alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Île de la Cité

For metrostasjonen med samme navn: Cité (Paris Metro)

Île de la Cité er ei øy i Seinen, og er Paris' geografiske og historiske sentrum. 

Øya ble bebygd omkring 300 f.Kr. av en keltisk stamme, parisii. I 52 f.Kr. ble byen overtatt av Julius Cæsars tropper, og i Romerriket hadde byen navnet Lutetia. Byen ble innretta som en standard garnisonsby. Blant annet ble det reist en festning, som fra 508 ble sete for merovingerkongene. Disse ble i sin tur avløst av grevene av Paris, fra 987 kongene av Frankerriket.

Som hovedstad i det frankiske riket undergikk Paris store forandringer. På Île de la Cité ble det reist en rekke store byggverk. Av disse står Notre-Dame, Sainte-Chapelle og fengselet Conciergerie i dag. 

Resten av den eldre bebyggelsen ble sanert gjennom Baron Haussmanns byplan fra tidlig på 1800-tallet og erstatta av fire store bygningskomplekser, som er sete for fransk rettsvesen. Et av de få byggene Haussmann sparte var middelalderkirken Notre Dame fra gotikken, et annet er La Chapelle som ligger inne i Justisdepartementet og fremdeles er utsmykket med sine originale blyglassvinduer fra 11- og 1200-tallet.

Det går 8 broer fra elvebredden til Île de la Cité, i tillegg til en bro som gir forbindelse til Île Saint-Louis:
 Pont Saint-Louis (fotgjengersone, mellom Île de la Cité og Île Saint-Louis)
 Pont de l'Archevêché (mellom venstre elvebredd og Île de la Cité)
 Pont au Double (mellom venstre elvebredd Île de la Cité)
 Pont d'Arcole (mellom Île de la Cité og høyre elvebredd)
 Petit Pont (mellom venstre elvebredd og Île de la Cité)
 Pont Notre-Dame (mellom Île de la Cité og høyre elvebredd)
 Pont Saint-Michel (mellom venstre elvebredd og Île de la Cité)
 Pont au Change (mellom Île de la Cité og høyre elvebredd)
 Pont Neuf (krysser vestre hjørne av Île de la Cité. Paris' eldste bro, bygget mellom 1578 og 1607)

Ile de la Cite
Ile de la Cite
1. arrondissement i Paris
Jonathan Edwards

Jonathan Edwards (født 10. mai 1966 i London) er en britisk tresteghopper.

Edwards gikk glipp av muligheten til å delta i VM i friidrett 1991 i Tokyo på grunn av at hans kristne tro hindret ham fra å konkurrere på søndager. Etter inngående diskusjoner med sin far kom han frem til at Gud hadde gitt ham talentet for at han skulle konkurrere, og han bestemte seg for å delta i VM 1993 i Stuttgart. Det gav ham en bronsemedalje. Han frasa seg senere sin kristne tro.

Under VM 1995 i Göteborg satte han ny verdensrekord og brøt samtidig 18-metersgrensen (18,16) i sitt aller første hopp. 20 minutter senere hoppet han 18,29 meter, en rekord som i 2019 fortsatt var gjeldende verdensrekord.

Jonathan Edwards tok gull i OL i Sydney i 2000. Han tok også nytt gull i VM 2001 i Edmonton.

Etter VM 2003 i Paris bestemte Edwards seg for å legge opp i en alder av 37 år.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Britiske tresteghoppere
Olympiske mestere for Storbritannia
Olympiske sølvmedaljevinnere for Storbritannia
Europamestere i friidrett
Medaljevinnere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1996
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1996
Medaljevinnere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 2000
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2000
Verdensmestere i friidrett
Personer fra London
Deltakere for Storbritannia under VM i friidrett 1997
Verdensrekordsettere i friidrett
Deltakere for Storbritannia under EM i friidrett 1998
Deltakere under EM i friidrett innendørs 1998
Deltakere for Storbritannia under EM i friidrett 2002
Dunderlandsdalsulykken

Dunderlandsdals-ulykken var en bussulykke som inntraff den 5. juli 1948 da en buss kjørte av veien og havnet i Ranelva i Dunderlandsdalen nord for Mo i Rana. Av de 21 ombord mistet 16 personer livet. De omkomne var alle sørsamer på vei hjem til Helgeland og Nord-Trøndelag fra stiftelsesmøte i Norske Reindriftsamers Landsforbund i Tromsø. Fire av dem ble aldri funnet. Ulykken skjedde etter at bussens venstre forhjul eksploderte, slik at bussen havnet uti den flomstore elva.

