alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Henrik av Livland

Henrik av Livland (Henrik av Lettland, Henricus de Lettis, død etter 1259) var en prest, misjonær og historiker.

Biografi 
Henrik stammet fra Magdeburg og gjennomgikk en målrettet utdannelse som misjonær. I 1205 dro han til Riga, som var tidens midtpunkt for nordlige korstog. I 20 år fungerte han som prest for korsfarerne og døpte nyomvendte litauere og estere og gav dem opplæring i den kristne tro, før han vendte hjem og ble alminnelig sogneprest. 

Henriks Livlandske krønike, skrevet mellom 1224–1226, er et av korstogshistoriens store litterære verk og en uvurderlig kilde til østersjøskorstogene. Misjonsmarken  var Herrens vingård, og de skrøpelige nye troens planter skulle vannes med tårer og med blod for å slå rot og vokse. Det dragene og mystiske språket vender tanken mot himmelen og gir en klagebunn for Henriks kontante og begeistrede skildringer av krigens detaljer og grusomheter. 

Øyenvitneskildringer av korstogene ble en egen sjanger i middelalderen, og Henrik ble en av de ypperste representantene for denne sjangeren. Henrik skriver at da Valdemar II av Danmark ble kronet til konge av Danmark første juledag1202 begynte han med en gang å planlegge korstog. Det var nødvendig fordi hedningene på Øsel utenfor Estlandskysten hadde angrepet danske besittelser i Blekinge og plyndret på Gotland på vei tilbake.

Se også 
Østersjøskorstogene
Valdemar II av Danmark

Referanser

Litteratur 
 Villads Jensen, Kurt: Korstogene, Cappelen 2006. ISBN 978-82-02-26321-8

Personer knyttet til korstogene
Tyske katolske prester
Tyske misjonærer
Katolske misjonærer
Misjonærer i Litauen
Misjonærer i Estland
Mads Østberg

Mads Torjussen Østberg (født 11. oktober 1987) er en norsk rallyfører. Han begynte med motorsport fire år gammel. Han var kartleser for faren, Morten Østberg fra han var 13 år og kjørte sitt første rally som 16-åring i Midsommardansen i Ljungby, Sverige.

I 2006 stilte han til start i Rally-NM i Gruppe A med en Subaru Impreza. Han ble nummer to sammenlagt og avsluttet sesongen med seier. I 2007 vant han sitt første av fire NM-gull. 

Han deburterte i WRC i Rally Sweden 2006 og i februar 2007 tok han sin første etappeseier, også det i Rally Sweden, som den da yngste noensinne, 19 år og 3 måneder gammel. Rekordet har senere blitt slått. Han vant VM-runden i Portugal i 2012, 25 år gammel. 

Han er blitt norgesmester i 2007, 2008, 2009 og 2011.

Han har 18 pallplasser i WRC på øverste nivå. 

Han ble verdensmester i WRC2 2021. 

Hans kartleser var mellom 2009 og 2015 svenske Jonas Andersson. Fra 2016 til 2017 var det Ola Fløene som var kartleser. Fra 2017 til 2021 var det Torstein Eriksen som var kartleser. I dag er det svenske Patrik Barth som er Østbergs kartleser.

Vinster i WRC

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Lokalavisa Moss Avis' artikler om Mads Østberg

Norske rallyførere
Norgesmestere i rally
Fødsler i 1987
Mottakere av Greta Molanders fond
Per Arne Olsen

Per Arne Lodding Olsen (født 21. februar 1961, død 18. november 2022) var en norsk politiker (FrP) som fra 2019 var statsforvalter i Vestfold og Telemark.

Olsen var 2. nestleder i Fremskrittspartiet, ordfører i Tønsberg fra 2003 til 2009, og stortingsrepresentant i perioden 2009 til 2013. Han var fra august 2016 Vestfolds fylkesmann. På Stortinget var Olsen medlem av helse- og omsorgskomiteen og valgkomiteen.

Politisk karriere 
Olsen overtok som andre nestformann i sentralstyret i partiet etter John Alvheim.  Han var varamedlem i Kringkastingsrådet fra 1998 til 2009 og medlem i styret for Folketrygdfondet fra 1992 til 2009.

Per Arne Olsen har jobbet blant annet som kontorsjef ved Fremskrittspartiets hovedkontor i Oslo og som generalsekretær i Fremskrittspartiets Ungdom. 

