alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Adelskalender

En adelskalender er et trykt register som utkommer med visse mellomrom og inneholder fortegnelse over levende etterkommere av folk som er blitt adlet eller slekter der eldste kjente mann var adelig ("uradel"). Adelskalendre blir utgitt av private adelsforeninger, persongrupper og forlag. 

Adelskalendre inneholder til dels også mer utførlig genealogisk, biografisk, heraldisk og annen informasjon om slike personer eller slekter. Påliteligheten til informasjonen i adelskalendrene varierer mye, og utvalget av slekter og personer kan være ganske diskutabelt. De fleste adelskalendre er redigert etter et strengt, såkalt «agnatisk» prinsipp, det vil si med etterkommere bare gjennom mannslinjer, og med utelatelse av adopterte personer. 
 
Adelskalendre utkommer i mange land, bl.a. Finland, Storbritannia, Nederland og Tyskland. En av de mest kjente er den fransk-språklige Gothaen,som utkom årlig 1764–1944 i den tyske byen Gotha. De eldre utgavene av denne kalenderen inneholder regjerende fyrster og deres familier m.m. («Gothaischer genealogischer Hof-Kalender»). Senere kom tysk-språklige gothakalendre med personlister og stamtavler for den alminnelige adelen (hertuger, markier/markgrever, grever, friherrer/baroner og «lavadelen» uten tittel). Fra nyere tid er den nåværende Genealogisches Handbuch des Adels (GHdA) som utkommer i serier for fyrstelige, grevelig, friherrlige og andre adelige slekter. 

I Danmark utkommer Danmarks Adels Aarbog, i Sverige «Sveriges ridderskap och adels kalender» samt «Ointroducerade adels kalender». Adelskalendrene viser hvem utgiverne mener skal tilhøre adelen. De fleste utgivernes syn er imidlertid ikke i samsvar med hvem som har rett til å bruke disse slektenes navn etter vår tids navnelovgivning i det meste av Nord- og Vest-Europa.

Egne adelskalendre er ikke utkommet i Norge. Danmarks Adels Aarbog har tatt inn noen norske slekter og personer. Dette er etterkommere av personer som ble adlet av de dansk-norske unionskongene, og som stammer fra noen som var adelige før Stortinget i 1821 ga loven som opphevde de få adelige særrettighetene som da var igjen.
Almanach de Gotha

Almanach de Gotha eller Gothaisches genealogisches Taschenbuch, først utgitt som Gothaischer genealogischer Hofcalender, vanligvis referert til som «Gothaen» (Der Gotha), er en adelskalender over europeisk, fortrinnsvis tysk, adel som første gang ble publisert 1763 ved hoffet til hertug Friedrich III av Sachsen-Coburg, og deretter utkom årlig i Tyskland frem til 1944. Gothaen fikk en formidabel betydning for adelskapet på 1800-tallet og første del av 1900-tallet, for ettersom den tyske adelen var meget omfattende var Gothaen nødvendig for å holde oversikt over hvem som tilhørte adelen. Den har sitt navn etter den tyske byen Gotha, hvorfra den utkom.

Fra 1816 ble Gotha-kalenderen utgitt av Justus Perthes. Fra 1825 utkom i tillegg Gothaisches genealogisches Taschenbuch der gräflichen Häuser, fra 1848 Gothaisches genealogisches Taschenbuch der freiherrlichen Häuser, fra 1900 Gothaisches genealogisches Taschenbuch der uradeligen Häuser og fra 1907 Gothaisches genealogisches Taschenbuch der briefadeligen Häuser. Mens de tre første inneholder manntall over størstedelen av de tyske grevelige, friherrelige og uradelige slekter, inneholder den siste kun et mindre antall brevadelige slekter.

Den nåværende Genealogisches Handbuch des Adels (GHdA) regnes som Gothaens efterfølger.

Tysk adel
Adelskalendre
Babylonsk kalender

Den babylonske kalender er den første virkelige kalenderen vi kjenner til. Babylonerne observerte himmellegemene metodisk, og kalenderen oppsto ca. 3 000 f.Kr., og var en lunisolar kalender. Det vil si at året hadde 12 måneomløp, opprinnelig med 30 dager i hver måned.

