alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Det første meksikanske keiserriket

Det første meksikanske keiserriket (spansk: El Primer Imperio Mexicano) var det selvstendige Mexicos navn etter selvstendigheten. Keiserriket eksisterte kun i 18 måneder, fra 21. juli 1822 til 19. mars 1823, og hadde bare én keiser: Agustín de Iturbide. Det meksikanske keiserrikets territorium omfattet den kontinentale delen av det tidligere visekongedømmet Nueva España, inkludert området styrt av generalkapteinen av Guatemala. 

Etter selvstendighetserklæringen 27. september 1821 var det det meksikanske parlamentets intensjon å opprette et samvelde hvor kongen av Spania, Ferdinand VII, også ville være Mexicos keiser, men begge landene ville ha sine egne lover og lovgivende forsamlinger. Hvis kongen nektet å ta imot tilbudet, sørget loven for at et medlem av Bourbon-familien kunne overta den meksikanske tronen. Kong Ferdinand nektet å anerkjenne Mexicos uavhengighet og sa at Spania ikke ville tillate at noen annen europeisk prins overtok Mexicos trone. Etter parlamentets forslag ble dermed meksikaneren Agustín de Iturbide keiser av Mexico. 

Da keiserriket brøt sammen, ble Mexico en republikk, mens Sentral-Amerika brøt ut og dannet en ny stat, Den mellomamerikanske føderasjon.

Mexicos historie
Historiske stater
Stater og territorier etablert i 1821
Stater og territorier opphørt i 1823
1823 i Mexico
Stater og territorier etablert i 1822

pt:Império Mexicano#Primeiro Império Mexicano
Mitraljøse

Mitraljøse er et maskingevær med høy skuddtakt montert på en tung fot, med tett skuddstråle og stor presisjon. Det norske forsvarets bruken av ordet avviker fra mange språk, særlig tysk og fransk der begrepet mitraljøse og maskingevær mer eller mindre synonymer, men i norsk militær bruk samsvarer mitraljøse med det som på engelsk kalles «heavy machine gun». Ordet mitraljøse beskriver derved rollen våpnet har, ikke nødvendigvis typen våpen eller kaliber. Dette dekker både maskingevær i vanlig riflekalibre med tung fot og maskingevær med grove kalibre slik som 12,7 mm.

Opprinnelse og utvikling

Den rekyldrevne, enkeltløpede mitraljøsa ble oppfunnet i 1884 av H.S. Maxim. Maskingevær var i utgangspunktet tenk på som en ren produsent av skudd, under tanken om at det var volumet av skudd i lufta som ville være avgjørende. På grunn av den kontinuerlig høye skuddtakten ble løpet så varmt at det ble ødelagt. De første våpnene ble derved utstyrt med en vannkolbe for å holde løpet kaldt. Dette gjorde samtidig våpnet så tungt at det var vanskelig å frakte rundt, og de tidlige Maxim maskingeværene ble som regel anbrakt i faste stillinger. Det var i denne rollen maskingevær opprinnelig fikk betegnelsen som mitraljøse på norsk.

Under siste halvdel av 1. verdenskrig ble luftavkjølte lette maskingevær tatt i bruk. Disse fikk på norsk betegnelsen «maskingevær», selv om de brukte samme ammunisjon som de tyngre og mer fastmonterte våpnene. Det var slike stabile, hurtigskytende våpen som kunne holde på i time etter time som var med å gjøre skyttergravskrigen på vestfronten til et slikt blodbad. Etterhvert som maskingevær i tyngre kalibre ble utviklet, ble alle tunge våpen ment brukt montert på kjøretøyer eller i fastmonterte stillinger betegnet mitraljøse, mens infanterivåpen (ofte de samme modellene) ment å fraktes rundt av én eller to mann betegnet maskingevær.

Mitraljøsa blir montert på affutasje, er luft- eller vannavkjølt, vekt 30–75 kg, kaliber 6,5–15 mm, skuddtakt 400–600 skudd/min, patrontilførsel fra bånd el.l. med opptil 250 patroner i båndet, praktisk skuddvidde opptil 4000 m. Våpenet kan også skyte med indirekte retning. Luftvernmitraljøser har ofte dobbeltaffutasje eller firling.