En minnestein ble satt opp ved ulykkesstedet i 1950.

Dunderlandsdals-ulykken er den bilulykken i Norge etter krigen med høyest tap av menneskeliv.

Se også
 Norske katastrofer og store ulykker

Referanser

Trafikkulykker i Norge
Transport i Nordland
Ranas historie
Sørsamene
Hendelser i 1948
1948 i Norge
Nordlands samferdselshistorie
Dunderlandsdalen
Ferdinando Maria Saluzzo

Ferdinando Maria Saluzzo (den yngre) (født 20. november 1744 i Napoli i Italia, død 3. november 1816 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie og det pavelige diplomati, blant annet som nuntius i Polen.

Under napoleonskrigene ble han deportert av franskmennene først til Napoli og deretter til Frankrike. Fra 1810 var han en av «de svarte kardinaler», dvs måtte kle seg i vanlige svarte presteklær fordi Napoleon nektet ham å bære den røde kardinalsfargen.

Han ble utnevnt til kardinal i februar 1801 av pave Pius VII.

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Italienske katolske biskoper
Italienske kardinaler
Freie Deutsche Jugend

Freie Deutsche Jugend (tysk for «fri tysk ungdom»), forkortet FDJ, var en kommunistisk masseorganisasjon for ungdom i det tidligere Øst-Tyskland (DDR). Organisasjonens formål var å oppdra tysk ungdom til marxist-leninisme. Den tilhørte den «nasjonale fronten» og var representert i Volkskammer, landets parlament. FDJ ble opprinnelig grunnlagt i 1936 og forsvant praktisk talt helt ved gjenforeningen av Tyskland i 1990.

Historikk

Ledere 
Den østtyske ungsosialistbevegelsens mest kjente leder var Erich Honecker, seinere generalsekretær i det østtyske kommunistpartiet SED og statsleder i DDR. Han ledet FDJ fra 1946 til 1955. Også Egon Krenz, som også seinere ble partisjef og formann i Øst-Tysklands statsråd i 1989, hadde en lederfortid i FDJ, der han styrte fra 1974 til 1983.

 Adolf Buchholz: 1938-1942
 Horst Brasch: 1942–1945 
 Alfred Kleeberg: 1945-1946
 Erich Honecker: 1946–1955
 Karl Namokel: 1955–1959
 Horst Schumann (1959–1967
 Günther Jahn: 1967–1974
 Egon Krenz: 1974–1983
 Eberhard Aurich: 1983–1989
 Jens Rücker: omkring 1991
 Andrea Grimm: omkring 2000
 Ringo Ehlert: 2002-

Se også 
 Pionierorganisation Ernst Thälmann, ungpionerne i Øst-Tyskland
 Komsomol, ungdomsbevegelsen i Sovjetunionen
 Kinas kommunistiske ungdomsliga

Referanser

Eksterne lenker 
 

Politiske ungdomspartier i Tyskland
Barne- og ungdomsorganisasjoner
Organisasjoner i DDR
Kommunisme
Den kalde krigen
Tysklands historie (1933–1945)
Tysklands historie (1945–1990)
Politiske partier etablert i 1936
1936 i Tyskland
Pål Trulsen

Pål Trulsen (født 19. april 1962 i Drøbak) er en norsk curlingspiller fra Oslo.

Trulsen deltok i OL 1992 i Albertville, der curling var demonstrasjonsgren. Her tok det norske laget sølvmedaljer, etter å ha tapt for Sveits i finalen. Etter fire skuffende VM-turneringer i 1993, 1997, 1999 og 2000 tok Trulsen VM-bronse i 2001. Et år senere ble Trulsen verdensberømt da Norge tok gullmedaljen i Vinter-OL i Salt Lake City ved å slå Canada i finalen. Trulsen var skip på laget som ellers bestod av Lars Vågberg, Flemming Davanger, Bent Aanund Ramsfjell og Torger Nergård. Etter OL-gullet tok Trulsen sølv i VM 2002 og bronse i 2003. I 2005 vant Trulsen EM-finalen mot Sverige, og sørget for Norges første EM-gull i curling siden 1993.

Trulsen var norsk flaggbærer i vinter-OL 2006 i Torino og sportssjef for det norske laget under Vinter-OL 2010 i Vancouver, Canada. Han ble curling-VM i 2002 tildelt Collie Campbell Minnepris.

