José María Merino Sánchez

José María Merino Sánchez (født 5. mars 1941 i La Coruña, Spania) er en spansk forfatter og akademiker. Merino har skrevet både noveller, romaner, poesi og essay. Han er en verdsatt forfatter for sin litterære kultivering og for sitt høye antall utgivelser. I 2013 vant han den Nasjonale Fortellerprisen (Premio Nacional de Narrativa).

Biografi 
José María Merino Sánchez' far var medlem av la Federación Universitaria Escolar i den spanske provinsen León, og måtte flykte til provinsenGalicia under borgerkrigen på grunn av sin støtte til republikanerne. Den øvrige familien ble med til Galicia, og José Ma Merino ble født der. Men etter at borgerkrigen var over flyttet familien tilbake til Léon, og José María Merino vokste opp der.

Etter barndom- og ungdomstiden i León, flyttet José Ma Merino til Madrid for å studere. Den fremtidige forfatteren ble uteksaminert i Jus på Universidad Complutense de Madrid og begynte sin karriere i familiens advokatfirma, men begynte senere å jobbe i Kunnskapsdepartementet frem til 1976. Problemet var at han ikke følte noen særlig entusiasme for hans jobb, han hadde alltid hatt en større interesse for litteratur og for det kulturelle – og etterhvert fant han seg en jobb hos UNESCO der han jobbet noen år med ulike prosjekter der de jobbet med ulike temaer som angikk Latin-Amerika. Mellom 1987 og 1989 jobbet han som direktør for Litteratursenteret i Kulturdepartementet. Han ble senere leder for Fundación de la Lengua Española, samt ærespresident i la Fundación del Libro Infantil y Juvenil Leer León. Han er medlem av Real Academia Española (RAE)..

José María Merino er gift med Carmen Norverto Laborada, og sammen har de døtrene María Merino og Ana Merino.

Forfatterskap 
Som barn leste Merino mye ulik litteratur og poesi. Han likte også å se filmer på kino, men han var særlig glad i å lese fortellinger. Han var veldig glad i skjønnlitteratur og allerede som barn ønsket han å imitere de forfatterne han beundret, og slik begynte han å prøve seg frem som forfatter . I senere tid publiserte han tekster og artikler gjennom jobben sin og ulike prosjekter, men det han er mest kjent som er hans verk som forfatter av romaner, fortellinger og mikro-fortellinger. José Ma Merino publiserte sin første roman i 1976: "Novela de Andrés Choz".

Merino har presisert at han alltid har lest mange fortellinger, men at han også var glad i poesi og at mye av hans inspirasjon kom fra poesien – han begynte dermed sin forfatterkarriere med å skrive poesi. Hans far var også glad i å lese poesi. José María Merino publiserte sitt første verk med poesi i 1972 og det het ”Sitio de Tarifa” .

Som forfatter har han prøvd ulike sjangre. Han har skrevet verk innenfor skjønnlitteratur, både romaner for voksne, barn og ungdommer, han har skrevet mikro-fortellinger, essayer, poesi og memoarer. Merino har også samarbeidet og vært medforfatter på andres bøker. I noen av bøkene hans har han skrevet om ulike temaer i én og samme bok, for eksempel i bøkene “La Trama Oculta” og “Las Mascotas del mundo transparente” kan man lese både realistiske temaer, fantasi, mini-fortellinger, barnehistorier og historier med tidsmessige forandringer (reising i tid) .

Litterære verk 
Merino er kjent for å skrive fiksjon og fantasifortellinger. Han har ofte skrevet om temaer som omhandler det fiktive og rare, fremfor det realistiske. Som forfatter ønsket han å vise en blanding av realisme og det rare. Hans begrunnelse var for det første at han alltid har hatt en interesse for slike typer fortellinger og at han alltid har hatt et forhold til det rare og overnaturlige, helt siden barndommen. Merinos andre argumentert for å skrive fantasi er at han mener det finnes en underliggende ide om det overnaturlige i det virkelige liv – og at litteraturen er god å bruke for å leke seg med disse ideene . Merino ønsket også å naturalisere det overnaturlige gjennom sin litteratur og argumenterte for at det overnaturlige ikke bare handler om å finne opp spøkelser, men å akseptere at det finnes elementer av det overnaturlige som er en del av våre liv; og at mange ganger er det overnaturlige en metafor for det virkelige liv. José Ma Merino konsentrerte seg derfor om det overnaturlige i sine verk, og mener det er noe som bryter inn i virkeligheten vår på uforklarlige måter .

