alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Skulle det dukke opp flere lik, er det bare å ringe

Skulle det dukke opp flere lik, er det bare å ringe er en norsk krimkomedie fra 1970 regissert av Knut Bohwim. De ledende rollene spilles av Arve Opsahl og Aud Schønemann. Filmen er basert på en populære teateroppsetningen fra 1968 og med samme besetning som i filmen. Scenestykket var en oversettelse av Jack Popplewells britiske skuespill Busybody, fra 1964.

Handling 

I bygget der Lilly bor har det skjedd et mord, og det er Lilly som oppdager liket og ringer politiet. Ifølge Lilly er det sjefen for et firma i toppetasjen som er død, og hans navn er herr Marthinsen. Han er også eier av gården. Når konstabel Jeremias P. Grodahl, spilt av Helge Reiss, kommer inn har liket forsvunnet.

Konstabelen tror ikke noe spesielt på Lilly, og når Bakker kommer blir han irritert over å ha blitt dratt ut av «en febervarm seng» for å komme til et åsted hvor liket er forsvunnet.

Det er bare det at Bakker og Lilly er gamle kjente, og har visstnok vært ganske intime i «Rosekjeller'n» i gode gamle dager. Så når hun vil prate om gamle dager og Bakker om mordet som visstnok har skjedd, så blir det ikke lett.

Det er blitt funnet blod på stolen og herr Marthinsen kom aldri hjem den kvelden. Bakker må da til sin store skuffelse faktisk etterforske et mulig mord. Så det hele ender med at Bakker samler sammen hele personalet til herr Marthinsen på herr Marthinsens kontor for å finne en eventuell morder. Hvem har gjort det, er herr Marthinsen død eller er offeret ennå ikke nevnt?

Om filmen 
Skulle det dukke opp flere lik ble en av de mest sette norske filmene på kino i 1970.

Filmen ble første gang vist på NRK den 26. desember 1976 og har blitt sendt en rekke ganger etter det.

Rolleliste 
 Arve Opsahl som overbetjent Henry Bakker
 Aud Schønemann som Lilly Hansen
 Carsten Byhring som Freddy Hansen
 Helge Reiss som Jeremias P. Grodahl
 Sidsel Sellæg som Frøken Selbye
 Jorunn Kjellsby som Vigdis Reiestad 
 Arne Aas som Robert Westerlie 
 Thorleif Reiss som Direktør Marthinsen 
 Anne-Lise Tangstad som Vera Marthinsen 
 Sverre Wilberg som Politibetjent

Teateroppsetninger 
Den første norske teaterversjonen ble satt opp på Oslo Nye teater senhøsten 1968 og hadde samme rollebesetning som filmen. Stykket ble meget populært og ble satt opp over 150 ganger. Det gikk siste gang sommeren 1970. Stykkets store suksess var hovedårsaken til at det ble laget en filmversjon i 1970.

I 2004 satte de opp en ny forestilling i regi av Torfinn Nag og med Siw Anita Andersen, Johannes Joner og Gard Øyen i noen av de ledende rollene.

Stykket har blitt satt opp på flere norske teater, blant annet på Trøndelag teater i 1986.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Filmer fra 1970
Norske filmer fra 1970-årene
Norske filmkomedier
Norske kriminalfilmer
Krimkomedier
Filmer basert på skuespill
Filmer regissert av Knut Bohwim
Norskspråklige filmer
Filmer lagt til Oslo
Knokkelbiller

Trox
 Omorgus
 Polynoncus

Knokkelbiller (Trogidae) er en familie av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea). De lever på kadavere og utgjør et sent ledd i nedbrytingsprosessen – både de voksne og larvene lever av tørre bein, fjær og hudrester. To arter er funnet i Norge.

