Sluttspill i National Football League

Sluttspillet i National Football League (NFL) består av en utslagsturnering avholdt etter seriespillet for å avgjøre ligamesteren. Syv lag fra hver av ligaens conferencer kvalifiserer seg til sluttspillet. Om nødvendig har ligaen regler for tiebreakere. Turneringen avsluttes med Super Bowl: ligaens tittelkamp hvor ett lag fra hver conference møtes for å avgjøre mesteren.

NFL introduserte en form for sluttspill først i 1933 med NFL Championship Game, men kvalifisering for tittelkampen i de tidlige årene var basert kun på resultat i seriespillet. Fra 1933 til 1966 bestod sluttspillet vanligvis av kun tittelkampen, hvor vinnerne av ligaens to divisjoner møttes (ligaen avholdte tidvis én sluttspillkamp dersom lag lå likt etter seriespillet). Etter 1967 ble sluttspillet utvidet til at fire lag kvalifiserte seg for turneringen. Da ligaen ble slått sammen med American Football League (AFL) i 1970 ble sluttspillet utvidet til åtte lag. Det ble videre utvidet til ti lag i 1978, 12 i 1990 og 14 i 2020.

Blant de store profesjonelle idrettsligaene i USA er NFLs sluttspill det eldste som har brukt et utslagsformat i alle rundene. Major League Baseball (MLB) har brukt et "best av"-format og hadde sitt første wildcard-format i 2012 som bestod av én kamp, frem til dette ble erstattet av en best-av-tre i 2022. Major League Soccer (MLS) begynte ikke å bruke utslagsformatet før i 2019. Både National Basketball Association (NBA) og National Hockey League (NHL) bruker fremdeles "best-av"-formatet.

Nåværende system

National Football League med ligaens 32 lag er delt inn i to conferencer, American Football Conference (AFC) og National Football Conference (NFC). Siden 2002 har hver av conferencene hatt 16 lag og vært videre delt inn i fire divisjoner med fire lag i hver. Per 2020 fungerer kvalifisering til sluttspillet som følger:

 De fire divisjonsvinnerne fra hver conference (laget i hver divisjon med best sesongresultat) blir tildelt seeds 1 til 4 basert på antall seiere og nederlag.
 Tre wildcards blir valgt fra hver conference (lagene med best sesongresultat av gjenværende lag) og blir tildelt seeds 5, 6 og 7.

Dersom lag har likt sesongresultat blir seedingen avgjort basert på NFLs tiebreaker-regler.

Navnene på de to første rundene av sluttspillet stammer fra formatet som først ble tatt i bruk i 1978, da ligaen la til ett andre wildcardlag i hver conference. Første runde av sluttspillet har fått navnet wildcardrunden. I denne runden tar divisjonsvinnerne med andre seed imot wildcardlaget med syvende seed, divisjonsvinnerne med tredje seed tar imot sjette seed, og fjerde seed tar imot femte seed. Der er ingen restriksjoner som hindrer lag i samme divisjon fra å møtes i noen av rundene. Divisjonsvinneren med best resultat fra hver conference får en friuke og går automatisk til andre runde, divisjonsrunden, hvor de tar imot laget med lavest seed fra første runde mens de to andre vinnerne i wildcardrunden møter hverandre, hvor laget med høyest seed spiller på hjemmebane. De to lagene som overlever divisjonsrunden i hver conference møter hverandre deretter i enten AFC eller NFC Conference Championship-kampene, hvor høyeste seed spiller på hjemmebane. Vinnerne av disse kampene går videre til å møte hverandre i Super Bowl, som arrangeres i et forhåndsbestemt nøytralt stadion.

New York Giants og New York Jets har delt stadion siden 1984 (Giants Stadium fra 1984 til 2009 og MetLife Stadium siden 2010). Hvis lagene skal spille sluttspillkamp samme helg må de derfor spille på forskjellige dager, inkludert i Conference-runden hvor begge kampene vanligvis er lagt til samme dag. Den eneste gangen en slik konflikt har oppstått var i wildcarduken i 1985, da kun 10 lag kvalifiserte seg til sluttspillet og der kun var to wildcardkamper. Istedenfor å spille begge wildcardkampene samme dag, som var tilfellet da dette systemet ble brukt fra 1978 til 1989, spilte Jets sin hjemmekamp lørdag 28. desember og Giants sin hjemmekamp søndag 29. desember. En slik konflikt kan også oppstå for Los Angeles Chargers og Los Angeles Rams, som begynte å dele SoFi Stadium i 2020.

