alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
MT «Rødskjæl» (1914)

MT «Rødskjæl» er et tankskip bygget ved Aktieselskabet Kaldnæs Patentslip og Mekaniske værksted  som byggenummer 31. Det ble levert til rederiet Norsk-Engelsk Mineralolieaktieselskab(NEMAK) i juni 1914. Videresolgt en rekke ganger og er fremdeles aktiv som veteranskip.

«Rødskjæl»
 1914: Levert til Norsk – Engelsk Mineralolieaktieselskab A/S, Kristiania, som «Rødskjæl»
  1940: overdratt til A/S Norske Shell, Oslo
 1940: april Senket av tyske fly i Narvik. Hevet og slept til verksted i Harstad og reparert.
 1959: Til A/S Shellbåtene, Oslo
 1959: Hovedmotoren Bolinder ble byttet ut med en General Motors

«Rødskjæl I»
 1966: solgt til Nils Birger Aspen, Trondheim, omdøpt «Rødskjæl I»

«Epo»
 1967: Ombygd brønnbåt: Omdøpt «EPO»
 1982: Ny motor installert.
 1989: januar: Solgt til Aqua Frakt A/S, Austafjord, Trondheim
 1993: april: Nordsol A/S, Krakhella, Trondheim
 1997: juni: solgt til Loman Fiskeriselskap
 2001: solgt til Vagsfjell A/S,Tromsdalen,
 2005: oktober: Solgt til Torgeirson A/S,Kvaløysletta                          
 2010: mai: Rolf Lothe,Roan,Trondheim Deretter overdratt til Båtlaget Rødskjæl adresse Frengen 7110 Fevåg                                            
 2011: november: Dokksatt på Kvithyll for skrog reparasjoner og maling. Malt blå
 2012: sandblåst dekk og cashing.

Kilder
«Rødskjæl» www.sjohistorie.no
«Rødskjæl» Hjemmeside

Norske tankskip
Sjøfart i Trøndelag
Krigsforlis
Skip fra 1914
Verneverdige fartøy
Skip bygget i Norge
Artikler i sjøfart-prosjektet
Eric Cantor

Eric Ivan Cantor (; født 6. juni 1963) var medlem av Representantenes hus for Virginia, som han representerte fra 2001 til 2014. Cantor er medlem av Det republikanske parti og ble leder for den republikanske majoritetsfraksjonen da den 112. kongress ble satt 3. januar 2011. Han var innpisker for den  republikanske minoritetsfraksjon fra 2009 til 2011. Hans valgdistrikt inkluderte mesteparten av den nordlige og vestlige del av Richmond, i tillegg til Richmonds vestlige forsteder og deler av  Shenandoah Valley. Cantor var den eneste jødiske republikaner i den amerikanske kongressen.

10. juni 2014 tapte Cantor overraskende det republikanske primærvalget, og trakk seg fra Kongressen med virkning fra 18. august 2014.

Familien hans innvandret til USA fra Ungarn på begynnelsen av 1900-tallet, og hans morfar ble født i Romania. Cantor ble innmakulert ved George Washington University i 1981, og han fikk sin Bachelor of Arts i 1985. Han fikk Master of Science in Real Estate Development fra Columbia University i 1989. Cantor uttalte i 2010 at han jobbet for Tea Party-bevegelsen i sitt distrikt. Cantor motsetter seg offentlig finansiering av embryonal stamcelleforskning og elektiv abort. Han er også imot ekteskap blant homofile. Cantor er tilhenger av frihandel og har stemt for å fremme handel med Peru, Chile, Singapore og Australia. Cantor er en administrerende direktør i en divisjon tilhørende Emigrant Bank, et datterselskap av New York Private Bank & Trust Corp.

