alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Otto Zdansky

Otto Zdansky (født 28. november 1894 i Wien, død 26. desember 1988 i Uppsala) var en østerriksk paleontolog urtvandret til Sverige, og er mest kjent for sin oppdagelse av Pekingmennesket.

Lov og virke

Bakgrunn 
Otto Zdansky, av jødisk opprinnelse, kom til Uppsala etter første verdenskrig der han ble tatt vare på av studentorganisasjonen ved Uppsala universitet. Ved studier i sin hjemby og ved kontakter med professoren i paleontologi ved universitetet, Carl Wiman, lykkes han å fullføre sine studier og disputerte i 1921.

Paleontolog, pekingmennesket 
Wiman var en bekjent av forskeren Johan Gunnar Andersson som på tiden da Zdansky disputerte, ledet utgravninger i Kina. Gjennom disse kontaktene fikk Zdansky hjelpe til ved utgravningene og en dag fant han en kinntann fra en hominid i en grotte ved Chou Kou Tien ( Zhoukoudian) ikke langt fra Beijing (Peking). Da han siden vendte tilbake til Uppsala og gikk igjennom forskningsmaterialet, som var sendt dit, oppdaget han ytterligere to tenner. Han gjemte funnet unna og publiserte ingenting før i 1926, etter at han hadde rukket å undersøke grotten nøyere. 

Han publiserte sine forskningsresultater i Nature, og fikk året etter et professorat ved universitetet i Kairo som han ble til 1950 før han vendte tilbake til Sverige og Uppsala.

Utforskningene i Kina ble fortsatt av den canadiske paleontologen Davidson Black og franskmannen Teilhard de Chardin, delvis i samarbeide med Otto Zdansky og Johan Gunnar Andersson. Ytterligere funn ble gjort og den fossile menneskeslektningen ble døpt Sinanthropus pekinensis.

Otto Zdansky er også kjent for sine utgravninger av pattedyrfossiler i Baode fylke i provinsen Shanxi.

Referanser

Litteratur 
 
 Nils Uddenberg, Idéer om livet, II. En biologibok (2003)

Svenske forskere
Svenske geologer
Personer fra Wien
Museo Nazionale, Palazzo del Bargello

Museo Nazionale, Palazzo del Bargello er i dag et viktig kunstmuseum i Italia. Bygningen ble i en periode brukt som anstalt og fengsel, og ble da også kalt for Palazzo del Popolo (Folkets palass). Adressen er Proconsolo 4, Firenze.

Bargello er avledet av latin bargillus, og har samme ordstamme som det gotiske bargi, som på norsk er blitt til borg.

Borgen
Palazzo del Bargello ble opprinnelig oppført som sete for byrådet, men ble 1261 overtatt den høyeste magistrat, Podestà, ved Firenzes bystyre, og ble da omtalt som Palazzo del Podestà. Palazzo del Bargello er nå den eldste offentlige bygning Firenze. I høyrenessansen på 1300-tallet var fasaden hyppig brukt som åsted for uthenging av folkets fiender gjennom såkalte pittura infamante.

Litteratur
 Giovanna Gaeta Bertelà: Bargello Nationalmuseum. Giunti. Firenze 2001. ISBN 88-09-01948-2

Eksterne lenker
 
  
 
 Bargello Overview
 Oversikt over Firenzes museer (på engelsk)

Byggverk i Firenze
Italiensk kunst
Etableringer i 1865
Museer etablert i 1860-årene
1860-årene i Italia
Kunstmuseer i Italia
Jet Li

Jet Li (født Li Lianjie (kinesisk: 李连杰, pinyin: Lǐ Liánjié, født 26. april 1963 i Beijing i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk filmskuespiller, kjent for sine mange roller innen kampsportfilmer (wushu).

Hans roller inkluderer Once Upon A Time In China-serien, hvor han portretterer folkehelten Wong Fei Hung. Hans første rolle i en Hollywood-produksjon var som skurken i Dødelig våpen 4 (1998), men hans første hovedrolle var i Romeo Must Die (2000).

