alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Venstresosialisme

Venstresosialisme er en strømning innenfor den sosialistiske tradisjonen som tar til orde for at kapitalismen erstattes av et sosialistisk samfunn med felleseie over produksjonsmidlene. Venstresosialismen står slik i motsetning til nyere sosialdemokratisk tenkning, som har tatt avstand fra tidligere målsettinger om å avvikle de kapitalistiske produksjonsforholdene. 

Venstresosialismen skiller seg fra den kommunistiske tradisjonen ved at den framhever at samfunnsendringer bør gjennomføres gjennom legale vedtak i folkevalgte organer. 

Venstresosialismen, spesielt i Nord-Europa, har også skilt seg fra den sosialdemokratiske såvel som den kommunistiske tradisjonen, ved sin nedtoning av økonomisk vekst som hovedmål, og sin vektlegging av "grønn politikk" hvor miljøvern står sentralt. 

Mens den kommunistiske tradisjonen har preget partiene lengst til venstre i størstedelen av verden, har venstresosialismen vært en den dominerende politiske strømningen lengst til venstre i Norden. I Norge har venstresosialistisk tenkning stått sentralt i politikken til Sosialistisk Venstreparti (SV) og forløperen Sosialistisk Folkeparti (SF). Det samme kan hevdes om partiet Rødt. 

Etter Berlinmurens fall, og etter at den kommunistiske tradisjonen i stor grad ble diskreditert, har venstresosialistisk tenkning også overtatt dominansen lengst til venstre i det politiske landskapet i de fleste andre europeiske land. Det største venstresosialistiske partiet i Europa er det nyopprettede Venstrepartiet (Die Linke) i Tyskland.  

Størst betydning har venstresosialismen likevel hatt i Latin-Amerika. Venstresosialismen kan sies å ha preget tenkningen til Salvador Allendes regjering i Chile, som ble styrtet i 1973, og til sandinistene som hadde makten i Nicaragua på 1980-tallet. Også det politiske programmet til president Hugo Chávez i Venezuela kan sies å være preget av venstresosialistisk tenkning. Det samme kan sies om programmet til Evo Morales som ble valgt til ny president i Bolivia i desember 2005.

Politiske ideologier
Bayerischer Rundfunk

Bayerischer Rundfunk (BR) er det statlige kringkastingsselskapet i Fristaten Bayern, og har sete i hovedstaden München. Selskapet ble grunnlagt i 1922 og fikk dagens navn i 1930.

Kringkastingsselskapets orkester er Symphonieorchester des Bayerischen Rundfunks.

Eksterne lenker
 

Tyske kringkastingsselskaper
Bayern
Kultur i München
Selskaper etablert i 1922
Den europeiske kringkastingsunion
1922 i Tyskland
Midtstubakken

Midtstubakken er en hoppbakke i Oslo. Bakken ble åpnet 6. september 2010 med et hopp av Maren Lundby. Anlegget ble brukt under Ski-VM 2011.

Den nåværende bakken
Den nye Midtstubakken ligger i Midtstulia, og har en bakkestørrelse (HS) på 106 meter. Bakken er plastbelagt, slik at den også kan benyttes om sommeren. 
Det er Økaw Arkitekter i samarbeid med Grindaker landskapsarkitekter som har tegnet bakken. De har tilpasset den etter terrenget i Midtstulia, og tilløpet er på bakkenivå. Dermed konkurrerer ikke bakkens profil med Holmenkollbakken sett fra Oslo sentrum. Også tribunene er tilpasset terrenget. 

Midtstubakken er en del av Holmenkollen nasjonalanlegg, som var arena for hopp, langrenn og kombinert under Ski-VM 2011. Oslo bystyre vedtok i desember 2007 å bygge nye hoppbakker både i Holmenkollen og i Midtstuen. Det måtte man gjøre slik at bakkene kunne tilfredsstille de sportslige kravene fra det internasjonale skiforbundet FIS til å arrangere et mesterskap.