Per Arne Olsens tvillingbror Pål Wilhelm Olsen har vært sentral Høyre-politiker i Tønsberg i flere år.

Ungbo-saken 
Per Arne Olsen ble frikjent i en granskningsrapport om den såkalte Ungbo-saken i Tønsberg mens han var ordfører i kommunen og styremedlem i Tønsberg-Nøtterøy boligbyggelag. Boligbyggelaget fikk kjøpt en tomt rimelig av kommunen mot å bygge billige leiligheter for ungdom. Da forkjøpsfristen for unge medlemmer var ute, kjøpte Olsen en leilighet som senere ble solgt med betydelig fortjeneste. På oppdrag fra kontrollutvalget i Tønsberg gransket revisjonsselskapet KPMG hans og enkelte andre lokale politikeres roller. Det konkluderte at det det ikke kunne sies at «ervervene representerer brudd med fattede vedtak, eller at de omtalte personene har forholdt seg illojalt til vedtak som er truffet.» 

Imidlertid kritiserte kommunens etikkutvalg at politiske tillitsmenne selv kjøpte leilighetene til tross for at de ikke tilhørte målgruppen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Artikler med «Per Arne Olsen» i regionavisa Tønsbergs Blads arkiv

FrP-ordførere i Vestfold
Fylkesmenn i Vestfold
Ordførere i Tønsberg
Stortingsrepresentanter 2009–2013
Stortingsrepresentanter for Vestfold
Norske tvillinger
Personer fra Tønsberg kommune
Statsforvaltere
Avkolonisering

Avkolonisering er en benevnelse for avviklingen av særlig de europeiske koloniene etter andre verdenskrig. Denne prosessen har også blitt kalt dekolonisering.

Begrepet ble først brukt etter andre verdenskrig i forbindelse med frigjøringen av India i 1947, Indonesia i 1949 og senere avviklingen av de franske og britiske koloniene i Afrika da de fikk sin selvstendighet særlig rundt 1960. Dette var et vendepunkt i avkolonialiseringen. I perioden mellom 1940-årene og 2002 har 120 tidligere kolonier fått sin selvstendighet. Fortsatt eksisterer imidlertid en rekke kulturelle, språklige og ikke minst økonomiske bånd mellom de tidligere koloniene og kolonimaktene, slik at det kan hevdes at avhengighetsforholdene fortsatte innenfor en annen ramme, og de tidligere koloniene har som utviklingsland oppretthold et avhengighetsforhold av de tidligere kolonimaktene.

I en videre betraktning er avkolonisering en prosess som ikke bare består av den formelle uavhengigheten, men også økonomisk og politisk handlefrihet for de nye statene.  Avkoloniseringen markerte avslutningen av den europeiske imperialismen og innebar i mange tilfeller en uavhengighetskrig. Dette gjaldt både den amerikanske uavhengighetskrigen 1775–1783 og frigjøringskrigene i Sør-Amerika 1813–1824.

Videre er det noen av de nevnte områder som formelt sett ikke var kolonier, men protektorater og annekterte områder. Oppløsningen av Sovjetunionen er ikke med, se egen artikkel.

18. og 19. århundre

Etter andre verdenskrig

Kilder 

 Hobson, Rolf, Europeisk politisk historie 1750–1950, Cappelen Damm Akademisk, 2015, ISBN 978-82-02-24316-6

Kolonialisme
Trolling (Internett)

Trolling er et fenomen som forekommer i mange ulike former i debatter og diskusjoner på internett. Utøverne omtales ofte som «troll», «internett-troll» eller «nett-troll». Trolling kan defineres som «å lokke andre inn i meningsløse og endeløse diskusjoner [som ikke handler om temaet og sløser bort tid]». Et troll på nettet skriver innlegg som skal provosere folk, fremkalle krangler og avspore den opprinnelige diskusjonen. Et troll mener ikke nødvendigvis det han eller hun skriver; det viktigste målet er ikke å argumentere for en påstand, men å få folk til å hisse seg opp og «bite på kroken».

Ordbakgrunn
Opprinnelsen til ordet er antakelig det engelske verbet to troll, som er i slekt med det norske «tråle». Imidlertid henviser ordet på engelsk til fiskemetoden der man sleper en krok med påsatt agn gjennom vannet og venter på at noe skal bite på, en variant av fisketeknikken dorging, der flere stenger benyttes samtidig. 

