alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Neobisnius

Neobisnius er en slekt av biller som hører til underfamilien storkortvinger (Staphylininae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet 17 arter, to av dem er funnet i Norge.

Utseende 
Middelsstore, slanke, blanke kortvinger. Noen arter er ensfarget mørke, andre er kontrastrikt farget i svart og rødt. De mer fargerike artene kan minne om slekten Paederus som de imidlertid ikke er beslektet med.
Kroppen er ganske grovt, men ikke særlig tett punktert. Hodet er firkantet, minst så langt som bredt, med små fasettøyne. Pronotum er rektangulært med avrundede hjørner, lengre enn bredt.

Levevis 
I alle fall den truede arten Neobisnius villosulus er knyttet til mudrete elvebredder. Flere av disse artene kommer gjerne til lys om natten.

Systematisk inndeling / norske arter 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien storkortvinger Staphylininae Latreille, 1802
 Stammen Staphylinini, gruppen Philonthina Kirby, 1837  
 Slekten Neobisnius Ganglbauer, 1895
 Neobisnius chengkouensis Zheng, 1994
 Neobisnius formosae Cameron, 1949
 Neobisnius gratus
 Neobisnius inornatus Sharp, 1889
 Neobisnius jocosus
 Neobisnius jucundus (Horn, 1884)
 Neobisnius lathrobioides (Baudi, 1848) - forekommer i Norge
 Neobisnius nigripes Bernhauer, 1941
 Neobisnius occidentoides Frank, 1981
 Neobisnius oculatus Fauvel, 1905
 Neobisnius orbus (Kiesenwetter, 1850)
 Neobisnius paederoides
 Neobisnius praelongus Gemminger & Harold, 1868
 Neobisnius procerulus Gravenhorst, 1806 - forekommer i Norden
 Neobisnius prolixus Erichson, 1840 - forekommer i Norden
 Neobisnius protenus Schubert, 1906
 Neobisnius pumilis Sharp, 1874
 Neobisnius pumilus (Sharp)
 Neobisnius senilis (Horn, 1884)
 Neobisnius sobrinus (Erichson, 1840)
 Neobisnius terminalis (LeConte, 1863)
 Neobisnius villosulus (Stephens, 1833) - forekommer i Norge

Kilder 
 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
 Fauna Europaea Web Service Version 2.4 – utbredelsesdatabase over europeiske dyr

Eksterne lenker 
 
 Bilder av nordamerikanske arter: 
 Bilder av europeiske arter: 

Storkortvinger
Dyr formelt beskrevet i 1895
Yakushima

– Yaku-shima) er den største øyen i arkipelet Osumiene i nordvestre Stillehavet. Øya tilhører Japan og står på UNESCOs Verdensarvsliste.

Geografi 
Yakushima ligger cirka 60 kilometer sør for øya Kyushu og ca. 135 km sør for Kagoshima.

Den er opprinnelig oppstått som følge av vulkanaktivitet og har et areal på ca 504,5 km². Klimaet er subtropisk ved kysten, men kaldere i innlandet. Høyeste punkt er Miyanoura-dake på 1 935 moh. samt Nagata-dake på 1 886 moh. I tillegg er det ytterligere et 30-talls bergtopper over 1000 meters høyde.

Yakushima er et av Japans mest fuktige steder med en årlig nedbørsmengde på mellom 4 000 og 10 000 mm og dekkes for det vesentligste av tette skogsområder med mange gamle sedertrær, (Cryptomeria japonica, kalt sugi). Deler av øyen utgjør nå en del av nasjonalparken Kirishima-Yaku.

Befolkningen er på ca. 14 000 innbyggere, fordelt på byområdet Yaku-chō på den sydvestre del av øyen med ca. 7 000 innbyggere, og byområdet Kamiyaku-chō i nordøst med 7 000 innbyggere. Hvert sted omfatter en rekke byer.  Forvaltningsmessig tilhører øya prefekturet Kagoshima.

Yakushimas flyplass, Yakushima Airport (med flyplasskode KUM) har kapasitet for lokale fly og ligger nær byen Koseda på øyas nordøstre del. Man kan også komme til øya med båt, og det finnes regelmessig fergeforbindelse med byen Kagoshima på fastlandet. Reisetiden dit er ca. 3 timer.

Historie 
Det er usikkert når øyen ble oppdaget, men øyen er først nevnt i boken Nihonshoki fra 720-tallet. 

