Tutankhamon

Tutankhamon var farao i oldtidens Egypt under 18. dynasti i epoken kjent som det nye rike. Ifølge konvensjonell kronologi regjerte han ca. 1332–1323 f.Kr. Etter at hans intakte grav ble gjenoppdaget i moderne tid, har han vært omtalt som «kong Tut», men hans opprinnelige navn var Tutankhaton i betydningen «Atons levende bilde», mens Tutankhamon betyr «Amons levende bilde» da guden Amon ble restituert som Egypts øverste gud. Med hieroglyfer ble navnet vanligvis skrevet Tut-ankh-aton grunnet en konvensjon som plasserte et guddommelig navn i starten av en frase som et tegn på ærbødighet. Han er muligens også Nibhurrereya i Amarnabrevene, og trolig også Rathotis som ifølge den egyptiske historikeren Manetho styrte i ni år, overenstemmende med den jødiske-romerske historikeren Josefus' omtale av Manetho.

Howard Carters oppdagelse i 1922 av Tutankhamons nesten intakte grav vakte sensasjon verden over. Den vekket en enorm interesse for oldtidens Egypt med Tutankhamons gylne dødsmaske (nå i Det egyptiske museum i Kairo) som symbol. Gjenstander fra graven ble fremvist på utstillinger verden over, i ironisk kontrast til barnekongen Tutankhamons skrøpelig fysikk og korte liv. I februar 2010 bekreftet DNA-analyser at han var sønn av mumien funnet i grav KV55, antatt av en del forskere å være Akhenaton. Hans mor var hans fars søster og hustru, funnet i grav KV35 og kalt for «den yngre dame» fordi ingen kjenner navnet hennes.

Det oppstod et rykte om  «faraos forbannelse» fordi flere som deltok ved åpningen av gravkammeret, døde eller ble ramt av uhell kort tid etterpå. Mussolini som var svært overtroisk, hadde tatt imot en egyptisk mumie som gave, men fikk den straks fjernet fra Palazzo Chigi. Men av 58 personene som var til stede ved åpningen, var bare åtte døde 12 år senere.

Liv og virke

Bakgrunn 

Tutankhamons slektskapsforhold var lenge ukjente, men DNA-undersøkelser i 2008 fastslo at han var sønn av «kjetterkongen» Akhnaton (opprinnelig kjent som Amenhotep IV), men ikke av dronning Nefertiti. Tutankhamons mor var en navnløs mumie som ved samme anledning ble undersøkt, funnet i 1898 og kjent som the younger lady. Hun var i likhet med Akhnaton barn av Amenhotep III og dronning Teje. Først ble hennes mumie tolket som mannlig, ettersom hodet var barbert, men siden ble det oppdaget at dette hadde vært en kvinne. Hun lå i lag med to andre mumier; alle tre var nakne og uten svøp eller kiste. Den ene mumien var en ung gutt,<ref>[https://melissaindenile.com/2021/06/07/mummy-monday-the-younger-lady/ Mumiefunnet av the younger lady]</ref> mens den tredje, kalt the elder lady, ble identifisert som dronning Teje enda skanning har påvist at skadene ble påført etter hans død. Samme undersøkelse viste også en delvis klumpfot, og de 130 krykkene funnet i gravkammeret hans viser at han var uskikket til krigsdeltakelse.«Tutankhamun died of illness, not from chariot racing», Russia Today. 25. oktober 2014.

 Etterspill 
 
Med Tutankhamons død og to dødfødte døtre gravlagt var Thutmoses ætt dødd ut. Amarnabrevene indikerer at Tutankhamons enke Ankhesenamon skrev til den hettittiske kong Suppiluliuma I og anmodet om å få gifte seg med en av hans sønner. Brevene beretter ingen detaljer om Tutankhamons død, men at Ankhesenamon var skremt og ikke ville gifte seg med en landsmann. Imidlertid ble den hettittiske prinsen drept før et møte kom i stand, og kort tid etter giftet storvesir Eje seg med enken og kom på tronen, samtidig som det brøt ut krig med hettittene, en krig Egypt tapte.