Tiebreakere
Det er ikke sjeldent at flere lag avslutter sesongen med samme sesongresultat, og det ble derfor nødvendig for ligaen å legge ned regler for tiebreakere for å avgjøre hvilke lag som kvalifiseres til sluttspillet, eller for å avgjøre hvilke lag som får hvilke seeds. Reglene under tas i bruk i rekkefølgen som er vist helt til et lag vinner en tiebreaker. Uavgjort innad divisjoner blir først brutt opp slik at kun de høyest rangerte lagene i hver divisjon er gjenværende før man bruker tiebreakere mellom lag i forskjellige divisjoner, men det må påpekes at for lag som ikke er divisjonsvinnere er rangering innad divisjonen ikke en tiebreaker. Om et lag på andreplass i sin divisjon har samme sesongresultat som lag som endte sesongen som nummer tre eller fire i andre divisjoner, vil lagenes sesongresultat sammenlignes uten å se på plassering innad divisjonene.

Dersom tre eller fire lag i én divisjon ligger delt for divisjonstittelen og/eller andreplass, og dersom etter man etter tiebreakere innad divisjonene sitter igjen med tre eller flere lag i forskjellige divisjoner med samme resultat, så gjentar man rutinene for tiebreaker så snart ett eller flere lag blir kvalifisert eller eliminert. Dersom flere plasser i sluttspillet står for spill brukes reglene frem til ett lag blir kvalifisert eller diskvalifisert, før prosessen begynner på ny for gjenværende lag. Til slutt blir seeds ikke endret uavhengig av lagenes resultater i wildcard- eller divisjonsrunden. Det vil si at et lag med høyere seed spiller på hjemmebane i neste runde uavhengig av om det andre laget, med lavere seed, hadde bedre resultater mot laget med høyere seed i seriespillet.

Reglene har blitt endret gjennom årene, og ble sist endret i 2002 for å tilpasses ligaens omorganisering til åtte divisjoner med fire lag; resultat mot felles motstandere og de fleste andre kriteriene som involverer seiere og tap ble flyttet høyere opp på listen, og kriterier som involverte samlede statistikker som poeng for og mot ble flyttet til bunnen.

De nåværende reglene er som følger, og dersom det fremdeles står likt etter prosessen avgjøres det hele med et myntkast:

Overtidsregler

NFL introduserte overtid for tiebreakerkamper i divisjoner i  og for tittelkamper i . Den første sluttspillkampen med disse reglene var NFL Championship Game 1958 mellom Baltimore Colts og New York Giants (kampen fikk senere kallenavnet «Greatest Game Ever Played»), som ble avgjort med et 1-yard løp for en touchdown av Colts' fullback Alam Ameche, åtte minutter og femten sekunder på overtid. Under det originale formatet var overtid basert på sudden death hvor det første laget som scoret ble erklært vinneren.

I mars  endret NFL reglene for overtid i sluttspillet, en endring som ble introdusert i seriespillet i mars 2012. Dersom et lag scorer en touchdown, eller om forsvaret scorer en safety på (motstanderlagets) første drive blir det laget erklært vinner. Dersom de scorer et field goal på første drive må de derimot sparke ballen til motstanderlaget, som da får en sjanse til å score. Om stillingen igjen er uavgjort etter det drivet går kampen over til sudden death og det neste laget som scorer vinner. Dette formatet ville fortsatt i videre ekstraomganger til en vinner er erklært.

Reglene for overtid ble igjen endret i mars , hvor begge lag nå skulle få mulighet til å score uavhengig av om det første laget scorer en touchdown.

Dobbel overtid
Ettersom at kamper i sluttspillet ikke kan ende uavgjort, i motsetning til kamper i sesongoppkjøringen eller seriespillet, blir det spilt ekstra runder med overtid dersom nødvendig. Regler om kampklokken gjelder som om kampen hadde begynt på nytt. Dersom den første perioden med overtid ender uavgjort bytter lagene side før andre periode. Dersom en kamp fremdeles er uavgjort med to minutter igjen av andre overtidsperiode kommer en 2-minute warning (men ikke i første overtidsperiode). Dersom det fremdeles er uavgjort etter andre overtidsperiode starter tredje periode med et avspark. Selv om en kamp i teorien kunne vart for alltid, eller var i flere overtidsperioder som flere kamper i National Hockey Leagues sluttspill har gjort, har ingen sluttspillkamper i NFL gått forbi to overtidsperioder. Den lengste kampen varte i 82 minutter og 40 sekunder: Miami Dolphins' kicker Garo Yepremian scoret et 37-yard field goal 7:40 inn i andre overtidsperiode for en 27–24 seier over Kansas City Chiefs i en divisjonskamp den 25. desember 1971.

Sluttspill og tittelkamper
Måten NFL har utpekt ligamesteren har endret seg over tid.