Frem til 1624 utgjorde øyen en del av det uberørte kongedømmet Kongeriket Ryukyu. 
I 1609 ble Ryūkyūriket innvandret av den japanske Satsumaklanen under den daværende Daimyo som da kontrollerte området i den sørlige delen av Japan. 

Øygruppen ble i 1624 en del av Satsumariket. I 1879 under Meijirestaurasjonen ble riket innlemmet i Japan, og øyen ble først en del av provinsen Ōsumi no Kuni (Ōsumi provinsen).

Under Andre verdenskrig ble området våren 1945 okkupert av USA som forvaltet øyene frem til 1953. Etter dette ble øyå tilbakelevert til Japan.

I 1973 ble området innlemmet i Kagoshima-distriktet som del av Kagoshima (prefektur).  

I 1980 ble store områder på øyas mellomste del, og deler av de søndre og vestre lavtlandte kystområder internasjonalt anerkjent som et biosfærereservat.

1993 ble området innskrevet på UNESCOs Verdensarvsliste. Verdensarvområdet omfatter ca. 107,47 km², d.v.s. ca. 21 % av hela øyens overflate.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Om Yakushima 
 Kart over Yakushima 
 Japans miljødepartement om Yakushima
 UNESCO verdensarv Yakushima

Øyer i Japan
Verdensarven i Japan
Kagoshima prefektur
Ernest Harper

Ernest Harper (født 2. august 1902, død 9. oktober 1979) var en britisk friidrettsutøver, som konkurrerte i maraton. Ett av Harpers største internasjonale resultat var en sølvmedalje fra Sommer-OL 1936 i Berlin, Tyskland.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Britiske langdistanseløpere
Medaljevinnere under Sommer-OL 1936
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1936
Brytere under Sommer-OL 1936
Personer fra distriktet North East Derbyshire
Deltakere for England under Samveldelekene 1930
Friidrettsutøvere under Samveldelekene 1930
Inuit, myter og sagn fra Grønland

Inuit, myter og sagn fra Grønland er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, redigert av Tor Åge Bringsværd og utgitt i 2006. Boken inneholder et utvalg mytologiske fortellinger fra Grønland, som eksempler på inuittenes mytologi.

Inuittenes mytologi tolker inuittenes liv i relasjon til havet, kulden, dyrene, samfunnet og skjebnemakter. De sentrale overnaturlige maktene er Månemannen og Havkvinnen, som kontrollerer kaoskreftene havet og været, og som også kontrollerte fruktbarhet og jaktlykke. Det er også en sjamanistisk religionsform, styrt av angakkoqen. Sangfesten er en sentral kultisk samværsform.

Innhold 
Tekstene i antologien er organisert i elleve kapitler: I begynnelsen; Livet etter døden; Sol, måle og stjerner; Hun som hersker i havet; Andre krefter; Dyr og mennesker; Åndemaneren; Selsomme fortellinger; Sangfesten; Ny tid – om overgangen til kristen tro; og et «tillegg»: En håndfull inuitmyter fra Alaska.

Tekstene er hentet fra tradisjonssamlinger av Knud Rasmussen (1879-1933; Myter og Sagn fra Grønland 1921-25, Festens gaver, eskimoiske Alaskaeventyr 1929 og Inuit fortæller posthum 1981); Gustav Holm (1849-1940; Grønlandske sagn utvalg 1959); Hinrich Rink (1819-1893; Eskimoiske Æventyr og Sagn 1866) og Jens Rosing (1925-2008; Sagn og saga 1984).

De fleste tekstene er innsamlet fra tradisjonsbevarere. Et unntak er Knud Rasmussens selvopplevde beretning fra en sangfest.

Bibliografi 
 Inuit : myter og sagn fra Grønland. Utvalg, kommentarer og innledende essay av Tor Åge Bringsværd ; oversatt av Tor Åge Bringsværd, Else Færden og Arne Ruste. Bokklubben, 2006. LV, 299 s. (Verdens hellige skrifter; 37). ISBN 978-82-525-6098-5; ISBN 82-525-6098-9

Eksterne lenker 
 Bringsværds forord til antologien

Grønlandsk kultur
Religion på Grønland
Bokserien Verdens hellige skrifter
Bøker fra 2006
Moss Christie

Maurice «Moss» Christie (født 26. november 1902, død 19. desember 1978) var en australsk svømmer som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.

Christi vant en olympisk sølvmedalje i svømming under OL 1924 i Paris. Han var med på det australske laget som kom på andreplass på 4 x 200 meter fri bak USA. De andre på laget var Ernest Henry, Frank Beaurepaire og Boy Charlton.