Mitraljøser i det norske forsvaret

Norge hadde tidligere Hotchkiss mitraljøse (luftkjølt), avløst av vannkjølt Colt-mitraljøse, modell 1929, kaliber 7,62 mm. Norsk infanteri fikk senere to typer Browning luftkjølt mitraljøse, en lett M 1919 A4, kaliber 7,62 mm, og en tung, kaliber 12,7 mm. Den lette M 1919 A4 er etter hvert erstattet med MG 3 (maskingevær) som i mitraljøseversjon blir montert på en trefot. Den tunge mitraljøsa kan benyttes både mot bakkemål og mot luftmål ved skifte av affutasje. Tyngre mitraljøser hører med til væpningen i mange typer stridsvogner og fly. Dersom kaliberet er 20mm eller større er prosjektilet stort sett granater med egen sprengladning. Om slike våpen brukes uttrykket maskinkanon i stedet.

Etymologi 
Ordet kommer av (fransk: mitrailleuse) som er avledet av mitraille, som betyr 'jernskrap'..

Referanser 

Franske ord og uttrykk
Mitraljøser
Murchisonmedaljen

Murchisonmedaljen, Murchison Medal, er en medalje som er delt ut av Geological Society of London siden 1873.
Medaljen ble innstiftet av den skotske geologen Roderick Murchison (1792–1871), som også testamenterte midler til et professorat i geologi ved Edinburghs universitet. Murchisonmedaljen anses å være likeverdig med Lyellmedaljen.

Liste over mottakere av Murchisonmedaljen

Eksterne lenker
 Geological Society – Murchison Medal

Geological Society of London
Geologi
Forskningspriser
Utmerkelser etablert i 1873
Vitenskap i 1873

ja:ロデリック・マーチソン#マーチソン・メダル
Variety

Variety er et amerikansk bransjeblad for underholdningsindustrien som ble lansert av Sime Silverman i New York i 1905. I 1933 lanserte Silverman Daily Variety i Hollywood. Begge utgavene utgis fortsatt. Tidsskriftet eies av Reed Business Information, en underavdeling av Reed Elsevier.

Historie

Variety ble lansert i 1905 av Sime Silverman. Hovedkvarteret lå i New York. Tidsskriftet skulle dekke vaudeville og ble utgitt ukentlig i perioder. Da filmindustrien fikk økende popularitet, lanserte Silverman Daily Variety. Denne avisen hadde hovedkvarter i Hollywood og ble utgitt daglig. Kort tid etter lanseringen av Daily Variety døde Silverman. Sønnen hans, Sidne, etterfulgte han som forlegger for begge utgavene. Da han døde i 1950, ble sønnen hans, Syd, hovedarving til det som da het Variety Inc. Formynderen Harold Erichs styrte firmaet de neste seks årene. Da tok Syd, som var uteksaminert fra Princeton University, over driften. I 1987 solgte han firmaet til Cahners Publishing (nå Reed Elsevier) for 64 millioner dollar.

Utgivelser
Variety gis ut ukentlig og distribueres internasjonalt med en bred dekning av filmer, fjernsyn, teater, musikk og teknologi, skrevet for ledere i underholdningsindustrien. Daily Variety, som har hovedkvarter i Los Angeles, leverer nyheter fra filmindustrien i Hollywood og teaterscenen på Broadway. Daily Variety Gotham, ble lansert i 1998 og er New York-utgaven av tidsskriftet. Denne utgaven fokuserer mest på underholdningsindustrien på USAs østkyst. Den produseres tidligere på kvelden enn Los Angeles-utgaven, slik at den kan leveres i New York allerede den påfølgende morgenen. Variety.com er Internett-versjonen av Variety, og var en av de første nettavisene som tok betaling for å få tilgang da den ble lansert i 1998.

Beliggenhet
På slutten av 2008 flyttet Variety sine Los Angeles-kontorer til et høyhus på Wilshire Blvd midt i Miracle Mile-området. Høyhuset ble kalt Variety Building og har et rødt og opplyst skilt med Variety-logoen på toppen på bygningens nord- og sørside. Det har 31 etasjer og 360 graders utsikt over byen.

Eksterne lenker
 

Tidsskrifter fra USA
Publikasjoner etablert i 1905
1905 i USA
Megachilini

Coelioxys
 Megachile
 Radoszkowskiana

Bladskjærerbier (Megachilini) er en gruppe solitære bier som tilhører gruppen buksamlerbier (Megachilinae). De er viktige for bestøvningen av planter.  Gruppen omfatter blant andre verdens største bie, den svært sjeldne, opptil 39 mm lange Megachile (Chalicodoma) pluto . I alt er det kjent ca. 1900 arter, slekten Megachile alene har ca. 1400.

