Yves Montand

Yves Montand (født Ivo Livi 13. oktober 1921 i Monsummano Terme i Toscana i Italia, død 9. november 1991 i Senlis i Frankrike) var en italienskfødt fransk skuespiller, sanger og danser.

Liv og virke

Bakgrunn
Ivo Livi - Yves Montand - kom fra en bondefamilie som flyttet fra Italia til Marseille i Frankrike i 1923 da fascistene kom til makten i Italia. Han sluttet på skolen da han var elleve år gammel og arbeidet på en pastafabrikk, i barer og i en frisørsalong.

Karriere
Han opptrådde for første gang på en scene da han var sytten år gammel. Han arbeidet seg opp og kom så etterhvert til Paris, og da han var i tyveårene sang han på scener i Paris under navnet Yves Montand. Han ble oppdaget av Édith Piaf da han sang på Moulin Rouge. De var samboere i to år. 

Med Edith Piafs hjelp kom han å bli en av Frankrikes mest folkekjære og populære kabarétsanger.  Hun ordnet også med en filmrolle til ham, som skulle blegynnelsen på en lysende filmkarriere (fra 1946). 

I oktober 1947 sang han Mais qu'est-ce que j'ai ? (musikk av Henri Betti og sangtekst av Édith Piaf) på Théâtre de l'Étoile. Betti bad ham om også å synge C'est si bon men Montand avslo. Men etter at en sanginnspilling av den ved Sœurs Étienne i 1948, ombestemte han seg.

Under sin karriere spilte også i amerikanske spillrefilmer og opptrådte på Broadway. 

Montand giftet seg med Simone Signoret i 1951, etter at hun var blitt skilt i 1949 fra hennes første ektemann, regissøren Yves Allegret. Ekteskapet varte til hun døde i 1985. Signoret hadde en fire år gammel datter, Catherine, fra ekteskapet med Allegret da hun giftet seg med Montand, og da datteren ble voksen hadde Montand et kjærlighetsforhold til henne, noe som gikk sterkt inn på Signoret da hun fant det ut, men som hun valgte å ikke offentliggjøre. 

Signoret introduserte Montand til venstresidens politikksirkler i Paris, og selv om han aldri ble medlem av kommunistpartiet kalte han seg selv for deres medløper. Senere skiftet han totalt politisk kurs, fordømte kommunismen og roste Ronald Reagan og Margaret Thatcher. 

I 1987 giftet han seg med Carole Amiel, som han fikk en sønn med. Etter Montands død i 1991 ble han gravlagt ved sin første kones side på Père Lachaise-kirkegården i Paris.

Filmografi 
 1946 : Étoile sans lumière; regi: Marcel Blistène
 1946 : Nattens porter; regi: Marcel Carné
 1947 : L'Idole; regi: Alexandre Esway
 1950 : Souvenirs perdus; regi: Christian-Jaque
 1951 : Det røde vertshus; regi: Claude Autant-Lara
 1952 : Paris chante toujours !; regi: Pierre Montazel
 1953 : Fryktens lønn; regi: Henri-Georges Clouzot
 1954 : Amorøse eventyr; regi: Alessandro Blasetti & Paul Paviot
 1955 : Heltene er trette ; regi: Yves Ciampi
 1955 : Napoléon; regi: Sacha Guitry
 1955 : Marguerite de la nuit; regi: Claude Autant-Lara
 1956 : Uomini e lupi; regi: Giuseppe De Santis 
 1956 : Un matin comme les autres; regi: Yannick Bellon
 1957 : Die Windrose; regi: Joris Ivens & Yannick Bellon
 1957 : Les Sorcières de Salem; regi: Raymond Rouleau
 1957 : Den store blå vegen ; regi: Gillo Pontecorvo
 1958 : Premier mai
 1959 : La Legge
 1959 : Django Reinhardt
 1960 : Hurra for kjærligheten!; regi: George Cukor
 1961 : Skjulestedet
 1961 : Liker De Brahms? ; regi: Anatole Litvak
 1962 : Ma Geisha; regi: Jack Cardiff
 1965 : Sovevognsmordet; regi: Costa-Gavras
 1966 : Krigen er slutt; regi: Alain Resnais
 1966 : Brenner Paris?; regi: René Clément
 1966 : Grand Prix; regi: John Frankenheimer
 1967 : Leve for å leve; regi: Claude Lelouch
 1968 : Un soir, un train; regi: André Delvaux
 1969 : M. Liberté 
 1969 : Z; regi: Costa-Gavras
 1969 : Med fanden i hælene; regi: Philippe de Broca
 1969 : Tilståelsen; regi: Costa-Gavras
 1970 : På en klar dag; regi: Vincente Minnelli
 1970 : Den røde sirkel; regi: Jean-Pierre Melville
 1971 : La Folie des grandeurs; regi: Gérard Oury
 1972 : Tout va bien; regi: Jean-Luc Godard
 1972 : Han, hun... og David; regi: Claude Sautet
 1973 : Le Fils; regi: Pierre Granier-Deferre
 1973 : Gislene er vårt våpen; regi: Costa-Gavras
 1974 : La Solitude du chanteur de fond; regi: Chris Marker
 1974 : Le Hasard et la violence; regi: Philippe Labro
 1974 : Vincent, Francois, Paul og de andre; regi: Claude Sautet
 1975 : Med kald beregning; regi: Costa-Gavras
 1975 : Le sauvage; regi: Jean-Paul Rappeneau
 1976 : Police Python 357; regi: Alain Corneau
 1977 : Tre glade svindlere; regi: Claude Pinoteau
 1977 : Trusselen; regi: Alain Corneau
 1978 : Les Routes du sud; regi: Joseph Losey
 1979 : Clair de femme; regi: Costa-Gavras
 1979 : I comme Icare; regi: Henri Verneuil
 1981 : Le Choix des armes; regi: Alain Corneau
 1982 : Tout feu, tout flamme; regi: Jean-Paul Rappeneau
 1983 : Garçon !; regi: Claude Sautet
 1986 : Jean de Florette – kilden i Provence; regi: Claude Berri
 1986 : Jean de Florette 2 – Manon og kilden; regi: Claude Berri
 1988 : Sangen er mitt liv; regi: Jacques Demy
 1991 : Netchaïev est de retour; regi: Jacques Deray
 1992 : Snøen på Pyrenene; regi: Jean-Jacques Beineix

Bibliografi 
 1983 : Montand, la vie continue av Jorge Semprún  (Denoël)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 

Franske skuespillere
Franske musikere
Franske dansere
Personer fra provinsen Pistoia
Frisører
Personer_fra_Marseille