Trulsen er tvillingbror med Trine Trulsen Vågberg som også er curlingspiller og som er gift med brorens tidligere lagkamerat Lars Vågberg.

Eksterne lenker 
 
 
 

Norske curlingspillere
Olympiske mestere for Norge
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1992
Curlingspillere under Vinter-OL 1992
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2002
Curlingspillere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2006
Curlingspillere under Vinter-OL 2006
Europamestere i curling
Personer fra Frogn kommune
Norske tvillinger
Olympiske medaljevinnere i curling
Frode Kippe

Frode Kippe (født 17. januar 1978) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er toppspillerutvikler for Lillestrøm Sportsklubb.

Kippe begynte å spille for Kolbotn, men gikk til Lillestrøm 19 år gammel. På slutten av 1998-sesongen signerte Kippe for Liverpool FC. Kippe var på banen i bare to ligacupkamper for Liverpool, men hadde også to låneopphold i Stoke City FC. Etter tre år i England kom Kippe tilbake til Norge og returnerte til Lillestrøm i 2002.

Frode Kippe spilte åtte kamper for det norske . Han vant Kniksenprisen som årets beste forsvarsspiller for 2007-sesongen. 3. desember 2017 skåret Kippe i Cupfinalen mot Sarpsborg 08, og bidro til at laget hans tok med seg pokalen hjem.

Han la opp etter sesongen 2019, samtidig som Lillestrøm rykket ned.

3. november 2020 ble det klart at Kippe ble Lillestrøm Sportsklubb-spiller ut sesongen.

Kippe er onkel til skiskytteren Sturla Holm Lægreid.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Profil på LFCHistory.net

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Fotballspillere for Lillestrøm SK
Fotballspillere for Liverpool FC
Fotballspillere for Stoke City FC
Norske fotballspillere i England
Vinnere av Kniksenprisen
Underoffiser

Underoffiser er en betegnelse som internasjonalt brukes om de forskjellige klassene av sersjanter, det vil si de høyere gradene av menig personell (OR-grader i NATOs gradskodesystem). Underoffiserer er befalingsmenn, men ikke offiserer.  Underoffiserer rangerer under offiserer, men over menige som ikke er underoffiserer. I mange lands militærstyrker regnes underoffiserene som ryggraden i den operative ledelsen av soldatene i felt. Korporaler og visekorporaler ragnes ikke som underoffiserer.

Tjenestegjøring
Underoffiserer tjenestegjør typisk som lagfører, instruktører ved tropp, nestkommanderende tropp og i administrative stillinger og som tekniske spesialister av alle slag. I  Frankrike og Tyskland er de fleste troppsjefer også underoffiserer. I fremfor alt de anglosaksiske armeer er de rådgivere til offiserskorpset og både tilsynsførere og talsmenn for menig personell av lavere grad.

Norge
I Norge ble betegnelsen underoffiser avskaffet i 1930, og ble erstattet med sersjants- og offisersgrader. Internasjonalt ble de norske sersjantsgradene fortsatt regnet som underoffiserer, ikke minst gjennom standardisering av grader i NATO. Gjennem militærordningen fra 1. januar 2016 ble sersjantsgradene gjeninnført i Norge i form av spesialistbefal.

Grader
Generelt består underoffiserskorpset av alle grader av sersjanter, mens i mariner består underoffiserskorpset av alle nivåer av kvartermestre. Warrant officers i USA er offiserer mens i Storbritannia er de underoffiserer.

Historiske underoffisersgrader i den norske hær

Før 1930
Capitaine des armes («våpenkaptein») var den høyeste underoffisersgraden ved infanterikompaniene i Hæren i Norge fra 1600-tallet til graden ble avskaffet i 1747.

1930-1940
Sersjant

Brigaden i Skottland
 Stabssersjant
 Artillerisersjant (Tilsvarende Stabssersjant)
 Sersjant

1945-1975

 Stabssersjant
 Oversersjant
 Sersjant

1975-2015
Sersjant

2016-d.d.

 Sersjantmajor
 Kommandérsersjant
 Stabssersjant
 Oversersjant
 Sersjant klasse 1
 Sersjant

Militære beskjeftigelser
Sainte-Chapelle

Sainte-Chapelle er en kirke på Île de la Cité i Paris. Den regnes som et av de fineste eksemplene på fransk gotikk, og er særlig kjent for sine glassmalerier. Kirken er delt i et øvre kapell for adelen og et nedre kapell for tjenerskapet. Kirka ble bygd under Ludvig IX i åra 1242 til 1248 for å huse en samling av dyrebare relikvier; angivelig Kristi tornekrone og en bit av korset. Disse ble tidlig på 1800-tallet flyttet til Notre-Dame.