Utseende 
Små til middelsstore (2,5 – 20 mm), ovale til avlange biller, kroppen hvelvet og påfallende knudrete. På farge er de brune til grå/svarte. I naturen er hele oversiden ofte dekket av et lag av jord eller mudder, noe som gjør billene vanskelige å se. Hodet er kort og bredt, antennene 10-leddete med en tre-leddet kølle. Brystskjoldet (pronotum) er kort og bredt, med påfallende opphøyde lister eller knøler. Dekkvingene er ganske brede, med tydelige punktrekker og opphøyde lengdelister mellom dem. Beina er forholdsvis slanke (sammenlignet med andre skarabider), leggene (tibiae) uten pigger på utsiden, føttene fem-leddete. Larvene er hvite eller gule, C-formede liksom de fleste andre skarabider.

Levevis 
Knokkelbillene er noen av de siste nedbryterne som kommer til et kadaver. De lever av bein, fjær, hudrester, pels og andre tørre, tungt fordøyelige levninger. De har spesielle fordøyelsesenzymer som gjør dem i stand til å fordøye keratin (hornstoff). Larvene lever i loddrette sjakter under kadaveret. Mange arter er knyttet til reir eller bol av forskjellige slags pattedyr og fugler, der de trolig lever av avkastede hår, fjær og lignende. Billene flyr om natten og kan fanges i lysfeller, eller i feller med bein, fjær eller lignende som åte. Ellers ser man dem sjelden.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
 Familien knokkelbiller, Trogidae
 Underfamilien Avitortorinae (utdødd)
 Slekten Avitortor Ponomarenko, 1977 - fossil slekt
 Underfamilien Prototroginae (utdødd)
 Slekten Prototrox Nikolajev, 2000
 Underfamilien Troginae
 Slekten Afromorgus Scholtz, 1986 - 30 arter
 Slekten Madagatrox Pittino, 2010 - én art fra Madagaskar
 Slekten Omorgus Erichson, 1847  – 114 arter, mest i tørre områder på den sørlige halvkulen
 Slekten Polynoncus Burmeister, 1876  – 33 arter, bare i Sør-Amerika
 Slekten Trox Fabricius, 1775 – 178 arter, Europa, Asia, Nord-Amerika og Afrika. To arter i Norge:
 småknokkelbille Trox scaber (Linnaeus, 1767)
 sandknokkelbille Trox sabulosus (Linnaeus, 1758)
 Slekten Xizangia Zhang, 1988 - nå overført til familien hjortebiller (Lucanidae)

Referanser

Kilder 
 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.

 Beskrivelse på engelsk og bilde: Generic Guide to New World Scarab Beetles.

Eksterne lenker 
 

Biller
Skarabider
Knokkelbiller
Mick Thomson

Mick Thomson (født 3. november 1973) er lead-gitarist i metalbandet Slipknot. 

Han bruker en modernisert hockeymaske på offentlige bilder, film og på scenen. Han bruker Jackson-gitarer og Rivera-forsterkere. Thomson er nummer 07 i bandet og har tatovert også «seven» på armen. På Signatur-gitarene hans står det «seven» fordelt på de 5 første båndene.

Referanser

Eksterne lenker
 
 
 
 Official Site
 Slipknot Fan Site

Thomson, Mick
Termisk konduktivitet

Termisk konduktivitet  eller varmeledningsevne er en materialegenskap som angir stoffets evne til å lede varme ved termisk konduksjon. Den blir i engelskspråklig litteratur betegnet ved symbolene κ eller K, mens ofte på tysk benyttes λ. I Norge er alle disse symbolene i bruk. Egenskapen angis med SI-enheten W/mK (Watt pr. meter kelvin).

Verdier ved romtemperatur

Forbundet med stoffets termiske konduktivitet K, er dets varmemotstand R definert som

 

der d er tykkelsen til materialet og A er arealet som varmen gjennomstrømmer.

Varmemotstanden i et stoff, R, er invers av varmegjennomgangskoeffisienten, eller stoffets U-verdi.