Utbygger av den nye Midtstubakken har også laget et vannmagasin nederst i Midtstulia. Det brukes til snøproduksjon i Holmenkollen nasjonalanlegg. Tjernet kan også benyttes til bading om sommeren. Det ble åpnet fire rekrutteringshoppbakker i Midtstulia i 2012. Rekrutteringsbakkene ligger tett opptil Midtstubakken. Disse bakkene er også plastbelagt, slik at de kan benyttes om sommeren.

Den gamle bakken
Tidligere stod det en mindre hoppbakke med størrelse K 85 i Midtstuen, like ved der den nye bakken er anlagt. Den første Midtstubakken ble anlagt i 1927. Bakken har blitt revet og ombygget tidligere, blant annet ble det gjort en stor ombygging av bakken i 1956. Også i 1980 ble det gjennomført en større ombygging. Tilløpet ble revet i 1992. Normalbakkerennene både under ski-VM 1966 og ski-VM 1982 ble arrangert her. 19. februar 1966 gikk Bjørn Wirkola til topps etterfulgt av Dieter Neuendorf og Paavo Lukkariniemi. 21. februar 1982 gikk Armin Kogler til topps etterfulgt av Jari Puikkonen og Ole Bremseth. I samme renn satte Jari Puikkonen bakkerekord med 85,5 meter.

Annen bruk av området
Snøbrettkonkurransen The Arctic Challenge som Terje Håkonsen tok initiativ til, ble arrangert i Midtstubakken i 2006 og 2007. Konkurransen foregikk i en snøbrettarena («quarterpipe») som lå på det sted der den gamle hoppbakken i sin tid stod. I 2007 satte Terje Håkonsen verdensrekord med et hopp på 9,8 meter.

Om sommeren har Midtstubakken blant annet blitt brukt som en arena for terrengsykling.

Viktige renn

Menn

VM og verdenscup

NM

Kvinner

VM og verdenscup

NM

Se også
Holmenkollbakken
Korketrekkeren
Midtstuen stasjon
Kombinert under Holmenkollrennene

Referanser

Litteratur

 «I ly av Kollen». I: Arkitektur N nr. 3–2011, side 38–41.

Eksterne lenker
 Om Midtstubakken hos Oslo kommune Holmenkollenprosjektet
 Holmenkollenprosjektet: Midtstubakken
 Skisprungschanzen-Archiv: Oslo – Midtstuen
 The Arctic Challenge
 Om Holmenkollen hos Grindaker landskapsarkitekter

Hoppbakker i Norge
Idrettsanlegg i Oslo
Holmenkollen
Anders Dass

Anders Dass (født 25. juli 1675 på Alstahaug, død 1736) var en norsk prest.

Han var yngste sønn av dikterpresten Petter Dass (1647–1707), og den eneste av sønnene som vokste opp. Tretten år gammel reiste han med broren Lars/Lauritz (1674–1689) til  Bergen for å gå skole, fra 1688 til 1691.  I denne tiden døde broren. Fra seksten års alder studerte Anders alene i København 1691–1693. Han var heime et par år 1695–1697 før han reiser til Tyskland, Nederland og England, der han også tilbrakte tid ved  Oxford University og Cambridge University. Etter utdanningen titulerte han seg som magister.  Han virket deretter som lærer ved Trondheim katedralskole. Anders Dass fikk i 1703 ekspektanse på prestekallet efter sin far som var syk med nyrestein.

Anders returnerte til heimstaden for å bli kallskapellan og ble innsatt i 1704. Fire dager etter ble han gift med Rebecha Lorentzdatter Angell (1681–1735) som var datter av den styrtrike kjøpmann i Trondheim, Lorentz Mortensen Angell (–1697), og ble dermed eier av det enorme Tjøttagodset som svigerfaren hadde tilegnet seg i 1675. Rebecha hadde etter arveskiftet i 1703 fått 1/5 av arven. Resten gikk til brødrene Albert, Lorentz, Hans og Peter.  Anders kjøpte i tur og orden flere femtedeler av svogrene sine, først i 1705 fra svogeren Hans Angell, en rekke gårder i Vefsn, Rana, Tjøtta og Alstahaug til en pris av 4 900 riksdaler. Fra Peter Angell kjøpte han i 1706 ytterligere gårder, og en del skogeiendommer langs Vefsna og i Dunderlandsdalen.