Jet Li har spilt i en del andre Hollywood-filmer, blant annet:
 The One (2001)
 Kiss of The Dragon (2001)
 Cradle to The Grave (2003)
 Unleashed (2005)
 The Mummy: Tomb of the Dragon Emperor (2008)
 The Forbidden Kingdom (2008)
 The Expendables (2010)
 The Expendables 2 (2012)
 The Expendables 3'' (2014)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Jet Li-biografi (HKCinema)
 Jet Li-biografi (HKFilm) 

Kinesiske skuespillere
Personer fra Beijing
Palasthotel

Palasthotel  var et hotell i DDR-kjeden Interhotel som lå i Øst-Berlins distrikt Mitte. Det ble bygget i årene 1976–1979 etter et utkast av Ferenc Kiss, og var med sine 600 rom med 1000 senger og en konferansehall med 2000 seter et av DDRs største hoteller og var et svært hyppig benyttet tilholdssted for vestlige turister/forretningsfolk. Det var stengt for østtyske gjester siden hotellet bare aksepterte vestlig valuta og ikke den lokale østtyske marken. Hotellet ble i årene 1990 til 1992 drevet av Interhotel AG. Etter dette ble det overtatt av Raddisson SAS. Hotellet ble revet i 2001. Hotellet lå i Karl-Liebknecht-Straße 5, i krysset til Spandauer Straße, rett bak Berliner Dom og nær elven Spree.

Hotellet må ikke forveksles med det Palasthotel som tidligere lå ved Tiergarten i Berlin.

Diverse 

Palasthotellet var en viktig del av Stasis overvåkning av alle utlendinger som ankom til DDR. Til enhver tid var det fire Stasi-medarbeidere som jobbet med overvåkningen av hotellet. Ved hjelp av kameraer og mikrofoner holdt de resepsjonshallen, heisene, korridorene og flere rom under streng overvåkning. 25-30 rom i hotellet var utstyrt med det nødvendige tekniske utstyret. Video- og lydopptakere var plassert i Stasi-suiten, rom 51.01/51.03 i femte etasje.
I åttende etasje, rom 80.26/80.27, var kontoret til Herbert Rübler. Derfra organiserte han sitt arbeid; organisering av handel mellom DDR og vesten. Han ble funnet død på hotellet i mai 1989. 
Hotellet ble referert til som «Valuta-hotellet» og «Stasi-reiret».
Det ble benyttet av toppledere i SED og for å motta viktige gjester fra utlandet.
Blant berømte gjester finner vi:Karl-Eduard von Schnitzler, Alexander Schalck-Golodkowski, Udo Lindenberg, Bruce Springsteen og Katja Epstein.
Hotellet spiller en viktig rolle i den tyske romanen «Wie es leuchtet» (Fischer 2004) av Thomas Brussig.

Referanser

Eksterne lenker 
 https://web.archive.org/web/20130617034856/http://www.e-politik.de/lesen/artikel/2006/der-geborene-reporter-und-die-wiedervereinigung/
 http://www.welt.de/print-welt/article429947/Erich_Mielke_liebte_es_schwedisch.html

Litteratur 
 Anne Holper, Matthias Käther, DDR-Baudenkmale in Berlin-Berlins Osten neu entdeckt, 2003.

DDR
Arkitektur i Tyskland
Kultur i Berlin
Tony Leung Chiu Wai

Tony Leung Chiu Wai (kinesisk: 梁朝偉, Pīnyīn: Liáng Cháowěi, født 27. juni 1962 i  Hongkong) er en kinesisk filmskuespiller.