Utseende 

Middelsstore til store, ofte brede og kraftige bier. Hodet er gjerne stort og bredt, ofte med ganske store mandibler (overkjever). 
Kroppen er bred, bakkroppen oval. Forvingen har to lukkede celler i den ytre delen (submarginalceller). Beina er ganske kraftige, ofte med tette, utstående hår.
Slekten Coelioxys har en spisst kjegleformet bakkropp.

Levevis 

Bladskjærerbiene er solitære bier som bygger reir i tunneler i treverk. Disse reirene forer de med avskårne plater av blader, for eksempel fra rosebusker, derav det norske navnet. Et reir av en rosebie (Megachile centuncularis) kan bestå av en lang gang i råtten ved, med 10 – 15 larvekammere etter hverandre, hvert forsynt med en klump av pollen til mat for larven. Kamrene er skilt med plugger av blader. Ikke alle artene skjærer blader, de store artene i underslekten Chalicodoma bruker i stedet harpikser som de samler inn fra planter i reirbyggingen. Slekten Coelioxys er gjøkbier som legger sine egg i reirene til sine slektninger i slekten Megachile.
Megachile-artene er ivrige blomsterbesøkere, og fordi deres transportmekanisme for pollen (på buken) er ganske ineffektiv, må de besøke svært mange blomster for å få samle inn en viss mengde pollen, de er dermed utmerkede pollinatorer, særlig fordi de gjerne konsentrerer seg om én enkelt planteart. Arten Megachile rotundata blir brukt i pollinering av lusern, ved at man lager til kunstige reirplasser for biene som til gjengjeld sørger for effektiv pollinering.

Systematisk inndeling 

 Ordenen vepser, (Hymenoptera)
 Gruppen stilkvepser, Apocrita
 Gruppen broddvepser, Aculeata
 Overfamilien Apoidea
 Familien bier, Apidae (i vid forstand)
 buksamlerbier, Megachilinae
 bladskjærerbier, Megachilini
 Slekten Coelioxys Latreille, 1809 – ca. 470 arter, 28 arter i Europa
 Slekten Megachile Latreille, 1802 – ca. 1400 arter, 100 arter i Europa, blant andre:
 Underslekten Chalicodoma Lepeletier, 1841 – 18 arter i Europa
 Megachile (Chalicodoma) pluto Wallace, 1859 – verdens største bie
 Underslekten Megachile (i snever forstand)
 rosebie, Megachile centuncularis
 Megachile lagopoda (Linnaeus, 1761) – en sjelden og truet art i Norge
 Slekten Radoszkowskiana Popov, 1955 – fire arter

Kilder 
 Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr: 
 Michener, C.D. (2000) The bees of the world. Megachilidae.

Eksterne lenker 
 
 Bilder av nordamerikanske arter: 

Bier
Ferns

Ferns (irsk Fearna, og betyr «oretrær», kort for Fearna Mór Maedhóg) er en liten historisk by i nordlige delen av grevskapet Wexford i Irland. Stedet har en befolkning på rundt 900 mennesker. Byen ligger 16 km fra Enniscorthy hvor vegen Gorey til Enniscorthy N11 møter den regionale vegen R745. Ruinene av festningen Ferns Castle ligger i sentrum av byen.

Historie 

Det er antatt at Ferns ble etablert på 500-tallet da et kloster ble grunnlagt der i år 598, dedikert til Sankt Mogue (Aedan av Ferns) av Clonmore som var biskop av Ferns. Byen ble hovedstad for kongedømmet Leinster da kongene av det sørlige delen av provinsen etablerte deres maktsete her. Den mest kjente eller beryktete var Dermot MacMurrough (Diarmait Mac Murchada) som for evig er den som er knyttet til å be normannere om hjelp i 1169 og således åpnet for den normanniske invasjon av Irland.

Ferns Castle er en anglo-normannisk festning som ble bygget på 1200-tallet av William Marshal, 1. jarl av Pembroke. I dag gjenstår rundt halvparten av festningen. Andre levninger fra byens rike historie omfatter blant annet St Mary's, et augustinsk priorinnekloster som ble etablert av Dermot MacMurrough en gang rundt 1160 og det er antatt at han er gravlagt der. Byen inneholder også katedralen St Edan's og flere keltisk høykors og rester av kors.

Religion 

Byen ga navnet til bispedømme Ferns (både romersk-katolsk og den irske kirke). Byens religiøse tradisjoner lever fortsatt gjennom den moderne etableringen av en eremitthytte i Ferms.

