetet i Oslo.

Han ble professor i Oslo i 1985 og har også tjenestegjort som professor og forskningsveileder ved Samisk høgskole i Kautokeino.
Han har gjort en stor innsats for å introdusere samisk kultur- og utdannelseshistorie i pedagogikken, og han la dermed grunnlaget for flerkulturell pedagogikk.

Bibliografi (utvalg) 
Anton Hoëm: Makt og kunnskap, Samiske samlinger: 11, Scandinavian university books, Oslo 1976, 
Anton Hoëm (redaktør): Samfunnsrettet pedagogikk, 1979 
Anton Hoëm: Fra noaidiens verden til forskerens – misjon, kunnskap og modernisering i sameland 1715-2007, Institutt for sammenliknende kulturforskning, Novus forlag
Anton Hoëm: Sosialisering - kunnskap - identitet, Oplandske bokforlag
Frank Darnell og Anton Hoëm: Taken to extremes: Education in the far north, Scandinavian University Press, Oslo 1996
Christian W. Beck og Anton Hoëm (redaktører): Samfunnsrettet pedagogikk - nå, Oplandske bokforlag 2002, 
Anton Hoëm: Sosialisering - kunnskap - identitet, Oplandske bokforlag 2010, 
Christian W. Beck og Anton Hoëm: Kunnskap og virkelighet, Didakta 2013,

Kilder
Anton Hoëm til minne på Universitetets i Tromsøs nettsider, 13. mars 2014
Minneord på Samisk høgskoles nettsider, 5. april 2014

Eksterne lenker
Bilder av Anton Hoëm

Norske pedagoger
Norske sosiologer
Don Lawrence

Don W. Lawrence (f. 1973 på Jamaica) er en norsk-amerikansk arkitekt bosatt i Oslo, Norge.

Utdannet ved The Irwin S. Chanin School of Architecture at The Cooper Union in New York (1993–1998), og ved Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo (2006–2009)

Lawrence har jobbet med forskjellige prosjekter innen arkitektur som fra hus og store omfattende hotel prosjekt i Bali, Indonesia og til mindre kunstprosjekter med blant annet LOCUS (Thale Fastvold og Tanja Thorjussen)

I 2013 started Lawrence sitt eget firma i Oslo Don Lawrence Arkitekt AS som også har sentralgodkjenning 

Don Lawrence er fra 2019 styremedlem i Rom for Kunst og Arkitektur 

I 2019 og 2018 utarbeidet Lawrence og LOCUS to kunstprosjekter i offentlige rom "Locus bee sanctuary - Dagny Juels Hage" på Kontraskjæret, og "Harriet Backers hage" i 2018 og 2019 på St.Hanshaugen utenfor Gamle Aker Kirke. Kunst installasjonene var laget som en buffet for pollinatorer som bier og humler i nabolaget og fikk omtale i Forfatternes klimaaksjon av kritikeren Tommy Olsson. Dagny Juels hage er sommeren 2020 på Kvinnemuseet i Kongsvinger som er lokalisert i Dagny Juels barndomshjem.

I 2017 skrev Lawrence en artikkel i arkitektur fagbladet Arkitektur N om kunstneren Pøbel og Vardø 

Tidligere har han jobbet med arkitektkontor som blant annet Snøhetta og var i deres team for utviklingen av konkurransen om Holmenkollbakken der Snøhetta fikk andreplass. og med arkitektkontoret Onoffice med prosjektet Turbine City som er omtalt i Abitare  og i nettavisen  som resulterte i en utstilling på DoGA i Oslo.

I 2015 samarbeidet Don Lawrence Arkitekt AS med OBRA Architects (New York, Beijing, Seoul) og Verte Landskap – arkitektur (Alta) om et konkurranseutkastet til ny kirke ved Tana bru i Finnmark ”Artic Church”. Prosjektet ble valgt ut som et av 35 som mottok prisen fra American Institute of Architects New York sin Design Merit Award i 2015. Prisen og prosjektet ble omtalt i Norske Arkitekters Landsforbund.

I 2010 deltok Lawrence på Oslo Miljøfestival og samarbeidet med NCC om å utarbeide en paviljong med tittel "Woodn it be lovely" som var plassert i Spikersuppa i Oslo. Prosjektet ble omtalt i Aftenposten  og Bygg.no

Referanser 

Arkitekter
OKR

OKR (Objective and Key Results) er et målstyringsverktøy for å definere kvantifiserbare mål og vurdere grad og kvalitet av implementeringen. 

OKR er ikke et rammeverk med sterke formkrav og krav til sertifisering. OKR blir følgelig tatt i bruk på ulike måter i ulike organisasjoner og situasjoner. Det finnes mange ulike verktøy som kan støtte og forsterke en organisatorisk implementering av OKR. Globalt finnes det flere digitale løsninger som spesialiserer seg for OKR, blant annet Koan, Perdoo og Workpath. I Norge finnes det flere aktører som utvikler løsninger tilpasset OKR, blant annet Purpose AS og Futureworks AS. 