Historie
Planleggingen begynte i 1241, byggingen i 1242 og kapellet var ferdig 23. april 1248. Kapellet ble oppført av den fromme Ludvig IX i tilslutning til det kongelige palass for å herberge Kristi tornekrone, en del av Kristi kors og andre relikvier. Det kongelige palass er idag borte, tilbake er alene Sainte-Chapelle, helt omgitt av Palais de Justice. 

Kristi tornekrone og noen andre relikvier ble kjøpt i 1239 fra keiseren av Konstantinopel, Balduin II, for den enorme summen 135 000 livre; kapellet kostat bare 40 000 livre å oppføre. 

Det kongelige kapell er dekorert med 15 malte glassvinduer, treskjæringer av de tolv apostler, og har et storslått rosevindu som gjengir åpenbaringsfortellingen i 86 glassfelt. Rosevinduet var en gave fra kong Karl VIII i 1485. Fra palasset kunne kongen gå direkte til kapellet via en overdekt passasje. Under det kongelige kapellet er det ytterligere et kapell som var bygd som menighetskirke for ansatte ved palasset. 

Under den franske revolusjon ble kapellet brukt som kontor og de storslagne vinduer var skjulte av store arkivskap. På dette vis ble de beskyttet mot vandalisme; under revolusjonen ble spiret ødelagt og relikviene flyttet - etter mellomstasjoner gavnet de i Notre-Dame de Paris. Det nåværende 75 meter høye spiret ble tilført av Viollet-le-Duc i 1853. I 1862 ble bygningen erklært til historisk monument.
 
Sainte-Chapelle er mye brukt til konserter. Adkomsten er gjennom Palais de justice.

Eksterne lenker 
 

Kirker i Paris
1. arrondissement i Paris
Katolske kirker i Paris
Internet Movie Database

Internet Movie Database (IMDb) er den eldste og største filmdatabasen på Internett. Den er kjent for å være svært dekkende, også med informasjon om ikke-engelskspråklige filmer, lavbudsjett- og TV-filmer, samt videospill. Databasen har 57 millioner unike besøkende per måned (2009)

IMDb så dagens lys i 1990 som et enkelt program for å søke i listen over vanlige spørsmål (FAQ) for nyhetsgruppen rec.arts.movies. I 1993 var det mulig å sende spørsmål til programmet via e-post, og året etter kunne også brukerne sende inn tillegg til databasen. Kort tid senere utviklet man et www-basert grensesnitt, noe som åpnet IMDb for den store brukermassen. I begynnelsen var IMDb ikke-kommersielt, og brukte donert båndbredde og maskinvare. I 1996 ble det dannet et selskap i Storbritannia, Internet Movie Database Ltd. med eiendomsretten til databasen, og i forbindelse med dette innførte man også reklame på nettstedet. I 1998 ble selskapet kjøpt opp av Amazon.com som fremdeles (2015) er eier.

Rangering av spillefilmer

 *Inkludert beste film

Se også 
 The Movie Database

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Detaljert historikk over hvilke filmer som har vært på IMDBs liste over 250 beste filmer

Amazon.com
Filmnettsteder
Amerikanske videospillnettsteder
Etableringer i 1990
Île Saint-Louis

Île Saint-Louis er ei øy i Seinen og en bydel i Paris. Fram til 1600-tallet var øya stort sett ubebygd sump, og besto egentlig av to øyer;  Île aux Vaches og Île Notre Dame. Øya er oppkalt etter den helige Ludvig og dens beboere kalles Ludovisiens. På øya, som inngår i 4. arrondissement, finnes én kirke — Saint-Louis-en-l'Île.

Eiendomsutvikleren Christophe Marie fikk bygd ut øya med elegante bolighus på midten av 1600-tallet.  Under den franske revolusjonen gikk øya under navnet Île de la fraternité. I 1840-åra tiltrakk Île Saint-Louis seg mange kunstnere og bohemer. Blant andre bodde Charles Baudelaire her mens han skrev Les Fleurs du mal.

Mange rike og framstående personer har og har hatt adresse Île Saint-Louis, for eksempel pretendenten til den franske kronen og baron Guy de Rothschild. Georges Pompidou bodde her de siste åra av sitt liv.