Tidlige år
Fra ligaen ble stiftet i 1920 og frem til 1932 planla ligaen ikke tittelkamper. Fra 1920 til 1923 ble tittelen gitt til laget basert på en avstemning mellom lageiere under det årlige eiermøtet. Fra 1924 til 1932 fikk laget med best seierprosent tittelen (dette var de facto standarden eierne hadde brukt i avstemningene). Ettersom at hvert lag spilte et forskjellig antall kamper var det ikke nok å bare telle antall seiere og antall nederlag. I tillegg ble kamper som endte uavgjort ikke inkludert når man skulle finne seierprosenten (med moderne regler telles en uavgjort som en halv seier og et halvt nederlag). Der var en tiebreaker basert på kamper mellom gjeldende lag: for lag som møttes to ganger og hadde hver sin seier var det laget som vant det andre møtet som ble utpekt til mester (dette ble brukt for å avgjøre ligamesteren i ).

Sluttspillkampen i 1932

I  delte Chicago Bears (6–1–6) og Portsmouth Spartans (6–1–4) førsteplass med en identisk seierprosent på .857. Samme år hadde Green Bay Packers (10–3–1) flere seiere, men lavere seierprosent (.769) ifølge regnemåten ligaen brukte da, som ignorerte kamper som endte uavgjort. Det var derfor nødvendig med en ekstra kamp for å avgjøre ligamesteren. Det ble enighet om at kampen skulle spilles i Wrigley Field i Chicago, men dårlig vintervær og frykten for lave tilskuertall førte til at kampen ble flyttet innendørs, til Chicago Stadium. Kampen ble spilt under tilpassede regler på banen som kun var 80 yards, og Bears tok seieren 9–0. Etter kampen hadde Bears en høyere seierprosent (.875) og vant dermed tittelen. Med nederlaget hadde Spartans en seierprosent på .750, som førte til at de falt til tredjeplass bak Packers. Selv om det ikke er en klar konsensus om hvorvidt kampen var en ekte "tittel"-kamp (eller i det hele tatt en sluttspillkamp), vakte kampen ekstra oppsikt og førte til introduksjonen av det offisielle NFL Championship Game i .

Før Super Bowl

Som et resultat av interessen for tittelkampen og et ønske om en mer rettferdig måte å avgjøre ligamesteren ble ligaen delt opp i to conferencer i . Vinnerne fra hver conference (laget på førsteplass i hver conference) møttes i NFL Championship Game etter sesongen. Der fantes ikke et system for tiebreakere; dersom det var uavgjort mellom lag ved sesongslutt arrangerte ligaen en sluttspillkamp, noe som skjedde i 1941, 1943, 1947, med to kamper i 1950 og en kamp hver i 1952, 1957, 1958 og 1965. Ettersom stadion og dato for tittelkampen ofte ikke var kjent før den siste kampen i sesongen kunne disse sluttspillene til tider ende opp med å utsette sesongslutten med en uke.

Noen mente at luttspillsystemet som ble brukt fra 1933 til 1966 var urettferdig da det flere ganger førte til at de to lagene med best sesongresultat ikke møttes i tittelkampen, da det var kun det beste laget i hver conference som gikk videre. I fire sesonger mellom 1950 og 1966 (1951, 1956, 1960 og 1963) nådde ikke laget med nest best sesongresultat ikke sluttspillet, mens laget med best resultat i den andre conferencen, men tredje best i ligaen, gikk videre til tittelkampen.

I  utvidet NFL til 16 kamper og delte dermed de to conferencene videre inn i to divisjoner med fire lag i hver divisjon. De fire divisjonsvinnerne gikk videre til sluttspillet og et system for tiebreakere ble introdusert. Første runde av sluttspillet avgjorde hvilket lag som vant sin conference og gikk videre til NFL Championship Game, som ble spilt uken etter. 1967 var dermed den første sesongen hvor det var en planlagt sluttspillturnering for å avgjøre hvilke lag som skulle spille om tittelen.

I løpet av de tre årene ligaen brukte dette systemet (1967 til 1969) ble tiebreaker-systemet brukt én gang. I 1967 avsluttet Los Angeles Rams og Baltimore Colts seriespillet 11–1–2 i Coastal Division. Colts var ubeseiret før sesongens siste kamp, men tapte mot Rams. Selv om Colts hadde delt best seierprosent i NFL det året klarte de ikke å nå sluttspillet, mens tre andre lag med dårligere sesongresultat vant sine divisjoner. Dette spilte en rolle i avgjørelsen om å introdusere et wildcardlag i sluttspillturneringen etter sammenslåingen av AFL og NFL i 1970.

På 1960-tallet ble en tredje sluttspillkamp spilt i Miami under tittelen Playoff Bowl. Kampen ble spilt tidlig i januar mellom 1960 og 1969. Selv om de ble sett på som offisielle sluttspillkamper da de ble arrangert beskriver NFL de ti kampene (og statistikker fra dem) som vennskapskamper.

