alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Stig van Eijk

Stig André van Eijk (født 21. mars 1981) er en norsk sanger, komponist og tekstforfatter. Han er mest kjent for å ha vunnet Melodi Grand Prix i 1999 med «Living My Life Without You».

Bakgrunn 
I 1999 vant han den norske finalen av Melodi Grand Prix med «Living My Life Without You», skrevet og komponert av ham selv sammen Mikkel S. Eriksen fra Stargate. I Eurovision Song Contest i Israel ble han nummer 14 av 23 med 35 poeng.

Albumet Where I Belong ble gitt ut samme året. Albumet solgte til platina (over 30 000 eksemplarer) og nådde sjetteplass på den norske albumlisten. I 2000 ble han kåret til årets mannlige artist under Hit Awards.

I 2001 skrev han den kolombianske fredslåten «Constructors of Peace», som ble etterfulgt av turné og TV-show i samme periode.

Han åpnet også i 2001 B:underground Club i Bergen. Klubben var et livekonsept med et husband som spilte reggae, soul og funk, og hvor gjesteartister opptrådte. 

I 2002 skrev han låten som vant Idol i Sør-Afrika. «Once in a Lifetime» ble fremført av Heinz Winckler. Låten solgte til dobbel platina (200 000 eksemplarer) og ble en stor hit i Afrika.

I 2003 startet han reggaebandet The Soul Express Orchestra, hvor han var frontfigur. 

Stig van Eijk slapp sin foreløpig siste plate, Presentation, i 2013 med grunnbasis innen sjangrene reggae, hiphop og soul.

Han ble adoptert fra Colombia til Norge da han var 9 måneder gammel.

Diskografi

Soloalbum 
 Where I Belong (1999)
 Time for a Change (2010)
 Presentation (2013)

Singler 
 1999 «Living My Life Without You»
 1999 «Breakout»
 2002 «Growin' Pains»
 2002 «Once In a Lifetime»
 2007 «Constructors Of Peace»
 2010 «Come»
 2010 «Beautiful feat. Cesca»
 2010 «En God Dag feat. Akeron»
 2010 «Beautiful feat. Cesca»
 2011 «Let´s Make a Change feat. Beate H.Thunes»
 2011 «Live for Today feat. Kingsley Anowi»
 2012 «Never Say Never»
 2013 «Always a Solution»
 2013 «Down to Earth feat. Haisam»
 2013 «No 1. feat DZ Dioniziz.»
 2014 «Gonna make it feat KastAway» (USA)
 2014 «Ordinary Day»
 2016 «What she said feat Frank Nitt» (USA)
 2017 «Like a Freak feat. 2ugly2hold»
 2017 «Without Faith feat. Nuno Barroso» (Portugal)
 2017 «Vinteren er kommet – Trollala»
 2017 «Words unsaid feat KastAway» (USA)
 2018 «Faith in Us»
 2018 «Rainy Town feat. Black Ballroom»
 2019 «Ser på»

Samarbeider 
 2010: The Soul Express Orchestra Time For A Change (Lill'-Bit Records)
 2015: Trollala, den underlige vidunderlige (Good Vibes Entertainment)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Norske sangere
Norske soulsangere
Deltakere i Melodi Grand Prix
Vinnere av Melodi Grand Prix
Deltakere i Eurovision Song Contest
Personer fra Cali
Adopterte nordmenn
Pasquale Marino

Pasquale Marino (født 13. juli 1962) er en italiensk fotballtrener og tidligere fotballspiller.

Spillerkarriere 
Han begynte sin karriere som fotballspiller for Marsala i sin egen hjemby. Marino kom aldri høyere i seriespill enn til Serie C1, og avsluttet karrieren som spiller for laget han nå trener, Catania, i 1996/1997.

Trenerkarriere 
Marino begynte i 1997/1998 som trener for Milazzo i Serie D og vant nesten serien i sitt første år, laget kom på sølvplass. Gjennombruddet fikk han med Paternò, som han trenet opp fra Serie D til Serie C1. Etter dette gikk han over til Foggia i Serie C2, som han ledet til Serie C1. Han debuterte i Serie B med Arezzo i 2004/2005 da han overtok etter Mario Somma. Halvveis i sesongen ble han avskjediget og byttet ut med Marco Tardelli, men ble deretter kalt tilbake og ledet laget til de endte på en fjortendeplass. 