Referanser 

Termodynamikk
Materialegenskaper
Jannecke Weeden

Jannecke Weeden (født 1976 i Tønsberg) er en norsk programleder på TV og radio. 

Hun begynte tidlig med amatørteater og fortsatte med diverse revyoppsetninger i Tønsberg Amatørteater. Weeden fikk sin første jobb som programleder i TV i november 2003 i programmet Ordjakten på TV 2. Etter det har hun vært programleder i Lukket visning, Kjendisjakten, Fagerstrand, Familiens ære og Idolnachspiel (sammen med Gaute Grøtta Grav) og paneldeltaker i Ettermiddagen, alle på samme kanal.

I radio har hun vært å høre i Radio Norge. Fra 2010-2013 var hun programleder for Norsk Tippings Lotto-sendinger på NRK.

Siden januar 2013 har hun vært å se på TV3 i Skjulte Skatter sammen med Ivar Christian Johansen, og Norges Styggeste Rom sammen med interiørdesigner Halvor Bakke og byggmester Ole Torkel Gjerset. Hun ble nominert til beste kvinnelige programleder i Gullruten 2017 for TV3-programmet Nordens Perler som hadde premiere mars 2017.

Weeden har tre års utdannelse i markedsføring og kommunikasjon fra Handelshøyskolen BI. Hun har også jobbet i flere redaksjonelle stillinger i produksjonsselskapet Monster Media og driver ved siden av sin tv-karriere nettstedet Reismedbarn.no.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske programledere
Personer fra Tønsberg kommune
Christopher Hornsruds regjering

Christopher Hornsruds regjering eksisterte fra 28. januar til 15. februar 1928, og er norgeshistoriens kortest sittende regjering og den første fra Arbeiderpartiet.

Bakgrunn og regjeringsdannelse 
Etter at Arbeiderpartiet i 1927 hadde slått seg sammen med Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti, fikk det forente arbeiderpartiet 37 prosent av stemmene ved stortingsvalget 1927. Bondepartiets Johan E. Mellbye fikk først oppdrag å danne en borgerlig flertallsregjering. Han lyktes ikke med dette. I stedet for å kalle inn alle de borgerlige parlamentariske ledene, som disse ønsket, kalte kong Haakon inn stortingspresident Hambro og visepresident Hornsrud. Hornsrud rådet kongen til å kalle inn Alfred Madsen, som var parlamentarisk leder for Arbeiderpartiet som hadde blitt stortingets største parti. Madsen bekreftet at Arbeiderpartiet ville ta på seg å danne regjering.

Det var ingen lett oppgave for Arbeiderpartiet å skulle danne regjering. Partiet hadde en lang strid bak seg om politisk plassering i forhold til den revolusjonære sosialismen. Det var derfor i utgangspunktet nærmest utenkelig å skulle danne en mindretallsregjering. Partiet valgte først Johan Nygaardsvold til å bli statsminister, men han nektet. I stedet ble det Christopher Hornsrud som påtok seg arbeidet med å danne en regjering utgått fra Arbeiderpartiet. Sentralstyret dikterte tiltredelseserklæringen ut fra forutsetningen om at «ministersosialisme» ikke kom på tale. Regjeringen ble kortvarig og falt da erklæringen ble fremlagt for Stortinget. Regjeringen Hornsrud satt i 18 dager, fra 28. januar til 15. februar 1928, og er fortsatt landets kortest sittende regjering.

Regjeringen er Norges så langt eneste regjering som har hatt et grunnlag som innebærer å erstatte det kapitalistiske systemet med et sosialistisk system. Regjeringen falt imidlertid for et mistillitsforslag på tiltredelseserklæringen, blant annet etter at sentralbanksjef Nicolai Rygg hadde uttrykt sterk skepsis til regjeringen.