Referanser

Eksterne lenker 

 Office of Majority Leader Eric Cantor offisiell side
 Eric Cantor offisiell U.S. House hjemmeside
 Eric Cantor United States Congressman offisiell kampanjehjemmeside

 Allison Hoffman: “The Gentleman From Virginia” . Tablet Magazine, 8. februar 2011

Offisielle sosiale media
 @GOPLeader offisiell Twitter konto
 @EricCantor offisiell kampanje Twitter konto
 EricCantor offisiell YouTube konto
 House Chamber offisiell Facebook konto
 Eric Cantor offisiell kampanje Facebook konto

Opptreden i media
 Interview on BlogTalkRadio, August 2, 2008

Advokater fra USA
Kongressrepresentanter fra Virginia
Alumni fra Columbia University
Personer fra Henrico County i Virginia
Personer fra Richmond i Virginia
Fødsler i 1963
Palm Springs

Palm Springs er en ørkenby i Riverside County, California i Coachella Valley. Den ligger ca 177 km øst for Los Angeles og 225 km nordøst for San Diego. Befolkningen var  ved folketellingen i 2010.

Golf, svømming, tennis, ridning og fotturer i omliggende ørkenen og fjellområder er store former for rekreasjon i Palm Springs. I nord, vest og øst omgis Palm Springs med høye fjell, blant annet det  meter høye San Gorgonio Mountain.
Områdekoden for telefonnummer for Palm Springs er 760. Postnumrene for Palm Springs fra 92 262 til 92264.

Eksterne lenker 
 
 Turistinformasjon for Palm Springs

Byer i Riverside County
Kursteder
Byer i California
Kedesj

Ikke til å forveksles med Kadesj i Syria eller Kadesj-Barnea i sørlige Israel
Kedesj var en by i oldtidens Israel. Kedesj nevnes i Josvas bok som en kanaaneisk festning som ble erobret av israelittene under Josvas ledelse. Ruinene ligger innenfor det moderne Kibbutz Malkiya i dagens Israel på den israelsk-libanesiske grensen.

Historisk sted 
Kedesj ble først bevitnet i Josvas bok som en festning i Kanaan som ble erobret av israelittene ledet av Josva. Eierskapet til stedet ble gitt Naftalis stamme ved loddtrekning (følgelig avgjort av Gud). Den ble senere gjort til en levittby og en av tilfluktsbyene vest for Jordanelven sammen med Sikem og Kirjat Arba (Hebron). «Tilfluktsby» er forklart i Josvas bok 7 som et sted hvor en som i vanvare har slått noen i hjel, kan søke dit og ikke bli utlevert til de som søker blodhevn.

På 700-tallet f.Kr., under kongedømmet til Pekah, konge av det nordlige israelittiske Israel, ble Kedesj erobret av Tiglat-Pileser III, den mektige kongen av Assyria. Alle innbyggerne ble deportert til den assuriske byen Assur.

Senere, på 400-tallet f.Kr., synes det som om Kedesj ble hovedstaden for den persiskkontrollerte tyriske administrerte provinsen av Øvre Galilea.

I 259 f.Kr. ble Kedesj omtalt av greske Zenon av Kaunos, en reisende handelsmann og skribent fra Egypt.

Mellom 145 f.Kr. og 143 f.Kr. ble Kedesj (Cades) ødelagt av Jonatan Apphus, en av makkabeerne, i hans krig mot Selevkiderikets kong Demetrios I Soter. Stedet ble deretter forlatt.

I moderne tid har stedet, som Tel Kedesj, blitt arkeologisk utforsket av Universitetet i Michigan.

Annet 
I Dommernes bok er det store eiketreet i Elon-Saanannim hevdet å være i nærheten av Kedisj, men det er mulig at dette verset egentlig refererer det andre Kedisj som er lokalisert 3 km sør for Megiddo innenfor området til den israelittiske stammen til Jissakar.

Referanser

Eksterne lenker 
 History of the Tel Kedesh Project, arkeologi

Bibelske steder
Josvas bok
Dommernes bok
Hartvig Andreas Munthe

Hartvig Andreas Munthe (født 9. desember 1845, død 17. juni 1905) var en norsk oberst, ingeniør og slektsforsker.