Fra 2005 trener han Catania, og i sin første sesong for rossoblu brakte Marino laget tilbake til Serie A etter mer enn 20 år. Som trener hadde han sin første kamp borte mot Cagliari Calcio 10. september 2006, en kamp som endte med seier for Catania.

Pasquale Marino sees som en av de mest interessante unge italienske fotballmanagerne, hans offensive 3-4-3- (eller 4-3-3-) -formasjon, som minner om Zdenek Zemans, er godt kjent.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Italienske fotballspillere
Italienske fotballtrenere
Fotballspillere for AS Siracusa
Fotballspillere for Potenza SC
Fotballspillere for ACR Messina Peloro
Fotballspillere for Calcio Catania
Fotballtrenere for Foggia Calcio
Fotballtrenere for Calcio Catania
Fotballtrenere for Udinese Calcio
Fotballtrenere for Parma FC
Fotballtrenere for Genoa CFC
Fotballtrenere for Brescia Calcio
Fødsler i 1962
Jason Euell

Jason Euell (født 6. februar 1977, Lambeth, London, England), er en fotballspiller med røtter fra både Jamaica og England. Han er midtbanespiller for Wimbledon, på lån fra Charlton, men har tidligere vært angriper. Han har spilt landskamper for Jamaica.

Euell var lærling i Wimbledon og fikk sin debut på A-laget i 1995. Proffkontrakten ble signert 1. juni 1995. Han ligadebuterte mot Southampton FC 28. oktober 1995, på hjemmebane i en kamp klubben tapte 1-2. Euell scoret Wimbledons eneste mål etter 63 minutter (foran 7 982 tilskuere). Samme sesongen scoret han også i 2-4 tapet mot Manchester United. Sesongen 1996-97 fikk han bare 7 ligakamper, men sørget blant annet for at Liverpool reiste hjem med 1-2 tap i bagasjen. I 1998-99 fikk han igjen stor oppmerksomhet etter å ha scoret i begge ligakampene mot Manchester United (1-5 borte og 1-1 hjemme). Denne sesongen fikk han samtidig sitt første røde kort, i FA-cupen mot Manchester City (1-0 hjemme 2. januar 1999). Han tilbrakte én sesong med klubben etter den rykket ned fra FA Premier League i 2000. Men 4. juli 2001 ble han kjøpt av Charlton Athletic for £4,75 millioner, og var dermed tilbake i elitedivisjonen.

Euell har spilt kamper for Jamaicas landslag, men spilte for Englands U-20 lag i FIFAs juniorverdensmesterskap i 1997. I tillegg kunne han valgt å spille landskamper for Barbados.

Han har vært en rollemodell for mange barn og unge som deler hans problem med å være døv. Selv om han bare er døv på venstre øre, har han ikke latt disfunksjonaliteten stå i veien, og har blant annet vært ambassadør i foreningen for «Døve innen sport» siden 1999, og har frontet forskjellige pengeinnsamlinger. 

Middlesbrough kjøpte ham 31. august 2006 for £300 000, en sum som kan stige avhengig av prestasjoner. Da han ankom Middlesbrough var hans første kommentar «I'm over the moon» (jeg er overlykkelig). Debuten fikk han borte mot Arsenal, da han hadde målgivende pasning til James Morrison i kampen som endte 1-1. Han har imponert voldsomt i den første tiden i klubben, og fått utmerkelsen «Man of the Match» ved flere anledninger.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Jason Euells offisielle webside på Icons.com
 Jason Euell spillerprofil  på BBC
 Artikkel om overgangen til Middlesbrough
 Artikkel om overgangen til Middlesbrough 2

Jamaicanske fotballspillere
Engelske fotballspillere
Fotballspillere for Wimbledon FC
Fotballspillere for Charlton Athletic FC
Fotballspillere for Middlesbrough FC
Fotballspillere for Southampton FC
Fotballspillere for Blackpool FC
Fotballspillere for Doncaster Rovers FC
Fotballspillere for AFC Wimbledon
Personer fra London
Hausmanns gate (Oslo)

Hausmanns gate (7, 17-51, 6-42) er en av Oslos hovedferdselsårer. Gaten ligger i strøkene Fjerdingen og Hausmannsområdet, i det meste av sin lengde på skillet mellom bydelene Grünerløkka (7, 6-42) og St. Hanshaugen (17-51). Gaten er cirka 750 meter lang og går fra Nylandsveien over Hausmanns bru til Møllergata, hvor den fortsetter som Rosteds gate. 