OL-medaljer 
  1924  Paris - Sølv i svømming, 4 x 200 meter fri  Australia

Eksterne lenker 
 

Australske svømmere
Olympiske sølvmedaljevinnere for Australia
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Australia under Sommer-OL 1924
Svømmere under Sommer-OL 1924
Olympiske medaljevinnere i svømming
Åke Borg

Åke Borg (født 18. august 1901 i Stockholm, død 6. juni 1973) var en svensk svømmer og som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
 
Borg vant en olympisk bronsemedalje i svømming under Sommer-OL 1924 i Paris. Han var med på det svenske laget som kom på tredjeplass på 4 x 200 meter fri bak USA og Australia. De andre på laget var Orvar Trolle, Georg Werner og tvillingbroren Arne Borg.

Borg vant to EM-medaljer i øvelsen 4 x 200 m fri; først en bronsemedalje i 1926  og så sølvmedalje i 1927.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Svenske svømmere
Olympiske bronsemedaljevinnere for Sverige
EM-sølvmedaljevinnere i svømmesport for Sverige
EM-bronsemedaljevinnere i svømmesport for Sverige
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Sverige under Sommer-OL 1924
Svømmere under Sommer-OL 1924
Svenske tvillinger
Personer fra Stockholm
Fødsler i 1901
Dødsfall i 1973
Olympiske medaljevinnere i svømming
Deltakere for Sverige under EM i svømmesport 1927
Phyllis Harding

Phyllis May Harding (født 15. desember 1907, død november 1992) var en britisk svømmer som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris, 1928 i Amsterdam, 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.

Harding vant en olympisk sølvmedalje i svømming under Sommer-OL 1924 i Paris. Hun kom på andreplass på 100 meter rygg for damer bak Sybil Bauer fra USA.

OL-medaljer 
  1924  Paris - Sølv i svømming, 100 meter rygg, damer  Storbritannia

Referanser

Eksterne lenker 
 

Britiske svømmere
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1924
Svømmere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1928
Svømmere under Sommer-OL 1928
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1932
Svømmere under Sommer-OL 1932
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1936
Svømmere under Sommer-OL 1936
Olympiske medaljevinnere i svømming
Cafius xantholoma

Cafius xantholoma er en biller som hører til underfamilien storkortvinger (Staphylininae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Arten lever på sandstrender. Den er den eneste nordeuropeiske representanten for slekten Cafius, som omfatter 15 arter som lever ved havet.

Utseende 
En middelsstor (6-9 millimeter), nokså slank, mørkbrun kortvinge. Den kan kjennes særlig på de dype punktgropene på pronotum og det tett punkterte hodet. Antennene er nokså kraftige, gulbrune, perlekjede-aktige, det innerste leddet kølleformet. Hodet er stort og bredt, litt bredere enn langt, med små fasettøyne, tett og fint punktert. Innenfor hvert fasettøye er det to dype groper. Pronotum er litt lengre enn bredt, fint og tett punktert, i tillegg med en rekke av fire grove og dype punktgroper på hver side. Scutellum er uvanlig stor og trekantet. Dekkvingene er litt lengre enn pronotum, fint og tett punkterte og matte. Bakkroppen er også fint og tett punktert og matt. Beina er nokså korte.

Levevis 
Arten lever på sandstrender, der den er vanlig under oppskyllet tang.

Utbredelse 
Arten er utbredt langs kysten av Europa der det finnes sandstrender, men mengler blant annet ved Adriaterhavet der disse er sjeldne. Den finnes også ved kystene av Afrika og Sør-Amerika.

Systematisk plassering 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien storkortvinger Staphylininae Latreille, 1802
 Stammen Staphylinini, gruppen Philonthina Kirby, 1837  
 Slekten Cafius Curtis, 1826
 Cafius xantholoma (Gravenhorst, 1806)

Kilder 
 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
 Fauna Europaea Web Service Version 2.4 – utbredelsesdatabase over europeiske dyr

Eksterne lenker 
 
 Bilde av arten: 

Storkortvinger
Biller formelt beskrevet i 1806
Lithocharis

Lithocharis er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien smalkortvinger (Paederinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet 12 arter, to av dem forekommer i Norge.

Utseende 
Middelsstore, brunlige kortvinger. De er noe bredere og mer langbeinte enn de fleste andre smalkortvinger. Antennene er omtrent så lange som hode + thorax, perlekjede-formede, hvert ledd litt lengre enn bredt. Hodet er forholdsvis stort, omtrent så bredt som pronotum, firkantet, med nokså små, flate fasettøyne. Det er fint og tett punktert og gjerne svart på farge. Pronotum er så langt som eller litt lengre enn bredt, rektangulært med avrundede hjørner. Dekkvingene er litt lengre og bredere enn pronotum.