Privatliv 
Han ble født på gården Skanshagen i Elverum som sønn av distriktslegen Christopher Pavels Munthe (1816–1884) og hans kone Christine Margrethe Pavels Aabel (1827–1887). Han var den eldre broren til maleren Gerhard Munthe, forfatteren Margrethe Munthe og generalmajoren Carl Oscar Munthe. Han var nevø av historikeren og kartografen Gerhard Munthe; og onkel til bibliotekaren Wilhelm Munthe og maleren Lagertha Munthe. Gjennom sin mor var han nevø av Andreas Leigh Aabel og Oluf Andreas Aabel, og fetter av Hauk Aabel.

I mai 1874 giftet han seg med Jeanette Camilla Johannessen (1848–1923). Hartvig Andreas Munthe og Jeanette Camilla Johannessen var foreldre til slektsforskeren Christopher Morgenstierne Munthe (1875-1939).

Karriere 
Etter å ha gått på Krigsskolen, steg han i gradene og ble premierløytnant i den norske hæren i 1874 og sekondløytnant i ingeniørkorpset i 1875. Han var ingeniør ved Fredrikstad festning 1883–1886 og på Oscarsborg Festning fra 1886 til 1888. Han ble premierløytnant ved ingeniørkorpset i 1888, og deretter kaptein i 1889 og oberstløytnant i 1897. Fra 1900 var adjutant til kong Oscar II av Sverige og Norge, og nådde rang av oberst i mars 1905. Den 7. juni 1905 ratifiserte Stortinget et forslag av statsminister Christian Michelsen som gikk ut på å avsette kong Oscar, hvilket fikk slutt på unionen mellom Sverige og Norge. Dette ble bekreftet ved forhandlingene i Karlstad og ved folkeavstemningen for unionsoppløsning i 1905. Hartvig Andreas Munthe levde ikke lenge nok til å oppleve dette. Han døde den 17. juni 1905 i Kristiania.

Som en slektsforsker var Munthe bemerket for sitt arbeid på sin egen avstamning, Efterretninger om Familien Munthe i Ældre og nyere tid, som ble utgitt i to bind i 1883 og 1888 og ble beskrevet av Einar Jansen som «pionérarbeid». Verket om beslektede familier med tittelen Aabel, Leigh og Pavels, slægsthistoriske Optegnelser utkom i 1903. I 1905 ble En gammel militærslægt i Elverum om familien Glad gitt ut. Munthe var medlem av styret i Samfundet for dansk-norsk Genealogi og Personalhistorie fra 1902 til sin død. Organisasjonen var en forgjenger til Norsk Slektshistorisk Forening, hvor hans sønn var en av grunnleggerne i 1926. Munthe tok også initiativet til en beskrivelse av sin hjembygd Elverum. Arbeidet ble publisert posthumt, fullført av Stian Herlofsen Finne-Grønn.

Referanser 

Norske militærhistorikere
Norske ingeniører
Personer fra Elverum kommune
Christopher Morgenstierne Munthe

Christopher Morgenstierne Munthe (født 14. juli 1875 i Christiania, død 21. desember 1939) var en norsk embedsmann, offiser og slektsforsker.

C.M. Munthe ble student i 1893. Etter bestått krigsskole ble han premierløytnant i Kristiansandske brigade. Senere gikk han over i Feltartilleriet, og ble kaptein i 1911.

Han tok juridisk embedseksamen i 1908, og ble så fullmektig hos sorenskriveren på Romerike. Senere tjenestegjorde han ved Generalkrigskommissærens kontor, før han i 1912 ble sekretær i Forsvarsdepartementet. Fra 1917 var Munthe byråsjef samme sted.

Frem til 1926 redigerte han tidsskriftet Norsk tidsskrift for genealogi, personalhistorie, biografi og litteraturhistorie sammen med Stian Herlofsen Finne-Grønn og Erik Andreas Thomle. Dette var Norges første tidsskrift om slektsgransking. I 1926 grunnla han sammen med andre Norsk Slektshistorisk Forening. Foreningen startet utgivelsen av Norsk Slektshistorisk Tidsskrift fra 1926.

