alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
GNOME Filer

GNOME Filer, også kjent som Nautilus, er den offisielle filbehandleren i skrivebordsmiljøet GNOME. Nautilus erstattet Midnight Commander i GNOME 1.4 og ble standard fra versjon 2.0.

Nautilus var flaggskipet til Eazel Inc.

Historie 
 Versjon 1.0 ble sluppet 13. mars 2001, og tatt opp i GNOME 1.4.
 Versjon 2.0 ble portert til GTK+ 2.0.
 Versjon 2.2 fikk mange endringer for å gjøre det mer samsvarende med retningslinjene for brukergrensesnittet.
 Versjon 2.4 byttet skrivebordskatalogen til ~/Desktop for å støtte freedesktop.org-standardene. Tilden ( ~ ) representerer brukerens hjemmekatalog.
 I versjonen som følger med GNOME 2.6, byttet Nautilus til et spatielt grensesnitt. Det klassiske grensesnittet er fremdeles tilgjengelig gjennom innstillingene eller ved å bruke bryteren --browser på oppstartskommandoen til Nautilus. Flere Linux-distribusjoner har satt «browser» som standard.
 GNOME 2.14 introduserte en versjon av Nautilus med forbedret søk, integrert frivillig Beagle-støtte og muligheten til å lagre søk som virtuelle kataloger.

Egenskaper 
 Nautilus har støtte for å utforske lokale filsystemer samt nettverkstjenere (gjennom FTP, SSH og Samba, men også flere filoverføringsprotokoller).
 Nautilus støtter å forhåndsvise filer i ikonene deres (tekstfiler, bilder, lyder og video) ved hjelp av Totem.
 Nautilus inkluderer originale vektoriserte ikoner laget av Susan Kare.
 Nautilus har støtte for bokmerker, vindusbakgrunner, emblemer, notater og utvidelses-skript, og har forskjellige visningsmoduser å velge i, inkludert ikon- og liste-visning. Det fører en logg over besøkte kataloger som gir brukeren enkel tilgang til tidligere besøkte kataloger.
 Ved hjelp av Gamin-biblioteket, sporer Nautilus endringer i lokale filer i sanntid, noe som fjerner behovet for å oppdatere visningen manuelt.

Galleri

Se også 
 Konqueror
 Thunar
 Dolphin

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Introduksjon til spatielle Nautilus (engelsk)

GNOME
Filbehandling
Programvare fra 2001
Sangen om den røde rubin

Sangen om den røde rubin er en roman av Agnar Mykle. Boken ble gitt ut i 1956 og er Mykles mest kjente roman. Den er en fortsettelse av forfatterens forrige bok, Lasso rundt fru Luna (1954), med samme hovedperson: Ask Burlefot.

Boka ble politianmeldt på grunn av dristige seksualskildringer. En omfattende rettsprosess – Myklesaken – førte først til at boka ble konfiskert og forbudt i 1957, Mykle og forlegger Harald Grieg frikjent, men det ble likevel slått fast i dommen at romanen var utuktig.  Boka og satsen til boka skulle etter ordre fra Riksadvokaten øyeblikkelig beslaglegges hos forlaget og i alle bokhandlere i Norge. En anke førte saken til Høyesterett, der forlag og forfatter ble frikjent 9. mai 1958.

Mange har lest boken som en nøkkelroman, med gjenkjennelige personer dårlig kamuflert. Forargelsen rundt romanen kan i en viss grad ha vært styrt av dette, like så mye som seksualskildringene.

Boka ble i 1970 filmatisert av Annelise Meineche i Danmark med Ole Søltoft i rollen som Ask og Ghita Nørby i rollen som Embla.

Referanser

Litteratur  
 Jan-Erik Ebbestad Hansen Da Norge mistet dyden Mykle-saken, ytringsfriheten og kampen om moralen 2011 ISBN 978-82-7477-475-9

Lanternebøkene 
Norske romaner
Bøker fra 1956
Agnar Mykle
Erotisk litteratur
Peter Hintze

Peter Hintze (født 25. april 1950 i Bad Honnef, død 26. november 2016 i Wuppertal) var en tysk prest og politiker (CDU). Hintze var statssekretær i nærings- og teknologidepartementet fra november 2005. Fra februar 2007 var han den tyske regjeringens koordinator for luft- og romfartsspørsmål. Han var fra januar 1991 til mai 1992 statssekretær i departementet for kvinner og unge.