Transport 
Jernbanestasjonen i Ferns ble åpnet den 16. november 1863, lukket for passasjertrafikk den 30. mars 1964 og for godstrafikk den 3. november 1975 før den endelig ble stengt helt og holdent den 7. mars 1977. Busstrafikken til Bus Éireann for Dublin-Rosslare Europort går derimot gjennom byen.

Referanser

Kjente fra Ferns 
 Anne Doyle – nyhetsoppleser for Raidió Teilifís Éireann (R.T.É.)
 Dermot MacMurrough (død 1171) – tidligere konge av Uí Cheinnselaig og Leinster.
 Gordon D'Arcy – profesjonell rugbyspiller for Leinster og Irland.

Se også 
 Ferns-rapporten, den offisielle rapporten i 2005 som svarte på anklager om seksuelt misbruk i den katolske kirke

Eksterne lenker 
 
 Roman Catholic diocese of Ferns – katolske bispedømmet i Ferns
 Heritage Ireland's page on Ferns Castle Den irske kulturarvens nettside om festningen i Ferns
 Photos of Monastic sites in Ferns – foto av klostre i Ferns
 Fáilte Ireland's description of Ferns
 northwexford.com's description of Ferns

Byer i Wexford
Baodunkulturen

Baodunkulturen (kinesisk: 宝墩文化; pinyin: Bǎodūn wénhuà) (2500 f.Kr.–1750 f.Kr.) var en neolittisk kultur på Chengdusletten i det som nå er provinsen Sichuan i Kina. Seks bosettinger er blitt funnet (pr 2009): Ved Baodun i fylket Xinjin, ved Mangcheng i fylket Dujiangyan, ved Yufu i fylket Wenjiang, ved Zizhu i fylket Chongzhou, ved Shuanghe i Chongzhou, og et funnsted i fylket Pi. 

Arkeologene har inndelt kulturen i fire faser (I-IV). De eneste karbondateringer for Baodunkulturen er fra Bianduishan. To dateringer ble kalibrert ved hjelp av CalPal software til 2467 ± 347 f.Kr. og 1993 ± 335 f.Kr.

Kjennetegn og levninger

Funnstedet ved Baodun er det største; det dekker et areal på om lag 600 000 m². 

Alle bosettingene er ved eller nær elven Min. Bosetningene hadde murer dekket med småstein, et trekk som er særegent for Baodunkulturer. Leirkarene fra kulturen har noen likhetstrekk med Sanxingdui.

Referanser

Litteratur
 Allan, Sarah (ed), The Formation of Chinese Civilization: An Archaeological Perspective, 
 
 
 
 

Oppføringer på Folkerepublikken Kinas liste over nasjonale historiske minnesmerker og kulturgoder
Arkeologi i Kina
Sichuans historie
Asiatiske arkeologiske kulturer
Iowa-klassen

Iowa-klassen var den siste klassen av slagskip i Den amerikanske marinen.  Skipene ble bestilt i 1939 og 1940 for å eskortere Fast Carrier Task Force som ville operere i Stillehavet i tilfelle krig. Opprinnelig ble seks skip bestilt, men da andre verdenskrig var over ble de to siste skipene som var under bygging kansellert.

Mellom midten av 1940-årene og tidlig i 1990-årene var slagskip fra Iowa-klassen involvert i fire større kriger utkjempet av USA. Under andre verdenskrig forsvarte de hangarskip og bombarderte kyststillinger. Under Koreakrigen fungerte skipene som artilleri for FN-styrke og i 1968 bombarderte USS «New Jersey» Vietcong og nordvietnamesiske stillinger under Vietnamkrigen. Alle fire skipene ble reaktivert på 1980-årene og utstyrt med krysserraketter som del av 600-ship Navy-planen. I 1991 var USS «Missouri» og USS «Wisconsin» involvert i den første gulfkrigen. Etter Sovjetunionens fall ble alle fire skipene igjen satt i opplag på grunn av høye driftskostnader.

Slagskip fra USA
Slagskipklasser
USAs marinefartøyer under Vietnamkrigen
Introduksjoner i 1943
Skip bygget i USA
Artikler i sjøfart-prosjektet
Jon Dobloug

Jon Dobloug (født 26. juni 1945) er cand.jur. fra Universitetet i Oslo og har siden 1975 vært gallerist og drevet Galleri Dobloug i St. Olavsgate i Oslo. 