Sluttspill i AFL og AAFC

I sesongene mellom 1960 og 1968 brukte AFL et format med to divisjoner for å avgjøre ligamesterne. De hadde ikke et system for tiebreakere, så da lag delte førsteplassen i Eastern Division i 1963 og i Western Division i 1968 måtte ligaen bruke sluttspillkamper for å avgjøre laget som skulle representere divisjonene i tittelkampen.

I 1969-sesongen, den siste før sammenslåingen med NFL, introduserte AFL en første runde hvor divisjonsvinnerne spilte mot laget på andreplass i den andre divisjonen. Vinnerne av disse kampene møttes i AFL Championship Game. I det eneste året med dette formatet var det Kansas City Chiefs, som kom på andreplass i Western Division, som vant ligatittelen. Chiefs gikk videre til å vinne Super Bowl IV samme sesong, og ble dermed det første laget til å vinne et Super Bowl uten å vinne sin egen divisjon.

I løpet av ligaens korte levetid brukte AAFC, som ble slått sammen med NFL før 1950-sesongen, et identisk sluttspillsystem som NFL mellom 1946 og 1948. I 1949 (ligaens siste år) slo AAFC sammen de to conferencene da ett lag ble nedlagt og brukte et sluttspillsystem med fire lag. I 1948 gikk San Francisco 49ers glipp av sluttspillet til tross for et sesongresultat på 12–2 da Cleveland Browns, som var i samme conference, avsluttet sesongen 14–0; Browns vant tittelkampen mot Buffalo Bills som vant sin conference med et sesongresultat på 7–7.

Super Bowl og sammenslåingen
Super Bowl begynte som en tittelkamp mellom vinnerlaget i AFL og i NFL, og ble først foreslått av Lamar Hunt, eieren av Kansas City Chiefs. Situasjonen oppstod som et resultat av det økte presset den nye ligaen la på NFL, og AFLs suksess førte eventuelt til en sammenslåing av de to ligaene.

Fra 1966-sesongen til 1969-sesongen (Super Bowls I–IV) var det vinnerlaget fra AFL som møtte vinnerlaget i NFL. Siden 1970-sesongen har kampen vært mellom vinnerlaget i National Football Conference (NFC) og vinnerlaget i American Football Conference (AFC).

Da ligaene ble slått sammen i 1970 ble det nye NFL (med 26 lag) organisert i to conferencer med tre divisjoner hver. Fra 1970-sesongen til 1977-sesongen ble fire lag fra hver conference kvalifisert til sluttspillet. Disse inkluderte de tre divisjonsvinnerne og et fjerde wildcardlag.

Til å begynne med ble hjemmelaget i sluttspillene avgjort med en årlig rotasjon. Fra 1970 til 1974 roterte divisjonsrunden mellom hvem av de tre divisjonsvinnerne som fikk spille på hjemmebane, og wildcardlagene og deres motstandere i divisjonsrunden måtte spille borte. Fra 1970 av bestod divisjonsrunden av at vinnerne i AFC Central og NFC West måtte spille bortekamper. I 1971 roterte det til at vinnerne i AFC East og NFC East måtte spille på bortebane. I divisjonsrunde i 1972 var det vinnerne i AFC West og NFC Central som spilte borte, og i 1973 begynte rotasjonen på ny.

Dette systemet førte til noe urettferdighet, som for eksempel:
 I 1971 møttes de to lagene med best resultat i hver conference i divisjonsrunden, og wildcardlagene hadde bedre sesongresultater enn divisjonsvinnerne de møtte.
 I 1972 måtte Dolphins, som var ubeseiret, spille borte mot Pittsburgh Steelers, som avsluttet seriespillet 11–3, i Three Rivers Stadium i AFC Championship Game.
 I 1973 måtte Bengals (10–4) spille borte mot Dolphins (12–2) i divisjonsrunden, mens Raiders (9–4–1) spilte hjemme mot wildcardlaget Steelers.
 I 1973 avsluttet Cowboys sesongen 10–4, men spilte hjemme mot to lag som avsluttet sesongen 12–2 i Los Angeles Rams og Minnesota.
 I 1974 måtte Dolphins (11–3) spille borte mot Raiders (12–2) i divisjonsrunden, mens Steelers (10–3–1) spilte hjemme mot wildcardlaget Bills.
 I 1974 spilte Vikings hjemme mot Rams i NFC Championship selv om begge lagene avsluttet seriespillet 10–4 og Los Angeles slo Minnesota i seriespillet.