Senere ble dette endret til 12 måneder med 29 og 30 dager, og med en «skuddmåned» av og til, slik at kalenderen stemte med årstidene. Dette fordi et måneår er på kun 354 dager. 

Månedene i denne kalenderen het: 

Nisanu 
Ayaru 
Simanu 
Du'uzu
Abu 
Ululu 
Tashritu 
Arakhsamna 
Kislimu 
Tebetu 
Shabatu
Adaru

Hvert 19. år satte de inn måneden Adaru to ganger, utenom hvert 17. skuddår, da de satte inn Ululu to ganger isteden. 

Rundt 500 f.Kr. innførte de en ren månebasert kalender, der hver måned begynte ved første synlige nymåne.

Kalendere
Castro

Navnet eller begrepet Castro har flere betydninger:

 Castro – en gammel by på vestsiden av Bolsenasjøen i Lazio i Italia.
 Castro – en by sør i Chile.

 Castro – en brasiliansk kommune i delstaten Paraná.
 Castro Alves – en brasiliansk kommune i delstaten Bahia.
 Castro County – et fylke i delstaten Texas i USA.
 Castro District – en bydel i San Francisco.

 Fidel Castro – Cubas tidligere president.
 Raúl Castro – Cubas nåværende president, og Fidel Castros bror.
Koblenz

Koblenz (fransk Coblence) er etter Mainz og Ludwigshafen den tredje største byen i den tyske delstaten Rheinland-Pfalz. Universitetsbyen ligger i nord i delstaten og utgjør et av de fem bysentrene i Rheinland-Pfalz. Koblenz er en kretsfri by, men samtidig sete for landkretsen Mayen-Koblenz og Struktur- und Genehmigungsdirektion Nord (til 1999 Bezirksregierung Koblenz).

Navnet Koblenz er avledet fra det latinske Confluentes, som viser til sammenflytingen av elvene Rhinen og Mosel ved det såkalte Deutsches Eck. Tysklands største militære festning, Ehrenbreitstein, ligger innenfor Koblenz' bygrenser etter at de er blitt utvidet flere ganger. Festningen ligger på berget av samme navn, og nedenfor ligger bydelen av samme navn. Både Deutsches Eck og Ehrenbreitstein er oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv.

De nærmeste større byene er Bonn, ca. 60 km. nordlig og Mainz, ca. 90. km. sydlig. Innbyggertallet passerte i 1961 100 000, og byen fikk status som storby.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Rheinland-Pfalz
Byer ved Rhinen
Kretser i Rheinland-Pfalz
Byer grunnlagt i 9 f.Kr.
Nasjonalpark

En nasjonalpark er et større områdevern som en stat iverksetter for å ta vare på viktige naturverdier. Nasjonalparkene skal først og fremst begrense menneskelig virksomhet og utbygging, som en tilrettelegging for friluftsliv og ikke-motorisert ferdsel. Innenfor en nasjonalpark kan det derimot finnes delområder med strengere områdevern, for eksempel ett eller flere naturreservater, biotopvernområder eller naturminner. Jakt, camping og friluftsliv er som regel tillatt på bestemte vilkår i en nasjonalpark, men generelt gjelder det at man ikke skal forstyrre dyrelivet der unødig.

Nasjonalparker i ulike land

Verdens eldste nasjonalpark er Yellowstone i USA. Den ble opprettet for å ta vare på dyrelivet i området, men også på grunn av de vulkanske landskapene med geysirer og varme kilder.

Noen kjente utenlandske nasjonalparker
 Etosha nasjonalpark (Namibia)
 Ngorongoro naturvernområde (Tanzania)
 Serengeti nasjonalpark (Tanzania)
 Banff nasjonalpark (Canada)
 Yellowstone nasjonalpark (USA)
 Yosemite nasjonalpark (USA)

Nasjonalparker i Norge 

 

I Norge er nasjonalparkene en middels eller lite streng verneform. Et svakere vern er landskapsvernområde, mens strengere vern kalles enten et biotopvernområde eller et naturreservat. Nasjonalparkene har generelt større kulturpåvirkning enn biotopvernområder og naturreservater. I nasjonalparkene skal, i utgangspunktet, alle verneverdige kulturminner tas vare på. I motsetning til landskapsvernområder, biotopvernområder og naturreservater, er nasjonalparker også som regel av betydelig størrelse. De kan omfatte store fjellområder, øyer og daler med mer. Ifølge norsk lov skal en nasjonalpark også hovedsakelig bestå av statsgrunn.