Filmografi 
 Lust, Caution (2007)
 Confession of Pain (2006)
 2046 (2004)
 Hero (2002)
 Infernal Affairs (2002)
 Tokyo Raiders (2000)
 In the Mood for Love (2000)
 Flowers of Shanghai (1998)
 Happy Together (1997)
 Cyclo (1995)
 Chungking Express (1994)
 The Tigers (1991)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kinesiske skuespillere
Personer fra Hongkong
Fødsler i 1962
Bill Nicholson

William Edward «Bill» Nicholson (født 26. januar 1919, død 23. oktober 2004) var en engelsk fotballspiller og manager som gjennom et helt fotballiv var i Tottenham Hotspur.

Spillerkarriere 
Han ble invitert på prøvespill i Tottenham da han var 16 år. Han ble profesjonell i 1938, og spilte noen få kamper før han ble med i Durham Light Infantery ved utbruddet av andre verdenskrig i 1939. Han returnerte i 1946. Han var en vital del av Tottenham-laget som vant ligaen i 1951. Han debuterte på  i en kamp mot  i 1951. Han scora på sin første ballberøring etter bare 19 sekunder. Dette var hans eneste landskamp for England. Han spilte i Tottenham til 1955. Han spilte 314 kamper og scora seks mål.

Trenerkarriere 
Nicholson tok et trenerkurs i regi av the Football Association, og han ble med i Tottenhams trenerapparat etter at han la opp. Han steg fort i gradene og ble førstelagstrener i 1955. Han var også assistent til Englands landslagstrener Walter Winterbottom i fotball-VM 1958.

11. oktober 1958 ble han kalt inn på kontoret til styret og oppnevnt til manager for klubben etter Jimmy Anderson. På den tida lå Tottenham som nummer seks nedenfra på tabellen, og det var lite som indikerte at Tottenham var på vei inn i sin storhetstid. I Tottenham første kamp under Nicholson vant dem 10–4 mot Everton. Dette var ny klubbrekord, men den ble slått i 1960 da Tottenham vant 13–2 over Crewe Alexandra i en FA-cupkamp.

Under to år senere ble Tottenham historiske som første lag som både vant ligaen og FA-cupen. Tottenham dominerte den sesongen, med å starte med 11 strake seire og score 115 mål på 42 kamper. Neste sesong vant klubben FA-cupen igjen, og de nådde semifinalen i Serievinnercupen, men de ble slått av Benfica. I 1962/63 ble Tottenham igjen historiske. De slo Atletico Madrid 5–1 i finalen i Cupvinnercupen. Dette var første gang et britisk lag vant en stor europeisk turnering.

I 1967 vant Tottenham FA-cupfinalen mot Chelsea for tredje gang på syv år. Dette ble etterfulgt av flere trofeer på starten av 1970-tallet. I både 1971 og 1973 vant Tottenham Ligacupen, og i 1972 vant dem UEFA-cupen. Han ga seg som manager i 1974, like etter at Tottenham tapte UEFA-cupfinalen mot Feyenoord.

Nicholson var offiser av Order of the British Empire.

Han døde i 2004 etter lang tids sykdom.

Meritter 

Både som spiller og manager

Football League 1. divisjon
 Vinner: 1951, 1961
 Andreplass: 1952, 1963

Football League 2. divisjon
 Vinner: 1950

FA-cupen
 Vinner: 1961, 1962, 1967

Ligacupen
 Vinner: 1971, 1973

FA Charity Shield
 Vinner: 1951, 1961, 1962
 Delt: 1967

Cupvinnercupen
 Vinner: 1963

UEFA-cupen
 Vinner: 1972
 Tapende finalist: 1974

Referanser

Eksterne lenker 
 

Engelske fotballspillere
Engelske fotballtrenere
Spillere i Fotball-VM 1950
Fotballspillere for Northfleet United FC
Fotballspillere for Tottenham Hotspur FC
Fotballtrenere for Tottenham Hotspur FC
Order of the British Empire (OBE)
Personer fra Scarborough
L’ Inferno

L'Inferno er en italiensk stumfilm fra  av Giuseppe de Liguoro, som løst bygger på Dantes Den guddommelige komedie.