Nett-trolling har altså ikke fått navn etter det mer kjente ordet «troll» som brukes om dumme og farlige skapninger i folkeeventyrene. Fordi den plagsomme internett-aktiviteten og utøverne minner om det man vanligvis forbinder med ondskapsfulle eventyr-troll, har likevel forestillingene om nett-troll blitt knyttet til tradisjonelle troll i folketroen. Således ser man for eksempel at de som svarer på et «troll-innlegg» i en nett-debatt, blir bedt om ikke å «fôre trollene».

Metoder

Et troll kan bruke en rekke forskjellige metoder til å narre folk. Én metode er å fremsette en rekke meget skarpt formulerte avvisninger av det felles verdigrunnlaget som eksisterer i en nyhetsgruppe, for eksempel ved å avvise Guds eksistens i en religiøs diskusjonsgruppe. Noe annet et troll kan velge å gjøre, er å trolle en enkelt person. En annen metode er å kryssposte et innlegg til flere grupper, slik at svar fra én gruppe kan ses i begge grupper. Her vil et troll velge to grupper hvor deltakerne har meninger og debattformer som adskiller seg sterkt fra hverandre, for eksempel en selvhjelpsgruppe for alkoholikere og en gruppe for ølbryggere. Her kan et troll typisk nøye seg med et enkelt innlegg som utfordrer deltakerne i den ene gruppen, hvoretter diskusjonen ofte vil utvikle seg eksplosivt.

Se også
 Trollfabrikk, politisk løgnfabrikk som lager og sprer falske nyheter, kommentarer og nettaktivitet
 Netthat, hets og trakassering på nettet
 Flaming, oppblussing i nettdebatter der motstanderne, ikke sakene kritiseres
 Digital mobbing
 Nettvett

Referanser

Litteratur 
 Artikkelen The trolls among us. Om ulike troll-prakiser. New York Times 2008.
 Morrissey, Lochlan: Trolling is a art: Towards a schematic classification of intention in internet trolling. Griffith Working Papers in Pragmatics and Intercultural Communication 2, 75‐82 
 

Nettkultur
Mobbing
Smithsonian Institution

Smithsonian Institution er USAs nasjonalmuseum, oppkalt etter James Smithson. Institusjonen består av 20 museer og gallerier samt National Zoo. Dermed er Smithsonian verdens største museumskompleks (2015). To museer ligger i New York og de øvrige i Washington, DC. Museenes totale samlinger omfatter mer enn 142 millioner gjenstander.

Historie 
Smithsonian Institution ble grunnlagt med hjelp av penger testamentert av den britiske vitenskapsmannen James Smithson (1765-1829), som i sitt testamente sa at dersom hans søskenbarn, Henry James Hungerford, døde uten arvinger, skulle Smithsons arvegods gå til USAs regjering for grunnleggelsen av en «institusjon for forøkelse og spredning av kunnskap». Slektningen døde barnløs i 1835, og president Andrew Jackson informerte da kongressen om testamentet, 104 960 sovereigns, eller US$ 500 000. Man grunnla en stiftelse i år 1836. Åtte år etter vedtok kongressen å grunnlegge Smithsonian Institution og beslutning ble lovfestet den 10. august 1846 av James Polk.

Smithsonians hovedbygning ved National Mall ble tegnet av arkitekten James Renwick, Jr. og stod ferdig i 1855. Det kalles uformelt for The Castle. 

Tidlige donasjoner till museet var Charles Lang Freers private samling til Freer Gallery of Art og kapitalen for dens bygging.

Wilkes-ekspedisjonen (1838–1842) til Stillehavet samlet inn tusentalls dyr, et stort herbarium og annet som ble donert til Smithsonian.

Avdelinger 
 Anacostia Museum and Center for African American History and Culture
 Arthur M. Sackler Gallery
 Arts and Industries Building
 Cooper Hewitt, Smithsonian Design Museum
 Freer Gallery of Art
 Hirshhorn Museum and Sculpture Garden
 National Air and Space Museum
 Steven F. Udvar-Hazy Center (Washington Dulles International Airport i Chantilly, Virginia)
 National Museum of African American History and Culture
 National Museum of African Art
 National Museum of American History
 National Museum of the American Indian
 National Museum of the American Indians George Gustav Heye Center
 National Museum of Natural History
 National Portrait Gallery
 National Postal Museum
 Renwick Gallery
 Smithsonian American Art Museum
 Smithsonian Institution Building
 National Zoological Park

The National Gallery of Art er tilknyttet Smithsonian, men drives av en separat stifelse.