Ligaen introduserte ikke seeding for sluttspillet før i 1975, hvor de gjenværende lagene med høyest seed spilte hjemme i hver runde. Divisjonsvinneren med høyest seed spilte dermed hjemme mot et wildcardlag, og de to gjenværende divisjonsvinnerne spilte på laget med høyest seeds stadion, som førte til at divisjonsvinneren med de svakeste resultatene i seriespillet måtte starte sluttspillet på bortebane. To lag fra samme divisjon kunne derimot ikke møtes før conference-kampen. Det kunne derfor hende at divisjonsrunden endte opp med å være kamper mellom første og tredje seed og mellom andre og fjerde seed.

Utvidelse
Etter at seriespillet ble utvidet fra 14 til 16 kamper i  la ligaen til et ekstra wildcardlag i hver conference. Disse to spilte kamp uken før divisjonsvinnerne. Vinneren av denne kampen spilte divisjonsvinnerne med høyest seed, et system som ble brukt fra 1970 til 1977. Ligaen fortsatte å hindre divisjonslag i å møtes i divisjonsrunden, men tillot det i wildcardrunden. Dette formatet med ti lag ble brukt ut 1989-sesongen. Oakland Raiders ble det første wildcardlaget til å vinne et Super Bowl etter 1980-sesongen.

I -sesongen, som ble forkortet på grunn av en spillerstreik, ble det kun spilt ni kamper i seriespillet og ligaen tok i bruk et modifisert sluttspillformat. Divisjonskamper ble ignorert (i noen tilfeller ble de to kampene mellom divisjonslag droppet på grunn av spillerstreiken, men alle divisjonene endte uansett opp med å sende minst ett lag til sluttspillet) og de åtte beste lagene i hvert conference (basert på kampresultater) gikk videre til sluttspillet. Dette ble dermed det første året hvor et lag med et negativt sesongresultat nådde sluttspillet: Cleveland Browns (4–5) og Detroit Lions (4–5).

Mellom 1978 og 1989 hendte det flere ganger at de to wildcardkampene måtte spilles på forskjellige dager, hvor de vanligvis begge skulle spilles på søndagen. I 1983 og 1988 ble kampene spilt lørdag og mandag da søndagen var første juledag, og NFL hadde aktivt unngått å spille kamper på den dagen. I 1984 ble begge kampene spilt i tidssonen Pacific Time og måtte derfor spilles på lørdag og søndag på grunn av tidsforskjellene. I 1985 spilte både New York Giants og Jets hjemme i wildcardkampene. Ettersom at de hadde delt stadion siden 1984 måtte kampene spilles på forskjellige dager.

I -sesongen ble det innført et tredje wildcardlag i hver conference, som utvidet sluttspillet til tolv lag. Divisjonsvinneren med lavest seed måtte dermed spille i wildcardrunden. I tillegg ble restriksjonene som hindret divisjonslag å møtes i divisjonsrunden fjernet.

 ble det første året hvor en sluttspillkamp ble spilt i beste sendetid.

Formatet som ble innført i 1990 fortsatte å være i bruk frem til ligaen i  ble utvidet og omorganisert til åtte divisjoner. I dette formatet, som var i bruk frem til 2019-sesongen, var det de fire divisjonsvinnerne og de to wildcardlagene i hver conference som ble seedet fra 1 til 6, hvor de to lagene med høyest seed gikk direke il divisjonsrunden og de høyeste seedet i hver runde spilte hjemme mo de lavese seedet.

En begrensning i sluttspillformatet med 12 lag var at divisjonsvinnerne, inkludert lag med negativt kampresultat i seriespillet, kunne ende opp med å spille en sluttspillkamp mot et wildcardlag som hadde bedre resultat i seriespillet. Fordelen med hjemmebane garanterer derimot ikke suksess; i NFL-sluttspillet i 2015–16 vant alle bortelagene sine kamper i sluttspillet for første gang i NFLs historie. Ut 2019 forble eierne i NFL allikevel bestemt på at alle divisjonsvinnerne burde få spille på hjemmebane i sluttspillet, uavhengig av sesongresultat.

I 2006 ble det lagt frem ønsker om å utvide sluttspillet til 14 lag. Forkjemperne for dette viste til muligheten for økte inntekter med to ekstra sluttspillkamper. De påpekte også at sluttspillsystemet med 12 lager ble introdusert da ligaen fremdeles hadde 28 lag, fire færre enn etter utvidelsen i 2002. Motstanderne mente at en utvidelse ville føre til at mindre gode lag kunne komme inn i sluttspillet. De viste også til sluttspillene i NBA og NHl hvor over halvparten av lagene blir kvalifisert til sluttspillet, og hvor dette har resultert i et mindre fokus på seriespillet. I oktober 2013 annonserte NFLs kommissær Roger Goodell planer om å utforske forslaget om et sluttspill med 14 lag hvor den økte inntekten fra to ekstra sluttspillkamper skulle brukes for å argumentere for å forkorte sesongoppkjøringen. Forslaget ble liggende frem til desember 2014, da ingen av lagene i NFC South klarte å avslutte sesongen med en seierprosent over .500; Goodell sa at ligaen skulle stemme over forslaget under eiermøtet i mars 2015. Innen februar 2015 rapporterte Washington Post derimot at støtte for forslaget blant ligaens lageiere hadde svunnet, og at det var motvilje i ligaens administrasjon om å gjøre noen endringer før etter 2015-sesongen. Innen 2017 hadde interesse for forslaget forsvunnet helt.