Etter Abitur studerte Hintze teologi i Bonn og Wuppertal. Fra 1977 til 1983 arbeidet han som prest i den evangeliske kirke. Deretter var han Forbundskommissær for siviltjenesten fra 1983 til 1990. Hans politiske karrière startet da han ble innvalgt i Forbundsdagen i 1990 som representant for valgkretsen Wuppertal. Hintze hadde en rekke partipolitiske verv, både på nasjonal og internasjonalt plan. Fra 1992 til 1998 var han generalsekretær for CDU. Fra 2002 var han visepresident for Det europeiske folkepartiet. Han var også aktiv i Den internasjonale demokratiske union, der han var viseformann fra juni 2002, og i Den kristeligdemokratiske internasjonale, der han fra november 2001 var visepresident.

Peter Hintze var gift med Dr.rer.nat. Petra Hintze.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Medlemmer av Forbundsdagen
CDU-politikere
Personer fra Rhein-Sieg-Kreis
Ole Arvid Langnes

Ole Arvid Langnes (født 16. juli 1971) er en tidligere norsk toppfotballkeeper. Har blant annet spilt for klubber som Kongsvinger IL og Bodø/Glimt. På grunn av skade måtte han legge opp i 2006-sesongen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Profil hos altomfotball.no

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Kongsvinger IL Toppfotball
Fotballspillere for Bærum SK
Fødsler i 1971
Jacques Barrot

Jacques Barrot (født 3. februar 1937 i Yssingeaux i Frankrike, død 3. desember 2014) var en fransk og europeisk kristeligdemokratisk og konservativ politiker. Han var fra november 2004 visepresident i Europakommisjonen og kommissær for transport. Fra april til november samme år var han kommissær for regionalpolitikk.

Jacques Barrot var jurist, med diplomer i sosiologi og fra Institut d'Etudes Politiques i Paris.

I hjemlandet Frankrike var Barrot tilknyttet sentrum–høyre-partiene Centre des Démocrates Sociaux (CDS), Union pour la Démocratie Française (UDF) og Union pour un mouvement populaire (UMP). Fra 1968 til 1991 var han generalsekretær for CDS. Fra 1967 til 2004 var han innvalgt i nasjonalforsamlingen som representant for Haute-Loire. I nasjonalforsamlingen var han formann for komiteen for kultur, familie og sosiale spørsmål og for finanskomiteen. Han innehadde en rekke ministerposter i den franske regjeringen: handel og håndverk (1978–1979); helse og sosial sikkerhet (1979–1981); arbeid, sosial dialog og deltakelse (1995) og arbeid og sosiale spørsmål (1995–1997). Barrot var videre medlem av regionalrådet for Auvergne (1976–1986) og formann for departementsrådet i Haute-Loire (1976–2004). Fra 1989 til 2001 var han borgermester i hjembyen Yssingeaux.

Jacques Barrot var gift og hadde en sønn og to døtre.

Referanser

Eksterne lenker 
 Jacques Barrot fra EU-kommisjonen

Europakommissærer
Progrès et démocratie moderne-politikere
Réformateurs démocrates sociaux-politikere
Union pour la démocratie française-politikere
Union du centre-politikere
Union pour un mouvement populaire-politikere
Franske borgermestere
Personer fra departementet Haute-Loire
Johan II av Frankrike

Johan II eller Johan den gode (født 16. april 1319 i slottet Gué de Maulny ved Le Mans i Frankrike, død 8. april 1364 i London) var greve av Anjou, greve av Maine og hertug av Normandie fra 1332, greve av Poitiers fra 1344, hertug av Aquitania fra 1345 og konge av Frankrike fra 1350 til sin død. Han var også hertug av Burgund fra 1361 til 1363.

Liv og virke

Bakgrunn
Johan II tilhørte Huset Valois, og var sønn av Filip VI av Frankrike og Johanna av Burgund. Han fullførte farens ridderlig føydale regjeringsideal. 

Han giftet seg i 1332 med Bonne av Luxemburg. Etter at hun døde av pest giftet han seg med Johanna I av Auvergne, som også døde av pest.