Eksterne lenker 
 

 
1846 i USA
Vitenskap i 1846
Vårpengeurt

Vårpengeurt (Noccaea caerulescens) er en flerårig plante med basal bladrosett som tilhører korsblomstfamilien. Den blomstrer allerede i april med små, rosa blomster. Planten blir 10-20 cm høy. Skulpene er adskillig mindre enn hos vanlig pengeurt (Thlaspi arvense). 

Vårpengeurt trives på plener og enger – den er svært vanlig i parker og på kirkegårder. Opprinnelig er den en fjellplante fra Mellom-Europa og Pyreneene. Arten ble i Norge først observert i åker i Mærradalen i Oslo i 1879, men nokså umiddelbart etterpå også i Bu Øvre Eiker: Lilleby 1881 og Kongsberg 1884, pluss flere steder i Oslo. Samtidigheten i funn, og tilknytningen til jordbrukslandskap, sier nokså tydelig at arten kom inn med mellomeuropeisk såfrø som kom mye mer i bruk i perioden fra 1870. Siden har den spredd seg utover landet, og den finnes nå nord til Troms. Den er også kjent i fjellstrøk i Sør-Norge opp til over 1200 moh.

Eksterne lenker 
 

Korsblomstfamilien
Hvite blomster
Stauder
Qatars riksvåpen

Qatars riksvåpen er et statsemblem av ikke-heraldisk type. Emblemets sentrale figurer er to hvite, buede sverd på en sandfarget, rund skive. Mellom sverdene er det en dhow som seiler på hvite og blå bølger ved siden av en øy med to palmetrær. Den sandfargete skiven er plassert på en større skive som er delt i to horisontalt ved et snitt av små spisser. Skiven er hvit øverst og kastanjebrun (engelsk: maroon) nederst. På den hvite halvdelen står det arabiske navnet på staten Qatar, «» (Dawlat Qaṭar), i kastanjebrun kufisk skrift. På den kastanjebrune halvdelen står av og til den engelske oversettelsen i hvitt, men dette utelates ofte.

Den nåværende versjonen ble innført i 1976 og erstattet en eldre fra 1966 som besto av to buede sverd med et perleskjell i midten og to palmeblader merket «Qatar».

Flere elementer i dette statsemblemet finnes også i andre statlige emblemer fra Midtøsten; de buede sverdene finnes i Saudi-Arabias riksvåpen og Omans riksvåpen, dhowen finnes i Kuwaits riksvåpen og De forente arabiske emiraters tidligere riksvåpen. Palmetrærne er også et nasjonalsymbol i Saudi-Arabia. Fargene og inndelingen med spissene i den ytre skiven kommer fra Qatars flagg.

Se også 
 Qatars flagg

Riksvåpen
Barrow Harbour

Barrow Harbour er en tidevannsbukt ved kysten av Tralee Bay i grevskapet Kerry i Irland.  Dette var en gang den viktigste havna i regionen, som betjente klostersamfunnet Ardfert og området rundt Tralee.  

Den trange inngangen til havna ble beskyttet av borgen Fenit Castle på Fenit Island.  Ruinene av borgen er ennå synlig.

Republikken Irlands geografi
Mnevis

Mnevis (også transkribert som Mnewer, Meruur, Mer-wer) er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi et aspekt av Atum-Ra og en manifestasjon av hans Ka (livet-kraften-evne) i regionen ved Heliopolis. Som så mange andre egyptiske guder ble Mnevis dyrket i form av et rituelt dyr, her som en svart okse, og uttrykt i kunsten som en mann med oksehode. Opprinnelsen og betydningen av hans navn er ikke blitt tolket.

Oksegud 

Oksekulter var populære fra minst det første dynasti. Den kraftfulle og virile oksen ble assosiert med farao, som tidvis tok tittelen «sin mors sterke okse». Så tidlig som rundt 3100 f.Kr. ble kongen avbildet i formen av en okse. En hellig okse ble identifisert ved særskilte hellige markeringer. Straks oksen hadde blitt bekreftet som inkarnasjonen av en gud ble den huset i luksuriøse omgivelser, gitt den beste maten, og gitt et harem med de beste kuene. Oksen ville leve slik til den døde hvor den ble mumifisert og gravlagt med fulle æresbevisninger. Foruten Mnevis, var det også tilsvarende oksekulter for Buchis og Apis.