Galleriet viser internasjonal kunst, men har hovedvekt på separatutstillinger med flere av dagens viktigste norske kunstnere, for eksempel Liv Ørnvall, som bl.a. er representert på dronning Sonjas kontor på Slottet, Håkon Gullvåg, Reidun Tordhol, Bjørn Carlsen, Kjell Pahr-Iversen, Bengt Sivesind, Gunnar Torvund, Roald Kyllingstad, Marianne Bratteli, Lena Cronqvist, Miriam Cahn m. fl.

I 2009 gav Dobloug 159 bilder fra sin egen samling til Lillehammer kunstmuseum.

Eksterne lenker 
 Hjemmesiden til Galleri Dobloug

Norske filantroper
Fødsler i 1945
Dalwhinnie (destilleri)

Dalwhinnie  er et destilleri i landsbyen Dalwhinnie i regionen Highland i Skottland. Destilleriet produserer single malt whisky, som blir klassifisert som Highland Single Malt. Destilleriet ble grunnlagt i slutten av 1890-tallet, da med navnet «Strathspey» etter en by i nærheten. Plasseringen ble valgt på grunn av stedets tilgang på rent kildevann fra Lochan-Doire-Uaine, og store mengder torv fra myrene i området. Dalwhinnie er det høyest beliggende destilleriet i Skottland. Navnet betyr «møteplass», noe som viser til at gamle ruter når man drev kveg fra ett beite til et annet møttes her.

John Grant, George Sellar og Alexander Mackenzie grunnla destilleriet Strathspey i 1897. Produksjonen startet i 1898, men selskapet gikk konkurs samme år. Destilleriet ble så solgt til A.P. Blyth i 1898, og overtatt av hans sønn som gav destilleriet navnet «Dalwhinnie». I 1905 kjøpte det amerikanske selskapet Cook & Bernheimer destilleriet. de var på utkikk etter malt for å produsere blandet whiskey for det amerikanske markedet, og dette var den første amerikanske investeringen i skotsk whiskyindustri. Den amerikanske involeringen varte fram til alkoholforbudet i USA i 1920, og destilleriet fikk igjen skotske eiere da det ble kjøpt av Lord James Caler, en av eierne av whiskyblanderen MacDonald Greenlees. Etter at MacDonald Greenlees har blitt tatt over av Distillers Company Limited, har Dalwhinnie blitt med i gruppen til blanderen James Buchanan som er kjent for sin «Black & White»-blended whisky. 

En brann i 1934 stoppet produksjonen i tre år, og gjenåpningen i 1938 varte ikke så lenge før utbruddet av andre verdenskrig førte til restriksjoner på kjøp av bygg. Etter gjenåpningen i 1947 har produksjonen gått uavbrutt fram til i dag, selv om malting på stedet ble avsluttet i 1968.

Dalwhinnie har blitt kjent på grunn av eierne United Distillers' markedsføringskampanje «Classic Malts of Scotland» som ble startet i 1988. Tross dette, er bare rundt 10% av produksjonen merket som «single malt», mens resten blir brukt i «Black & White»-blandingen.

Se også 
 Skotsk whisky
 Liste over skotske whiskydestillerier

Eksterne lenker 
 
 Dalwhinnie på whiskywiki.no
 Hjemmesiden til Classic Malts Selection-kampanjen

Single malt whisky
Skotsk whisky
Etableringer i 1897
Destillerier
Vernede byggverk i Highland
Pat Benatar

Pat Benatar (født Patricia Mae Andrzejewski 10. januar 1953) er en amerikansk sanger med fire Grammy Awards.

Hun er best kjent for sangene «Love Is a Battlefield», «Hit Me with Your Best Shot» og «Heartbreaker». Hun har ifølge RIAA solgt 12.5 millioner musikkalbum, inkludert to RIAA sertifiserte multi-platinaplater, fem sertifiserte platinaplater, tre gullplater samt 19 Topp 40 singler i USA. Billboard Magazine har kåret Benatar som den mest suksessfulle kvinnelige rockartist noensinne.

Diskografi

Studioalbum

Referanser

Eksterne lenker  
 
 
 

Sangere fra USA
Grammy Award-vinnere
Personer fra New York City
Sturle Brustad

Sturle  Bollerud Brustad (født 3. juli 1964 i Bodø) er en norsk forfatter og økonom. I 2007 debuterte han med boken Anarchy in Åmot på Gyldendal Norsk Forlag. Boken er en oppvekstroman fra Åmot i Modum, hvor forfatteren selv vokste opp.