Konge
Da Johan kom på tronen stod Frankrike overfor flere katastrofer: Svartedauden som tok livet at nesten halvparten av landets befolkning, uavhengige soldater som herjet overalt.

Hans uoverlagte og voldsomme opptreden mot kong Karl II av Navarra og noen høyadelige vasaller førte til en gjenopptagelse av det som senere blitt sett på som hundreårskrigen. Det utviklet seg til eng engelsk aggresjon og forferdelige militære nederlag for Frankrike. Den engelske Edward av Woodstock, «den svarte prins», gjorde landgang i Garonneområdet, la Auvergne, Limousin og Poitou øde, men forsøkte å retirere til Bordeaux da de franske styrker nærmet seg. Det kom til kamp, og som følge av slaget ved Poitiers i 1356 ble kong Johan tatt til fange. 

I 1360 ga Frankrike fra seg landområder og betalte løsepenger for få kongen satt på frifot. I løpet av innsamlingen av løsepenger ble Johan II satt fri i bytte mot et gissel. Da gisselet rømte vendte kongen frivillig tilbake i fangenskap. 

Han døde senere i London. 

Hans levninger ble fraktet til Frankrike for å bli gravlagt i klosterkirken Saint-Denis.

Ved plyndringen av kongegravene i Saint-Denis under den franske revolusjon ble hans grav den 25. oktober 1793 åpnet og plyndret, og hans levninger så lagt i en massegrav utenfor kirken.

Litteratur 
 Heinz Thomas: Johann II. I: Joachim Ehlers, Heribert Müller, Bernd Schneidmüller (utg.): Die französischen Könige des Mittelalters. Von Odo bis Karl VIII. 888–1498. Beck, München 1996, S. 267ff., ISBN 3-406-40446-4; Neuauflage Beck'sche Reihe 1723, München 2006, s. 241ff., ISBN 978-3-406-54739-3.

Referanser

Franske monarker
Adelige franskmenn
Huset Valois
Personer fra Le Mans
Fødsler i 1319
Dødsfall i 1364
Danuta Hübner

Danuta Maria Hübner (født 8. april 1948 i Nisko i Polen) er en økonomiprofessor, diplomat og polsk og europeisk politiker. Hun har fra 1. mai 2004 vært kommissær med ansvar for regionalpolitikk i Europakommisjonen.

Hübner tok i 1974 doktorgraden i økonomi ved Handelshøyskolen i Warszawa. Hun har fra 1971 vært tilknyttet samme institusjon, fra 1992 som professor. Fra 1991 til 1994 var Hübner visedirektør for Institutt for utvikling og strategiske studier i Warszawa. Tidlig i sin karriere hadde Hübner forskningsopphold ved Universidad Autonoma i Madrid og ved University of Sussex. Hübner var i årene 1988 til 1990 Fulbright-stipendiat ved University of California, Berkeley. 

Hübners politiske karriere startet da hun i 1994 ble statssekretær for industri og handel, en post hun hadde til 1996 da hun ble leder for den polske regjeringens komité for europeisk integrasjon. Fra 1997 til 1998 var hun leder for presidentens kanselli. Fra 1998 og fram til 2001 arbeidet Hübner for FNs Økonomiske kommisjon for Europa, fra 2000 med tittel som visegeneralsekretær i FN. I 2001 vendte hun tilbake til polsk politikk, igjen som ansvarlig for Polens forhold til europeisk integrasjon og som statssekretær i utenriksdepartementet. Fra 2003 til 2004 var Hübner statsråd for europeisk integrasjon. 

Danuta Hübner ble i 2005 tildelt en æresgrad i rettsvitenskap fra University of Sussex. 

Danuta Hübner har to døtre.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Polske politikere
Europakommissærer
Personer tilknyttet FN
Fulbright-stipendiater
Personer fra Nisko fylke
Ship Simulator 2008

Ship Simulator 2008 er et simulatorspill som simulerer manøvrering av forskjellige skip i ulike miljøer. Spillet ble utviklet av VSTEP og ble utgitt av Lighthouse Interactive i 2007. Selskapet som utgav spillet ble nedlagt i 2009.