Levevis 
Artene lever mellom råtnende plantemateriale.

Systematisk oversikt / europeiske arter 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien smalkortvinger Paederinae Fleming, 1821
 Slekten Lithocharis Dejean, 1833
 Lithocharis nigriceps Kraatz, 1859 – opprinnleig en asiatisk art, nå vidt spredt i Europa
 Lithocharis ochracea (Gravenhorst, 1802)
 Lithocharis vilis Kraatz, 1859 – ikke i Norge

Kilder 
 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
 Fauna Europaea (2011) Fauna Europaea Web Service Version 2.4. Utbredelsesdatabase for europeiske dyr.

Eksterne lenker 
 
 Bilder av europeiske arter: 

Smalkortvinger
Biller formelt beskrevet i 1833
Cilea silphoides

Cilea silphoides er en biller som hører til underfamilien Tachyporinae i den store familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende 
En forholdsvis liten (2,5-3,5 millimeter), blank, dråpeformet, brungul kortvinge. Den kjennes lett på de forholdsvis lange dekkvingene med karakteristiske, svarte tegninger. Pronotum er svart med bredt gule ytterkanter, dekkvingen har en oval, svart flekk i midten og en svart flekk ved ytterkanten, disse kan være grodd sammen i den framre delen. Bakkroppen har lange, stive børster på sidene, særlig påfallende på de bakerste leddene.

Levevis 
Arten lever i gjødsel, kompost og annet råtnende plantemateriale. Disse billene er livlige og aktive, og flyr godt, og dukker raskt opp ved fersk gjødsel, som de graver seg ned i.

Utbredelse 
Arten er utbredt over mye av Europa og finnes også i resten av den palearktiske sone, Nord-Amerika og Afrika.

Systematisk plassering 
Slekten Cilea omfatter bare tre arter, av disse finnes C. silphoides i Nord-Europa.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien dråpekortvinger, Tachyporinae MacLeay, 1825
 Gruppen Tachyporini MacLeay, 1825
 Cilea silphoides (Linnaeus, 1767)

Litteratur 
 Silfverberg, H. (1992): Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
 Fauna Europaea (2011): Fauna Europaea Web Service Version 2.4. Utbredelsesdatabase for europeiske dyr. nettsted

Eksterne lenker 
 
 «ArtCilea silphoides», Artsbanken
 Nettside om arten med bilder, Watford Coleoptera Group
 Bilde av arten, Wahlens.se

Dråpekortvinger
Biller formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
Magnus Alfsen

Magnus Olaf Alfsen (født 1. september 1870 i Kristiania, død 23. januar 1943) var en norsk skolemann, kjent for sine skolebøker i matematikk.

Etter examen artium i 1887 og selvstudier ved Det Kongelige Frederiks Universitet i hjembyen med eksamen i 1894, ble han lærer ved Aars og Voss' skole. Samtidig med at han og Carl Knap drev skole for lærerinner, ble Alfsen  adjunkt i 1901 og fordypet seg i Paris et par år.  Ved Pedagogisk seminar underviste han 1907-36, han var sensor i matematikk ved nevnte universitet 1903-32, ved Oslo handelsgymnasium underviste han Politisk aritmetikk (egentlig statistikk) 1912-19, og ved Hegdehaugen videregående skole virket han 1917-40, mest som rektor. Alfsen skrev flere mye brukte bøker innen geometri og trigonometri, også med sønnen Knut Alfsen (1897–1978) som også ble rektor ved Hegdehaugen videregående skole!

Magnus' sønnesønn er matematikeren Erik Alfsen (født 1930), som også skrev flere skolebøker og videreførte enkelte siste utgaver av Magnus sine bøker. Og, hans dattersønn er vitenskapsmannen Lars Walløe (født 1938).