Ettersom begrepet Ka også ble brukt for å bety okse har Mnevis blitt identifisert som å være en levende okse. Således, som et symbol for solguden Ra ble Mnevis ofte avbildet med solskive mellom hornene. Det kan være et spor etter ofringen av kongene etter periode med styre, som ble sett på sønn av Bat eller Hathor, kugudinnen av den jordiske solkulten.

Oksekult 
En utvalg okse ble utvalgt fra området og sagt å være den levende Mnevis ved at den ble tatt med til et spesielt tempel hvor den ble æret og oksens bevegelser ble tolket som i et orakel. Ettersom den fruktbare jorden ved Nilen var svart ble ordet for svart (Khem) ble dette også egyptiske ordet for Egypt. Oksene i denne regionen hadde samtidig en tendens til å ha svart skinn og den oksen som ble utvalgt for symbolisere Mnevis var tradisjonelt fullstendig svart, således referert til som Kemwer, det vil si «den store svarte». Om man ikke fant en tilfredsstillende svart okse valgte man isteden en komplett hvit som kontrast.

Det er liten informasjon om Mnevis-kulten. Kun to Mnevis-graver har blitt avdekket, datert til styrene til Ramses II og Ramses IV under Det nye rike, gravlagt i individuelle graver hogd ut av grunnen og toppet av en store steinplate av granitt. Gravene hadde et komplett sett av kanopiske krukker, som antagelig var rent rituelt da de var tomme.

Claudius Aelianus skrev at Mnevis-oksen, som han kjente under navnet Onuphis, var enorm størrelse, at dens hår vokste på motsatt måte av vanlige okser, og at den levde på erteblomsten lusern.

Til slutt ble Mnevis med tiden identifisert med en annen form som den økende populære okseguden Apis som hadde blitt sett på som en inkarnasjon av Osiris.

Referanser

Eksterne lenker 

Egyptisk mytologi
Solguder
ca:Llista de personatges de la mitologia egípcia#M
Kjerka kulturverksted

Kjerka kulturverksted i Arendal er byens gamle Frikirke.

Kirken ble bygget i 1879 i Barbuklev, den gang i Barbu kommune. I dag heter gaten Iuellsklev. Den gamle frikirkebygningen er i dag et verneverdig kulturminne som brukes til konserter og teater.

Byggverk i Arendal
Kulturminner i Arendal
Nygotikk
Årøysund

Årøysund er et tettsted og en grunnkrets på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar . Årøysund ligger på den sørøstre delen av Nøtterøy, og grenser til grunnkretsene Oterbekk i nord og vest, samt Torød i sør.

Årøysund tilhører det administrative delområdet Torød. Årøysund er et sommersted og bærer følgelig preg av at deler av bebyggelsen kun benyttes til fritidsbruk og er lite i bruk i vinterhalvåret.

Geografi
Navnet kommer fra det trange sundet som går mellom Nøtterøy og Nordre Årøy. Hjertet av Årøysund kan fra gammelt av sies å være området rundt ærverdige Sand Gård og i nyere tid Kommunebrygga. Disse stedene ligger tett opp mot Nordre Årøy og stedet der sundet er på sitt smaleste.

En anelse lenger sør i grunnkretsen Årøysund finner vi Middelborg, dette navnet karakteriserer den delen av Nøtterøy som ligger mellom Nordre- og Søndre Årøy. I den nordre delen av Årøysund ligger Rønningen. På grunn av Geiteskjærs nære tilknytning til stedet vil mange også regne dette for å være en del av Årøysund.

Kommunebrygga er selve midtpunktet i tettstedet og grunnkretsen Årøysund, og har vært en sentral nerve i transport langs sjøveien til og fra Årøysund gjennom flere årtier. Stedet ligger like overfor Nordre Årøy. Fylkesvei 309 ender ved Kommunebrygga.