Brustad er utdannet siviløkonom.

Bibliografi 

 Anarchy in Åmot – Roman (2007)
 Langstilkbyen – Fantasyroman for barn (2009)
 Whole Lotta Love – Roman (2010)
 Elveforsvinningen – Barnebok (2012)

Eksterne lenker 
 Bokavisens samleside for anmeldelser av Sturle Brustads bøker
 Jækla dristi debbutant – artikkel i Aftenposten, publisert 18. februar 2007.

Norske forfattere
Personer fra Bodø kommune
Fødsler i 1964
Bronski Beat

Bronski Beat var et britisk synthpop-band som var aktiv fra 1983-1995.

Bandet ble etablert i 1983 av Jimmy Somerville, Steve Bronski og Larry Steinbachek. Alle i bandet var åpent homofile og låtene var ofte relaterte til homofil, politikk og homofilirelaterte emner. De hadde sin største hit med låten «Smalltown Boy». 

Somerville sluttet i bandet i 1985 og hadde deretter suksess som vokalist i bandet The Communards, og senere som soloartist. Somerville ble erstattet av John Foster. I 1989 ble Jonathan Hellyer vokalist. Bandet ble oppløst i 1995.

Diskografi
Studioalbum
1984: The Age of Consent 
1986: Truthdare Doubledare 
1995: Rainbow Nation 

Samlealbum
1985: Hundreds & Thousands (Remix album)
1990: The Singles Collection 1984 / 1990 (med Jimmy Somerville, Bronski Beat & The Communards)
2001: The Very Best Of Jimmy Somerville, Bronski Beat & The Communards 2001

Singler
 Smalltown Boy  1984
 Why?  1984 
 It Ain't Necessarily So  1984
 I Feel Love (medley med Marc Almond)  1985
 Hit That Perfect Beat  1985 
 C'Mon! C'Mon!  1986
 I'm Gonna Run Away From You  1990
 One More Chance  1991
 What More Can I Say?  1991
 Smalltown Boy (remix)  1994
 Why 1995 remix
 Kicking Up The Rain 1995
 I Luv The Nightlife 1995

Eksterne lenker 
 

Band etablert i 1983
Britiske popgrupper
Nemesis (roman)

Nemesis er en roman av Clive Cussler, som handler om hans romanhelt Dirk Pitt. Boken er opprinnelig skrevet på engelsk med originaltittel Dragon.

Referanser 

Romaner fra USA
Crafoordprisen

Crafoordprisen er en pris som skal belønne og fremme grunnleggende forskning innen vitenskaplige disipliner som havner utenfor Nobelprisens emneområder. Disse områdene innbefatter astronomi, biologi (framfor alt økologi), geovitenskap, matematikk, og forskning på sykdommen polyartritt (reumatisme). Prisen ble opprettet i 1980 av Holger Crafoord, som kommersialiserte den kunstige nyren og grunnla selskapet Gambro, sammen med ektefellen Anna-Greta Crafoord. Holger Crafoord led selv av polyartritt. Crafoordprisen ble utdelt for første gang i 1982. Prisen administreres av Kungliga Vetenskapsakademien (KVA) i Stockholm.

Bare én pris deles ut årlig, og følger et treårig skjema der prisutdeling første år skjer i astronomi eller matematikk, andre år i geovitenskap og tredje år i biologi, hvorpå skjemaet gjentas. Prisen i polyartrittforskningen deles bare ut når det er konstatert at det gjort slike vitenskapelige framsteg, at en pristildeling kan begrunnes. Dette har hittil skjedd to ganger, i 2000 og i 2004. Da ble denne prisutdelingen lagt til fjerde året i skjemaet. I september 2007 besluttet KVA at prisen i polyartrittforskningen kom til å bli delt ut i 2009, fulgt av geovitenskap i 2010.

Prisen deles ut i april måned i Lund, og i likhet med de nobelpriser som deles ut i Stockholm er Sveriges konge prisutdeler.

Prissummen er nå på 500 000 USD, og skal anvendes for pristakerne fortsatte forskning.

Liste over crafoordpristakere

Referanser

Se også 
 Crafoordska stiftelsen

Eksterne lenker 
 
 Craafordpriset på Kungl. Vetenskapsakademins hjemmeside

Forskningspriser
Utmerkelser etablert i 1980
Vitenskap i 1980