Sammensetning 
Statsminister: Christopher Hornsrud
Utenriksminister: Edvard Bull
Statsråd Kirke- og undervisningsdepartementet: Olav M. K. Steinnes
Statsråd Justisdepartementet: Cornelius Holmboe
Statsråd Forsvarsdepartementet: Christian F. Monsen
Statsråd Finansdepartementet: Christopher Hornsrud
Statsråd Handelsdepartementet: Anton L. Alvestad
Statsråd Arbeidsdepartementet: Magnus Nilssen
Statsråd Landbruksdepartementet: Johan Nygaardsvold
Statsråd Sosialdepartementet: Alfred Martin Madsen

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
Christopher Hornsruds regjering regjeringen.no

Hornsrud, Christopher
Etableringer i 1928
Opphør i 1928
1928 i Norge
Politikk i 1928
Christen Mule

Christen Mule (1525–1589) var Oslos borgermester fra 1567 til 1585.. 

Mule fikk i 1579 den gamle bispegården i middelalderbyen Oslo som gave fra kong Frederik II, som takk for hans innsats under syvårskigen og som erstatning for tap han hadde blitt påført. Mule lot bygge et staselig hus her, et hus som i 1589 var sete for bryllupsfesten mellom Anna av Danmark og Jakob I av England. Mules gård ble seinere erstattet av Oslo ladegård.

Referanser 

Oslos historie
norske borgermestere og ordførere
3D Vision Records

3D Vision Records er et fransk psy-trance plateselskap startet av Christof Drouillet og Talamasca i 1998.

Eksterne lenker
 

Plateselskaper
Plateselskaper etablert i 1998
1998 i Frankrike
Franske plateselskaper
Spanske plateselskaper
Hugla kraftverk

Hugla kraftverk er et vannkraftverk i Huglaelva i Ovrisdalen i Vik kommune i Vestland.

Anlegget utnytter fallet på 142 meter fra inntaksmagasinet under Huglafossen og ledes i en 540 meter lang rørgate til kraftstasjonen. Huglafossen er ikke påvirket av reguleringen i elven. Nedslagsfeltet er på 12 km².
  
Installert effekt er 1,5 MW fra en francisturbin. Midlere årsproduksjon er 5,5 GWh.

Hugla Kraft AS eies av lokale grunneiere. Produksjonen startet  i 2004.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase

Småkraftverk i Vestland
Kraftverk i Vik
Kraftverk etablert i 2004
Småkraft AS
Absint

Absint er et destillert, alkoholholdig brennevin med anissmak laget av urter. Den mest kjente ingrediensen er blomstene og bladene fra medisinplanten Artemisia absinthium, kanskje bedre kjent som malurt. Selv om absint ofte feilaktig omtales som en likør, skal den egentlig klassifiseres som et brennevin fordi den ikke tappes med tilsatt sukker.

Absint blir ofte omtalt som «la fée verte» (den grønne fe) på grunn av fargen og de psykoaktive effektene.

Den er oftest blekgrønn eller smaragdgrønn, men kan av og til også være blank. På grunn av den høye alkoholprosenten og konsentrasjonen av oljer blandes absinten som regel ut med tre til fem deler iskaldt vann, noe som får drikken til å bli tåkete. Vannet brukes ofte til å løse opp sukker som tilsettes for å dempe den bitre smaken. Disse forberedelsene regnes som en viktig del av konsumet, et eget ritual med spesiallagde absintskjeer og annet tilbehør. Smaken på absint minner om andre anisbrenneviner, men er noe mer bitter og kompleks i smaken på grunn av de forskjellige urtene. Absints primære smaksstoff thujon er kjent for å være et krampemiddel ved ekstremt høye doser.

Historikk
Absinten kom opprinnelig fra Sveits hvor den ble introdusert som en eliksir, men er bedre kjent for sin popularitet blant franske kunstnere sent på 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet. På høyden av sin popularitet ble absinten framstilt av kritikerne som et farlig avhengighetsskapende hallusinogen. Det var stoffet tujon, som finnes i malurt, som fikk skylden for den hallusinogene effekten.