Norges første nasjonalpark var Rondane nasjonalpark, som ble opprettet i 1962. Den største nasjonalparken på fastlandet er Hardangervidda nasjonalpark, som er på om lag . I begynnelsen av 2016 hadde Fastlands-Norge 39 nasjonalparker, med et samla areal på cirka . Dermed er 7% av fastlandet verna som nasjonalpark.

I Norge opprettes nasjonalparker i medhold av § 35 i naturmangfoldsloven, og vedtas ved såkalt kongelig resolusjon. Fylkesmennene er forvaltningsmyndighet for de fleste nasjonalparkene.

Svalbard
På Svalbard er det syv nasjonalparker på til sammen ², og totalt er 24% av Svalbard verna som nasjonalpark.

Verneområdene på Svalbard er forankret i Svalbardmiljøloven, og Sysselmesteren på Svalbard er forvaltningsmyndighet.

Se også 
 Liste over nasjonalparker i Tyskland
Liste over nasjonalparker i Slovakia

Eksterne lenker 
 
 Naturmangfoldsloven (Lovdata)
 Naturbasen (Miljødirektoratet)
 Miljøstatus i Norge: Nasjonalparker på kart
 Miljøstatus i Norge: Vernet natur

 
Nasjonalitet
Verneformer
Telefunken

Telefunken AG er et tysk firma som produserer radio- og fjernsynsapparater. Det ble grunnlagt 27. mai 1903 under det tyske navnet Gesellschaft für drahtlose Telegraphie m. b. H. («selskap for trådløs telegrafi») som et samarbeidsprosjekt mellom Siemens & Halske og Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft (AEG). Siemens gikk ut av samarbeidet i 1941. I 1967 fusjonerte Telefunken AG med AEG til AEG-Telefunken. Navnet Telefunken forsvant ut i 1985, slik at firmaet ble hetende AEG.

Firmaets historie
Helt på begynnelsen av 1900-tallet arbeidet det to grupper forskere i Tyskland for å utvikle metoder for overføring av meddelelser trådløst.  Den ene gruppen arbeidet for AEG, den andre for Siemens. Etter som disse firmaene begynte å strides om patentrettigheter, ble blant annet keiser Wilhelm II bekymret for utviklingen. Keiseren var særlig opptatt av radioteknikk i forbindelse med oppbygging av en slagkraftig tysk marine. Etter sterke påtrykk ble patentene overlatt til det nyetablerte firmaet Gesellschaft für drahtlose Telegraphie m. b. H.. «Telefunken» ble i starten brukt som et varemerke for firmaet. 

Firmaet skiftet den 17. april 1923 navn til Telefunken, Gesellschaft für drahtlose Telegraphie. I løpet av andre verdenskrig var Telefunken en ledende leverandør av radarutstyr.

Se også
 Bergen kringkaster

Litteratur 
 Friedewald, M. (2001): Telefunken und der deutsche Schiffsfunk 1903–1914. In: Zeitschrift für Unternehmensgeschichte 46, Nr. 1, S. 27-57.
 Fuchs, M. (2003): Georg von Arco (1869–1940) – Ingenieur, Pazifist, Technischer Direktor von Telefunken. Eine Erfinderbiographie.  Berlin und Diepholz: Verlag für Geschichte der Naturwissenschaften und der Technik.
 Scholl, L. U. (1997): Marconi versus Telefunken: Drathlose Telegraphie und ihre Bedeutung für die Schiffahrt. In: Bayerl, G.; Weber, W. (Hrsg.): Sozialgeschichte der Technik. Ulrich Troitzsch zum 60. Geburtstag. Münster,: Waxmann ( Cottbuser Studien zur Geschichte von Technik, Arbeit und Umwelt, 7 ).
 Telefunken Sendertechnik GmbH (1993). 90 Jahre Telefunken. Berlin.
 Thiele, E. (Hrsg.) (2003): Telefunken nach 100 Jahren: Das Erbe einer deutschen Weltmarke.  Berlin: Nicolai.