Ankhesenamons skjebne er ikke kjent. Hun forsvant fra de historiske opptegnelsene, mens Ejes andrehustru Tij (eller Teje) ble forfremmet til «store kongelige hustru», det vil si dronning. Etter Ejes død tok general Horemheb tronen og iverksatte damnatio memoriæ, der Tutankhamons far Akhenaton, stemoren Nefertiti, hans hustru Ankhesenamon, halvsøstre og andre familiemedlemmer ble forsøkt slettet fra arkiver og inskripsjoner. Også Tutankhamons portrett og kartusjer ble slettet. Horemheb selv etterlot seg ingen barn, og testamenterte tronen til Paramessu, som opprettet det 19. dynasti under navnet Ramses I.

 Betydning 
Tutankhamon var rundt ni år gammel da han ble farao og styrte i rundt ti år. Om enn hans tid som farao var ubetydelig, representerer hans regjeringstid likevel et historisk brudd med de radikale religiøse nyvinningene som ble innført av hans far og forgjenger Akhenaton. Da Tutankhamon styrte som farao så ung og døde så tidlig var det antagelig at hans vesir og etterfølger Ai som tok de viktige politiske beslutningene. Viktigst for ettertiden er likevel at da hans grav i Kongenes dal ble åpnet av Carter, var den bortimot helt intakt og den mest komplette kongegrav fra oldtidens Egypt noen gang funnet.

Faraoer ble opphøyd og æret etter sin død ved gravkulter og tilknyttede templer. Tutankhamon var en av få konger som ble dyrket slik i løpet av sin levetid. En stele oppdaget i Karnak og viet til Amon-Ra og Tutankhamon tyder på at konger ble dyrket som om de var guder. Templer tilknyttet en slik kult ble bygd så langt unna som i Kawa og Faras i Nubia. Søsteren til visekongen av Kusj hadde en tittel med referanse til faraos guddommelighet, en indikasjon på kultens utbredelse.

 Grav 
Tutankhamon ble lagt i en grav som var uvanlig smal i forhold til hans status. Hans død kan ha inntruffet før en mer storslått grav var ferdig, og hans mumie lagt i en grav beregnet for en annen for å overholde skikken med bare 70 dager mellom død og begravelse. En ny sarkofag ville tatt åtte måneder å hugge ut, så i stedet fikk Eje omdekorert en arkofag som høyst sannsynlig var tiltenkt Akhenaton. Selv ikke gullmasken var laget spesielt til Tutankhamon. Mens det meste av masken er i 22,5 karat gull, er selve ansiktsdelen bare i 18,4 karat, og masken bær spor etter lodding på halsen og i pannen. De blå stripene på hodebekledningen er av blått glass, mens ansiktets blå dekorasjoner består av lapis lazuli. Graven kan ha tjent til å få bort alt som minnet om Aton-dyrkelsen. Over 80 % av skattene i gravkammeret var arvegods fra Akhenaton og Nefertiti. I Horemhebs store edikt ble navnene deres forbudt og beordret slettet fra templer og palasser. Horemhebs etterfølgere, som Ramses den store, fikk enda sterkere inn for å fjerne ethvert spor etter Tutankhamon.

I 1915 bekostet George Herbert, 5. jarl av Carnarvon letingen etter og utgravningen av Tutankhamons grav i Kongenes dal. Den engelske arkeologen Howard Carter fikk i oppdrag å finne den. Etter en systematisk leting fant Carter Tutankhamons grav (KV62) i november 1922.

Tutankhamons mumie hviler fortsatt i sin grav i Kongenes dal. Den 4. november 2007, 85 år etter Carters oppdagelse, ble mumien stilt ut i sin underjordiske grav ved Luxor da den innsvøpte mumien ble tatt ut av sin forgylte sarkofag til en klimakontrollert glassboks, konstruert for hindre forråtnelse utløst av fukt og varme fra besøkende turister i gravkammeret.