Eksterne lenker 
 

Ile Saint-Louis
Ile Saint-Louis
Ile Saint-Louis
Sciences Po

Institut d'études politiques de Paris, gjerne kjent som Sciences Po Paris eller bare Sciences Po, er en grande école og grande establissement i Paris, Frankrike. Sciences Po underviser og driver forskning innen statsvitenskap, samfunnsøkonomi, sosiologi, jus og historie. 

Universitetet har en svært lav opptaksprosent, og er i Frankrike kjent som en eliteinstitusjon står sentralt i å utdanne franske samfunnstopper i offentlig sektor, næringsliv og media. Sciences Po har utdannet norges statsminister Jonas Gahr Støre.

Sciences Po ble grunnlagt i 1872 av sosiologen Émile Boutmy som École libre des sciences politiques, som en høyere utdanningsinstitusjon for franske embedspersoner. Det fikk etterhvert en prominent rolle som utdanningsinstitusjon for det voksende embedsverket under Den tredje til femte franske republikk. Senere utvidet  studietilbudet utover det originale curriculumet bestående av statsvitenskap og historie for å gi et mer relevant studietilbud for studenter som ønsket seg til privat sektor. 80% av studenter fra Sciences Po søker seg i dag til næringslivet.

Sciences Po er regnet som et av frankrikes fremste universiteter. I 2022 rangeres det fremst i Europa samt nummer to i verden for statsvitenskap, og får en 242. plass generelt blant verdens universiteter.

Historie 
Universitetet ble grunnlagt i 1872 av en gruppe prominente intellektuelle ledet av sosiologen Émile Boutmy som École libre des sciences politiques. Tradisjonelt skulle studiene føre til den såkalte concours (opptaksprøve) for de viktigste forvaltningshøyskolene i Frankrike (særlig École nationale d'administration (ENA). Senere finnes imidlertid en rekke andre studieretninger, alle innenfor samfunnsvitenskap.

Ulike campus 
Universitetet har hovedsete i Paris, men totalt syv campus i ulike byer tilhører skolen. Det er hovedsakelig kun master som undervises ved campus Paris. På bachelornivå har en istedenfor undervisning ved enten Reims, Poitier, Menton, Nancy, Dijon eller Le Havre. De ulike byene har samme akademiske program, men fokus på ulike verdensregioner. Så langt har skolen ambisjoner om å kutte all bachelorundervisning i Paris og heller videreutvikle den nest største campusen i Reims.

Referanser

Eksterne lenker 
 Offisiell side (fransk)

Utdanning i Paris
Universiteter i Frankrike
Grand établissement
7. arrondissement i Paris
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1872
1870-årene i Frankrike
AIM-9 Sidewinder

AIM-9 Sidewinder er et kortdistanse luft-til-luft-missil som brukes av jagerfly og kamphelikoptre.  Det er oppkalt etter en giftig klapperslange som jakter på varmblodige bytter ved hjelp av infrarøde sensor-organer. Sidewinder var den første virkelige effektive luft-til-luft-raketten, og er fremdeles i tjeneste i luftforsvar i flere land blant annet i det norske luftforsvaret. Blant annet blir den produsert ved Nammo på Raufoss i Oppland. Sidewinder er det mest brukte missilet i vesten, med mer enn  eksemplarer produsert for det amerikanske forsvaret og 27 andre land, hvorav rundt 1 % har blitt brukt i kamp.

AIM-9 Sidewinder ble for første gang brukt i kamp av USA under Vietnamkrigen. Siden den tid er våpensystemet blitt utviklet og fornyet mange ganger, og det produseres fremdeles.

Historie og utvikling 
Missilet var designet til å være enkelt å oppgradere. Det har blitt sagt at designmålet for den originale sidewinder var å produsere en pålitelig og effektiv missil med «elektronisk kompleksitet til en bordradio og mekanisk kompleksitet til en vaskemaskin» – mål som ble møtt i de tidlige variantene av missilet.

Den amerikanske marinen holdt et femtiårsjubileum til ære for det i 2002. Boeing vant en kontrakt i mars 2010 for å støtte Sidewinder-operasjoner fram til 2055 og garantere at våpensystemet holdes i tjeneste fram til da. US Air Forces talsperson sa at på grunn av dets lave kostnad, varierte bruksområder og pålitelighet er det fullt mulig at sidewinder vil brukes i det amerikanske luftforsvaret gjennom det 21. århundre. Andre land har imidlertid byttet ut modellen med nyere kort-distanse missiler, bl.a har Storbritannia og Australia begynt å innføre ASRAAM-missiler i stedet, mens Tyskland og Norge har byttet ut samtlige missiler til fordel for IRIS-T.