Han ble etterhvert forfremmet fra kapellan  til sogneprest i Alstahaug. Fra 1715 medførte embetet også at han var forvalter av Nordlandske kirke- og skolefond. Han holdt også preste/kapellanskole på gården, den såkalte «skrothaugen».  Anders og Rebecha fikk ti barn. Albert Dass ble byfogd i Bergen. Jacob Dass ble lagmann i Nordland. Petter Dass arvet jordegodset. Abelone giftet seg med presten Sommer (som overtok efter Anders' død i 1736).

Dass døde som en velhavende mann i 1736 og etterlot seg en 28–30 hus og ei boksamling på 1 002 bind og 37 328 riksdaler. Han ble lagt under sakristiet i kirka si, sammen med faren og etterkommerne, og gjeldet delt i tre:  Alstahaug, Hemnes og Nesna. Hans svigersønn, lappemisjonær i Rana, Morten Hansen Sommer (1704–1756), overtok prestegården. Han   var også opptonnelig fra Trondheim og hadde ektet Abel Margrethe Dass (1710–1791). Etter hans bortgang i 1765 var det slutt med Dass på Alstahaug.

Utgivelser
Forteignelse paa mit Livs og Levnits Fremfart, gjengitt i Norsk Slektshistorisk Tidsskrift.

Referanser

Norske lutherske prester
Nordmenn fra dansketiden
Personer tilknyttet University of Oxford
Personer fra Alstahaug kommune
Nordmenn på 1600-tallet
Nordmenn på 1700-tallet
Termostat

Termostat er enkelt sagt en temperaturstyrt bryter eller vannkran (temperaturstyrt blandebatteri). Den mest vanlige bruken av termostat er styring av varme- eller kjøleelement (for eksempel i hus, fabrikker, med mer), men også alarmer for å indikere for høy eller for lav temperatur.

Anvendelse i bil 
I biler brukes termostater for å regulere kjølevæsken slik at motoren får kjøling. Den lukkes og åpnes når kjølevannet har oppnådd en bestemt temperatur. Dette resulterer i at motoren ikke blir overopphetet. Er termostaten ødelagt vil dette vises ved for høy eller lav temperatur. Hvis bilen har for lav temperatur kan det øke drivstofforbruket.

Se også 
 Smarttermostat

Måleinstrumenter
M. M. Warburg & CO

M.M. Warburg & CO KGaA i Hamburg er med en forvaltningskapital på € 3 mrd. (ca. 25 milliarder NOK) den nest største privatbank i Tyskland. Banken er utelukkende eiet av privatpersoner.

Bankhuset ble grunnlagt i 1798 av brødrene Marcus Moses og Gerson Warburg. Warburg-familien var jødisk, og til tross for at bankens sjef Max Warburg var en glødende tysk patriot ble familien presset til å forlate Tyskland på slutten av 1930-tallet. Den lojale befullmektigede dr. Rudolf Brinckmann og vennen Paul Wirtz overtok ledelsen av banken. Warburgfamiliens gjenværende eierandel ble beslaglagt ved krigsutbruddet, og banken måtte omdøpes til Brinckmann, Wirtz & Co.. I 1946 kom Eric M. Warburg tilbake til Tyskland. Fra 1969 het banken M. M. Warburg-Brinckmann, Wirtz & Co., og i 1991 tok den tilbake sitt gamle navn.

Banken har bevart sin uavhengighet og ledes av to personlig ansvarlige innehavere samt to andre medinnehavere.

Gjennom overtagelsen av en rekke andre tyske privatbanker, Marcard Stein & Co i Hamburg, Bankhaus Carl F. Plump & Co i Bremen, Bankhaus Hallbaum i Hannover og senest i 2003 Berlin-banken Löbbecke har banken de seneste årene vokst betydelig.

Den har dessuten datterselskapene M.M. Warburg Bank (Schweiz) AG og M.M. Warburg & CO Luxembourg S.A., 

Bankens hovedforretningsområder er (formuende) privatkunder, formueforvaltning og investeringsvirksomhet. Gjennom sitt datterselskap Atalanta deltar den også i rederivirksomhet.