Ligaen endte opp med å implementere et sluttspillformat med 14 lag i 2020, da de introduserte et tredje wildcardlag i hver conference og endret det slik at kun laget med første seed i sin conference fikk stå over wildcardrunden.

Turer til sluttspillet

Oppdatert etter seriespillet  (inkludert turer til NFL-sluttspillet i 2020–21).

Turer til sluttspillet av aktive lag

Aktive sluttspillrekker
 Fet kursiv inkludert lengste rekke indikerer at rekken også er lagets lengste rekke for sesonger med tur til sluttspillet.
Oppdatert etter seriespillet .

Etter divisjon

Andre merkbare sesongrekker
Alle rekkene kan verifiseres via lagenes artikler på Pro-Football-Reference.com.

Oppdatert etter seriespillet

Aktive sesongrekker med 7+ seiere

Aktive sesongrekker med 8+ seiere

Aktive sesongrekker med 9+ seiere

Aktive sesongrekker med 10+ seiere

Aktive sesongrekker med 11+ seiere

Aktive sesongrekker med 12+ seiere

Aktive sesongrekker med 13+ seiere

Tidligere merkbare sesongrekker
Aktive sesongrekker i tabellen under er indikert med fet skrift. Kun den lengste sesongrekken for hvert lag er oppført Merk at seriespillet økte fra 14 til 16 kamper i  og at lagene kun spilte ni seriekamper i .

Alle sesongrekkene kan verifiseres via lagenes artikler på Pro-Football-Reference.com.

Flest turer til sluttspillet på rad

 11 sesonger: New England Patriots 2009–19
 9 sesonger: Dallas Cowboys 1975–83, Indianapolis Colts 2002–10
 8 sesonger: Pittsburgh Steelers 1972–79, Los Angeles Rams 1973–80, San Francisco 49ers 1983–90,  Green Bay Packers 2009–16
 7 sesonger: Houston Oilers 1987–93, Kansas City Chiefs 2015–21
 6 sesonger: Cleveland Browns 1950–55, Las Vegas Raiders 1972–77, Minnesota Vikings 1973–78, Buffalo Bills 1988–93
 5 sesonger: Miami Dolphins (1970–74, 1981–85, 1997–2001), Chicago Bears 1984–88, Philadelphia Eagles 2000–04, Seattle Seahawks (2003–07, 2012–16), Baltimore Ravens 2008–12, Cincinnati Bengals 2011–15, Denver Broncos 2011–15
 4 sesonger: Washington Commanders 1971–75, Los Angeles Chargers (1979–82, 2006–09), Jacksonville Jaguars 1996–99, Tampa Bay Buccaneers 1999–2002, New York Giants 2005–08, New Orleans Saints 2017–20
 3 sesonger: Detroit Lions (1952–54, 1993–95), Atlanta Falcons 2010–12, Carolina Panthers 2013–15
 2 sesonger: Arizona Cardinals (1947–48, 1974–75, 2008–09, 2014–15), New York Jets (1968–69, 1981–82, 1985–86, 2001–02, 2009–10), Houston Texans (2011–12, 2015–16, 2018–19)

Flest sesonger på rad med en seier i sluttspillet
Kilde: Pro-Football-Reference.com

 8 sesonger: New England Patriots 2011–18
 6 sesonger: Dallas Cowboys 1991–96
 5 sesonger: Las Vegas Raiders 1973–77, Green Bay Packers 1993–97, Philadelphia Eagles 2000–04, Baltimore Ravens 2008–12,  Seattle Seahawks 2012–16
 4 sesonger: Buffalo Bills 1990–93, Pittsburgh Steelers 1994–97, Minnesota Vikings 1997–2000
 3 sesonger: Miami Dolphins (1971–73, 1998–2000), Los Angeles Rams 1974–76, Los Angeles Chargers 1980–82, New York Giants 1984–86, San Francisco 49ers (1998–90, 1992–94, 1996–98, 2011–13), Washington Commanders 1990–92, Kansas City Chiefs 2018–21
 2 sesonger: Chicago Bears (1940–41, 1984–85), Detroit Lions 1952–53, Cleveland Browns (1954–55, 1986–87), Baltimore Colts (1958–59, 1970–71, 2003–04, 2013–14), Houston Oilers/ Tennessee Titans (1960–61, 1978–79, 1987–88, 2002–03), Denver Broncos (1986–87, 1997–98), Jacksonville Jaguars 1998–99, Arizona Cardinals 2008–09, New York Jets 2009–10, Houston Texans 2011–12, Carolina Panthers 2014–15, Atlanta Falcons 2016–17, New Orleans Saints 2017–18, Tampa Bay Buccaneers 2020–21
 Lag som aldri har vunnet en kamp i sluttspillet flere sesonger på rad: Bengals

