alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Bastionen

Bastionen er supporterklubben til fotballklubben Lyn som per 2022 befinner seg i 3. divisjon. Den ble stiftet høsten 1992 og tok navnet Bastionen i 1993, etter å først ha kalt seg Lyn Supporter Clubb. Den noe spesielle skrivemåten av navnet «Clubb» skyldes at initialene ville blitt LSK (som gir assosiasjoner til Lillestrøm SK) hvis man hadde skrevet «Klubb» og man ville unngå å bli for «engelske» i skrivemåten, derfor ble det heller ikke skrevet med én «b».

Bastionen hadde i 2007 i underkant av 2000 betalende medlemmer og var en av landets største supporterklubber. Lyn har i nyere tid blitt hetset for å ha få supportere på kampene, men dette har statistikken motbevist og Bastionen har selv latterliggjort dette ved å sammarbeide med en av Norges største rappegrupper gjennom tidene med Klovner i Kamp om å lage sangen "20.000 tomme seter" til cupfinalen mot Brann i 2004. Sangen ble i ettertid revidert på grunn av grafisk innhold. De fleste medlemmene av Bastionen er oppvokst på vestkanten i Oslo. Bastionen har tidligere hatt Cafè Abel, Horgan's, Paddy's og Highbury Pub som tilholdssted før og etter kamp. I dag holder Bastionen til på Store stå i Thereses gate 51 (Oslo).

Bastionen Tifo er Bastionens tifogruppe og er av de fleste regnet for å være i det absolutte toppsjiktet når det gjelder tifo og vant «Sølvblusset» (2.-plass) i 2003, 2004 og 2005, samt "Gullblusset" i 2006 som er Norsk Supporterallianses pris for beste tifo.

"Søner af Christiania", SAC, er en uavhengig supportergruppe, såkalte Ultras, som er med på å bedre stemningen på Lynkamper.

Det har også kommet en ny generasjon supportere kalt 1896. Denne gruppen er også en uavhengig supportergruppe, som SAC er denne grupperingen også såkalte Ultras.

Eksterne lenker
 Bastionens hjemmeside
 BastionenTifo
 Söner af Christiania

Supporterklubber for fotballag i Norge
Fotballklubben Lyn
Etableringer i 1992
Fauske stasjon

Fauske stasjon (pitesamisk: Fuassko, lulesamisk: Fuossko) er en jernbanestasjon på Nordlandsbanen i Fauske kommune, 674,23 km fra Trondheim sentralstasjon.

Stasjonen åpnet i 1958 og var da Nordlandsbanens endestasjon, noe den var frem til 1962 da banen ble fullført frem til Bodø. 

Fauske godsterminal ligger på stasjonsområdet. Fauske rutebilstasjon ligger ved krysset Follaveien/Storgaten i sentrum (), 700 meter fra jernbanestasjonen.

En eventuell videreføring (Nord-Norgebanen) vil sannsynligvis ha Fauske som utgangspunkt.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Nordlandsbanen
Jernbanestasjoner i Nordland
Godsterminaler i Norge
Jernbanestasjoner åpnet i 1958
1958 i Norge
Jernbanebyggverk i Fauske
Hauerseter–Gardermobanen

Hauerseter–Gardermobanen (Den gamle Gardermobanen) er en nedlagt sidebane til Hovedbanen som åpnet 13. juni 1941 og ble nedlagt cirka 2004.

Banen greinet av fra Hovedbanen på Hauerseter stasjon, og gikk til diverse industribedrifter og den militære flystasjonen på Gardermoen. I 1947 foregikk enkelte militære persontransporter på banen, men den ble ellers kun brukt til godstrafikk. Da utbyggingen av landets nye hovedflyplass startet i 1995, ble banens lengde forkortet fra 6,7 kilometer til 3 kilometer. Østre rullebane, terminalbygget og parkeringsanlegget ble bygget over deler av banen.

De siste godstransportene forsvant i 2000, og de siste kilometrene av banen ble nedlagt i 2004. Etter nedleggelsen er sporet fjernet en rekke steder, og i 2008 rev man pga. motorvei-utvidelse  den forholdsvis nye jernbanebrua over europavei 6. Denne brua forbandt tettstedet Hauerseter med industriområdene ved Gardermoen.