Bankens hovedkontorer har siden 1867 ligget i Ferdinandstraße 75 i Hamburg. Banken har også kontorer i Köln og Frankfurt am Main vertreten.

Eksterne lenker 
 Warburg Bank

Tyske banker
Hamburg
Etableringer i 1798
Selskaper etablert i 1798
Kansas City (Kansas)

Kansas City er en by i Wyandotte County i delstaten Kansas i USA. Kansas City grenser til en by med samme navn i delstaten Missouri. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 145 786 innbyggere.

Kansas City, som vokste fram der Kansaselva munner ut i Missouri, er sentrum i et stort jordbruksområde i Midtvesten.

Den største flyplassen i området, Kansas City internasjonale lufthavn, ligger i delstaten Missouri.

Se også
Kansas City (Missouri)

Referanser

Byer i Wyandotte County
  
Bosetninger etablert i 1868
1868 i Kansas
Byer ved Missouri
Byer i Kansas
Fylkesvei 359

Fylkesvei 359 (Fv359) går mellom Bø i Midt-Telemark og Ulefoss i Nome.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Nome
Veier i Midt-Telemark kommune
Steve Harley & Cockney Rebel

Steve Harley & Cockney Rebel er Steve Harleys band som ble grunnlagt i 1972. Det har hatt mange forskjellige medlemmer.

Medlemmer av Cockney Rebel Band 
 John Crocker – fiolin / mandolin / gitar – 1972-1974
 Paul Avron Jeffreys – født 13. februar 1952 – bass – 1973-1974 – døde 21. desember 1988 i flyulykken over Lockerbie
 Milton Reame-James – tangenter – 1973-1974
 Stuart Elliot – trommer – 1973-1977, 2006
 Jim Cregan – født 9. mars 1946 i Yeovil, Somerset – gitar – 1975-1977
 Duncan MacKay – født 2. juli 1950, i Leeds, Yorkshire – tangenter – 1975-1977
 George Ford – bass – 1975-1977

Britiske rockegrupper
Sirenomeli

Sirenomeli, også kalt havfruesyndrom, er en medfødt tilstand som skyldes en celledelingsfeil, hvor det visuelle særtrekket er manglende kjønnsorgan og at bena er sammenvokst fra hoftene og ned. Sirenomeli kan kun oppdages ved ultralyd, er ikke arvelig og den genetiske koden er ikke kjent. Tilstanden er sammensatt og barna har som regel et komplisert diagnosebilde ofte med flere dødelige elementer blant annet redusert/manglende nyrefunksjon, svakt utviklede lunger og forandringer i hjerne/hjernebark. De få på verdensbasis som har overlevd første levemåned har alle hatt minst en fungerende nyre. Diagnosen er meget sjelden. I Norge fødes ett sirenomelibarn hvert 4-5 år.

Eksterne lenker
 Se så glad! «Havfrue»-opererte Milagros (1) i god form - VGnetts artikkel om Milagros Cerron

Handikap
Østerøya

Østerøya er en halvøy i Sandefjord kommune. Den avgrenses i vest av Mefjorden og i øst av Tønsbergfjorden. Sjømerket Tønsberg tønne ligger ytterst på halvøya.

På sydspissen av halvøya ligger Yxney, et turområde med bade- og fiskeplasser. Her ligger også Strandvika naturreservat. Dette er en «svartor-sumpskog» som er en sjelden og artsrik biotop. Her finnes store mengder ramsløk, sverdlilje og orkideen vårmarihånd.

Historie
Østerøya og nabohalvøya Vesterøya var tidligere ekte øyer, slik at det på 800-tallet var mulig å seile innaskjærs mellom Sandefjord og Tønsbergfjorden. Øyene het da Yxney og Veløy. Østerøya var befestet under siste verdenskrig.

Annet
Spillefilmen Hodet over vannet, regissert av Nils Gaup, ble spilt inn på sydspissen av Østerøya.