Flest sesonger på rad med 7+ seiere

 22 sesonger: Los Angeles/Las Vegas Raiders 1965–86
21 sesonger: New England Patriots 2001–2117 sesonger: Cleveland Browns 1957–73, Dallas Cowboys 1965–81, Pittsburgh Steelers, 2004–20 16 sesonger: San Francisco 49ers 1983–98,
 15 sesonger: Miami Dolphins 1989–03, New Orleans Saints 2006–20 14 sesonger: Minnesota Vikings 1968–81
 13 sesonger: Green Bay Packers 1992–04
 12 sesonger: Washington Commanders 1981–92, Kansas City Chiefs 1989–2000, 
 11 sesonger: Baltimore Colts 1961–71, Los Angeles Chargers 2004–14, Seattle Seahawks 2010–20,
 10 sesonger: Buffalo Bills 1987–96, Philadelphia Eagles 1987–96, Denver Broncos 2000–09,
 9 sesonger:  Houston Oilers/Tennessee Titans 1995–2003, Chicago Bears 2005–13, New York Giants 2005–13
 8 sesonger: Los Angeles Rams 1973–80, Carolina Panthers 2002–09 
 7 sesonger: Tampa Bay Buccaneers 1997–2003, Baltimore Ravens 2008–14 
 6 sesonger: Cincinnati Bengals (1972–77, 1981–86), New York Jets 1997–2002
 5 sesonger: Detroit Lions (1934–38, 2013–17), Jacksonville Jaguars 1996–2000, Atlanta Falcons (2008–12, 2015–19), Arizona Cardinals 2013–17 
 3 sesonger: Houston Texans (2007–09, 2014–16)

Flest sesonger på rad med 8+ seiere

 19 sesonger: New England Patriots 2001–19
 17 sesonger: Pittsburgh Steelers 2004–20 16 sesonger: Las Vegas Raiders 1965–80, Dallas Cowboys 1966–81, San Francisco 49ers 1983–98
 15 sesonger: Miami Dolphins 1989–2003
 13 sesonger: Green Bay Packers 1992–2004
 10 sesonger: Minnesota Vikings 1991–2000
 9 sesonger: Baltimore/Indianapolis Colts (1963–71, 2002–10), Washington Commanders 1971–79, Kansas City Chiefs 1989–97, Seattle Seahawks 2012–20 8 sesonger: Los Angeles Rams 1973–80, Los Angeles Chargers 2004–11, New York Giants 2005–12
 7 sesonger: Cleveland Browns 1963–69, New Orleans Saints 1987–93, Houston Oilers 1987–93, Denver Broncos 2000–06,  Baltimore Ravens 2008–14
 6 sesonger: Chicago Bears 1983–88, Buffalo Bills 1988–93, Philadelphia Eagles (1988–93, 2006–11), New York Jets 1997–2002, Tampa Bay Buccaneers 1997–2002
 5 sesonger: Atlanta Falcons 2008–12, Cincinnati Bengals 2011–15
 4 sesonger: Jacksonville Jaguars 1996–99

Sesonger på rad med 9+ seiere

 19 sesonger: New England Patriots 2001–19
 16 sesonger: San Francisco 49ers 1983–98
 9 sesonger: Las Vegas Raiders 1972–80, Pittsburgh Steelers 1972–80, Indianapolis Colts 2002–10, Seattle Seahawks 2012–20 8 sesonger: Dallas Cowboys 1966–73, Los Angeles Rams 1973–80, Kansas City Chiefs (1990–97, 2013–20) 7 sesonger: Cleveland Browns 1963–69, Houston Oilers 1987–93, Green Bay Packers 1992–98, Miami Dolphins 1997–2003
 6 sesonger: Buffalo Bills 1988–93
 5 sesonger: Minnesota Vikings 1973–77, Washington Commanders 1983–87, Denver Broncos (1983–87, 2002–06, 2012–16), Chicago Bears 1984–88, Philadelphia Eagles (1988–92, 2000–04), Atlanta Falcons 2008–12, Baltimore Ravens 2008–12, Cincinnati Bengals 2011–15
 4 sesonger: Los Angeles Chargers (1978–81, 2004–07), Jacksonville Jaguars 1996–99, Tampa Bay Buccaneers 1999–2002, New Orleans Saints 2017–20 3 sesonger: Detroit Lions (1952–54, 1993–95), New York Giants (1961–63, 1984–86, 1988–90, 2010–12), Arizona Cardinals (1974–76, 2013–15), Houston Texans 2014–16