Hans grav ble plyndret minst to ganger i antikken, men basert på gjenstander som ble tatt, inkludert olje og parfyme, og bevis fra restaureringen av graven etter innbruddet, synes det klart at plyndringen skjedde i løpet av de første månedene etter begravelsen.

Gravens plassering ble glemt etter hvert som den ble dekket av steinflis fra etterfølgende gravearbeid, enten kastet der og skylt dit ved flom. I årene som fulgte, ble det bygget en del brakker for arbeiderne over inngangspartiet, åpenbart uten at noen kjente til gravkammeret. På slutten av 20. dynasti hvor gravene i Kongenes dal ble systematisk avviklet, ble Tutankhamons grav oversett, trolig fordi den var glemt, kanskje navnet hans også.

5 398 gjenstander ble funnet i graven, inkludert en solid gullkiste, ansiktsmaske, troner, bueskytterutstyr, trompeter, lotusbeger, mat, vin, sandaler og undertøy av lin. Howard Carter brukte ti år på å katalogisere alle gjenstandene. Senere undersøkelser har vist at en dolk fra graven hadde et jernblad gjort fra en metoritt, og undersøkelser av andre gjenstander fra graven kan gi verdifull innsikt i metallarbeidteknologiene rundt østlige Middelhavet på denne tiden.Comelli, Daniela; d'Orazio, Massimo; Folco, Luigi, et. al (2016): «The meteoritic origin of Tutankhamun's iron dagger blade»], Meteoritics & Planetary Science. Wiley Online. Bibcode:2016M&PS...51.1301C. doi:10.1111/maps.12664.

I henhold til Nicholas Reeves har bortimot 80 % av Tutankhamos gravgods sin opprinnelsen fra den kvinnelige farao Neferneferuatens gravutstyr, inkludert den berømte ansiktmasken i gull, den midtre kisten, kanopiske småkister, flere forgylte skrin, shabtifigurer, bokser og kister, kongelige smykker, og lignende.Hessler, Peter (28. september 2015): «Inspection of King Tut's Tomb Reveals Hints of Hidden Chambers», National Geographic I 2015 publiserte Reeves bevis som viste at en eldre kartusj på Tutankhamons gullmaske kan leses «Ankheperure mery-Neferkheperure», det vil si «Ankheperure elsket av Akhenaton»; av den grunn ble gullmasken opprinnelig framstilt for Nefertiti, Akhenatons førstehustru, som benyttet det kongelige navnet Ankheperure da hun muligens overtok tronen ved sin ektemanns død.

Denne utviklingen antyder at enten Neferneferuaten (sannsynligvis Nefertiti om hun overtok tronen ved Akhenatons død) ble avsatt i en maktkamp, muligens fratatt en kongelig begravelse — og gravlagt som en dronning — eller at hun ble gravlagt med et annet sett av kongens gravgods — muligens Akhenatons eget gravgods ved Tutankhamons myndighetspersoner ettersom Tutankhamon etterfulgte henne som farao. Neferneferuaten ble antagelig etterfulgt av Tutankhamon basert på tilstedeværelsen av hennes gravgods i hans grav.

 Tutankhamons forbannelse 
I mange år var det rykter om en «Tutankhamons forbannelse» eller «mumiens forbannelse», antagelig drevet fram av løssalgsaviser som søkte sensasjoner for å fremme salget på den tiden da graven ble oppdaget. Disse fokuserte på at en del av de som var inne i graven tilfeldig døde noe senere. Den mest framtredende var George Herbert, 5. jarl av Carnarvon, som hadde finansiert utgravningen, døde den 5. april 1923, fem måneder etter oppdagelsen av trappene som ledet ned til graven den 4. november 1922.