Hausmanns gate har stor trafikk og er en hovedfartsåre mellom sentrum og nordlige del av indre by (videre nordover Maridalsveien og Uelands gate). Busslinjene 34 og 54 går i Hausmanns gate fra Calmeyers gate til Maridalsveien. I september 2019 åpnet en trikkelinje gjennom gaten fra Christian Krohgs gate til Storgata, som erstatningslinje for trikken i Storgata. Linjen ble fjernet da trikken i Storgata med erstatning for Brugata holdeplass åpnet i 2021.

Gaten er fra 1852 eller tidligere, og er oppkalt etter generalløytnant Frederik Ferdinand Hausmann (1693–1757), som i noen år fra 1732 eide Ankerløkken der gaten er anlagt. Han eide også som landsted det som i dag er Prinds Christian Augusts Minde i krysset Storgata / Hausmanns gate.

Kvartalet Hausmannsgate 34-42 er delvis okkupert, og består av prosjektene kulturhuset Hausmania (nr. 34), Barrikaden/Vestbredden/H40 (nr. 40) og H42 (nr. 42). Disse er del av det venstreradikale miljøet, og enkelte av husene kan sammenlignes med såkalte squats man finner ellers i Europa. Husene rommer blant annet leiligheter okkupert av bostedsløse, teater, skatehall, konsertlokaler, atelierer og gallerier med mer. Betegnelsen Hausmania brukes ofte også om dette kvartalet som helhet, ikke bare om kulturhuset.

Bygninger og institusjoner
 Norges Røde Kors hovedkontor (nr. 7)
 Stiftelsen Anker (Anker Studentbolig, Anker Hotel, Anker Hostel og Anker Næring), der Ankertorget lå tidligere (nr. 8)
 Kulturkirken Jakob (nr. 14)
 Norsk Design- og Arkitektursenter (DogA) fra 2004, tidligere transformatorstasjon (nr. 16)
 Utlendingsdirektoratet (UDI) (hovedinngang i nr. 21, har større arealer)
 Elvebakken videregående skole (ved nr. 22)
 Oslo sentrum baptistkirke (nr. 22)
 I nr. 23 lå bedehus for Selskabet Brodekredsen, bygget 1865, i bruk som bedehus til 1947, sannsynligvis byens eldste bedehus da det ble revet i 2001. Integrerings- og mangfoldsdirektoratet (IMDI) holdt til i nr. 23-25 noen år på 2000-tallet, før bygningen ble tatt i bruk av UDI 
 Vega Scene, kino og storbyteater (nr. 28)
 Blå Kors kontaktsenter (nr. 31)
 Kulturhuset Hausmania (nr. 34-38), samt Brenneriveien 1)
 Jess Carlsen-kvartalet, boligkvartal fra cirka 2005 (nr. 45-51)

Litteratur

Referanser

Eksterne lenker
 Norsk design- og arkitektursenter
 Anker studentbolig

Veier i Oslo
Veier i bydel Grünerløkka
Veier i bydel St. Hanshaugen
Veier i Oslo oppkalt etter menn
Søren Onsager

Søren Onsager (født 6. oktober 1878 i Holmestrand, død 28. november 1946 i Oslo) var en norsk maler.

Søren Onsager var elev av Harriet Backer og Kristian Zahrtmann. Han var inspirert av Edvard Munch og fransk kunst, og er blitt karakterisert som ny-impresjonist og raffinert kolorist med flere akt- og landskapsbilder.