Verv og premier 
 internasjonal kommisjon for matematikkundervisning 1908
 medlem av Undervisningsrådet 1909–10 og 1919–1940, fra 1929  formann
 formann i en plankomité for ny skoleordning (1936–38) 
 styremedlem i Filologenes og Realistenes Landsforening 1901–13, 
 styremedlem i Norsk matematisk forening 1923–28

Premier 
 Ridder av St. Olavs Orden 1940

Utgivelser (utdrag)

Referanser 

Norske lektorer
Personer fra Oslo
St. Olavs Orden
Fødsler i 1870
Dødsfall i 1943
Triaden kjøpesenter

Triaden Lørenskog Storsenter, Gamleveien 88 i Lørenskog, åpnet 28. september 1988 under navnet Triaden. Det har siden 1992 vært en del av Olav Thon Gruppen og hadde pr. 2007 drøyt 80 forretninger fordelt på 27 000 m². Senteret omsatte samme år for 947 millioner kroner og var med det Romerikes tredje største. Det er ca. 550 ansatte på Triaden, som dermed er en av Lørenskogs største arbeidsplasser. I tilknytning til senteret ligger Lørenskog kultursenter med kino, bibliotek og kunstgalleri, Thon Hotel Triaden og SATS sportssenter.

Historien om Triaden startet med at Lørenskog kommune i 1984 ønsket å få til et kulturhus på den såkalte Jøtul-tomta, som kommunen hadde kjøpt i 1981. Fordi kommunen selv ikke hadde råd, ble det gjort en avtale med entreprenøren Per A. Numme, som hadde lagt fram planer for et kulturhus kombinert med hotell og kjøpesenter. Numme og hans entreprenørselskap, Bobygg AS, fikk klarsignal i 1985, etter at Arbeiderpartiet så vidt klarte å få saken gjennom i kommunestyret med støtte fra en utbryter fra Fremskrittspartiet.

Samme år ble det også gitt grønt lys for byggingen av Metro på Solheim, og dermed startet den såkalte «senterkrigen» mellom Triaden og Metro. Triaden havnet på etterskudd og måtte innse at Metro ikke bare åpnet et halvt år før – de mest attraktive butikkene og kjedene etablerte seg på Metro.

I januar 1989 gikk Bobygg konkurs, og snart viste det seg at hele Triaden-prosjektet var for dårlig finansiert. Kreditkassen overtok Triaden, men for banken ble Triaden et av prosjektene som bidro til dens fall. Hele Triaden-komplekset gikk konkurs i august 1991, men det ble reddet ved at Olav Thon kjøpte det året etter. Med Thon som eier gikk det raskt framover med Triaden, som altså er etablert som et av Romerikes største kjøpesentre. I 1999 åpnet også Vinmonopolet utsalg her.

Eksterne lenker
 Triaden kjøpesenters hjemmeside

Kjøpesentre i Viken
Etableringer i 1988
Jimmy Andersson

Ulf Jimmy Andersson (født 8. januar 1985 i Karlstad) er en svensk ishockeyspiller. Han spiller på Storhamar Dragons i siden sesongen 2010/2011 men var sesong 2016/17 i Frisk Asker. Han ble Norges og seriemester med Storhamar 2018. Tidligere klubber er: Färjestad BK J18, Bofors IK, Gislaveds SK, Skåre BK.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Svenske ishockeyspillere
Ishockeyspillere for Färjestad BK
Ishockeyspillere for Frisk Asker
Ishockeyspillere for Storhamar Hockey
Personer fra Karlstad
Utenlandske ishockeyspillere i Norge
Syntomium aeneum

Syntomium aeneum er en biller som hører til underfamilien tannkortvinger (Oxytelinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae). Den er vanlig mellom mose i skog i Norge.

Utseende 
En liten (2-3 millimeter), svart, nokså bred kortvinge. Arten skiller seg fra andre norske tannkortvinger ved sin brede kroppsform, kan ligne mye på artene i underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae), men skilles lett fra disse på at den mangler punktøyne (ocelli) i pannen. Kroppen er kraftig punktert og har en svak, bronseaktig glans. Antennene er gulbrune, litt utvidet mot spissen, men uten markert kølle. Hodet er nokså bredt med små, runde, litt utstående fasettøyne. Pronotum er en del bredere enn langt, med rundede sider og rundet bakkant. Ytterkantene er fint tannete. Dekkvingene er rundt en og en halv gang så lange som pronotum, med avrundede bakkanter. Beina er nokså korte og spinkle.

Levevis 
Arten finnes på fuktige steder mellom mose, også på myrer. Billene svermer i solrike sommerkvelder.

Systematisk plassering 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien tannkortvinger Oxytelinae Fleming, 1821
 Gruppe Deleasterini Reitter, 1909
 Slekten Syntomium Curtis, 1828
 Syntomium aeneum (P. Müller, 1821)

Kilder 
 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
 Fauna Europaea (2011) Fauna Europaea Web Service Version 2.4. Utbredelsesdatabase for europeiske dyr.