Absint ble forbudt i Sveits i 1908, i USA i 1912, i Frankrike i 1915, men aldri i Storbritannia, slik at man til nyttårsfeiringen i London i 1999 kunne drikke absint importert fra Tsjekkia.  Man mener i dag at det ikke finnes bevis for at absint er farligere enn vanlig alkohol, men at det var det enorme forbruket som gjorde drikken så skummel. På begynnelsen av 1990-tallet dukket absinten igjen opp på markedet, riktignok i en modifisert utgave, og man kan i dag kjøpe absint i butikker som Vinmonopolet og Systembolaget.

Referanser

Eksterne lenker
 «Den grønne fe er tilbake» fra Matoppskrifter.no
 «Absint og den kunstneriske kreativitet» fra Tidsskrift for Den norske lægeforening
 Alt du trenger å vite om absint

Brennevin
Tilfellestudie

En tilfellestudie, også kalt casestudie eller casestudy (engelsk: case study), kasusstudie eller eksempelstudie (ikke til å forveksle med pilotprosjekt), er en metode som brukes ved kvalitative undersøkelser innfor forskning ved at man fordyper seg i en hendelse eller et tilfelle. 

I stedet for å lage en stor undersøkelse og spørre mange etter en rigid protokoll for å undersøke noen få variabler, bruker tilfellestudie-metoder en dyptgående undersøkelse av en hendelse eller et tilfelle. På denne måten skaffer man seg en dypere forståelse av hvorfor noe skjedde. Metoden ble først etablert innen medisin, men har spredd seg til en rekke forskjellige områder.

Se også 
 Pilotprosjekt, en preliminær undersøkelse, test eller prøveordning til en egentlig undersøkelse, eksperiment eller et prosjekt
 Konseptbevis

Referanser

Litteratur 
 Svein S. Andersen: Casestudier, Fagbokforlaget, 2013

Reklame
Pedagogikk
Forskning
Vitenskapelig metode
Kåsen

Kåsen er et sted i Klepp kommune i Rogaland. Kåsen ligger om lag fire kilometer sør for kommunesenteret Kleppe, og har et innbyggertall på om lag 900. Stedet grenser i sør til Bryne i Time kommune, og regnes av SSB som en del av Bryne by. 

Stedet har egen idrettshall, gressbane og kunstgressbane samt hall for fotballtrening, som tilhører og drives av Kåsen Idrettslag. Kåsen er en del av Tu skulekrins, hvor Tu skule er skole for barnetrinnene og Klepp ungdomsskule for ungdomstrinnene.

Bosetninger i Klepp
Berta Drews

Berta Helene Drews (født 19. november 1901 i Berlin-Tempelhof, død 10. april 1987 i Berlin) var en tysk skuespillerinne.

Berta Drews ville opprinnelig bli operasangerinne, men fordi hun hadde problemer med stemmen studerte hun isteden ved Max Reinhardts skuespillerskole. I 1925 ble hun engasjert ved teateret i Stuttgart, og spilte 1926–1930 ved Münchner Kammerspiele. I 1930 reiste hun tilbake til Berlin, hvor hun spilte ved Volksbühne og fra 1933 ved Staatstheater. Fra 1938 til 1945 tilhørte hun ensemblet ved Berliner Schillertheater. Hun ble i 1932 gift med Heinrich George, som var sjef for Schillertheater. De spilte sammen i filmen Hitlerjunge Quex fra 1933. Fra ekteskapet med George hadde hun sønnene Jan og Götz George, som også ble skuespillere.

Etter krigsslutt var hun fra 1949 virksom ved Hebbel-Theater og fra 1951 igjen ved Schillertheater. Hun spilte bl.a. «Eliza» i George Bernard Shaws Pygmalion, og var senere en kjent film- og fjernsynsskuespillerinne. I 1956 spilte hun i Anastasia, die letzte Zarentochter og i 1978 spilte hun bestemoren i Blikktrommen.