I 1940 meldte Onsager seg inn i Qusilings tyskvennlige Nasjonal Samling (NS). NS-myndighetene utnevnte ham til professor ved Kunstakademiet under andre verdenskrig og til direktør ved Nasjonalgalleriet etter Jens Thiis i 1941. Som galleridirektør arrangerte han blant annet utstillinga «Kunst og ukunst» i 1942 der han etter tysk forbilde forsøkte å latterliggjøre kommunistisk og ekspresjonistisk kunst og løfte fram den «riktige», «nasjonale» kunsttradisjonen. Han mistet posisjonene ved krigens slutt våren 1945.

Etter krigen ble Onsager tiltalt for landssvik. Han døde i fengsel i 1946 etter lengre tids sykdom før saken hans kom opp.

Referanser

Eksterne lenker 

 Biografi som Akershus-kunstner
 Biografi i Norsk krigsleksikon fra 1995
 Omtale i Norsk biografisk leksikon

Personer fra Holmestrand kommune
Norske malere
Nordmenn fra andre verdenskrig
Medlemmer av Nasjonal Samling
Dødsfall under fengselsopphold
Hollandsk (dialekt)

Hollandsk (nederlandsk: Hollands) er en nederlandsk dialekt. Den snakkes i de vestlige delene av Nederland, hovedsakelig i provinsene Noord-Holland og Zuid-Holland. I Noord-Holland er de hollandske dialektene preget av det frisiske språket, som opprinnelig var områdets dominerende språk, men som siden har mistet sin status til fordel for den hollandske dialekten. Standardnederlandsk ble til på 1600-tallet, og de hollandske og brabantske dialektene leverte de viktigste bidragene.
Derfor blir det nederlandske språket ofte feilaktig kalt «hollandsk».

Historie 
Hollandsk ble til da nybyggere slo seg ned grevskapet Holland på 1300- og 1400-tallet for å så blande sitt frankiske språk med det lokale frisiske språket. Det vil si at hollandsk, gammelfrisisk og gammelengelsk tidlig i mellomalderen var svært like. Hollandsk kom etterhvert under innflytelse av flamske dialekter, senere brabantske dialekter via Utrecht.

Spesielt Zuid-Holland (dvs sør for fjorden IJ) mistet den frisiske karakteren. Grunnen for dette er sannsynligvis at Zuid-Holland lå nærere Flandern og Utrecht enn det Noord-Holland gjorde. 

Det finnes et par skriftlige kilder fra middelaldersk hollandsk. Dikt og prosa fra Holland har eksistert siden omkring 1400. Den flamske og brabantske innflytelsen var imidlertid så stor at tekstene ikke er rent hollandske. I middelaldersk hollandsk faller hankjønn og hunkjønn sammen. Denne tendensen er sterk i dialektene langs kysten, men svakere i brabantsk som står nærmere tysk med sine tre kjønn.

Referanser 

Språk i Nederland
Noord-Holland
Zuid-Holland
Barry Corbin

Barry Corbin (Leonard Barrie Corbin) (født 16. oktober 1940 i Lamesa i Texas) er en amerikansk skuespiller. Han spilte rollen som Coach Whitey Durham i TV-serien One Tree Hill.

Filmer 
 The Dukes of Hazzard
 Who's Harry Crumb?
 Nothing in Common
 WarGames
 The Best Little Whorehouse in Texas
 Six Pack
 Urban Cowboy
 Moon Shot (narrated)
 Off the Mark

TV 
 Celebrity Poker Showdown
 Dallas (TV-serie)
 Det gode liv i Alaska – Maurice Minnifield
 One Tree Hill – Coach Whitey Durham
 Reba – J.V McKinney
 Lonesome Dove miniserie
 The Thorn Birds miniserie
 M*A*S*H (TV-serie) – (episode 907)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Skuespillere fra USA
Personer fra Dawson County i Texas
Danneel Harris

Danneel Ackles (født 18. mars 1979 i Lafayette i Louisiana) er en amerikansk skuespiller. Hun spiller rollen som Rachel Gattina i TV-serien One Tree Hill.