Første versjon av Ship Simulator ble utgitt i 2006 og fikk det originale navnet Ship Simulator 2006. Spilleren kan styre forskjellige skip, blant annet en taxibåt, et containerskip og RMS «Titanic» i forskjellig vær og havner. Disse havnene er Rotterdam, Hamburg og New York City. I spillet så må man utføre oppdrag på kortest mulig tid.

Ship Simulator 2008 er 2007 versjonen av spillet. Den har fått navnet Ship Simulator 2008 fordi den lanseres meget sent i noen land. Derfor valgte utvikleren å kalle den dette. I Norge så ble denne lansert i juli 2007, og kan kjøpes fra norske utsalgssteder for videospill. Den kan også kjøpes og lastes ned direkte fra utviklerens nettside.

Ship Simulator 2008 inneholder mange nye forbedringer, som eksempelvis bølger, dag/natt samt nye båter og skip. Det er totalt 6 nye skip og båter i denne versjonen som da består av en supertanker, en ferge, passasjerferge, pilotbåt og en slepebåt. Titanic har også gjennomgått endringer som har gjort skipet mer detaljert.

Add-on 
VSTEP ga ut en såkalt add-on pakke til Ship Simulator 2006 som bestod av seks forskjellige skip. Denne pakken ventes å bli endret slik at den kan benyttes med Ship Simulator 2008.

Se også 
 Brosimulator
 Virtual Sailor

Eksterne lenker 
 

Videospill fra 2007
Simulatorspill
Videospill utviklet i Nederland
Berømmelsens hus

Berømmelsens hus (The House of Fame) er lyrisk verk av Geoffrey Chaucer (ca. 1343 – 1400), et av hans tidligste verk, sannsynligvis skrevet en gang mellom 1379 og 1380.

Diktet består av mer enn 2000 linjer i tre bøker, formet som en drømmevisjon og diktet som versepar med åtte stavelser. Forfatteren selv, Geffrey, som presenterer seg selv som en leser, faller i søvn og i drømmen befinner han seg i et glasshus bestående av bilder av berømte mennesker og deres bedrifter. Med en engel som veileder mediterer han over berømmelsens natur og påliteligheten i de overleverte nedtegnelser. Det tillater Geffrey å betrakte og gruble over poetens rolle i å fortelle om livene til kjente og berømte og om hvor mye sannhet det er i det som kan fortelles.

Diktet er ansett som det første i Chaucers italiensk periode og man finner ekko av verkene til Ovid, Vergilius’ Æneiden og spesielt Dante Alighieris Den guddommelige komedie. Den tredelte strukturen og de tallrike navnene synes å antyde at diktet var ment som en parodi på eller som etterligning av Den guddommelige komedie, men fremstår som en svakere fremstilling av begge deler. Verket viser likevel en betydningsfull framgang i Chaucers kunst fra hans tidligere dikt Hertuginnens bok. En referanse mot slutten av diktet til en «mann av stor autoritet» som rapporterer tidende om kjærlighet har blitt tolket som en referanse til ekteskapet til Rikard II og Anna av Böhmen, eller om forlovelsen til Filippa av Lancaster og Johan I av Portugal, men det neppe er sannsynlig ved at de ikke behandles nærmere.

Som med flere av Chaucers andre verker er diktet uferdig, men selv om slutten er ukomplett er det et åpent spørsmål om den har gått tapt, eller om det fra Chaucers side var blitt bevisst etterlatt slik som et retorisk virkemiddel.

Som med mange av Chaucers dikt finner man de første skriftlige referanser til enkelte engelske ord. Dette diktet har gitt begreper som galaksen (galaxy) og Melkeveien (Milky Way)

«See yonder, lo, the Galaxyë
Which men clepeth the Milky Wey,
For hit is whyt.»
—Geoffrey Chaucer, Berømmelsens hus, ca. 1380.

Referanser

Litteratur
Berømmelsens hus
Geoffrey Chaucer
Daína Chaviano

Daína Chaviano (født 19. februar 1957 i Havanna) er en kubansk forfatter. 

Hun vant sin første litterære pris som student ved Universitetet i Havanna der hun tok en grad i engelsk språk og litteratur. Da hun bodde på Cuba, fikk hun utgitt flere bøker i genrene science fiction og fantastisk litteratur. Hun har hatt samme suksess med fantastisk litteratur som med science fiction og tradisjonell litteratur, og hun har vunnet priser i alle disse genrene.