Strender
 Skjellvika
 Flautangen
 Nordre Trubervika
 Strandvika
 Ertsvika

Referanser

Sandefjords geografi
Halvøyer i Vestfold og Telemark
Tidligere øyer i Norge
Vesterøya

Vesterøya er en halvøy utenfor Sandefjord. Den avgrenses i vest av Sandefjordsfjorden og i øst av Mefjorden. Vesterøya består av boligområder, industri og friområder.

Historie
Vesterøya og nabohalvøya Østerøya var tidligere ekte øyer, slik at det på 800-tallet var mulig å seile innaskjærs mellom Sandefjord og Tønsbergfjorden.

Under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig ble Folehavna fort anlagt ytterst på øya. Deler av anlegget ble overtatt av Kystartilleriet, men den militære aktiviteten ble lagt ned i 1993. Området er i dag et friområde.

Strender
 Asnes
 Tangen
 Sjøbakken
 Langeby
 Albertstranda (østre Langeby)
 Vøra
 Fruvika
 Grubesand
 Briskebakken
 Folehavna
 Langestrand
 Ormestadvika

Sandefjords geografi
Halvøyer i Vestfold og Telemark
Tidligere øyer i Norge
Bosetninger i Sandefjord
Tel Dan

Dan (hebraisk: ) er en by nevnt i Bibelen, beskrevet som den nordligste byen i kongedømmet Israel, tilhørende Dans stamme. Byen er lokalisert på en høyde i øvre Galilea i det nordlige Israel. Den er identifisert med tillegget tel kjent som Tel Dan («Dans høyde») eller Tel el-Qadi («Dommernes haug», på arabisk تل القاضي, noe som er bokstavelig oversettelse av det hebraiske navnet Tel Dan, hvor «Dan» betyr «dommer» (høvding) i Israel.

På dette arkeologiske stedet ble det i 1993 og 1994 funnet tre fragmenter av en kongelig stele, Tel Dan-stelen, skrevet på arameisk. Stelen dateres til siste halvdel av 800-tallet f.Kr. I stelens innskrift hevder en arameisk konge eller hærfører at han har slått «Davids hus». Noen tolker det som kongen av Jerusalem og kongen av Israel i krig. Dette kan være den eldste omtale av kong David som finnes utenfor Bibelen, og den eldste omtale av Israel fra en utenombibelsk kilde i Levanten.

Identifikasjon 

Dan ble først identifisert av den amerikanske bibelforskeren Edward Robinson i 1838, og har siden blitt identifisert med det arkeologiske stedet Tel Dan hvor Dommernes bok 18:27-29 hevder var kjent som Lajisj før den ble erobret av Dans stamme, mens den i Josvas bok 19:47 ble kalt for Lesjem.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Dan
Dan
Dommernes bok
Josvas bok
Veivaksel

Veivaksel i en stempelmotor finnes under sylindrene og er koblet til stemplene ved hjelp av råder. Når stemplene går opp og ned i såkalte takter, går veivakselen rundt. Veivakselen er i de fleste motorer i den ene enden koblet til en girkasse via en clutch, og har flere reimhjul i den andre enden som driver kamakselen, vannpumpa, dynamoen, eventuelt vifte, klimaanlegg, kompressor og så videre.

Veivakselen går rundt i glidelagere, og er avhengig av å bli smurt kontinuerlig. 

På en 4-takts motor vil motorens oljepumpe pumpe olje ut av små smørehull i glidelagrene. Dersom motoren blir startet uten olje eller med for lite oljetrykk, er disse lagrene gjerne det første som ryker. Veivakselen kan sees ved å skru av motorens bunnpanne.

På en 2-takts motor holdes lagrene vedlike av smørende egenskaper i damp eller partikler fra drivstoffet som kommer i kontakt med veivakselen. 2-takts bensinmotorer bruker derfor oljeblandet bensin.

I en dampmaskin er lagrene gjerne smørbare med fett-nipler.

Litteratur 

Motordeler
Motorteknologi
St. Martin-in-the-Fields

St Martin-in-the-Fields er en anglikansk sognekirke ved det nordøstre hjørnet av Trafalgar Square i City of Westminster, London. 