Hun skrev en biografi over sin mann, og offentliggjorde i 1986 dessuten selvbiografien Wohin des Wegs?.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tyske skuespillere
Personer fra Berlin
Fødsler i 1901
Dødsfall i 1987
Tritium

Tritium (symbol T eller 3H) er en radioaktiv isotop av hydrogen som også kalles tre-tungt hydrogen. Tritiumkjernen har ett proton og to nøytroner. 1H eller protium, den mest vanlige isotopen har bare ett proton og ingen nøytroner. Atomvekten til tritium er 3,0160492.  Det er en gass (T2 eller 3H2) ved vanlig temperatur og trykk.  Tritium forbinder seg med oksygen og danner en væske som kalles tritiert vann eller tretungt vann T2O eller delvis tritiert vann THO.

Tritium er radioaktivt med en halveringstid på 12,32 år. Det brytes ned til helium-3 i reaksjonen:

og avgir 18,6  keV energi. Elektronet har en gjennomsnittlig kinetisk energi på 6,5 keV (betastråling), mens resten forsvinner i en elektron antinøytrino som vanskelig kan detekteres. Beta stråling med så lav energi kan ikke trenge gjennom menneskelig hud, og tritium er bare skadelig dersom det inntas eller inhaleres. Tritium dannes i naturen ved at kosmisk stråling bryter ned gasser, spesielt nitrogen, i atmosfæren. Men på grunn av kort halveringstid finnes det bare i svært små konsentrasjoner. Derfor fremstilles tritium til militært bruk eller forskning ved nøytronbestråling av 6Li.

Anvendelse av tritium

Tritium anvendes sammen med deuterium i hydrogenbomber, en type atombombe og i fusjonsreaktorer. Hydrogenbomber kalles også fusjonsbomber. 
Tritium anvendes også til selvlysende detaljer på klokker o.l. og har i senere tid også blitt benyttet i selvlysende, gjerne fiberoptiske sikter på håndvåpen.

Hydrogen
Insha’Allah

Insh'Allah  (, «om Gud vil», også translitterert insh Allah), er et ofte brukt uttrykk i det arabiske språket. Det kan tolkes som tegn på islamsk fatalisme, men også som et tegn på ydmykhet; «uten Guds vilje kan mennesket ikke». I praksis brukes insha'Allah vanligvis for å uttrykke håp eller ønske om at en fremtidig hendelse skal inntreffe; «Hun vinner valget i morgen, insha'Allah». Selv om uttrykket brukes av både muslimer og ikke-muslimer, har det opphav i Koranen: 

Den islamske skriftlærde Ibn ʿAbbās tolket disse versene dithen at det må være obligatorisk for en muslim å legge til insha'Allah etter ethvert utsagn om hva han eller hun ønsker å gjøre i fremtiden, og noen troende følger denne tolkningen også i dag.

Uttrykket kan også brukes for å unngå en ubehagelig sannhet, som en slags ansvarsfraskrivelse. Fremfor å si rett ut at noe nok ikke går bra, kan en legge saken i Guds hender ved å legge på insha'Allah. Norske sjøfolk som var vant med det spanske begrepet hasta mañana (i morgen – kanskje, eller – -) oppfattet «'nsch Ala» som et stort «kanskje – kanskje ikke» og var tilbøyelig til å beskrive områdene under ett, dvs. det meste syd for Biskaya, som «mañanaland» der alt tok lang tid, og ingen tok initiativ for å få noe gjort raskt. 

Arabiske ord og uttrykk
Diphyllostomatidae

Diphyllostoma fimbriata
 Diphyllostoma linsleyi
 Diphyllostoma nigricollis

Diphyllostomatidae er en liten familie av biller med en meget begrenset utbredelse – de finnes bare i et område ved kysten av California. De hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea), og man kjenner tre arter. Nesten ingenting er kjent om biologien deres, og larvene er ukjente.