Filmografi 
The roommate (2011) : Irene
The Back-up plan (2010) : Olivia
Extreme movie (2008) : Melissa
 One Tree Hill(2005) : Rachel Gatina
 Rule Number One (2005) : April
 Charmed (2005) : Paige transformée
 JAG (2005) : Cameron "Cammie" Cresswell
 Joey (2005) : Katie Harper / London
 One Life to Live : Shannon McBain 
 What I Like About You (2004) : Kate
 The Plight of Clownana (2004) : DildoMan's Fan

Privatliv 
Danneel Harris giftet seg i 2010 med kjæresten gjennom flere år, Supernatural-stjernen Jensen Ackles. De har tre barn. De to ble sammen under innspillingen av filmen "Ten Inch Hero" fra 2007.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skuespillere fra USA
Personer fra Lafayette i Louisiana
Brav Norway

Brav Norway, tidligere Swix, er en norsk produsent av skismøring, skistaver, skibekledning og annet skitilbehør med hovedkontor i Oslo. Produkter fra Brav selges over hele verden hos forhandlere av skiutstyr, og de brukes av utøvere i ulike skidisipliner.

Navnet Swix kom fra en intern navnekonkurranse og var en forkortelse for "ski wax". Swax var allerede tatt og man endte opp med Swix.

Swix ble utover 2010-tallet assosiert med den omstridte produksjonen av skismøring inneholdende kreftfremkallende fluor.

Historie 
 1946 – Det svenske firmaet Swix ble grunnlagt av Börje Gabrielsson og ble den første produsenten av moderne skismøring. Det ble bygd opp produksjon i Skåne og ved Fjellhamar utenfor Oslo. Allerede den første smøringen hadde fargekoding for forskjellige typer føre tilsvarende det som brukes i det meste av dagens skismøring.
 1964 – Produksjonen ble flyttet i sin helhet til Norge.
 1974 – Swix tok over Liljedahls Skistavfabrikk på Ulven og startet produksjon av skistaver.
 1978 – Swix ble kjøpt opp av Ferd AS, og derved fullstendig norskeid.
 1989 – Swix kjøpte opp Norheim og bygde videre på deres produksjon av skibekledning.
 2010 – Swix kjøpte opp Toko.
 2016 – Swix kjøpte opp sykkelprodusenten Hard Rocx.
 2018 – Swix Sport endret navn til Brav Norway.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske sportsutstyrprodusenter
Næringsliv i Lillehammer
Skiutstyr
Tidligere svenske selskaper
Næringsliv i Oslo
Selskaper etablert i 1946
1946 i Sverige
Pulsar

En pulsar er en roterende nøytronstjerne som sender ut pulser av stråling med bølgelengder fra radiostråling til gammastråling.

Pulsarer har ekstremt sterke magnetfelt. Magnetfeltene kan ha en styrke på opp til 108 tesla. Til sammenligning er jordens naturlige magnetfelt på 5·10-5 Tesla. 

Strålene går ut fra stjernens magnetiske poler, og danner altså to kjegler i motsatte retninger. Ettersom rotasjonsakselen og de magnetiske polene ikke ligger på samme steder, sveiper disse kjeglene over himmelen med samme intervall som stjernens rotasjonshastighet.
Nøytronstjerner er bare noen kilometer i diameter og ekstremt kompakte. Rotasjonshastigheten kan komme opp i 700 ganger per sekund. Dette nærmer seg grensen for det pulsaren kan tåle uten å bli revet i stykker. Noen nøytronstjerner kan rotere raskere. Disse kalles magnetarer, og er mindre enn en pulsar. De kan derfor rotere raskere. 

Fenomenet ble oppdaget i 1967 av Jocelyn Bell og Antony Hewish. For dette fikk Hewish nobelprisen i fysikk i 1974. Den mest kjente pulsaren er pulsaren i Krabbetåken. Denne ble oppdaget i 1968 og roterer 30 ganger per sekund.