Eksterne lenker 
 
 1903: Wilhelm II. gründet die Firma Telefunken
 Synergien zerbröselt. Das Lehrstück Telefunken. c't 8/2004, S. 56 (Telefunkens historie)

Radio
Tyske industriselskaper
Siemens
Selskaper etablert i 1903
Selskaper opphørt i 1967
1903 i Tyskland
Darmstadt

Darmstadt er en kretsfri by i den sydlige delen av den tyske delstaten Hessen og forvaltningssete for Regierungsbezirk Darmstadt. Byen er også forvaltningssete for den omkringliggende Landkreis Darmstadt-Dieburg.

Darmstadt er etter Frankfurt am Main, Wiesbaden og Kassel den fjerde største byen i Hessen. De nærmeste nabobyene er Frankfurt am Main ca. 30 km. nordlig og Mannheim ca. 45 km. sydlig.

Innbyggertallet passerte i 1937 grensen på 100 000, og byen fikk status som storby.

Byen har mange nasjonale og internasjonale forskningsinstitusjoner, og ble i 1997 tildelt betegnelsen Wissenschaftsstadt av det hessiske innenriksministeriet. Den har bl.a. et universitet grunnlagt 1836, og et berømt musikkakademi, foruten et rikt kulturliv. Byen er bl.a. også sete for det store legemiddelfirmaet Merck og Den europeiske romfartsorganisasjonens operasjonssenter. Det er en av de rikeste byene i Tyskland.

Darmstadt er primært protestantisk, men har en katolsk minoritet. Den er vennskapsby med bl.a. Trondheim.

Borgermestre
Sannsynligvis allerede i det 15. århundre ble borgermestre tildelt to ganger slik at det både var en Ratsbürgermeister (senere kjent som overborgermester), som ble valgt av bystyret for et år, og en "yngre borgermester" (senere Unterbürgermeister [nedre borgermester] i dag rett og slett borgermester), som ble valgt av borgerne.

Siden 1993 er ordføreren valgt direkte av folket.

Overborgermestre

Borgermestre siden 1945

Museer
 Hessisches Landesmuseum Darmstadt
 Großherzoglich-Hessische Porzellansammlung
 Museum Künstlerkolonie
 Kunsthalle Darmstadt
 Schlossmuseum
 Centenarium
 Eisenbahnmuseum Darmstadt-Kranichstein
 Wixhäuser Dorfmuseum
 Jagdschloss Kranichstein
 Altstadtmuseum Hinkelsturm

Severdigheter 

 Altes Rathaus (det gamle rådhuset)
 Luisenplatz med monumentet Langer Ludwig
 Slottet ved Marktplatz
 Orangeriet 
 Kirker:
 Johanneskirche
 Ludwigskirche, byens katolske hovedkirke
 Pauluskirche
 Stadtkirche (evang.)
 Weißer Turm (det hvite tårnet)
 Altes Pädagog, en tidligere latinskole
 Waldspirale (skogspiralen), boligkompleks utformet av Friedensreich Hundertwasser. På folkemunne også kalt Hundertwasserhaus.
 Kunstnerkolonien Mathildenhöhe med Hochzeitsturm (bryllupstårnet, byens kjennetegn) og det russiske kapell

Referanser

Eksterne lenker
Aukan

Aukan er et tidligere ferjested på Stabblandet i Aure kommune i Møre og Romsdal. Stedet hadde ferjeforbindelse til Vinsternes i Aure kommune, Edøy i Smøla kommune og Forsnes i Hitra kommune. Ruten Aukan – Vinsternes ble nedlagt da Imarsundsambandet åpnet i januar 2007. Samtidig ble rutene til Edøya og Forsnes erstattet av den nye ruten fra Sandvika på Tustna.

Tidligere fergesteder i Møre og Romsdal
Bosetninger i Aure
Imarsundet

Imarsundet er sundet mellom Stabblandet og Ertvågøya i Aure kommune på ytre Nordmøre. I nord munner sundet ut i Trondheimsleia, og i sør i Vinjefjorden. 