Litteratur
 
 

Nedlagte jernbanestrekninger i Norge
Jernbanestrekninger i Viken
Jernbanestrekninger åpnet i 1941
1941 i Norge
Akershus' samferdselshistorie
Komitéen for frigjøring av folkene i Russland

Komitéen for frigjøring av folkene i Russland (russisk: Комитет Освобождения Народов России, forkortet КОНР) var en komité av militære og sivile antikommunister fra Russland. Den ble grunnlagt med støtte fra Tyskland den 14. november 1944 i Praha (valgt med vilje fordi det var en slavisk by som ikke var under Stalins kontroll).

Komitéens mål var:
«å styrte Stalins tyranni, frigjøre folkene i Russland fra bolsjeviksystemet, og gjenopprette de rettigheter det russiske folket kjempet for og vant i folkerevolusjonen i 1917»
«avslutte krigen og slutte en ærefull fred med Tyskland»
«skape et nytt fritt folkelig politisk system uten bolsjeviker og utbyttere»

Komitéen ønsket å styrte Stalin ved hjelp av en egen frigjøringshær, som skulle bli utstyrt og arbeide i allianse med Tyskland. Den hevdet å støtte opprettelsen av et nytt demokratisk system i Russland. Komitéens mål ble nedfelt i det såkalte Praha-manifestet, som garanterte ytrings-, presse-, religions- og forsamlingsfrihet, og rett til nasjonal selvbestemmelse for alle etniske grupper i Russland.

Formannen for komitéen var general Andrej Vlasov, som også kommanderte Den russiske frigjøringshæren. Komitéen ble ansett som Den russiske frigjøringshærens politiske fløy. Komitéen omfattet likevel mange ukrainere og andre etniske grupper som var antisovjetiske.

Etter Tysklands nederlag opphørte komitéens arbeid, og dens medlemmer konsentrerte seg om å redde frigjøringshæren og dens medlemmer fra Stalins hevn gjennom å forhindre at de vestallierte utleverte dem til Sovjet. Mange medlemmer ble likevel sendt i sovjetiske konsentrasjonsleirer og drept.

Umiddelbart etter krigen oppstod en rekke nye organisasjoner som ønsket å fortsette kampen mot stalinismen, noen av dem startet av veteraner fra komitéen og Den russiske frigjøringshæren.

I USA ble det på slutten av 1940-tallet dannet en organisasjon med et lignende navn, Den amerikanske komitéen for frigjøring av folkene i Russland. Denne komitéen ble kjent for sin Kongresstøttede og senere CIA-styrte kringkaster Radio Liberty som sendte antikommunistiske sendinger til Sovjetunionen på russisk språk fra Vest-Tyskland. Radio Liberty ble senere slått sammen med Radio Free Europe.

Antikommunistiske organisasjoner
Sovjetunionen under andre verdenskrig
GRAMPS

Gramps (tidligere GRAMPS, et akronym for Genealogical Research and Analysis Management Programming System) er et slektsforskningsprogram lisensiert under GNU General Public License. Gramps er programmert i Python ved hjelp av PyGTK, som er brukt som et grensesnitt mellom Python og GTK+. Det benytter seg av Graphviz for å fremstille grafer mellom slektsforhold.

Programmet er tilgjengelig på 40 språk, bl.a. norsk.

Referanser

Eksterne lenker
 
 Brukerveiledning på norsk (bokmål)
 
 

Fri kryssplattform programvare
Slektsforskningsprogrammer
Programvare fra 2001
Linux-programmer
Ferjesambandet Hufthamar–Krokeide

Hufthamar–Krokeide er et fergesamband mellom Austevoll og Bergen kommuner. Sambandet betjenes av Fjord1 med fergene MF «Horgefjord» og MF «Møkstrafjord».  Fra 1. januar 2019 benyttes den nasjonale AutoPASS for ferge ordningen som driftes av Skyttel AS til betaling. Strekningen er en del av Fylkesvei 546, og overfarten tar cirka 35 minutter.

Inntil 2011 ble strekningen betjent av Tide Sjø med MF «Rennesøy». Fra 2011 til 2018 ble strekningen betjent av FosenNamsos Sjø med fergene MF «Trondheim» og MF «Marstein».