Tematikken i bøkene hennes spinner rundt mytologi, erotikk, eldre historie, sosiologi, parapsykologi, politikk og magi som blir uttrykt gjennom poetiske og sensuelle bilder.

Blant hennes viktigste verker finner vi serien La Habana oculta (Det hemmelige Havanna), som består av flere romaner, blant annet La isla de los amores infinitos (Mitt elskede Havanna som ble utgitt på Gyldendal Norsk Forlag i begynnelsen av 2008, oversatt av Eli Zwaig Kolstad).

La isla de los amores infinitos ble belønnet med gullmedaljen i den litterære konkurransen Florida Book Awards 2006, som årlig premierer de beste bøkene utgitt i USA. Boken er oversatt til 25 språk.

Daína Chaviano har bodd i USA siden 1991.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Offisiell hjemmeside for Daína Chaviano (på engelsk og spansk)
 Daína Chaviano Omtale hos Gyldendal.no

Cubanske forfattere
Spanskspråklige forfattere
Science fiction-forfattere
Forfattere av fantastisk litteratur
Personer fra Havanna
Fødsler i 1957
Norske sportsjournalisters forbund

Norske sportsjournalisters forbund (stiftet 15. desember 1921 og forkortes NSF, men går oftest under betegnelsen sportsjournalistene), er en interesseorganisasjon for norske sportsjournalister som arbeider for medlemmenes faglige interesser, arbeidsforhold og koordinerer kommunikasjon og samarbeid mellom arrangører av sportsarrangement og pressen. 

Norske Sportsjournalisters Forbund er tilsluttet det internasjonale sportsjournalistforbundet (International Sports Press Association – AIPS) og det europeiske sportsjournalistforbundet (European Sports Press Union – UEPS). 

NSF ble stiftet i desember 1921 under navnet Sportsjournalistenes Klubb. Dette var for journalister i Oslo. Forbundet endret navn til Norske sportsjournalisters forbund i 1956.

NSF står bak kåringen av «Årets idrettsnavn» i Norge, og deler ut Sportsjournalistenes statuett til den utøver eller det lag som vinner. Kåringen foregår gjennom en avstemning av NSFs medlemmer. Dette er en av de eldste kåringene i norsk idrett og ble innstiftet i 1949. 

Styret i Norske sportsjournalisters forbund består i  2019/2020 av: Reidar Sollie (leder, Dagsavisen), Gunnar Grindstein jr. (NRK), Regine Leenborg Anthonessen (VG), Vegard Jansen Hagen (TV 2), Carina Alice Bredesen (Nettavisen), Erik Johansen (NTB Scanpix), Karin Hanstensen (Østlandets Blad).

Ledere av forbundet: 
1921–22: Peder Chr. Andersen, Aftenposten  

1923–25: , Tidens Tegn  

1926–27:   

1928:   

1929–31: Finn Amundsen, Idrettsliv  

1932: Einar Diesen, NRK  

1933–34: Peder Chr. Andersen, Aftenposten  

1935:   

1936–41: Finn Amundsen, NRK  

Oppløst 8. desember 1941  

1945–46: Finn Amundsen, NRK  

1947: Hjalmar Johannesen  

1948:   

1949–50:   

1951–54: Finn Amundsen, NRK  

1954–67: , Aftenposten  

1967–72: , Nationen  

1972–76: , NTB  

1976–78: , Drammens Tidende  

1979–82: Tor Aune, NRK  

1982–86: , NTB  

1986–88: , Dagbladet  

1988–90: Dag Lindebjerg, NRK  

1990–94: , Arbeiderbladet  

1994–98: , Verdens Gang  

1998–  : , Dagsavisen

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske sportsorganisasjoner
Norske journalistorganisasjoner
Organisasjoner etablert i 1921
Sport i Norge i 1921
Leif Jenssen

Leif Gøran Jenssen (født 19. mars 1948 i Fredrikstad) er en norsk tidligere vektløfter, som i mesterparten av sin karriere representerte Lenja Atletklubb. Han er mest kjent for å ha blitt olympisk mester under sommer-OL i München 1972 i klasse lett tungvekt (-82,5 kg), med 172,5 kg i press (ny olympisk rekord), 150 kg i rykk, 185 kg i støt og 507,5 kg sammenlagt. 