En undersøkelse av dokumenter og akademiske kilder ledet av The Lancet konkluderte med at det var usannsynlig at Carnarvons død hadde noe som helst å gjøre med Tutankhamons grav, enten det var grunnet eksponering til giftig muggsopp (mykotoksikose) eller en eller annen form for «forbannelse». Den faktiske årsaken til Carnarvons død var en streptokokkinfeksjon i huden og underliggende mykvev. Lungebetennelse var antatt å være den eneste av flere komplikasjoner, oppstått fra progressiv invasiv infeksjon som til sist førte til at flere organer brøt sammen. Jarlen hadde vært «utsatt for jevnlige og alvorlige lungeinfeksjoner» og det var «generell tro… at et akutt angrep av bronkitt kunne ha drept ham. I en slik svekket tilstand var jarlens immunitetssystem lett overmannet av erysipelas.»

En studie viste at av 58 mennesker som var til stede da graven og sarkofagen ble åpnet, kun åtte av dem døde innen et dusin år. Alle andre var fortsatt i live, inkludert Howard Carter som først døde i 1939, 64 år gammel, av lymfekreft.Dunn, Jimmy : «The Mummy's Curse», Touregypt.net Den siste overlevende av de som gikk inn i graven ved dens oppdagelse i november 1922 var Evelyn Herbert, lord Carnarvons datter. Hun levde i ytterligere 57 år og døde først i 1980.

 Arv og ettermæle 

Om Tutankhamon er verdens mest kjente farao er det hovedsakelig for at hans grav er blant de som er best bevart, og hans bilde og rike og kostbare gravgjenstander er mest utstilt. Som Jon Manchip White skrev i hans forord til 1977-utgivelse Howard Carters bok The Discovery of the Tomb of Tutankhamun, «Faraoen som i livet var den minst respekterte av Egypts faraoer har i døden blitt den mest kjente.»

Oppdagelsen av graven var framstående nyheter på 1920-tallet. Tutankhamon kom, med et nyord, til ble kalt for «kong Tut». Oldtidens egyptiske referanser ble vanlige i populærkulturen, inkludert amerikanske sanger fra Tin Pan Alley, hvor den mest populære var «Old King Tut» av Harry Von Tilzer fra 1923, ble innspilt av datidens kjente musikere som Jones & Hare og Sophie Tucker. «Kong Tut» ble navn på produkter, forretninger, og selv navnet på hunden til den amerikanske presidenten Herbert Hoover.

Gjenstander fra Tutankhamons grav er blant de mest reisende i sitt slag i verden. De har blitt stilt ut for offentligheten i mange land, men kanskje den mest kjente utstillingsturneen var The Treasures of Tutankhamun («Tutankhamons skatter») som gikk fra 1972 til 1979. Denne utstillingen ble først vist i London ved British Museum fra 30. mars og fram til 30. september 1972. Med mer enn 1,6 millioner besøkende var det en av de mest vellykte utstillinger i museets historie. Utstillingen forflyttet seg til andre land, blant annet USA, Sovjetunionen, Japan, Frankrike, Canada og Vest-Tyskland. Metropolitan Museum of Art i New York organiserte den amerikanske utstillingen, som varte fra 17. november 1976 og til 15. april 1979 med mer enn åtte millioner besøkende.

I 2004 ble en utstillingsturne med Tutankhamons gravgods kalt Tutankhamen: The Golden Hereafte som besto av femti gjenstander fra Tutankhamons grav sytti gravgjenstander fra andre graver fra 18. dynasti. Den begynte i Basel i Sveits og dro videre til Bonn i Tyskland.

I 2005 ble det satt i gang en ny utstillingsturne med skattene fra Tutankhamons grav og andre gjenstander fra 18. dynasti, denne gangen kalt for Tutankhamun and the Golden Age of the Pharaohs. Det var den samme utstillingen som i 2004, men med et noe ulikt format. Utstillingen begynte i USA i Los Angeles, deretter i Fort Lauderdale, Florida, Chicago og Philadelphia. Utstillingen flyttet deretter til London før den til sist vendte tilbake til Egypt i august 2008. En ekstrautstilling i USA gikk i Dallas Museum of Art fra oktober 2008 til mai 2009 før den fortsatte til andre amerikanske byer.