Sundet var grense mellom tidligere Tustna kommune og gamle Aure kommune, en av forusetningene for en sammenslåing av de to kommunene, var en ferjefri kryssing av sundet. Frem til januar 2007 var det fergeforbindelse fra Aukan (på Stabblandet) til Vinsternes (på Ertvågsøya), sambandet ble drevet av Møre og Romsdal Fylkesbåtar. I 2007 åpnet Imarsundsambandet, som består av Imarsundbrua fra Aukan til Jørnøya, ny vei over øya, Litjsundbrua mellom Jørnøya og Ervågsøya og ny vei til Vinsternes.

Veien over Imarsundet er bompengefinansiert, bomstasjonen er automatisert og står plassert på Ertvågsøya.

Fjorder i Aure
Sund i Møre og Romsdal
Ab

Ab eller av (hebraisk: , av; arameisk: אבא, Abba; fra akkadisk: abu; «far») er den femte måneden i det jødiske året.

Merkedager i ab 

9. ab: Tisjá beáb, en faste- og sørgedag over både det første og det andre tempelets fall.

Referanser 

Det jødiske året
Hebraiske ord og uttrykk
Tammuz

Tammúz (hebraisk  [tammúz]) var den tiende måned i det jødiske religiøse år, den syvende i den arabiske kalender, og er den fjerde måneden i det borgerlige jødiske året. Den er en sommermåned, og har 29 dager.

Månedsnavnet er tatt fra den babylonske kalender – Tammuz var en av babylonernes viktigste guder.

Rituell sørgeperiode 

I Babylonia ble måneden Tammuz etablert i ære for guden Tammuz. Tammuz oppsto opprinnelig som en sumerisk hyrde-gu, Dumuzid eller Dumuzi, himmelgudinnen Inannas gemal,  og i sin akkadiske form, gemal til himmelgudinnen Ishtar. Den Levantinske Adonis ("herre"), som ble trukket inn i den greske gudeverdenen, ble av Joseph Campbell ansett å være et annet aspekt av Tammuz, [1] som sønn og gemal. Det arameisk navnet "Tammuz" synes å ha blitt avledet fra akkadisk form Tammuzi, basert på tidlig sumerisk Damu-Zid. [Trenger referanse] Den senere standard sumeriske formen Dumu-Zid ble i sin tur til Dumuzi i akkadisk. Tamuzi er også Dumuzid eller Dumuzi.
Fra og med sommersolverv kom en tid med sorg i det østlige middelhavsområdet og i Modt-Østen. I Egeerhavet man den reduserte daglengden og den drepende sommervarmen og tørken med en seksdagers "begravelse" for guden. Nylige funn bekrefter ham som en årlig liv-død-gjenfødsels-guddom: Tavler oppdaget i 1963 viser at Dumuzi faktisk ble sendt til underverdenen for å sikre Inannas frigivelse, [2].

I kultpraksis ble den døde Tammuz sørget nye over i det gamle Midtøsten. Steder knyttet til hans død inkluderer blant annet Harran og Byblos. En sumerisk tavle fra Nippur (Ni 4486) lyder:
"Hun kan synge sørgesang for deg, min Dumuzid, synge sørgesang for deg, sørge, sørgesang, den kan nå ørkenen - den kan nå huset Arali, den kan nå Bad-tibira, den kan nå Dul -Suba, den kan nå sauelandet, til Dumuzids sauer." "O Dumuzid av den veltalende munn, de evig vennlige øyne," gråter hun tårevått, "O du av veltalende munn, de evig vennlige øyne," Hun gråt tårer. "Gutt, mann, herre, søt som daddelen, [...] O Dumuzid!" hun hulket, hun gråt tårer. [3]

I et syn hos profeten Esekiel, ble disse sørgeseremoniene holdt selv ved døren til tempelet i Jerusalem. Dette fungerte som et bibelsk profeti som uttrykker Herren budskap om hans folks frafallenhet, og tilbedelse av avguder:
"Så førte han meg til døren til porten til Herrens hus som var mot nord,., Og se, der satt kvinnene og gråt over Tammus. Da sa han til meg:" Har du sett dette, menneskesønn? Snu deg enda en gang, og du skal få se større vederstyggeligheter enn disse. " -Esekiel 8:14-15
Esekiels vitnesbyrd er den eneste direkte omtale av Tammuz i den hebraiske bibelen.