L'Inferno ble først vist i Napoli i Teatro Mercandante den 10. mars, 1911. Det tok over tre år å lage filmen og er den første helaftens italiensk spillefilmen. Filmen var en internasjonal suksess, og brakte inn mer enn 2 millioner dollar bare i USA. Den er ansett av mange lærde og fans som den fineste filmatiseringen av Dantes verk til dags dato.

Filmen ble utgitt på DVD i , med musikk av Tangerine Dream.
Selv om TDs musikk ikke var komponert spesielt til filmen (den var utgitt tidligere), passet den godt. Populariteten til Tangerine Dream har helt sikkert hjulpet salget av Dvd-en.

Handling 
Dante blir forhindret av å gå inn i frelsens bakke, av tre enorme dyr som blokkerer veien hans - kalt Gjerrighet, Stolthet og Begjær. Beatrice stiger ned ovenfra, og ber poeten Virgil om å guide Dante gjennom helvetes ni sirkler. Virgil fører Dante til en hule hvor de finner elven Acheron, som Charon frakter de dødes sjeler over til Helvete. De ser også den trehodede Cerberus og Geryon, en flygende slange med et mannsansikt. De ser Djevelen som spiser mennesker hele, Harpyier spiser likene etter mennesker som har begått selvmord. En ond mann blir tvunget til å bære sitt eget avkuttede hode for resten av evigheten, en rekke mennesker ligger halvt begravd i flammende lava, og en rekke andre pinsler.

Dante og Virgil møter en rekke tidligere kjente historiske skikkelser, hvis sjeler blir nektet adgang til både himmelen og helvete. De lytter også til noen av historiene til mennesker de møter, fortalt gjennom flashbacks. Disse karakterene inkluderer blant annet Homer, Horace, Ovid, Lucanus, Cleopatra, Dido, dronningen av Kartago, forræderen Caiphus, grev Ugolino, Peter av Vigna, Francesca da Rimini og hennes elsker Paulo, Marcus Junius Brutus og Cassius, Mohammed og Helena av Troja. Filmen skildrer helvetes mange redsler, med overdreven vold og gørr, designet for å skremme publikum til å bli mer fromme eller gudfryktige.

Rolleliste

Eksterne lenker 
 

Italienske stumfilmer
Filmer fra 1911
Sort-hvitt-filmer
Stum-fantasyfilmer
Italienske stum-dramafilmer
Filmer basert på bøker
Bartholinske kjertler

Bartholinske kjertler, eller glandula vestibularis major, er to små og bønneformede slimkjertler som ligger på hver side av kvinners vaginaåpning. Kjertlene utsondrer et gjennomsiktig slimsekret som fukter skjeden ved seksuell aktivitet. De bartholinske kjertler ble først beskrevet vitenskapelig av den danske legen Caspar Bartholin den yngre (1655–1738). 

Hvis gangene tetter seg kan det forårsake en smertefull hevelse kalt bartholinitt. Betennelsen blir  behandlet med antibiotika eller kirurgi.

Eksterne lenker 
 www.pasienthandboka.no om bartholinske kjertler

Kjønnsorganer
Ella Rosén

Eleonora Karin Margareta Rosén (født 14. januar 1911 i Göteborg, død 29. juni 1984 i Stockholm), kjent som Ella Rosén, var en svensk skuespiller og skript.

Rosén er datter av skuespilleren Erik Rosén og søster til skuespilleren Aina Rosén.

Filmografi

Eksterne lenker 
 Norske filmtitler fra filmdelta.se
 

Svenske skuespillere
Personer fra Göteborg
Fødsler i 1911
Dødsfall i 1984
Imad Mugniyah

Imad Mugniyah (født 7. desember 1962 i Libanon, drept av bilbombe den 12. februar 2008 i Damaskus, Syria) var leder for Hizbollahs militære styrker. 

23. oktober 1983 kjørte en lastebil med sprengstoff inn i den amerikanske ambassaden og en amerikansk marinebrakke i Beirut. Ambassadebygningen ble sprengt i småbiter og 299 mennesker mistet livet. USA holder Imad Mugniyah ansvarlig for disse angrepene. 