Røttene til OKR går tilbake til 1954 da Peter Drucker introduserte begrepet «managing by objective». Da Andy Grove grunnla Intel sammen med Robery Noyce og Gordon Moore, videreutviklet de MBO til det som i dag er kjent som OKR. John Doerr jobbet en periode i Intel, og da han sluttet tok han med seg ideene videre til investeringsselskapet Kleiner Perkins, som senere var blant de første investorene i en rekke selskaper som siden viste en betydelig utvikling, blant annet Google.

Eksterne lenker 
 OKR testet i skolesystemet i Norge
Liste over selskaper som benytter OKR
Futureworks AS
Purpose AS

Økonomi
Ledelse
Anischia

Anischia er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Ganske små (1,7-3 millimeter), avlange, blanke, mørke råtevedbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er vanligvis store. Antennene er 11-leddete, ganske lange og kraftige, litt utvidet mot spissen, men ikke sagtakkede eller klubbeformede. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, noe hvelvet, noe bredere enn langt, ganske blankt og svært fint punktert, med såvidt uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet. De har ikke tydelige lengdestriper. Beina er temmelig korte.

Larvene er lange og tynne, sylindriske, lyst fargede bortsett fra hodet og det fremste brystsegmentet. Hodet er avflatet, trapesformet sett ovenfra.

Levevis 
Artene har larver som lever i død ved eller mellom løvstrø.

Utbredelse 
Slekten er vidt utbredt i tropiske områder, men er (foreløpig?) ikke funnet på det asiatiske fastlandet.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Anischiinae Fleutiaux, 1936
 Slekten Anischia Fleutiaux, 1896
 Anischia bicolor Lawrence, 2007 -  Ny-Caledonia
 Anischia boliviana Fleutiaux, 1896 - Bolivia, Brasil
 Anischia germaini Fleutiaux, 1896 - Bolivia
 Anischia kuscheli Lawrence, 2007 - Ny-Caledonia
 Anischia mexicana Fleutiaux, 1896 - Mexico, Guatemala, Panama
 Anischia monteithi Lawrence, 2007 - Australia
 Anischia ruandana (Basilewsky, 1955) - Sentral-Afrika
 Anischia stupenda Fleutiaux - Australia, Ny-Guinea

Referanser

Eksterne lenker 

Biller formelt beskrevet i 1896
Råtevedbiller
Scopulifer

Scopulifer er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Små (ca. 6 millimeter), avlange, sylindriske, matt brunlige råtevedbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, ganske lange og kraftige, sagtakkede eller litt kamformede. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, helv avrundet foran der det delvis dekker hodet som en hette (i så måte kan de minne om medlemmer i familien Bostrichidae), noe hvelvet, med uttrukne bakhjørner. Pronotum og dekkvinger slutter tett mot hverandre. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som  brystskjoldet, uten lengdestriper. Beina er temmelig korte.

Larvene finnes i to hovedtyper: den ene ligner larver av praktbiller (Buprestidae), er sylindrisk og tynnhudet med frembryst-segmentet (prothorax) kraftig oppsvulmet; den andre typen er parallellsidig, ganske flat, hard (sterkt sklerotisert), hodet er hardt og kileformet. Begge typene har beina sterkt redusert eller helt manglende. Munndelene er også nokså sterkt redusert, og larvene kan trolig bare ta til seg flytende føde.

Levevis 
Biologien til denne slekten er ukjent, men larvene utvikler seg trolig i død ved.

Utbredelse 
Slekten lever i Sørøst-Asia og Australia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
 Stammen Dendrocharini Fleutiaux, 1920
 Slekten Scopulifer Fleutiaux, 1896
 Scopulifer alternans (Bonvouloir, 1875)
 Scopulifer asiaticus Otto, 2016 
 Scopulifer atkinsoni Fleutiaux, 1912
 Scopulifer laosianus Otto, 2016

Referanser

Eksterne lenker 
 Bilde av Scopulifer sp.
 

Biller formelt beskrevet i 1896
Råtevedbiller
Ornes

Ornes er en mangebølt gård, ei grend, i Luster kommune i Indre Sogn i Vestland fylke. Ornes er et stort nes i Lustrafjorden. Terrenget stiger regelmessig opp mot en flate der Urnes stavkirke og hovudtyngda av gårdsbosetningen ligger. Fra denne flaten stiger terrenget bratt opp til om lag 930 moh til fjellet i Tausasva. Den busette delen av neset har ein mosaikk av åker og eng med produksjon av gras, bær og frukt, busetnad og skog. 

Kommunikasjonsmessig lå Ornes sentralt den gang fjorden var viktigste farled. Dagens hovedvei, fylkesvei 55, Lustravegen, går på fjordens nordside, og Ornes er knyttet til denne dels ved fergeforbindelse til strandstedet Solvorn og dels ved Sørsidevegen, fylkesvei 5637, som går langs fjordens sørside og denne går fra Ornes til bygda Skjolden innerst i Lustrafjorden.  