Jenssen startet som vektløfter i 1965 og etter bare tre år i idretten kvalifiserte han seg til sommer-OL i Mexico 1968. Etter OL-seieren i 1972 presterte Jenssen jevnt godt, og dro til sommer-OL i Montréal 1976 som en av favorittene. Denne gangen gikk det imidlertid galt. Han klarte ikke begynnerløftet og måtte dra skuffet hjem. Jenssen var for øvrig norsk flaggbærer i dette OL-et.

Allerede året før hans olympiske triumf mottok Jenssen Morgenbladets gullmedalje og Sportsjournalistenes statuett som «Årets idrettsnavn» i Norge for sine prestasjoner.

Jenssen har i sine eldre dager innrømmet å ha brukt anabole steroider da han tok OL-gull i 1972. Anabole steroider var ikke forbudt på dette tidspunktet.

Resultater og meritter i vektløfting http://iwrp.net/component/cwyniki/?view=contestant&id_zawodnik=8599

NM i vektløfting

Junior-NM i vektløfting

Nordisk mesterskap i vektløfting

Junior-Nordisk i vektløfting

EM i vektløfting

VM i vektløfting

Olympiske leker

Resultater og meritter i styrkeløft 

 * Nordisk rekord

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske vektløftere
Norske styrkeløftere
Olympiske mestere for Norge
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1968
Vektløftere under Sommer-OL 1968
Medaljevinnere under Sommer-OL 1972
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1972
Vektløftere under Sommer-OL 1972
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1976
Vektløftere under Sommer-OL 1976
Personer fra Fredrikstad kommune
Fødsler i 1948
Kongepokalvinnere i vektløfting
Senjatrollet

Senjatrollet var et opplevelsessenter og en turistattraksjon på ytre Senja i Troms. Trollet, som holdt til på Finnsæter i Berg kommune, raget 17,96 meter over bakken, og veide 125 tonn. Det ble registrert i Guinness rekordbok i 1997, og ble markedsført som verdens største troll. Trollet brant ned i mars 2019.

Det var 1. juni 1993 at Senjatrollet, som bygger på et gammelt sagn, åpnet sine dører, ved det allerede da eksisterende kultursenteret Hulderheimen. Med til trollet hørte også en trollpark, og inne i selve trollet var det en egen eventyrverden fordelt på to etasjer. Det var Leif Rubach som sto bak både Senjatrollet og Hulderheimen, som han nå drev sammen med sin kone, Siw Rubach.

I Hulderheimen var det galleri, tinnsmie, brukskunst, smykkeavdeling og salg av suvenirer. Her var det også servering av mat og drikke. Gangveien opp mot Hulderheimen kalles Signaturtråkket, og en rekke kjendiser har etterlatt seg både hånd- og fotavtrykk i betongen der.

Sommeren 2007 fikk Senjatrollet sin egen trollkjerring, reist på hans venstre side. De to ble viet av prest John-Daniel Solhaug foran  frammøtte.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Severdigheter i Troms og Finnmark
Byggverk i Senja
Berg (Senja)
Kultur i Senja
Sara Tancredi

Sara Tancredi er en fiktiv rollefigur i dramaserien Prison Break. Hun blir spillet av skuespilleren Sarah Wayne Callies.

Biografi 
Hun jobber som lege i fengselet Fox River, hvor Michael Scofield og Lincoln Burrows sitter inne. Hun er datter av guvernør Tancredi og hun har en historie som eks-rusavhengig. Sara ønsker å hjelpe andre å komme seg fra der hun en gang var til der hun er i dag, og hun drives av en idealisme hun ikke deler med sin far. Når Michael kommer til Fox River, får han og Sara umiddelbart en god kjemi. Han later som han har diabetes, slik at han kan komme til legekontoret for å daglige doser med insulin. Dette er et ledd i hans plan for å bryte seg ut av fengselet. Etter hvert forelsker Michael seg i Sara, og hun gjengjelder følelsene. Hun sier imidlertid at de ikke kan leve dette ut så lenge han er innsatt. Etter hvert som serien utspiller seg, blir Sara en viktig brikke i Michaels planer. Sara ofrer også svært mye for å hjelpe Michael.

 
Prison Break
TV-figurer