Frem til 17. november 2007 gikk sambandet også til Austevollshella. Da ble Austevollsbrua fra Austevollshella/Hundvåkøy til Huftarøy (Hufthamar) åpnet.

Året 2017 fraktet sambandet Huftamar-Krokeide og sambandet Husavik-Sandvikvåg totalt 370.000 kjøretøy og 715.000 passasjerer.

Hendelser 
Den 9. mars 2011 kjørte MF «Trondheim» i fergelemmen på Hufthamar så den ble ødelagt. Austevollshella ble midlertidig anløpssted til reparasjon ble foretatt.

6. august 2012 grunnstøtte MF «Trondheim» ved Krokeide fergekai. Ifølge FosenNamsos Sjø var det 72 passasjerer, og et mannskap på fem om bord. Grunnstøtingen ble utført bevisst av mannskapet, da fergen fikk motorstopp like før Krokeide. Denne "unnamanøveren" sparte fergekaien for skader. Verken passasjerer eller ferge fikk skader. Fergen tok ikke inn vann.

Tidslinje 
1992 - Tide Sjø (nå Norled) tok over.
1992 - MF «Vikingen» ble satt i sambandet.
2006 - MF «Rennesøy» ble satt inn i sambandet.
2010 - FosenNamsos Sjø tok over og satt inn fergene MF «Trondheim» og MF «Marstein».
2018 - Fjord1 tok over og satt inn fergene MF «Møkstrafjord» og MF «Horgefjord». MF «Sulafjord» ble brukt som reserveferge.
2019 - AutoPASS ble innført.

Ferger

Billettpriser 

Tabell oppdatert 20. juli 2020, endringer kan forekomme.

Personer uten kjøretøy reiser gratis.

Referanser 

Fylkesvei 546
Fergesamband i Vestland
Samferdsel i Austevoll
Transport i Bergen
Fjord1
Artikler i sjøfart-prosjektet
Ferjesambandet Bruravik–Brimnes

Bruravik–Brimnes var et fergesamband over Hardangerfjorden mellom Eidfjord og Ulvik kommune. Strekningen inngikk i fylkesvei 7 og riksvei 13 og ble før nedleggelsen betjent av Fjord1 med fergen MF «Sogn» med inntil tre avganger i timen. Overfarten tok ca. 12 minutter. Sommeren 2013 ble ruten i tillegg betjent av MF «Sognefjord».

Strekningen ble driftet av Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (senere Tide Sjø) fra åpningen i 1934 frem til 2011. I 2011 vant Fjord 1 anbudskonkuranssen og tok over fergestrekningen. I 2013 ble fergen erstattet av Hardangerbrua, som åpnet 17. august.

Historie
Siden 30-tallet har vegutbygging i indre Hardanger kortet ned på fergestrekningen.

 1934–1937: Ulvik–Ringøy
 1938–1940: Ulvik–Brimnes
 1951–1976: Ulvik–Brimnes
 1976–2013: Bruravik–Brimnes
 17. august 2013: Nedlagt og erstattet av Hardangerbrua.

Ferger
Følgende ferger har frekventert sambandet:

 1952–1959: MK «Kinsarvik»
 1953–1957 og 1969: MF «Folgefonn»
 1959–1976 (ikke i 1966): MF «Osafjord»
 1966 (sommerrute): MF «Melderskin»
 1967 og 1968 (sommerrute): MF «Rosendal»
 1971–1972: MF «Vikingen»
 1986: MF «Eidfjord»
 1995–2007: MF «Etne»
 2007–2010: MF «Melderskin»
 2007–2010 (sommerrute): MF «Bømlo»
 2011–2013 : MF «Sogn» og MF «Sognefjord» 
 Sommer 2013: MF «Gulen» og MF «Svanøy» (et par dager august 2013 som reservereferje for MF Sogn)

Referanser

Kilder
 Fjordfaehren.de - Ferjesteder i Hordaland
 Privatvideo fra fergestrekningen

Riksvei 13
Fjord1
HSD
Tidligere fergesamband i Hordaland
Artikler i sjøfart-prosjektet
Steve Backley

Stephen James Backley (født 12. februar 1969) er en tidligere britisk friidrettsutøver med spydkast som spesialgren. Han regnes blant verdens fremste spydkastere i moderne tid, selv om han aldri greide å vinne OL- eller VM-gull.