Den tidligste referansen til kirken er fra 1222, da det var en disputt mellom abbeden av Westminster og biskopen av London om hvem som hadde kontroll over den. Avgjørelsen gikk til abbediets fordel, og munkene der brukte den. I 1542 ble den ombygd av Henrik VIII. Det var antagelig på denne tiden av den fikk tilnavnet in-the-Fields, fordi den bokstavelig talt lå ute på jordene mellom Westminster og London. 

Den isolerte beliggenheten førte til at kirken overlevde bybrannen i 1666. I 1721 ble den allikevel erstattet av en ny bygning, tegnet av James Gibbs. Designen ble sterkt kritisert i samtiden, men den ble senere svært kjent og er kopiert mange steder i USA. Den har en gavl i klassisk stil og korinthiske søyler. Det høye klokketårnet har en forgylt krone på toppen. 

Kirken er nært knyttet til kongefamilien. Kong Georg I var churchwarden der, og dronning Mary gikk regelmessig dit. Admiralitetet har sitt hovedkvarter innenfor sognet, og føler derfor tilknytning dit. Royal Navys flagg White Ensign henger over alteret, sammen med flagget til Admiralty Board. Tradisjonelt ringes det med klokkene når en seier til sjøs skal proklameres. 

Blant kjente personer som er gravlagt i kirken finner man Robert Boyle, Nell Gwynne, William Hogarth, sir Joshua Reynolds, Jack Sheppard og Thomas Chippendale. 

St Martin-in-the-Fields er i nyere tid kjent for å ha en åpen dør, ikke bare i den forstand at den er åpen for allmemnheten hele døgnet, men også fordi det gjøres mye arbeid for hjemløse og fattige der. Ved lunsjtid er det ofte gratiskonserter, og mange berømte ensembler opptrer i kirken. 

I krypten er det en kafé, og der finner man også London Brass Rubbing Centre. Det er også et marked utenfor kirken. Hjemløse er alltid velkomne til å varme seg der, og mye av inntektene fra kollekt og salg av varer går til å hjelpe fattige. 

Sommeren 2005 begynte et restaurerings- og utvidelsesprosjekt til 34 millioner pund. Dette inkluderer 14,9 millioner fra Heritage Lottery Fund. 

Martin-in-the-Fields
City of Westminster
Religiøse byggverk fra 1726
1726 i Storbritannia
Jon Rønningen

Jon Rønningen (født 28. november 1962 i Oslo) er en norsk tidligere olympisk mester i bryting. Han var medlem av Oslo Bryteklubb, før han gikk til Kolbotn Idrettslag.

Karriere 
I løpet av brytekarrieren vant han totalt ni medaljer i internasjonale mesterskap. Han vant to individuelle gullmedaljer i Sommer-OL (OL 1988 i Seoul og OL 1992 i Barcelona). Han ble også nummer fem under lekene i Los Angeles i OL 1984.

Rønningen ble verdensmester i 1985, tok VM-sølv i 1986. Han ble europamester i 1990, fikk sølv i 1988 og bronse i 1986. Han har syv nordiske mesterskap.

I NM har Rønningen tatt tittelen 12 ganger i tre ulike vektklasser: 48 kg i 1979 og 1980, 52 kg i 1981 til 1983 og 57 kg i 1985 til 1991, og har en kongepokal.

Rønningen er en av seks nordmenn som er olympisk mester to ganger i en individuell øvelse i Sommer-OL, sammen med Otto Olsen, Ole Lilloe-Olsen, Knut Holmann, Andreas Thorkildsen, Olav Tufte og Eirik Verås Larsen.

Etter VM-gullet i 1995 mottok han Morgenbladets gullmedalje. I 1988, etter OL-gullet, ble han tildelt Sportsjournalistenes statuett som årets idrettsnavn i Norge, samt Fearnleys olympiske ærespris.

Medaljer i norske mesterskap

Familie 
Hans tre år yngre bror, Lars er Europamester fra 1988, i gresk-romersk bryting. Jon Rønningen er far til Thomas og Anders Rønningen, tvillinger som har dominert brytesporten nasjonalt på slutten av 2000-tallet.