I oktober 2001 dukket Imad Mugniyah opp på FBIa liste over topp 22 Most Wanted Terrorists, og det ble utlovet en belønning på 5 millioner dollar for tips som kunne føre til hans arrestasjon. 

På 1990-tallet forsøkte Mossad å likvidere Mugniyah i Sør-Beirut. De klarte å drepe broren hans i operasjonen, og de håpte dette ville gi en ny mulighet til å kidnappe eller likvidere ham i brorens begravelse. Men Mugniyah møtte ikke opp.

Referanser 

Personer fra Vest-Asia involvert i terroraktivitet
Libanesere
Personer fra guvernementet Liban-Sud
Personer tilknyttet Hizbollah
Personer drept av eksplosjon
Fødsler i 1962
Dødsfall i 2008
Personer som led en voldelig død
Vealøs (Horten)

Vealøs er en øy som ligger utenfor Karljohansvern i Horten kommune i Vestfold. Øya har et areal på 0,1 km², og er forbundet til Karljohansvern og Horten med en bro. Øya brukes av Forsvaret. Den største installasjonen på øya er fortet Norske Løve. Arbeidet på fortet begynte i 1852 og ble avsluttet i 1859. Fortet har et nesten middelaldersk preg, med vollgrav og vindelbro. Introduksjonen av sprenggranaten sørget for at fortet som forsvarsverk tidlig ble betraktet som umoderne.

Fortet ble tatt i bruk i 1856, og er fortsatt i bruk av forsvaret. Øya har blitt brukt som base for motortorpedobåter.

Like etter andre verdenskrig ble de to hangarene bygget. Disse ble oppgradert i 2012.
Geologisk er øya Vealøs en del av den store endemorenen fra istidens slutt, det store raet som strekker seg rundt hele Skandinavia fra Finland til Finnmark. I Norge er denne morenen mest markant i Østfold og Vestfold hvor den er synlig som store rygger i landskapet. Raet krysser Oslofjorden mellom Jeløya og Horten, og Vealøs dannes ved at den undersjøiske moreneryggen her er ekstra høy. Andre liknende moreneøyer er Jomfruland og Målen. 

Den sørøstlige delen av Vealøs er fredet som naturreservat.

Referanser

Eksterne lenker
 Norske Løve – Festningsgalleri
 Forskrift om Vealøs naturreservat i Horten kommune, Vestfold fylke 
 Artikkel og video i Gjengangeren

Ratrinnet
Festningsverk i Vestfold og Telemark
Øyer i Horten
Sosialt arbeid

Sosialt arbeid er en akademisk disiplin og en profesjon som fokuserer på individer, familier, grupper og samfunn og handler om å forbedre deres sosiale funksjon og velferd. Sosialt arbeid er tverrfaglig og bygger på fagområder som psykologi, andre helsefag, sosiologi, kriminologi, statsvitenskap, byutvikling, jus og økonomi. Sosialt arbeid undervises i som akademisk fag ved universiteter og høyskoler i mange land. Sosialt arbeid er et svært bredt fagområde og studier i faget kan kvalifisere for mange ulike typer stillinger innen sosiale tjenester, barnevern, ulike former for psykologisk eller pedagogisk-psykologisk arbeid, kriminalomsorg og andre felt.

Definisjoner av faget

Sosialt arbeid fremmer sosial forandring og problemløsning i menneskelige relasjoner, og støtter det enkelte mennesket i å frigjøre seg og bli i stand til å øke sin trivsel. Ved hjelp av teorier om menneskelig adferd og sosiale systemer, griper sosialt arbeid inn på de områder hvor mennesker og miljø påvirker hverandre. Prinsippene for menneskerettigheter og sosial rettferdighet er fundamentale for sosialt arbeid.

Sosialt arbeid som fagfelt i Norge

I Norge er sosialt arbeid en akademisk disiplin ved flere universiteter og høyskoler, og det tilbys utdannelse opp til doktorgradsnivå i faget.