Han var fast på det britiske landslaget i over 15 år, og er den eneste britiske friidrettsutøveren som har vunnet medaljer i tre ulike OL.

Han har også vunnet gull i fire EM på rad, fra 1990 til 2002, samt to sølv fra friidretts-VM (1995 og 1997).

Mesterskapsmedaljer 
 EM 1990: Gull
 OL 1992: Bronse
 EM 1994: Gull
 VM 1995: Sølv
 OL 1996: Sølv
 VM 1997: Sølv
 EM 1998: Gull
 OL 2000: Sølv
 EM 2002: Gull

Referanser

Eksterne lenker 
 

Britiske spydkastere
Olympiske sølvmedaljevinnere for Storbritannia
Olympiske bronsemedaljevinnere for Storbritannia
Medaljevinnere under Sommer-OL 1992
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1992
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1992
Medaljevinnere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1996
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1996
Medaljevinnere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 2000
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 2004
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2004
Europamestere i friidrett
Personer fra Bexley
Deltakere for Storbritannia under VM i friidrett 1997
Deltakere for Storbritannia under EM i friidrett 1994
Fødsler i 1969
Deltakere for Storbritannia under EM i friidrett 1998
Deltakere for Storbritannia under VM i friidrett 1993
Deltakere for Storbritannia under EM i friidrett 2002
Deltakere for Storbritannia under EM i friidrett 1990
Ferjesambandet Husavik–Sandvikvåg

Husavik–Sandvikvåg er et fergesamband i Vestland (tidligere Hordaland) fylke mellom Husavik i Austevoll og Sandvikvåg i Fitjar. Fra 2018 betjenes strekningen av Fjord1. Overfarten tar 20 minutter.

Sambandet er del av fylkesvei 546 og forbinder denne med europavei 39. Inntil 2011 ble strekningen betjent av Tide Sjø med fergen M/F «Sveio». Til 2018 var FosenNamsos Sjø operatør med opptil 13 daglige avganger. Fra 1. januar 2019 benyttes den nasjonale AutoPASS for ferje-ordningen som driftes av Skyttel AS til betaling.

Ferger

Referanser 

Fylkesvei 546
HSD
Fergesamband i Vestland
Samferdsel i Austevoll
Samferdsel i Fitjar
Artikler i sjøfart-prosjektet
Ferjesambandet Jondal–Tørvikbygd

Jondal–Tørvikbygd er et fergesamband på fylkesvei 49 (tidligere fylkesvei 550) over Hardangerfjorden mellom kommunene Ullensvang og Kvam. Strekningen betjenes av rederiet Fjord1 med opptil 18 daglige avganger med MF «Samlafjord». Overfarten tar om lag 20 minutter.

Ferjesambandet starta opp i 1972 som ei sommerrute, før det i 1973 ble et fast samband. Den første ferja i ruta var MF «Hatvik». Før det kom vegsamband mellom Jondal og Torsnes, gikk ferja noen ganger om dagen innom Torsnes. Siden det ikke var ferjelem her, måtte ombord og ilandkjøring skje ved hjelp av slisker.

Etter at Jondalstunnelen åpnet i 2012 går raskeste vei mellom Bergen og Kristiansand og mellom Bergen og Telemark over sambandet, noe som har ført til en sterk trafikkøkning.

Det diskuteres en bru over Hardangerfjorden her. Bredden på fjorden er 1,6 km. En undersjøisk tunnel er utelukket da fjorden er 550 meter dyp.

Ferjer 
 MF «Hatvik»: 1972 og 1973
 MF «Huglo»: 1973
 MF «Rosendal»: 1973; 1974 – ?
 MF «Strandebarm»: 1980-åra
 MF «Jondal»: 1996 – 2006
 MF «Ølen»: 2007 – desember 2010
 MF «Bømlo» 2011 – 2014
 MF «Etne» 2014 – 2018
 MF «Tidefjord» 2019
 MF «Samlafjord» 2020

Referanser

Kilder 
 Fjordfähren

Eksterne lenker 
 Privat video av M/F «Herdla» på strekningen Jondal-Tørvikbygd i 2012.
 Forbrukertest av sambandet (NRK).