Dannelse 

Forholdene for at en pulsar blir dannet starter ved at en massiv stjerne blir komprimert etter å ha vært en supernova.  Den komprimerte stjernen vil deretter kollapse til en nøytronstjerne. Nøytronstjernen beholder det meste av rotasjonsmomentet sitt og siden den nå er betraktelig mindre får den veldig høy rotasjonshastighet. På grunn av den høye rotasjonsenergien til nøytronstjernen, blir det generert et sterkt elektrisk felt, som resulterer i at protoner og elektroner kommer til overflaten ved polene til stjernen og blir sendt ut som elektromagnetisk stråling. Denne strålen blir sendt ut langs den magnetiske aksen til stjernen.  Den magnetiske aksen trenger ikke å stemme overens med rotasjonsaksen og derfor får den en målbart pulserende effekt sett fra et gitt punkt i verdensrommet.

Kjente Pulsarer 

Pulsarer listet her er enten de første av sin type, eller ekstreme eksemplarer av allerede kjente typer, som å ha den kortest målte perioden.

 Den første radio pulsaren CP 1919 (nå kjent som PSR 1919+21), med en pulslengde på 1.337 sekund og en pulsbredde på 0.04 sekund,ble oppdaget i 1967. 
 Den første binære pulsaren, PSR 1913+16.
 Den første pulsaren på et millisekund, PSR B1937+21
 Den første X-ray pulsaren, Cen X-3
 Den første pulsaren med planeter, PSR B1257+12
 Den første pulsaren som er observert å ha blitt påvirket av asteroider: PSR J0738-4042
 Den første doble binære pulsaren, PSR J0737-3039
 Den lengste pulsaren, PSR J2144-3933
 Den mest stabile pulsaren i en periode, PSR J0437-4715
 PSR J1903+0327, a ~2.15 ms pulsar funnet i et veldig eksentrisk Dobbeltstjerne system med ei sol-lik stjerne.
 En pulsar i CTA 1 supernova restene (4U 0000+72, i Cassiopeia) ble funnel av Fermi Gamma-ray Space Telescope å emmitere bare pulseringsringer i gammastråling.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Stjernetyper
Radioastronomi
Artikler i astronomiprosjektet
Stjernefenomener
Strandafjellet

Strandafjellet er et skianlegg i Stranda kommune i Møre og Romsdal, åpnet for første gang i februar 1957. Kapasiteten den gang var 140 personer per time, trukket opp av en bensindrevet folkevognmotor.

Anlegget ble av Verdens Gang kåret til Norges beste skianlegg for offpist-kjøring. 

Strandafjellet skisenter har 6 heiser; en telemix gondol/6-seter til Roaldshornet, en 4-seter stolheis til Langedalsegga, to t-krok, samt to tallerken-heiser. Anlegget ligger langt øst i Sunnmørsalpene, ca 60 km fra Ålesund sentrum. 

På Strandafjellet foregår også det årlige skirennet, og folkefesten «Alperittet» som går fra toppen av Roaldshornet (1230 moh), og ca 6 km ned til kaikanten i Stranda sentrum. (3 moh.)

Første gang etter nysnø er det alltid folk som kommer lenge før heisen åpner for å være førstemann til Blådalen. Etter et langt bratt parti, kan man velge å enten kjøre tilbake til skitrekk-traséen eller fortsette nedover skogen mellom trær og hytter.

Referanser

Se også
 Liste over norske alpinanlegg

Eksterne lenker 
 Strandafjellet
 www.strandabooking.no

Strandas geografi
Idrettsanlegg i Møre og Romsdal
Alpinanlegg i Norge
Liste over vindruer

Dette er en liste over vindruer.

 
Vindruer
Valle prestegjeld

«Valle» har også andre betydninger.

Valle prestegjeld omfatter Valle og Bykle kommuner i Aust-Agder. Prestegjeldet er delt i to sogn som tilsvarer kommunene og har nynorsk som målform. I Valle prestegjeld er om lag 2500 mennesker bosatt, og de fleste av disse tilhører Den norske kirke. I prestegjeldet er det en menighet for Den evangelisk lutherske frikirke i Valle og en pinsemenighet i Bykle. Soknepresten i Valle prestegjeld bor i Valle.

Kirker i prestegjeldet 
Presten har fire kirker han skal betjene (rekkefølge fra sør mot nord):

Valle og Hylestad sokn
Hylestad kirke på Rysstad
Valle kirke i Valle

Bykle sokn
Bykle kirke i Bykle
Fjellgardane kirke på Hovden

Sokneprester i Valle prestegjeld
 Theis Salvesen (1989 – 2007)
 Leif Raustøl (1981 – 1988)

For en utfyllende oversikt, se eksterne lenker.