Referanser

Kilder 
 Hode i klemme : Om å seire og å gå til grunne : En norsk bryters fortelling, Kagge forlag (2017) ISBN 9788248920359.
 Profil hos Norges Bryteforbund.

Eksterne lenker 
 
 

Norske brytere
Olympiske mestere for Norge
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1984
Brytere under Sommer-OL 1984
Medaljevinnere under Sommer-OL 1988
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1988
Brytere under Sommer-OL 1988
Medaljevinnere under Sommer-OL 1992
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1992
Brytere under Sommer-OL 1992
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1996
Brytere under Sommer-OL 1996
Vinnere av Fearnleys olympiske ærespris
Personer fra Oslo
Kongepokalvinnere i bryting
Katrin Apel

Katrin Apel (født 4. mai 1973 i Erfurt) er en tysk tidligere skiskytter.

Katrin Apel var opprinnelig langrennsløper, men gikk over til skiskyting etter at hun ikke klarte å kvalifisere seg til det tyske laget til OL 1994 på Lillehammer.

Meritter

OL 
 Nagano 1998: gull på stafetten, bronse på sprinten 
 Salt Lake City 2002: gull på stafetten 
 Torino 2006: sølv på stafetten

VM  
 Ruhpolding 1996: gull på stafetten og i lagkonkurransen 
 Brezno-Osrblie 1997: gull på stafetten 
 Kontiolax 1999: gull på stafetten 
 Oslo 2000: sølv på sprinten og stafetten
 Pokljuka 2001: sølv på stafetten 
 Oberhof 2004: sølv i fellesstart, bronse på stafetten
 Hochfilzen 2005: sølv på stafetten

I verdenscupen sammenlagt er hennes beste plassering en femteplass i sesongen 2001/02.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Tyske skiskyttere
Olympiske mestere for Tyskland
Olympiske sølvmedaljevinnere for Tyskland
Olympiske bronsemedaljevinnere for Tyskland
Verdensmestere i skiskyting
Medaljevinnere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Tyskland under Vinter-OL 1998
Skiskyttere under Vinter-OL 1998
Medaljevinnere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Tyskland under Vinter-OL 2002
Skiskyttere under Vinter-OL 2002
Medaljevinnere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Tyskland under Vinter-OL 2006
Skiskyttere under Vinter-OL 2006
Personer fra Erfurt
Deltakere under VM i skiskyting 1996
Deltakere under VM i skiskyting 1997
Deltakere under VM i skiskyting 1998
Deltakere under VM i skiskyting 1999
Deltakere under VM i skiskyting 2000
Deltakere under VM i skiskyting 2001
Deltakere under VM i skiskyting 2002
Deltakere under VM i skiskyting 2003
Deltakere under VM i skiskyting 2004
Deltakere under VM i skiskyting 2005
Harstad folkeskole

Harstad folkeskole var den sentrale folkeskolen i Harstad inntil 1964, da den gikk over til å bli Harstad barneskole i forbindelse med opprettelsen av Harstad ungdomsskole i eget nybygg øst for (nedenfor) gammelskolen. Bygget, som er fra 1918, ligger i skråningen nordvest for sentrum i St. Olavsgate, men grenser også til Skolegata i nord.

Bygningen er rektangulær, i tre etasjer pluss kjeller, og har mansardtak med svai. Den er symmetrisk oppbygd med siderisalitter og to innganger, som er markert med imitert kvader og brutt pediment. Dens hjørner er også framhevet ved kvaderimitasjon. Skolebygningen har stilelementer i hovedsak fra nybarokk, men også fra jugendstil. Jugendstilen sees spesielt i vinduene, f.eks. det ovale vinduet og en blanding av små og store ruter.

Trapperommene ble i 1957 utsmykket av skolens tidligere elev Karl Erik Harr.

Det råder usikkerhet rundt hvem som var arkitekt for skolebygget. Det var enten Sigurd Bjørhovde eller Lars Solberg, eller så var prosjektet et samarbeid mellom dem.

Skoler i Harstad
Barneskoler i Troms og Finnmark