Fergesamband i Vestland
HSD
Samferdsel i Kvam
Transport i Ullensvang
Fylkesvei 49
Artikler i sjøfart-prosjektet
Symbian

Symbian er et operativsystem, opprinnelig utviklet for mobile enheter som PDAer og mobiltelefoner.  Det leveres med nødvendige utviklingsverktøy av selskapet Symbian Ltd. Det er en etterfølger til Psions EPOC og kjører bare på ARM-prosessorer.

Verdens første mobiltelefon med Symbian OS, Ericsson R380, ble introdusert i 1999 og kom i salg året etter. I 2001 ble verdens første Symbian mobiltelefon med 2,5G vist, og kommunikatoren Nokia 9210i med Series 80 kom for salg. Sony Ericsson ble medeier i Symbian Limited i 2002.

Det er fire forskjellige grensesnitt av Symbian: Series 60, Series 80, Series 90 og UIQ.
Series 60 (S60) er et grensesnitt for candybar telefoner, de vanlige mobiltelefonene, mens S90 og UIQ er for mobiltelefoner med berøringsskjerm. S80 er for kommunikatorer.

UIQ Technology ble kjøpt opp av Sony Ericsson høsten 2006.

Symbian het opprinnelig EPOC, men byttet etter hvert navn.

Se også
 Symbian Foundation

Referanser

Eksterne lenker
 
 UIQs offisielle hjemmeside (engelsk).

Operativsystemer for mobile enheter
Aagots vei (Oslo)

Aagots vei (1A-19, 2A-20B) ligger på Oppsal i bydel Østensjø i Oslo. Veien går i en bue fra Oppsalveien til Oppsalveien uten gjennomkjøringsmulighet. Veien er oppkalt etter Aagot Tveter (1883 – 1972), som var datter av tidligere ordfører i Aker, Haakon Tveter. Fra 1936 var hun en av eierne av Østensjø gård. Bystyret vedtok navnet 25. september 1975.

Referanser

Litteratur
Svensgam, Arild: De er døde – men lever fortsatt i Oslo. Galehuset forlag, 1999.

Eksterne lenker 
 Østensjø gårds historie

Ågots vei
Ågots vei
Ågots vei
Pusur 2

Pusur 2 er en film fra 2006. Den er oppfølgeren til filmen Pusur fra 2004. Pusur 2 ble regissert av Tim Hill, skrevet av Joel Cohen, produsert av Davis Entertainment for 20th Century Fox, og lansert i Norge den 21. juli 2006. Handlingen er hentet fra Mark Twains Tiggerprinsen.

Undertittel: For mye av det gode er enda bedre

Handling 
Pusur (stemme av Bill Murray) reiser til Storbritannia sammen med hundevennen Jølle. De har planlagt å overraske sin herre, Jon Arbuckle (Breckin Meyer), som er i London for å fri til kjæresten sin, veterinær Liss Wilson (Jennifer Love Hewitt). Tilfeldighetene vil ha det til at Pusur bytter plass med Prins, en kongelig katt som nylig har arvet et slott.

I det store huset som Pusur nå kan kalle hjem, mottar han kongelig behandling, inkludert en hovmester og en mengde firbente tjenere og oppvartere. Lord Dargis, som er nestemann til å arve slottet, ønsker katten Prins (nå i Pusurs skikkelse) ut av veien.

Rolleliste

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Filmkomedier fra USA
Animasjonsfilmer fra USA
Filmer fra 2006
Filmer basert på tegneserier
Engelskspråklige filmer
Oppfølgerfilmer
Big Horn Steak House

Big Horn Steak House er et norskutviklet restaurantkonsept med biffrestauranter basert på franchise. Konseptet eies av selskapet Big Horn Steak House Norge AS som er femti prosent eid av Norgesgruppen Servicehandel AS. De resterende femti prosent er fordelt mellom Tor Eng, Bashir Eiendom AS og Thassel AS.