Kjente årøysundere
 Linda Andersen, gullmedaljør i europajolle, OL i Barcelona, 1992
 Thomas Ness (1966–), interiørarkitekt

Andre
Tinius Nagell-Erichsen (1934–2007), hytteeier

Referanser

Eksterne lenker
 Kart over Årøysund

 
Nøtterøys geografi
Tettsteder i Vestfold og Telemark
Bosetninger i Færder
Arnoldus Hille

Arnoldus Marius Hille (født 14. mars 1829 i Fresvik i Leikanger (nå Vik i Sogn), død 7. januar 1919 i Christiania) var en norsk teolog og biskop i Hamar Stift i perioden 1887–1906. Han var sønn av godseier og landhandler Wollert Krohn Hille (1796–1860) og Elisabeth Marie Hess Lem (1798–1888), og var henholdsvis far og farfar til de senere biskopene i Hamar Henrik Greve Hille og Georg Hille. På morssiden nedstammet han fra biskop i Trondheim Arnold de Fine.

Hille startet sine studier på Bergen katedralskole og ble cand.theol. i 1852 i København. Han var sterkt påvirket av Søren Kierkegaards skrifter, og det ga seg for ham utslag i en tvil om han skulle bli prest. Han arbeidet som lærer i flere år etter teologisk embedseksamen og tok ikke praktisk-teologisk eksamen før i 1861.

Han fikk sin første prestestilling som fengselsprest i Bergen i 1865. I 1872 ble han utnevnt til residerende kapellan i Stange, og i 1876 domprost i Hamar. Han etterfulgte Halvor Folkestad som biskop i Hamar i 1887, og ble dermed den andre biskopen i Hamar etter gjenopprettelsen av bispedømmet i 1864. Han lot bygge en vakker privatbolig i nærheten av domkirken. Denne ble mange år senere solgt til Opplysningsvesenets fond og gjort til permanent bispebolig på Hamar.

Hedersbevisninger 
 Utnevnt til kommandør av 1. klasse av St. Olavs Orden av kongen 21. januar 1895 «for fortjenstfuld embedsvirksomhed»

Referanser 

Norske lutherske biskoper
Biskoper i Hamar bispedømme
St. Olavs Orden
Personer fra Hamar kommune
Personer begravet på Vestre gravlund
Anita Valen

Anita Valen (født 12. desember 1968 i Porsgrunn) er en norsk tidligere syklist.

Sykkelkarriere 
Valen var lenge et stort talent i sykkelsporten, men tok en pause da hun kom ut for en ulykke som 18-åring i forkant av OL i Seoul, 1988. Etter 14 års opphold tok hun opp sykkelsporten igjen. Hun deltok i OL i Athen 2004 og Beijing 2008, og hun fikk bronsemedalje i landeveisrittet i VM i landeveissykling 2004. Hun er en av få sykkelryttere som har 12 norgesmesterskap. Den første seieren tok hun før ulykken i 1988 da hun delte seieren med Tone Benjaminsen.

I 2003 viste en blodprøve for høye verdier av koffein, men etter en langvarig prosess mellom idrettens instanser (Antidoping Norge og appellutvalget i Norges idrettsforbund og olympiske komité) ble Valen frikjent for brudd på dopingreglementet.

Meritter 
 VM-bronse i fellesstart 2004
 Vinner av Norgescupen: 2002
 Vinner av Norgesmesterskapet i landeveisritt: 1985, 2002, 2003, 2004, 2005 og 2008
 Vinner av Norgesmesterskapet i temporitt: 1985, 2003, 2004, 2005, 2007 og 2008
 Vinner av Hills Classic Holland: 2005
 Vinner av den grønne trøyen i Tour de L'Aude: 2002

OL–deltagelse 
 OL i Athen, 2004: 22.-plass i temporitt og 14.-plass i landeveisritt.
 OL i Beijing, 2008: 26.-plass i landeveisritt.

TV-opptredener 
Hun deltok høsten 2009 i TV 2s Skal vi danse, hvor hun ble stemt ut i første runde. I 2010 deltok hun i Zebra Grand Prix på TV2 Zebra, i 2011 i 4-stjerners middag halv åtte på TVNorge, i 2012 på kjendisutgaven av 71° nord på TVNorge. Hun har også vært gjest i TV2-serien Sommertid.

Familie 
Hun er søster av Monica Valen, som ble verdensmester i landeveisritt i 1994.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Anita Valen de Vries på cyclingnews.com
  Anita Valen de Vries på www.The-Sports.org
 

Norske syklister
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2004
Syklister under Sommer-OL 2004
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2008
Syklister under Sommer-OL 2008
Norgesmestere i tempo
Norgesmestere i fellesstart
Skal vi danse-deltakere
Personer fra Skien kommune
Kongepokalvinnere i sykkelsport
71° nord-deltakere
Norgesmestere i gateritt
Fødsler i 1968