Munthe skrev i tidsskriftet en viktig oversiktsartikkel om norske slektsvåpen, «Norske slegtsmerker», i bind I, Oslo 1928. Artikkelen har illustrasjoner med en rekke våpenskjold.

Han var sønn av obersten og historikeren Hartvig Andreas Munthe (1845–1905). Han var grandnevø av historikeren og kartografen Gerhard Munthe, nevø av maleren Gerhard Munthe, forfatter Margrethe Munthe og generalmajor Carl Oscar Munthe, og fetter av bibliotekar Wilhelm Munthe og maleren Lagertha Munthe.

Referanser 

Norske offiserer
Norske embets- og tjenestemenn
Norske heraldikere
Muhallabidene

Muhallabidene (; al-Mahālibah) var et guvernørdynasti i Ifrīqiya under ‘abbāsīdene som varte fra 771 til 793. Selv om de var underlagt ‘abbāsīdene, hadde muhallabidene en stor grad av selvstyre, og de klarte å opprettholde arabisk styre til tross for berberske opprør. De lyktes derimot ikke å hindre idrisidene i Marokko og rustamidene i det sentrale Algerie i å opprette egne riker. 

Under muhallabidene gikk det økonomisk og kulturelt sett framover med Ifrīqiya, og først og fremst ble jordbruket styrket ved at irrigasjonssystemer ble utbygd. I 793 ble dynastiet styrtet av et militært opprør, og etter en periode med anarki etablerte aġlabidene seg som et uavhengig emirat. 

Marokkos historie
Algeries historie
Tunisias historie
Libyas historie
Tidligere land i Afrika
Signaler

Signaler er en debutantantologi som gis ut av forlaget Cappelen Damm hvert år. Antologien ble første gang gitt ut i 1986 og består av skjønnlitterære tekster fra bidragsytere som tidligere ikke har fått arbeidene sine publisert, og inviterte forfattere.

Redaktør for Signaler er forfatteren Eivind Hofstad Evjemo. Tidligere redaktører er  Kristin Berget, Pedro Carmona-Alvarez og Lars Saabye Christensen.

Bidragsytere til Signaler 
Lista under er ikke fullstendig.
Grønne Demokrater

Grønne Demokrater er et lite dansk sentrum-venstre parti - grunnlagt i . Dessuten er Grønne Demokrater i et valgteknisk samarbeid (fellesliste) med De Grønne og Demokratisk Fornyelse.  

I november 2005 stilte partiet opp ved de regionale valg i Region Midtjylland, Region Syddanmark og Region Hovedstaden. Dessuten stilte partiet opp i Københavns Borgerrepræsentation. Ingen av partiets kandidater ble valgt. 

Siden 2002 har partiet forgjeves forsøkt å samle nok underskrifter til å bli valgbar til Folketinget. 

Partiets program er fra 2002. I utarbeidelsen av programmet deltok representanter for Solidarisk Alternativ, Retsforbundet i tillegg til De Grønne og Demokratisk Fornyelse.

Politiske partier i Danmark
Politiske partier etablert i 2002
2002 i Danmark
Multivariat statistikk

Multivariat statistikk er en gren av statistikken som observerer og analyserer tilfeller der flere variabler opptrer samtidig. Anvendelse av multivariat statistikk kalles multivariat analyse. Bivariat analyse er et særtilfelle der det opptrer to variabler.

Multivariat statistikk

lv:Daudzdimensiju statistiskā analīze
Racerbane

En racerbane eller reserbane er et anlegg som benyttes til utøvelse av forskjellige typer motorsport. Banens overflate er vanligvis av asfalt eller grus, men det finnes også baner med andre overflater, som betong eller teglstein.

Banetyper 
 Landeveisbane – Den vanligste typen banetypen. Minner om en vanlig vei, med svinger til begge sider, høydeforskjeller, osv. Brukes til roadracing med bil og MC.
 Ovalbane – Ringformet bane, med alle svingene til samme side. Den raskeste banetypen. Mest populær i USA.
 Gatebane – Går på vanlige bygater, som blir avsperret under løpet.