Konseptet er inspirert av amerikanske biffhus (Steak House) og er lagt nær opp til deres stil med vekt på å være enkelt, rasjonelt og folkelig. Alle rettene serveres med saus og  valgfrie poteter. Kjeden har tjuefem restauranter, tjueen i Sør-Norge, to i Nord-Norge, én på Gran Canaria.

Etableringer
 1985: Første restaurant åpnet i Møllergata (Oslo). 
 1989: Restaurant etablert på Aker Brygge (Oslo). (Står for ca. 1/3 av kjedens totale omsetning.) 
 1995: Etablering på Majorstuen (Oslo), på Jessheim og i Trondheim. 
 1997: Drammen. Big Horn Steak House Norge AS, som eier konseptet ble etablert som eget selskap i november. 
 2000: Pilotrestaurant for et nytt konsept åpnet i Kristiansand. 
 2001: Åtte eksisterende restauranter lagt ned. Nye restauranter basert på nytt konsept åpnet i Sandnes og Bergen. 
 2002: Etablering i Mo i Rana. 
 2003: Åpning i Tønsberg og Haugesund. 
 2004: Nye restauranter i Stavanger, Puerto Rico (Gran Canaria) og Asker. 
 2005: Arendal, Lillestrøm og på Kongsberg. 
 2006: Gjøvik, Grimstad, Tromsø og Stord. 
 2007: Ålesund, Skien. Restaurant i Bodø åpnet i midten av februar 2007.
 2009: Halden, ny restaurant åpnet på brygga i mars.

Referanser

Eksterne lenker 
 Restaurantkjedens nettsted
 «Populært kjøttmarked», Besøksrapport hos Dagbladet 14.mai 2005

Restauranter i Norge
Norske restaurantkjeder
NorgesGruppen
Matres lectionis

Matres lectionis (entall: mater lectionis) er et latinsk uttrykk som betyr lesningens mødre, og er navnet på en gammel metode for å indikere vokaler i hebraisk skriftspråk. Opprinnelig fantes det ikke vokaltegn i hebraisk skriftspråk, og da brukte man enkelte konsonanter til å indikere vokallyder, og disse ble kalt matres lectionis.

(«ō» uttales som norsk «å», «w» uttales som engelsk «w»)

Konsonantene alef, he, waw og jod kan brukes for å indikere en vokallyd. Alef ble ikke systematisk brukt som en mater lectionis på hebraisk (slik som den ble på arameisk og arabisk), men den er av og til brukt for å indikere en vokal. He kan brukes til å indikere en vokal når den står i slutten av et ord.

Når et ord benytter seg av en eller flere matres lectionis bruker man benevnelsen plene (som på latin betyr «komplett») om ordet. Når ordet ikke benytter seg av matres lectionis så er det «mangelfullt», på engelsk defective. F.eks. det bibelske navnet David skrives som oftest «DWD» på hebraisk. Men det samme navnet kan også skrives «DWJD», der «J» indikerer vokallyden «i». Den sistnevnte skrivemåten er dermed plene.

Etter hvert forstod man at matres lectionis ikke var tilstrekkelig. Masoretene oppfant derfor vokalpunktene (niqqud), en type punktsetting som indikerer vokaler, og som tilføyes over, under og midt i konsonantteksten.

Hebraisk alfabet
Døde menn går i land

Døde menn går i land er en roman fra 1947 av Bernhard Borge, som er pseudonym for forfatteren André Bjerke (i dette tilfellet i samarbeid med Bjørn Carling). Romanen er Bjerkes tredje kriminalroman.

Handling 

Den rike Arne Krag-Andersen har kjøpt seg et hus på Heilandet på det idylliske Sørlandet. Huset viser seg å være Kapergården, som en gang var eid av kaperkapteinen Jonas Korp. Korp har nedlagt veto mot at senere eiere skal ommøblere huset. Gjør de det, vil han hjemsøke huset med sitt mannskap, deriblant satanistpresten Jørgen Uhl, og la eierne smake på hans vrede. Arne hører ikke på advarslene, verken fra sine venner eller lokalbefolkningen, og avfeier forbannelsen som gammel overtro. Han er fast bestemt på å omgjøre Kapergården til et sommerhotell. Det får ekstreme følger, noe som Paul Rickert kan bekrefte.