Utdannelse i sosialt arbeid kvalifiserer i Norge tradisjonelt først og fremst for stillinger i privat og offentlig sosial hjelpevirksomhet, bl.a. som sosionom og barnevernspedagog. Sosialarbeider er en bred fellesbetegnelse for personer som arbeider med sosialt arbeid i en eller annen form. Sosialarbeidere trenger imidlertid ikke å ha sin utdannelse innen sosialt arbeid; de kan også ha utdanningsbakgrunn i psykologi eller andre fagfelt.

Da faget Social Case-work ble innført i etterkrigstidens Norge, ble det diskusjon om hvordan dette skulle benevnes. I tidens løp ga man opp forsøkene på å lage gode norske uttrykk som ikke var direkte folkespråk, og sosialt arbeid og sosialt gruppearbeid ble navnet.

Annen bruk av begrepet

Uttrykket brukes også i andre sammenhenger, gjerne i tilknytning til idealister og humanitære organisasjoner.

Se også 
 sosionom

Referanser

Litteratur 
 Jan Messel Sosialarbeiderne kapittel 21 i Profesjonshistorier Pax 2014 ISBN 9788253037523

Beskjeftigelser
Sosialfag
Rocky Lekaj

Rocky Rexhep Lekaj (født 12. oktober 1989) er en norsk-kosovoalbansk fotballspiller som spiller for Fotballklubben Gjøvik-Lyn. 

Han er oppvokst på Ammerud og startet sin karriere i . Han vakte interesse hos , og spilte sin første seriekamp for klubben 13. mars 2007. Lekaj ble da yngste norske spiller som har spilt i det profesjonelle engelske seriesystemet.

Lekaj var i 2009 på utlån til , men returnerte til  ved sesongslutt etter et mislykket opphold i hvalfangerbyen. I mars 2010 ble han løst fra kontrakten med , og skrev samme måned under for  ut 2010-sesongen. Rocky debuterte for Lyn da han kom inn i det 77. minutt i 1-1 kampen mot  11. april 2010. Hans første mål i Lyn-drakten kom 13. mai 2010 i 1. runde i cupen mot , da han scoret to mål i Lyns 3-0-seier. 

Lekaj ble kontrakstløs etter at  meldte oppbud og arbeidsforholdet opphørte. Han signerte derfor med fjerdedivisjonsklubben  for å hjelpe dem med opprykk.

Klubb

Kristiansund 
I august 2016 signerte Lekaj en 2,5 års kontrakt med .

Han er tremenning med tidligere lagkamerat Kamer Qaka.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 100% fotball: Hillsborough-brødrene
 Lekaj leaves Wednesday
 Profil på Lyn.no

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Sheffield Wednesday FC
Fotballspillere for Sandefjord Fotball
Fotballspillere for Lyn Fotball
Norske fotballspillere i England
Personer fra Peja
Fødsler i 1989
Thomas Lund

Thomas Lund (født 19. november 1970) er en norsk tidligere fotballspiller. Han spilte spiss, og hadde en kort elite-karriere i Brann.

Lund slo gjennom som målfarlig spiss på 1.divisjonslaget Åsane i relativt moden alder. Som en av ligaens målmaskiner på et heller middelmådig lag ble han fort linket til Brann. Etterhvert fikk Branns sportslige ledelse øynene opp for hans kvaliteter, og i 2002 signerte han kontrakt med eliteserieklubben 31 år gammel. Hans debut i eliteserien ble imidlertid ingen hyggelig affære; den endte med 1-6 tap for Rosenborg. 

Før karrieren i Brann hadde Lund kombinert spill for Åsane med jobben som frisør. Hans yrkesutdannelse ble stadig referert til i mediaomtalen av hans sportslige prestasjoner. 