Eksterne lenker
 Arkivverket: Prestegjeld og sogn i Aust-Agder
 Valle og Hylestad på kirken.no
 Bykle prestegjeld på kirken.no
 Prestar i Valle

Prestegjeld i Agder og Telemark bispedømme
Otredal prosti
Valles historie
Bykle
Setesdal
Sverre Strandli

Sverre Gunnar Strandli (født 30. september 1925 i Brandval, død 4. mars 1985 i Charlottenberg) var en norsk sleggekaster.

Han tok gull i EM i friidrett 1950 og sølv i 1954. I OL-sammenheng kom han på en sjuendeplass i 1952 i Helsingfors, en åttendeplass i 1956 i Melbourne og en ellevteplass i 1960 i Roma. Han var forøvrig Norges  flaggbærer under lekene i Roma. Under EM i friidrett 1962 klarte han ikke å kvalifisere seg til finalen. Han ble norgesmester i sleggekast i årene 1949–1954, 1956–1957 og 1960–1962. I tillegg ble han norgesmester i kulestøt i 1954. Hans prestasjoner i NM gav han hele seks kongepokaler.

EM-seieren gjorde Strandli til Årets idrettsnavn i 1950.

Strandli satte to verdensrekorder i slegge, begge på Bislett. Den første rekorden var på 61,25 meter ble satt i september 1952 og året etter kom den andre på 62,36 meter. Verdensrekorden stod fram til august 1954, da Mikhail Krivonosov kastet 63,34 meter. For sin andre verdensrekord ble Strandli i 1953 for andre gang kåret til Årets idrettsnavn. Han satte i oktober 1962 sin endelige personlige rekord på 63,88 meter i Trondheim, men på det tidspunktet hadde Harold Connolly forbedret verdensrekorden til 70,67 meter.

Medaljer i norske mesterskap

Se også 
 Mestvinnende utøvere i NM i friidrett

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske sleggekastere
Norske kulestøtere
Norske pedagoger
Europamestere i friidrett for Norge
Kongepokalvinnere i friidrett
Norgesmestere i friidrett
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1952
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1952
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1956
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1956
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1960
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1960
Deltakere for Norge under EM i friidrett 1950
Deltakere for Norge under EM i friidrett 1954
Personer fra Kongsvinger kommune
EM-sølvmedaljevinnere i friidrett for Norge
Kristian Augusts gate (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Kristian Augusts gate.

Kristian Augusts gate (3-23, 2-14) er en sentrumsgate i Oslo. Gaten går fra C.J. Hambros plass til St. Olavs gate hvor Tullins gate er fortsettelsen på gaten.

Gaten er oppkalt etter den danske stattholderen i Norge (1809–1810) som ble utnevnt til tronfølger i Sverige (1809), Christian August, hertug av Augustenborg (1768–1810). Han døde plutselig i 1810 og ble dermed aldri konge av Sverige. Gatenavnet ble opprinnelig skrevet Christian Augusts Gade; skrivemåten med Kristian kom i bruk rundt århundreskiftet, og Gade ble endret til gate med rettskrivningsreformen i 1907.

I nr. 17 (de historiske numrene 17 og 19) åpnet i 2020 Domus Juridica, et bygg i ti etasjer og 17 000 kvadratmeter lokaler for ca. 4000 studenter ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Fasaden er i rød teglstein og henspiller på gammelt håndverk. Bygget har rik kunstnerisk utsmykning, blant annet Steinar Haga Kristensens freske Et samfunnsornament i vestibylen. På adressen stod det opprinnelig en bygård fra 1800-tallet som var barndomshjem for Gina Krog. Etter at den opprinnelige bygården ble revet stod det et forretningsbygg fra 1939 på adressen, som selv ble revet for å gi plass for Domus Juridica.

Galleri

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker
 

Veier i Oslo
Veier i Oslo sentrum
Veier i Oslo oppkalt etter menn