Tolkning 

I likhet med de tre andre romanene av Bernhard Borge, «Nattmennesket», «De dødes tjern» og «Skjult mønster», bruker Bjerke i Døde menn går i land hovedpersoner som anvender psykoanalysen for å løse gåter. Men i motsetning til de andre romanene er dette elementet tonet ned. Det er ikke bare fordi Kai Bugge mangler i denne romanen og er erstattet med ekteparet Ebba og Tancred Cappelen-Jensen, men også fordi den overnaturlige faktor i langt større grad er med enn i de foregående romanene. I «Nattmennesket» er løsningen på bokens gåte tvers igjennom vitenskapelig og naturlig, i «De dødes tjern» ser vi forsøk på en overnaturlig forklaring, men det er den psykologiske, vitenskapelige forklaring som vinner. I Døde menn går i land virker det imidlertid som de to forklaringsmodellene er sidestilt; den psykologiske og vitenskapelige forklaringen gis ikke noe fortrinn fremfor den overnaturlige forklaringen. Det blir opp til leseren å velge hva han vil tro egentlig skjedde; kanskje spøkelser finnes allikevel?

Romanen i ettertid  
NRK Radioteatret produserte Døde menn går i land i 1988. Regi: Nils Nordberg. Skuespillere: Terje Strømdahl, Unn Vibeke Hol, Finn Schau, Marianne Krogh, Nils Vogt og Ståle Bjørnhaug m.fl.

Knut Nærums to romaner Døde menn går på ski (2002) og De dødes båt (2008) er  Bernhard Borge-inspirerte krimparodier, som henter elementer fra Døde menn går i land og andre Borge-bøker.

Norske kriminalromaner
Bøker fra 1947
Påskelabyrinten

Påskelabyrinten er en norsk radiosendt spørrekonkurranse som har gått på NRK Radio siden 1987. Programmet er en geografisk spørrelek der innringerne skal gjette på forskjellige steder basert på den informasjonen som programleder gir. Programmet blir sendt på P1 i påsken og har blitt ledet av Viggo Valle siden oppstarten. Siden 2009 har det også vært en versjon av Påskelabyrinten på nettsidene til NRK.

Påskelabyrinten er et av NRKs mest populære programmer i radio, med rundt en million lyttere hvert år. Siden oppstarten har programmet stilt mer enn 2000 quizspørsmål.

I 2010 hadde programmet nesten  daglige lyttere og en markedsandel på 72 %. Tallene for 2017 var  og en markedsandel på 70 %.

Påsken 2021 ble programmet for første gang sendt på tv i tillegg til at det gikk på P1 og P1+.

Kjenningsmelodien er «L-Dopa» med Maynard Ferguson. «Kari-Pers polska» med Sven Nyhus' orkester er et annet fast, musikalsk innslag.

Opplegg 
Selve programmet er en geografispørrekonkurranse, hvor deltagerne skal finne fram til nye reisemål ved hjelp av informasjonen som er gitt. Når man ikke klarer flere spørsmål, kommer neste deltaker inn. I de første årene ble de deltakerne som hver dag (mandag – fredag) klarte flest spørsmål, med i finalen på påskeaften. 

Senere er dette blitt endret til at de tre beste totalt gjennom de fem innledende sendingene etter hvert som konkurransen skrider frem i den stille uke, til slutt vil stå igjen som finalister som i en avgjørende finale påskeaften. Også her gjelder samme regler; hvis man ikke kan svare, går turen til neste deltaker, men her kan man komme inn igjen hvis de andre også bommer. Hvis alt går etter planen vil man nå målet og premien litt før klokka 11 påskeaften.

Telefonnummeret deltakerne skal ringe inn til er 815 21 031.

Referanser

Eksterne lenker
 Påskelabyrinten i nettradioen 
 Nettutgave av påskelabyrinten

Radioprogrammer på NRK Radio
Norske spørreprogrammer på radio
Norske radioprogrammer fra 1980-årene
Norske radioprogrammer fra 1990-årene
Norske radioprogrammer fra 2000-årene
Norske radioprogrammer fra 2010-årene