Totalt spilte Lund 31 seriekamper for Brann, og scoret 6 mål. Høydepunktet må nok sies å være kampen mot Fredrikstad 13. juni 2004 der han kom inn som innbytter en halvtime før slutt. I tillegg til 2 scoringer skaffet han straffespark og ble kåret til banens beste. 

Som 33-åring fikk Lund ikke forlenget sin Brann-kontrakt da den gikk ut i 2004. Han gikk da tilbake til frisøryrket.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Fotballspillere for SK Brann
Fotballspillere for Åsane Fotball
Fødsler i 1970
Norske frisører
Incroyables og merveilleuses

Les incroyables (uttales omtent le ængkroajabl, fransk for «de utrolige») og deres kvinnelige motstykker les merveilleuses (uttales le mervejøses, «de vidunderlige») var klengenavn for unge moteløver som tilhørte en subkultur i det franske direktoriet på 1790-tallet. De ble kjent for en overdådig, nesten uflidd klesstil og for å forvrenge uttalen av visse konsonanter og stadig gjenta ordene c'est incroyable! («det er utrolig!»).

Navnene på disse gruppene ble av og til uttalt incoyables og meveilleuses uten bokstaven «r». Dette ble gjort som en reaksjon mot de vanskelige årene etter den franske revolusjonen. Fordi så mange hadde lidd og mistet familie og venner i terroren som fulgte med de store samfunnsomveltningene da, var et av påfunnene å avskaffe «r», forbokstaven i ordet «revolusjon».

Klesstil 
Les incroyables og les merveilleuses ble først og fremst lagt merke til  i motebildet i Paris i direktoriet-tiden fra 1795 til 1799. Klesstilen deres regnes derfor som en ytterliggående variant av det som er blitt kalt direktoarstil (style directoire). Tilhengerne introduserte nye og utfordrende klesdrakter ved å overdrive motestrømningene fra England, også kalt à l'anglaise. Der hadde nyklassismen blant annet medført nye frisyrer og Werther-drakt og chemisekjole etter antikke forbilder. De franske draktene som karikerte denne stilen, ble laget av fargerike, ofte stripete tekstiler. I tillegg hadde både kvinner og menn rufsete frisyrer, kjempestore halsbind, hodeplagg og øreringer. Den etablerte direktoardrakten var preget av de samme moderne stilidealene, men på en mer dempet måte. De markerte overgangen til 1800-tallets empirestil med «nakenmote» for kvinnene og enklere klesdrakt for mennene.

I 1798 ble det for øvrig arrangert en utstilling av nye møbler og andre produkter fra Frankrike som viste påvirkningen fra antikkens former og naturlige letthet og forkjærligheten for luksus.

Andre betydninger 
 Incroyable var på 1700-tallet også fransk kallenavn for leketøyet jo-jo som da var på moten.

Se også 
 Direktoarstil
 Wertherdrakt, engelskinspirert mannsdrakt fra 1770-tallet med trange bukser, støvler, høy hatt med rund brem og frakk med stor krage

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Artikkelen «Incroyables» i Salmonsens konversationsleksikon (utgitt 1922)
 Bonniers Månadshäften, 1913 
 Incroyables i Illustreret norsk konversationsleksikon (1907-1913) 
 Les Incroyables et Merveilleuses: Fashion as Anti-Rebellion, blastmilk.com
 Merveilleuses, Incroyables, Muscadins, Petites-maîtresses, Petits-maîtres, Mirliflores, Inconcevables, Amazones, Muguets, Gandins ... , www.lamesure.fr

Frankrikes historie
Historiske klær
Richard Grieco

Richard John Grieco (født 23. mars 1965 i Watertown i New York) er en amerikansk skuespiller og modell. En av hans mest kjente roller var som «Rick Gardner» i TV-serien One Life to Live fra 1985 til 1987. I løpet av sin modellkarriere har han arbeidet for blant andre Armani, Calvin Klein og Chanel. Han var tidligere gift med modell og skuespiller Kimber Sissons.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Skuespillere fra USA
Modeller fra USA
Personer fra Jefferson County i New York