I 2011 besøkte utstillingen Australia for første gang i Melbourne Museum i april for den eneste australske stopp før den reiste tilbake til Kairo i desember 2011. Utstillingen omfattet 80 gjenstander fra Tutankhamons umiddelbare forgjengere, som Hatshepsut. Det var hennes vellykte handelspolitikk som økte Egypts rikdom og som gjorde den store rikdommen i Tutankhamons grav mulig. Det var også 50 gjenstander fra Tutankhamons grav, men ikke den ikoniske gullmasken som var en hovedattraksjon på turnen 1972–1979 ettersom de egyptiske myndighetene ikke ville la faren for skader omfatte denne gjenstanden.

En adskilt utstilling kalt for Tutankhamun and the World of the Pharaohs begynte ved Det etnologiske museum i Wien den 9. mars og varte fram til 28. september 2008, og viste fram ytterligere 140 skatter. Etter å ha blitt omdøpt til Tutankhamun: The Golden King and the Great Pharaohs dro denne utstillingen videre til USA og Canada fra november 2008 og fram til 6. januar 2013.

 Referanser 

 Litteratur 
 Andritsos, John (2006): Social Studies of Ancient Egypt: Tutankhamun. Australia.
 Booth, Charlotte (2007): The Boy Behind the Mask, Oneworld, ISBN 978-1-85168-544-8.
 Carter, Howard; Mace, Arthur C. (1977): The Discovery of the Tomb of Tutankhamun. Courier Dover Publications, ISBN 0-486-23500-9.
 Desroches-Noblecourt, Christiane (1963): Tutankhamun: Life and Death of a Pharaoh. Sarwat Okasha (Preface), New York: New York Graphic Society, ISBN 0-8212-0151-4 (opptrykk 1976, innb.) /ISBN 0-14-011665-6 (opptrykk 1990, uinnb.).
 Edwards, I.E.S. (1976): Treasures of Tutankhamun. New York: Metropolitan Museum of Art, ISBN 0-345-27349-4 (uinnb.)/ISBN 0-670-72723-7 (innb.).
 Egyptian Supreme Council of Antiquities (2005): The Mummy of Tutankhamun: The CT Scan Report, som trykt i Ancient Egypt, juni/juli 2005.
 Haag, Michael (2005): The Rough Guide to Tutankhamun: The King: The Treasure: The Dynasty. London. ISBN 1-84353-554-8.
 Hoving, Thomas (1978): The Search for Tutankhamun: The Untold Story of Adventure and Intrigue Surrounding the Greatest Modern archeological find. New York: Simon & Schuster, ISBN 0-671-24305-5 (innb.)/ISBN 0-8154-1186-3 (uinnb.) En rekke anekdoter om oppdagelsen og utgravningen av graven.
 James, T.G.H. (2000): Tutankhamun. New York: Friedman/Fairfax, ISBN 1-58663-032-6 (innb.)
 Neubert, Otto (1972): Tutankhamun and the Valley of the Kings. London: Granada Publishing Limited, ISBN 0-583-12141-1
 Reeves, C. Nicholas (1990): The Complete Tutankhamun: The King, the Tomb, the Royal Treasure. London: Thames & Hudson, ISBN 0-500-05058-9 (innb.)/ISBN 0-500-27810-5 (uinnb.)
 Rossi, Renzo (2007): Tutankhamun. Cincinnati (Ohio), ISBN 978-0-7153-2763-0.

 Eksterne lenker 
 
 Søkbar digitalkopi av Tut-ankh-Amon : en faraos liv og død av David Murdoch, utgitt av Damm 1999
 Tutankhamun and the Age of the Golden Pharaohs
 Tutankhamun, British Museum «Swiss geneticists examine Tutankhamun's genetic profile»  ved Reuters
 Ultimate Tut, dokumentar produsert av PBS' serie Secrets of the Dead''

Faraoer under 18. egyptiske dynasti
Egyptiske oldtidsmonarker
Dødsfall i 1323 f.Kr.
Fødsler i 1341 f.Kr.