FIA-godkjenning av baner 
Det internasjonale bilsportforbundet (FIA) har et system for sikkerhets-godkjenning av baner som skal arrangere FIA-sanksjonerte løp.

Grad 1 Den strengeste godkjenningen. Kreves for å arrangere Formel 1-løp. Grad 1 FIA-godkjente baner kan arrangere løp i gruppe D (FIA International Formula) og gruppe E (Free Formula) som har masse-til-effekt forhold på mindre enn 1 kg/hk.

Grad 2 Kan arrangere løp i gruppe D (FIA International Formula) og gruppe E (Free formula) med masse-til-effekt forhold på mellom 1-2 kg/hk.

Grad 3 Kan arrangere kategori II-billøp med masse-til-effekt forhold på mellom 2-3 kg/hk.
 Det er per 2020 tre racerbaner i Norge som har FIA grad 3-godkjenning:
 Arctic Circle Raceway (i Nordland)
 Rudskogen (i Østfold, Viken)
 Vålerbanen (i Innlandet)

Grad 4 Kan arrangere kategori I-billøp, samt kategori II-billøp med masse-til-effekt forhold på over 3 kg/hk.

Grad 6 Grad 6 er delt inn i tre deler. Grad 6A for alle rally- og bilcrossløp, grad 6R for alle rallycrossløp og grad 6G for alle klasser isracing.

Kjente racerbaner 
 Nürburgring, Tyskland
 Circuit de Monaco, Monaco
 Autodromo Nazionale di Monza, Italia
 Silverstone Circuit, Storbritannia
 Indianapolis Motor Speedway, USA

Referanser

Se også 
 Liste over racerbaner i Norge
 Liste over Formel 1-baner

Eksterne lenker
Otto Pérez Molina

Otto Fernando Pérez Molina (født 1. desember 1950 i Ciudad de Guatemala) er en guatemalansk politiker og tidligere offiser. Han var president i Guatemala fra 14. januar 2012 til 3. september 2015, da han gikk av etter at nasjonalforsamlingen fratok ham immunitet på bakgrunn av en korrupsjonssak. Han ble pågrepet og satt i varetekt. 

Han er utdannet offiser ved School of the Americas og har graden brigadegeneral. Før han gikk inn i politikken for Partido Patriota ledet han den militære etterretningstjenesten.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 «Profile: Guatemala president-elect Otto Perez Molina», BBC News (engelsk)

Guatemalanske presidenter
Fødsler i 1950
Han Andi

Keiser Ān av Hàn (tradisjonell kinesisk: 漢安帝; forenklet kinesisk: 汉安帝; hanyu pinyin: Hàn Āndì; født år 94, død 30. april 125 i Wancheng), født Líu Hù (劉祜), posthumt navn Xiàoān (孝安;), var den sjettekeiseren av det senere kinesiske Han-dynastiet, kjent som det senere Han eller Det østlige Han-dynasti, fra 106 til 125.

Liv og virke

Bakgrunn
Han var barnebarnet til keiser Han Zhangdi.

Da enkekeiserinne Deng Suis stesønn, spedbarnet Han Shangdi, overtok tronen i 105, holdt hun hans tolv år gamle fetter Líu Hù i hovedstaden Luoyang for å sikre tronfølgen i tilfelle barnekeiseren skulle dø.

Keiser
Prins Hù overtok tronen da Shangdi døde i september 106, men Deng Sui fortsatte som regent helt til hennes død i 121. Samtidig ble landet plaget av tørke, og bøndene gjorde opprør. Enkekeiserinne Deng var en dyktig herskerinne. Naturkatastrofene og krigene mot qiang- og de sørlige xiongnu-barbarene klarte hun å ta seg av rimelig godt. Hun gjennomførte dessuten mange reformer innen strafferetten i riket. 