Eksterne lenker 
 
 Foto av arten: 

Tannkortvinger
Biller formelt beskrevet i 1821
Senjahopen (band)

Senjahopen er et norsk band med røtter i Nord-Norge. Bandet spilte sin første konsert i desember 2007. I 2010 platedebuterte de med albumet Bli med på yttersia. Oppfølgeren Tåra, Pess og Blod fikk meget god kritikk.  Musikken er melodisk gitarbasert rock med punk- og country-innslag. Tekstene har blitt karakterisert som en blanding av røverhistorier og hverdagsfabuleringer.

Medlemmer
 Thomas Hough – bass
 Kent Remi Gabrielsen – trommer, sax og vokal
 Petter Pogo – telecaster, vokal, piano og mandolin
 Henrik Sandnes (født 1972, fra Målselv) – vokal, gitar og orgel

Tidligere medlemmer
 Jim Johansen - bass
 Marius Lerskallen – piano, mandolin, orgel

Diskografi
 Bli med på yttersia (2010, Silsand sild & CD)
 Sånn Går No Dagan EP (2011, Silsand sild & CD)
 Tåra, pess og blod (2013, Silsand sild & CD)
 Tida og veien (2014, Silsand sild & CD)
 Himmel og hav (2016, Silsand sild & CD)
 Ingen kjære mor (2020, Westergaard Records)
 Knappa og glansbilde (2022, Westergaard Records)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Ramsalt rølperock - Fredriksstad Blad

Norske rockegrupper
Bli med på yttersia

Bli med på yttersia er et musikkalbum med Senjahopen, utgitt i 2010 av plateselskapet Silsand sild og CD. Dette er bandets debutalbum.

Sporliste

 «Yttersia»
 «Slid og potet»
 «Strøken pus»
 «Morrastemning»
 «Ford 17m»
 «1989»
 «Backstagepessar»
 «Sommardag»
 «Liv i Transit»
 «En låt tell»
 «Mann over bord»
 «Møtte veggen»

Medvirkende

Senjahopen
 Henrik Sandnes - vokal, gitar, perkusjon, kor, storm i vannglass, tekst, musikk, produsent
 Petter Pogo - gitar, piano, kor, perkusjon, bass, mandolin, synthesizer, munnspill, gramatik, produsent 
 Kent-Remi Gabrielsen - batteri, kor, orgel, slossing, produsent
 Jim Johansen - bass, kor, munnspill, syting, produsent
 Marius Lerskallen - orgel, piano, klokkespill, perkusjon, mandolin, kor, skrangel, bråk, produsent

Øvrige
 Andreas Løvold - trompet på Yttersia
 Kjetil Wang - barytonsaksofon på Strøken Pus
 Joddski - rapping på Strøken Pus
 Bjarne Stensli - tekniker 
 Lars Voldsdal - miksing 
 Chris Sansom - mastering
 Jan Erik Svendsen - bandbilde 
 Siv Ingvild Nesdal Berg - coverdesign

Eksterne lenker
 Bli med på yttersia

Debutalbum fra 2010
Norske debutalbum
Senjahopen-album
Ulven skole

Ulven skole er en tidligere grunnskole beliggende på Ulven i bydel Alna i Oslo. Skolen ble bygget i 1862 som en av de tidligere fastskolene i byen, og ble nedlagt i 1900, da den nybygde Bryn skole tok over elevene.

Frem til 1878 sognet også elever fra området rundt Vålerenga til Ulven skole.

Referanser 
 

Tidligere offentlige skoler i Oslo
Skoler i bydel Alna
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1862
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 1900
1862 i Norge
Byggverk revet i 1948
Saltbyen

Saltbyen (hebraisk: , Ir-hammelaḥ) var en by eller bosetning i oldtidens Israel som er omtalt i den hebraiske Bibelen (det gamle testamente). I henhold til Josvas bok var byen den ene av seks byer som lokalisert i Judeas «villmark», også kjent som Judeaørkenen, og lå trolig ved den nordvestlige kysten av Dødehavet.

Stedet er ikke nevnt andre steder enn i Josvas bok, men var sannsynlig knyttet til «Saltdalen» som nevnt i Andre Samuelsbok. Navnet i seg selv og omtalen av En-Gedi i Første Mosebok  antyder at stedet må ha ligget i nærheten av Dødehavet. Stedet er forsøksvis identifisert med det arkeologiske stedet Khirbet Qumran.

Referanser 

Bibelske steder
Josvas bok