Det jødiske året
Hebraiske ord og uttrykk
Nisán

Nisán (hebraisk  [nīsan]) er den første måneden i det jødiske året, ifølge deres månekalender.

På bibelsk tid hadde jødene to forskjellige kalendere, en religiøs kalender og en jordbrukskalender. Begge disse kalenderne hadde samme navn på månedene, men jordbrukskalenderen begynte med måneden tisjri/etanim i stedet.

Opprinnelig brukte jødene jordbrukskalenderen, som begynte på høsten. Men da israelittene gikk ut av Egypt så erklærte Gud at måneden abib (senere nisán) skulle være deres første måned (2. Mos. 12:2; 2. Mos. 13:4). Dermed begynte jødene å bruke den religiøse kalender parallelt med jordbrukskalenderen.

I løpet av fangenskapet i Babylon fikk jødene nye navn på månedene. Det var da måneden abib endret navn til nisán.

Det jødiske året
Hebraiske ord og uttrykk
Ijár

Ijár eller iyar (hebraisk  [iyyár]) er den andre måneden i det jødiske året. Navnet kommer fra babylonsk og betyr lys eller glød. Måneden er en vårmåned på 29 dager som normalt havner i april-mai i den gregorianske kalender

Helligdager i Iyar
4 Iyar – Yom Hazikaron
5 Iyar – Yom Ha'atzma'ut
14 Iyar – Pesach Sheini
18 Iyar – Lag la‘ómer 
28 Iyar – Yom Yerushalayim 

Det jødiske året
Hebraiske ord og uttrykk
Siván

Siván (hebraisk  [sīván]) er den tredje måneden i det jødiske året.

Helligdager i Siván
 6.-7. Sivan – Sjabuót

Det jødiske året
Hebraiske ord og uttrykk
Adár

Adár (hebraisk  [ădár]) er den tolvte måneden i det jødiske året.

I jødiske skuddår legger man til en ekstra måned ved at man dobler adár.
De har også en dag i adàr den 13 dagen en fastedag som de kaller mukìdim. 

Det jødiske året
Hebraiske ord og uttrykk
Sjebát

Sjebát eller shevat (hebraisk  [šəḇāṭ]) er den ellevte måneden i det jødiske året.

Helligdager i Sjebát   
 15. Sjebát – Tu bishvat    
     
     

    

Det jødiske året
Hebraiske ord og uttrykk
Tebét

Tebét eller tevét (hebraisk  [tēḇét]) er den tiende måneden i det jødiske året.

Det jødiske året
Hebraiske ord og uttrykk
Hesjván

Hesjván eller heshvan (hebraisk  [ḥešván]) er den åttende måneden i det jødiske året.

Det jødiske året
Hebraiske ord og uttrykk
Elúl

Elúl (hebraisk  [ĕlúl]) er den sjette måneden i det jødiske året og varer i 29 eller 30 dager fra nymåne i august eller tidlig september. Måneden elúl har ikke noen helligdag, men i løpet av elúl sier man selihót — enten fra andre dagen i måneden (sefardiske jøder) eller fra utgangen av siste sjabbát før rosj hasjaná (askenasiske jøder).

Det er ellers én merkedag i elúl:

25. elúl: Merkedag for verdens skapelse.

Det jødiske året
Hebraiske ord og uttrykk
Kislév

Kislév (hebraisk  [kislév]) er den niende måneden i det jødiske året. Den 25. dagen i denne måneden starter Hanukka.

Det jødiske året
Hebraiske ord og uttrykk
Grip stavkirke

Grip stavkirke er en stavkirke fra andre halvdel av 1400-tallet som ligger på øya Grip i Kristiansund kommune på Nordmøre. Den er en del av Den norske kirke og hører til Ytre Nordmøre prosti i Møre bispedømme.