Referanser

Eksterne lenker 

Introduksjoner i 1953
Luft-til-luft-missiler
Missiler brukt av Norges forsvar
Raytheon
Triumfbuen

For informasjon om flere liknende byggverk, se artikkelen Triumfbue. Triumfbuen er også tittelen på en roman av Erich Maria Remarque.

 
Triumfbuen, egentlig Arc de triomphe de l'Étoile, (norsk: «Stjernens triumfbue») er et monument på Place Charles de Gaulle i Paris, i Champs-Élysées' vestlige ende. Plassen het tidligere Place de l'Étoile (norsk: «Stjerneplassen») etter dens sirkelrunde form med tolv avenyer radielt i hver sin retning.

Triumfbuen ble påbegynt i 1806 under Napoleon som et monument over ham selv og den franske arméen, men ble ikke fullført før under Louis-Philippe i 1836. Innvendig har buen inngravert navnene på franske generaler og slagsteder. Utvendig domineres dekoren av relieffet La Marseillaise av François Rude. Den ukjente soldats grav ligger under Triumfbuen. Bygningen er 50 meter høy.

Det er trapper i alle fire hjørner av bygningen. I den øvre delen er det to store etasjeflater og takterrasse som er åpen for besøkende. Det er utstilt bilder og modeller som viser triumfbuens historie.

Se også 
 Navnene inngravert på Triumfbuen

Litteratur 
 Thomas W. Gaehtgens: Napoleons Arc de Triomphe. Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen 1974, ISBN 3-525-82363-0.
 Ernst Seidl: La Grande Arche in Paris – Form, Macht, Sinn. Kovač, Hamburg 1998, ISBN 3-86064-702-4.
 Dominique Fernandes, Gilles Plum, Isabelle Rouge: L'arc de triomphe de l'Étoile. Éditions du patrimoine, Paris 2000, ISBN 2-85822-202-9.
 Anne Muratori-Philip: L’Arc de Triomphe. Éditions du Patrimoine, Centre des Monuments Nationaux, Paris 2007, ISBN 978-2-85822-969-7.

Eksterne lenker 
 

Byggverk i Paris
8. arrondissement i Paris
Triumfbuer
Grand Palais

Grand Palais er en bygning i Paris, på sørsiden av paradegaten Champs-Élysées, som inneholder museer og utstillingslokaler for bildende kunst. Bygningen ble sammen med Petit Palais reist til Verdensutstillingen i 1900.

Arkitektonisk er bygningen en særegen blanding av nyklassisistisk fasade i stein og smijernsdekorasjoner i art noveau-stil. Den har et buet glasstak og sentral kuppel i glass med bærende konstruksjoner i jern.

Eksterne lenker 
 

Byggverk i Paris
8. arrondissement i Paris
Verdensutstillingsanlegg
Piratbyrån

Piratbyrån var en svensk interesseorganisasjon som konsentrerte seg om spørsmål om opphavsrett, piratkopiering og personlig integritet for nettbrukere. Organisasjonen eksisterte fra 2003 til 2010.

Utgangspunktet for Piratbyrån var at ettersom datamaskinens kraftige vekst har gjort det mulig å gi alle med internett tilgang til all digital informasjon, skal denne utviklingen ikke hemmes av opphavsrett og programvarepatenter. Navnet spiller på bransjeorganisasjonen Svenska Antipiratbyrån.

Piratbyrån forsøkte først og fremst å få i gang en ordentlig debatt om opphavsrett og annen såkalt immateriell eiendom for å endre synet på denne. Nettstedet samlet artikler om opphavsrett, de siste nyhetene, guider om piratkopiering og startet også  BitTorrent-trackeren The Pirate Bay, som senere ble gjort uavhengig fra Piratbyrån. 

Rasmus Fleischer er kjent som talsmann for organisasjonen Piratbyrån.

Eksterne lenker
 Piratbyrån – Offisiell webside
 Kampanjen "Stoppa fluktarna"
 Piratbyråns kampanje – Bojkotta filmbranschen

Svenske organisasjoner
Internett
Opphavsrett
Den svenske piratbevegelsen
Organisasjoner etablert i 2003
Opphør i 2010