Innenfor hans egen skjønnlitteratur representerer han også dystopisk litteratur. José María Merino er kjent for å være en stor leser og forfatter av dystopisk litteratur . Et av hans mest kjente dystopiske verk kalles ‹‹Mañana Todavía. Doce distopías para el siglo XXI››. Ordet ‹‹dystopi›› var ikke et offisielt ord i den offisielle spanske ordboken RAE før José María Merino kom inn på banen og jobbet i prosessen med å offentliggjøre ordet med en tydelig definisjon . I dag, takket være forfatteren og akademikeren , kan du slå opp definisjonen i RAE som: 

1. f. Fiksjonell fremstilling av et fremtidig samfunn med negative egenskaper som forårsaker menneskelig fremmedgjøring . 

En annen definisjon av ‹‹dystopi›› laget av forfatteren selv er:

«En tenkt fremstilling av et fremtidig samfunn med negative egenskaper som er årsaken til moralsk fremmedgjøring» .

Medlem av Det spanske akademiet 
José María Merino ble medlem av Det kongelige spanske akademiet (Real Academia Española) den 27. mars 2008, da setet som Claudio Guillén hadde hatt ble ledig. Under opptaksseremonien den 19. april 2009 holdt han en tale med tittelen Ekte fiksjon (Ficción de verdad). Fra 2010 til 2015 var han visesekretær i Akademiet. Den 1. desember 2016 ble han valgt som inn i Akademiets styre. 

Fra 2010 til 2017 hadde han vervet som «tesorero» i Asociación de Academias de la Lengua Española (ASALE), som er et samarbeidsorgan mellom akademiene i ulike spanskspråklige land.

Bibliografi

Erindringer 

 1998: Intramuros
 2006: Tres semanas de mal dormir

Poesi 

 1972: Sitio de Tarifa
 1973: Cumpleaños lejos de casa
 1983: Mírame Medusa
 1987: Cumpleaños lejos de casa

Noveller 

 1976: Novela de Andrés Choz
 1980: Los caminos del Esla, junto con Juan Pedro Aparicio
 1981: El caldero de oro
 1982: Cuentos del reino secreto
 1985: La orilla oscura
 1987: Artrópodos y Hadanes
 1990: El viajero perdido
 1991: El centro del aire
 1991: Las palabras del mundo y otros relatos
 1992: Los trenes del verano (No soy un libro)
 1992: Trilogía Crónicas mestizas: El oro de los sueños; La tierra del tiempo perdido; Las lágrimas del sol
 1994: Cuentos del barrio del refugio
 1995: La edad de la aventura
 1996: El cuaderno de hojas blancas
 1996: Las visiones de Lucrecia
 1997: 50 cuentos y una fábula
 1997: Cuentos
 1997: Cuentos de la calle de la Rúa, junto con Juan Pedro Aparicio y Luis Mateo Díez
 1997: Regreso al cuaderno de hojas blancas
 1998: Silva leonesa
 1998: Cuentos del reino secreto
 1999: Cuatro nocturnos
 1999: La casa de los dos portales y otros cuentos
 1999: Los narradores cautivos
 1999: La memoria tramposa
 2000: Los invisibles
 2000: Novelas del mito
 2002: Días imaginarios
 2003: El heredero
 2003: Ficción continua
 2004: Cuentos de los días raros
 2005: El anillo judío y otros cuentos
 2005: Cuentos del libro de la noche
 2006: El lugar sin culpa
 2007: La glorieta de los fugitivos
 2007: Palabras en la nieve: un filandón, junto con Luis Mateo Díez y Juan Pedro Aparicio
 2007: El viaje secreto
 2008: Las puertas de lo posible
 2008: Cuentos del gallo de oro junto con Luis Mateo Díez y Juan Pedro Aparicio
 2009: La sima
 2012: El río del Edén
 2016: Fulgores de ficción: palabras, miradas, lecturas

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Spanske forfattere
Personer fra La Coruña