Sesonger på rad med 10+ seiere

 17 sesonger: New England Patriots 2003–19
 16 sesonger: San Francisco 49ers 1983–98
 9 sesonger: Indianapolis Colts 2002–10
 7 sesonger: Dallas Cowboys 1975–81
 6 sesonger: Miami Dolphins 1970–75, Los Angeles Rams 1973–78, Kansas City Chiefs 2015–20 5 sesonger: Pittsburgh Steelers 1972–76, Washington Commanders 1983–87, Chicago Bears 1984–88, Philadelphia Eagles (1988–92, 2000–04), Seattle Seahawks 2012–16
 4 sesonger: Minnesota Vikings 1973–76, Las Vegas Raiders 1974–77, Denver Broncos (1984–87, 2012–15), Buffalo Bills 1990–93, Green Bay Packers (1929–32, 1995–98, 2001–04, 2009–12), Cincinnati Bengals 2012–15, New Orleans Saints 2017–20 3 sesonger: Houston Oilers (1960–62, 1978–80, 1991–93), New York Giants (1961–63, 1988–90), Cleveland Browns (1963–65, 1986–88), St. Louis/Arizona Cardinals (1974–76, 2013–15), Los Angeles Chargers 1979–81, Jacksonville Jaguars 1997–99, Atlanta Falcons 2010–12, Baltimore Ravens 2010–12

Sesonger på rad med 11+ seiere

 10 sesonger: New England Patriots 2010–19
 7 sesonger: Indianapolis Colts 2003–09
 6 sesonger: Dallas Cowboys 1976–81 
 5 sesonger: San Francisco 49ers 1994–98, Philadelphia Eagles 2000–04 
 4 sesonger: Las Vegas Raiders 1974–77, Chicago Bears 1985–88, Buffalo Bills 1990–93, Green Bay Packers 1995–98, Denver Broncos 2012–15, New Orleans Saints 2017–20 3 sesonger: Minnesota Vikings 1969–71, Miami Dolphins (1972–74, 1983–85), Jacksonville Jaguars 1997–99, Denver Broncos 1997–99, Seattle Seahawks 2012–14, Kansas City Chiefs 2018–20 2 sesonger: Los Angeles Chargers (1979–80, 2006–07), Washington Commanders (1983–84, 1986–87), New York Giants (1929–30, 1962–63, 1989–90), Pittsburgh Steelers (1978–79, 1994–95, 2004–05, 2010–11, 2016–17),  Houston Oilers/Tennessee Titans (1979–80, 1999–2000, 2002–03), Baltimore Ravens 2010–11, Arizona Cardinals 2014–15, Los Angeles Rams 2017–18

Sesonger på rad med 12+ seiere

 8 sesonger: New England Patriots 2010–17
 7 sesonger: Indianapolis Colts 2003–09
 4 sesonger: Dallas Cowboys 1992–95, Denver Broncos 2012–15
 3 sesonger: Las Vegas Raiders 1967–69, Miami Dolphins 1983–85, San Francisco 49ers 1996–98, Denver Broncos 1997–99, Philadelphia Eagles 2002–04, Kansas City Chiefs 2018–20, New Orleans Saints 2018–20 2 sesonger:  New York Giants (1929–30, 1962–63, 1989–90), Minnesota Vikings 1969–70, Pittsburgh Steelers (1978–79, 2010–11), Chicago Bears 1985–86, Buffalo Bills 1990–91, Green Bay Packers (1996–97, 2001–02, 2019–20), Tennessee Titans 1999–2000, Baltimore Ravens 2010–11, Seattle Seahawks 2013–14

Sesonger på rad med 13+ seiere

 3 sesonger: Green Bay Packers (2019–21)
 2 sesonger: New York Giants 1929–30, Chicago Bears 1985–86, San Francisco 49ers 1989–90, Buffalo Bills 1990–91, Green Bay Packers 1996–97, Tennessee Titans 1999–2000, New England Patriots (2003–04, 2010–11, 2016–17), Denver Broncos 2012–13, New Orleans Saints 2018–19

Sesonger på rad med 14+ seiere

 2 sesonger''': Chicago Bears 1985–86, San Francisco 49ers 1989–90, New England Patriots 2003–04

Se også
 Liste over sluttspillkamper i NFL
 National Football Leagues mesterskapshistorie
 Liste over sluttspillresultater for quarterbacks i National Football League

Referanser

Litteratur