På Ornes er det 13 eiendommer med fast bosetning og 13 andre brukes som fritidsboliger. I tillegg kommer noen boliger til utleie og losji for sesongarbeidere i jordbruket. 

Stedet er velkjent på grunn av en stavkirke, og stavkirkens navn skrives med en eldre skriftlig form av gårdsnavnet, nemlig Urnes stavkirke. Urnes stavkirke ble i 1979 tatt inn på lista over verdensarv. Kirkens alder og autentisitet ble lagt til grunn, sammen med vernekriterier inn bygningshistorie og kunsthistorie. Også kirkens plassering i fjordlandskapet ble ilagt vekt.

Det var i 2009 fem aktive gårdsbruk på Ornes og driften er hovedsakelig bringebærdyrking. Landbruksdrifta i området er knyttet til produksjon av frukt og bær (eple, bringebær, jordbær, blåbær, morellar m.m.), grasproduksjon og husdyrhold. Spesialisering utvikles i retning bærproduksjon. Innmarka til de bruka som ikke lenger er i drift drives av de aktive bruka. På bruket Øvre Urnes drives gårdsturisme med kafe, gårdsbutikk og overnatting for turister. Et mindre båtbyggerverksted holder også til på Ornes. 

I 1865 ble det gjennomført utskifting på gården Ornes. 

Luster kommmune har vedtatt en reguleringsplan for Ornes der miljøet omkring stavkirken har fokus. Det heter bl.a. at nye ledningsstrekk skal ligge i bakken, bartrær skal ikke forekomme på dyrka mark, dyrka mark skal heller ikke tas i bruk til produksjon som vil gi vesentlige endringer i landskapsbildet.

Referanser 

 Bosetninger i Luster
 Gårder i Luster
Mario Kart Tour

Mario Kart Tour er et free-to-play-racerspill utviklet og utgitt av Nintendo for iOS- og Android-enheter. Det ble annonsert i januar 2018 og utgitt 25. september 2019 på App Store og Google Play. Den første uken etter lanseringen ble spillet lastet ned over 90 millioner ganger.

Mario Kart Tour introduserer et nytt format kalt turneer. Turneene er oppkalt etter virkelige byer (New York, Tokyo, etc.) eller sesonger (halloween, valentinsdagen, etc.) Hver turné varer to uker, hvor spillere kan fullføre 18 cuper og samle førere, farkoster og glidefly som representerer temaet for turneen. Hver cup består av tre løp og én bonusutfordring på utvalgte baner. De fleste løp har to runder, mens de fleste bonusutfordringene må fullføres innen én runde.

Spillet avviker fra de tradisjonelle spillemekanikkene i tidligere Mario Kart-spill, ved at hovedformålet er å sanke mest mulig poeng ved å utføre handlinger gjennom løpet. Poengene sankes for eksempel ved å ramme konkurrenter med våpen, samle mynter eller passere målstreken. Kontrollene er også forenklet sammenliknet med andre Mario Kart-spill, blant annet ved at akselerasjon og enkelte manøvrer utføres automatisk. Mario Kart Tour viderebringer flere elementer introdusert i tidligere Mario Kart-spill, som undervannskjøring og glideflyvning fra Mario Kart 7 og karakter-eksklusive hjelpemidler fra Mario Kart: Double Dash!!

I tillegg til baner fra tidligere Mario Kart-spill, inkluderer Mario Kart Tour baner inspirert av virkelige byer, som New York og Tokyo. Spillet genererer inntekter ved at spillere tegner et månedlig abonnement for å motta fordeler, eller kjøper virtuell valuta som kan låse opp tilfeldige førere, farkoster eller glidefly via et gacha-system.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Gratis videospill
Android-spill
IOS-spill
Mario Kart
Videospill fra 2019
Videospill utviklet av Nintendo
Videospill utviklet i Japan
D.I.C.E. Awards-vinnere
Feaia

Feaia er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Små (ca. 5-6 millimeter), avlange, mørke råtevedbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er ganske små. Antennene er 11-leddete, kraftige og sterkt sagtakkede. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, noe hvelvet, litt bredere enn langt, med uttrukne bakhjørner, tett og kraftig punktert, med en midtfure. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede brystskjoldet. De har fine lengdestriper og er forøvrig tett punkterte. Beina er temmelig korte.

Levevis 
De fleste artene av råtevedbiller har larver som lever i død ved, men enkelte larver graver i jorden og lever på planterøtter. Artene lever i tropisk skog, forøvrig er biologien ukjent.

Utbredelse 
Artene er utbredt i Asia, forekommer også på Madagaskar.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
 Stammen Mesogenini Muona, 1993
 Slekten Feaia Fleutiaux, 1896
 Feaia dubia Fleutiaux, 1896
 Feaia emarginata Fleutiaux, 1899 - Madagaskar
 Feaia geiseri Otto, 2016  - Laos
 Feaia nipparensis (Hisamatsu, 1957) - Korea

Referanser

Eksterne lenker 

 

Biller formelt beskrevet i 1896
Råtevedbiller