Keiser An synes å ha hatt minimal innflytelse på styre og stell. Han kom imidlertid under sterk personlig innflytelse fra hoffevnukkene Jiang Jing (江京) og Li Run (李閏), og enda mer under sin amme Wang Sheng (王聖). Han var også sterkt influert av sin favorittkonkubine Yan Ji (閻姬). Han gjorde henne til keiserinne i 115, selv om hun hadde forgiftet en av hans andre konkubiner, konkubine Li, som var moren til hans eneste sønn, Liu Bao (劉保) tidligere samme år. Selv om disse folkene var uten reell makt så lenge eknkekeiserinne Deng levde, planla de å gripe makten så snart hun var ute av bildet. Enkedronning Deng var i noen grad klar over disse planer og var krenket; det skuffet henne også at keiser An, som hadde vært et kvikt og intelligent barn, hadde neglisjert sine studier og bare interesserte seg for drikking og kvinner. Det antas at hun på et tidspunkt overveiet å sette ham til side og erstatte ham med han fetter Liu Yi (劉翼), prinsen av Pingyuan. Men hun bestemte seg til slutt for ikke å gjøre dette.

I 120 utpekte keiser An sin eneste sønn, prins Bao, til kronprins.

Keiser An kom altså først til personlig makt i 121, da enkekeiserinnen døde. Da var han 28 år gammel. Qiang- og xiongnu-opprørene blusset straks opp igjen, og skulle plage resten av hans levetid. På grunn av beskyldninger som var blitt rettet mot Deng Sui fjernet keiseren etter sin maktovertakelse alle hennes slektninger fra deres embeder og tvang flere av hennes familiemedlemmer til å begå selvmord.

I sin regjeringstid bekymret han seg lite om statsstyret; den slags overlot han for det meste til sine evnukker og til sin hustru. Selv nøt han luksuslivet og gav seg hen til alkoholen. 

Da keiser Ān døde i 125 i Wancheng (宛城 - dagens Nanyang) på en reise, var han bare 31 år gammel.

Æranavn
Yŏngchū (永初) 107–113
Yúanchū (元初) 114–120
Yŏngníng (永寧) 120–121
Jiànguāng (建光) 121–122
Yánguāng (延光) 122–125

Litteratur 
 Josef Guter: Lexikon zur Geschichte Chinas. Sieben Jahrtausende im Überblick. Marix-Verlag, Wiesbaden 2004, ISBN 3-937715-40-1.

Kinesiske Han-keisere
Fødsler i 94
Dødsfall i 125
Beat Feuz

Beat Feuz (født 11. februar 1987) er en sveitsisk alpinist.

I junior-VM i alpint 2005 tok han bronse i slalåm. I junior-VM i alpint 2007 vant han utfor, super-G og alpin kombinasjon, og han kom på tredjeplass i slalåm. Sin første verdenscupseier vant han i utfor i Kvitfjell Alpinanlegg 11. mars 2011. I VM 2015 i Beaver Creek ble han nummer tre i utfor.

I VM 2017 i St. Moritz tok han gull i utfor og ble nummer tolv i super-G.

Han tok sølv i super-G og bronse i utfor i vinter-OL 2018 i Pyeongchang. Han vant utforcupen sesongen 2017/18 etter å ha vunnet tre renn, deriblant utforrennet under Lauberhornrennene i Wengen.

Han vant utforcupen sesongen 2018/19 etter seks pallplasser, derav en seier.

I 2021 vant han utfor under Hahnenkammrennene i Kitzbühel, både det ordinære rennt og et ekstrarenn som ble arrangert fordi rennet i Wengen ble avlyst. Han vant utfor i Kirzbühel også i 2022.

Han ble olympisk mester i utfor i vinter-OL 2022 i Beijing.