Utseende 
Middels store (5–9 mm), slankbygde biller, brune til rødbrune uten metallglans, kroppen med lange, fine hår. Antennene er 10-leddete, rette (ikke knebøyde), hårete og ganske tykke, med en tre-leddet kølle. Fasettøynene er sterkt redusert hos hunnene, av normal form hos hannene. Kjevene (mandiblene) er store, flate og butte, og stikker noe ut foran hodet. Pannen er flat uten horn eller knøler. Brystskjoldet (pronotum) er sterkt hvelvet, ovalt på form sett ovenfra, uten markerte bakhjørner. Dekkvingene er ganske smale, tilsmalnende bakover, med svake punktstriper. Hannene har funksjonelle flygevinger, disse er sterkt redusert hos hunnene, som ikke kan fly. Beina er lange og ganske slanke (sammenlignet med andre skarabider), framleggene (tibiae) er kraftigere med butte pigger på utsiden. Mellom- og bakleggene har to lengdelister på utsiden. Føttene er fem-leddete, lange og ganske tynne. Larvene er ukjente.

Levevis 
Nesten ingenting er kjent om biologien til disse sjeldne billene. De er aktive om dagen, hannene flyr godt, men hunnene kan ikke fly. Sannsynligvis lever larvene i jorden som de fleste andre skarabider.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
 Familien Diphyllostomatidae
 Slekten Diphyllostoma
 Diphyllostoma fimbriata (Fall, 1901)
 Diphyllostoma linsleyi Fall, 1932
 Diphyllostoma nigricollis (Fall, 1901)

Eksterne lenker 
 
Jameson, M.L. og Ratcliffe, B.C. 2005. Diphyllostomatidae. Generic Guide to New World Scarabs (på engelsk, med bilde): 

Biller
Information Builders

Information Builders Inc er et privateid amerikansk programvareselskap, med hovedkvarter i New York. Selskapet ble stiftet i 1975 av Gerald D. Cohen, Peter Mittelman og Martin B. Slagowitz og sammen med Microsoft, Apple, Oracle og SAS Institute er de et av de fem store amerikanske IT-selskapene fra midten av 70-tallet som fremdeles ledes av sine grunnleggere.

Information Builders er mest kjent for sine forretningsinnsikts-verktøy Focus og WebFOCUS. Etter over 25 år med rapporteringskompetanse fra alt av plattformer og systemer, etablerte man i 2001 iWay Software som er et heleid datterselskap og som fokuserer på systemintegrasjon og tjenesteorientert arkitektur.
Gruppen har en global tilstedeværelse med 47 egne kontorer og 26 nasjonale/regionale distributører. De har mer enn 1 700 ansatte på verdensbasis, og omsatte i 2004 for nesten 2 milliarder kroner.

Eksterne lenker 
 Information Builders
 iWay Software
 InfoBuild Norge – nasjonal distributør 

IT-selskaper fra USA
Programvareselskaper
Etableringer i 1975
Bananrepublikk

Bananrepublikk er en nedsettende betegnelse brukt om flere små, politisk ustabile stater i Latin-Amerika, hvis økonomier er avhengige av en enkelt eksportvare, for eksempel bananer, jamfør «bananøkonomier». Underforstått vil bananrepublikker ofte være strengt klasseinndelte samfunn med en stor og fattig arbeiderklasse og en liten, herskende elite i politikken, næringslivet og militæret, som beriker seg på eksporten.

Uttrykket «bananrepublikk» ble først brukt av den amerikanske forfatteren O. Henry i boken Cabbages and Kings fra 1904, inspirert av forfatterens opplevelser i Honduras noen år tidligere. Uttrykket er første gang registrert brukt som lånord på norsk i 1967; det er også brukt på dansk og svensk.

Referanser

Se også 
Mislykket stat

Styreformer
Nedsettende politiske uttrykk