Fortsatt har kirken sin middelalderkjerne i behold, men mange bygningsdeler er fornyet. Skipet og koret har samme bredde, 6,5 meter. I 1621 ble veggene i koret skiftet, og disse ble bemalt. I 1870-årene ble det innsatt nye vindusåpninger, og ytter- og innervegger ble panelt og hvitmalt.

I 1933 ble det foretatt en omfattende restaurering. Kirken ble hevet og satt på nye fundamenter. Ytterveggene ble bordkledd og tjæret, og panelet inne i kirken ble avdekket. Slik kirken fremstår idag, antar en at den har vært på 1600-tallet. Det ble da også satt inn et middelaldersk alterskap som antagelig er laget i Nederland. Motivet på alterskapet er jomfru Maria flankert av Olav den hellige og St. Margrethe. St. Margrethe regnes som en av de 14 nødhjelperne som ble påkalt ved sykdom. Det finnes også en avbildning av henne i Bergen Museum på fløyene fra et alterskap. Fløyene kom til Bergen Museum fra Hjørundfjord kirke på Sunnmøre i 1864.

Litteratur
 Bugge, Gunnar Stavkirkene i Norge, Oslo 1981, ISBN 82-09-01890-6

Eksterne lenker
 Grip stavkirke i stavkirke.info
 Miljøstatus i Norge: Grip stavkirke 
 Bilder av kirken
 Om St. Margrethe
 Grip stavkirke Kirkesøk
 gripstavkirke.com

 

Stavkirker
Kirker i Kristiansund
Kirker i Ytre Nordmøre prosti
Religiøse byggverk fra 1400-tallet
Kulturminner i Kristiansund
Kunsthistorie
Valgkirker i 1814
Fredete byggverk i Møre og Romsdal
Wiesbaden

Wiesbaden er hovedstaden den tyske delstaten Hessen og den nest største byen i Hessen, etter Frankfurt am Main. Byen ligger ved Rhinens østlige bredd, rett ovenfor munningen av elven Main. De største nabobyene er Mainz, Darmstadt og Frankfurt am Main. Byen ligger i Rhein-Main-området ved den sørlige fjellsiden av Taunus og grenser i nord mot byene Eppstein, Niedernhausen og Taunusstein, i øst mot byene Hofheim og Hochheim, i syd til Mainz og i vest mot byen Schlangenbad, Eltville og Walluf.

Byen er blant annet kjent for det medisinske mineralvannet og kurbadene (derfor Bad i WiesBADen) og for kasinoet.

Geografi og klima 
Wiesbaden ligger på høyre bredd av elven Rhinen. Kommunen har et areal på 203,90 km². Den årlige gjennomsnittstemperaturen lå i 2010 på 9,8 °C, noe som gjør den til Tysklands varmeste by.

Bydeler 

Wiesbaden er delt inn i 26 bydeler (Ortsbezirke):

 Auringen
 Biebrich
 Bierstadt
 Breckenheim
 Delkenheim
 Dotzheim
 Erbenheim
 Frauenstein
 Heßloch
 Igstadt
 Klarenthal
 Kloppenheim
 Mainz-Amöneburg
 Mainz-Kastel
 Mainz-Kostheim
 Medenbach
 Mitte
 Naurod
 Nordenstadt
 Nordost
 Rambach
 Rheingauviertel
 Schierstein
 Sonnenberg
 Südost
 Westend

Attraksjoner 

Statsbiblioteket i Hessen ligger i Wiesbaden.

Kjente mennesker fra byen 
 Ludwig Beck
 Simone Signoret
 John McEnroe
 Volker Schlöndorff
 Nico Rosberg
James Peace

Vennskapsbyer 

  - Tunbridge Wells, Storbritannia
  - Fondettes, Frankrike
  - Gent, Belgia
  - Friedrichshain-Kreuzberg, Berlin
  - Kfar Saba, Israel
  - San Sebastián, Spania
  - Ocotal, Nicaragua
  - Görlitz
  - Wrocław, Polen
  - Fatih, Istanbul, Tyrkia
  - Montreux, Sveits
  - Glarus, Sveits
  - Klagenfurt, Østerrike
  - Ljubljana, Slovenia

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Kilder
Byer ved Rhinen
Kursteder