Enkeltseire i verdenscupen 

*Delt med Klaus Kröll

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Personer fra kanton Bern
Sveitsiske alpinister
Juniorverdensmestre i alpint
Verdensmestere i alpint
Olympiske mestere for Sveits
Olympiske sølvmedaljevinnere for Sveits
Olympiske bronsemedaljevinnere for Sveits
Olympiske medaljevinnere i alpint
Deltakere for Sveits under Vinter-OL 2014
Alpinister under Vinter-OL 2014
Deltakere under VM i alpint 2015
Deltakere under VM i alpint 2017
Deltakere for Sveits under Vinter-OL 2018
Alpinister under Vinter-OL 2018
Medaljevinnere under Vinter-OL 2018
Deltakere under VM i alpint 2019
Deltakere under VM i alpint 2021
Medaljevinnere under Vinter-OL 2022
Deltakere for Sveits under Vinter-OL 2022
Alpinister under Vinter-OL 2022
Nèpes-demningen

Nèpes-demningen er en demning med vannkraftverk i det sentrale Frankrike anlagt i elva Cère, en sideelv til Dordogne. Eier er Electricite de France (EDF). Demningen har eget kraftverk, men leverer også vann via tunnel til Laval de Cère vannkraftverk lengre nede i elva.

Anlegget ligger i departementet Cantal, en del av Auvergne-Rhône-Alpes-regionen. Det er lokalisert noen kilometer nordvest for byen Aurillac. Demningen er en 15 meter høy og 180 meter lang buedam i betong.

Se også
 Liste over verdens største vannkraftverk

Eksterne lenker
 Skjematisk oversikt over kraftverk i Dordogne-elva. Besøkt 14. januar 2012.
 Demningene i Dordogne – EDF. Besøkt 14. januar 2012.

Demninger i Frankrike
Vannkraftverk i Frankrike
Cantal
Demninger fullført i 1945
Kraftverk etablert i 1945
1945 i Frankrike
Byggverk i Auvergne-Rhône-Alpes
Brugale-demningen

Brugale-demningen er en demning med vannkraftverk i det sentrale Frankrike anlagt i elva Cère, en sideelv til Dordogne. Eier er Electricite de France (EDF). Kraftverket ligger noen kilometer ovenfor stedet hvor Cères og Dordogne-elvene renner sammen.

Anlegget ligger helt nord i departementet Lot, nær grensen til Cantal, en del av Auvergne-Rhône-Alpes-regionen.

Se også
 Liste over verdens største vannkraftverk

Eksterne lenker
 Skjematisk oversikt over kraftverk i Dordogne-elva. Besøkt 14. januar 2012.
 Demningene i Dordogne – EDF. Besøkt 14. januar 2012.

Demninger i Frankrike
Vannkraftverk i Frankrike
Lot
Byggverk i Occitanie
Oslo Sporveiers Arbeiderforening

Oslo Sporveiers Arbeiderforening (OSA) er en fagforening for ansatte i Sporveien AS. OSA har vel 2300 medlemmer hvorav 1600 yrkesaktive medlemmer og de fleste arbeider som førere i Sporveien T-banen, Sporveien Trikken og Unibuss. I tillegg kommer salgs- og servicemedarbeidere, verksteds- og anleggsarbeidere, ansatte i administrasjon, kundekonsulenter og sentralbordbetjening. OSA er den største fagforeninga innenfor kollektivtrafikken i Oslo.

OSA er et resultat av en fusjon 1. oktober 1997 mellom Oslo Sporveiarbeideres Forening (OSAF) som ble etablert 16. juni 1900, og Oslo Sporveisbetjenings Forening (OSBF) som kan spore sine røtter tilbake til 1894, da forgjengeren Kristiania elektriske Sporveis Forening ble stiftet. Foreninga var opprinnelig tilknyttet Norsk Kommuneforbund, men er siden 2003 en del av Fagforbundet, som avdeling nr. 029.

I 2013 sluttet Oslo Sporveiers Tekniske Arbeidslederforening seg til OSA, og året etter fulgte Helgedagsbetjeningens Forening og Sporveiens Personalforening etter.

OSA er organisert i klubbene; bane, sporvogn, buss, verksted, infrastruktur, helgedagsbetjening og personal/ledelse. OSA gir ut medlemsbladet OSA-Sporet.

Ledere
 Ola Floberg 2021 -
Rune Aasen 2005 - 2021 
 Stein Gudbrandsen 1997 - 2005

Eksterne lenker
 Oslo Sporveiers Arbeiderforening

Norske fagforbund
Organisasjoner etablert i 1997