Det gylne skinn

Se også filmen Jason og det gylne skinn

Det gylne skinn (gresk: Χρυσόμαλλον Δέρας; georgisk: ოქროს საწმისი) er i gresk mytologi pelsen og skinnet til en gullhåret og bevinget bukk i området Kolkhis (i dagens Georgia). Dette mytologiske dyret opptrer i fortellingen om Jason og hans gruppe av argonauter som drar ut på søken etter det på befaling av kong Pelias for å sørge at Jason blir rettmessig plassert på tronen av byen Iolkos i greske Thessalia. 

Fortellingen er svært gammel – den var i det minste samtidig med Homer (700-tallet f.Kr.) – og derav er den gjengitt i mange utgaver hvor detaljene skiller seg en god del fra hverandre. I senere versjoner av fortellingen hevdes det at bukken var avkom fra sjøguden Poseidon og Themisto (eller mindre hyppig, Nefele eller Theofane). Den klassiske fortellingen er Argonautika av Apollonios Rhodios, skrevet på midten av 200-tallet f.Kr. i Alexandria i Egypt, og gjengir en del tidligere kilder som på annet vis ikke har overlevd. En annen og mindre kjent Argonautika som benytter seg av den samme korpus av myter, ble skrevet på latin av Valerius Flaccus på keiser Vespasians tid, 69–79 e.Kr.

 Sammendrag av fortellingen 

Minyeren Athamas, en grunnlegger av byen Halos i Thessalia, men også konge av byen Orchomenos i Boiotia, tok skygudinnen Nefele som sin første hustru, og med henne fikk han to barn, gutten Friksos og datteren Helle. Senere ble han forelsket og giftet seg med Ino, datteren til Kadmos. Det førte til stor ulykke og sult i landet da Nefele dro derfra. Ino var sjalu på sine stebarn og planla å få dem drept: i en del versjoner overtalte hun Athamas at den eneste måten å få en slutt på tørken var å ofre sønnen Friksos. Nefele, eller hennes ånd, åpenbarte seg for hennes barn med en bevinget bukk hvor pelsen var av gull. Bukken var blitt avlet av Poseidon da han i form av en bukk forførte nymfen Theofane, barnebarnet av solguden Helios. I henhold til Hyginus, fraktet han henne vekk til en øy hvor han forvandlet henne til ei søye (hunnsau) slik at han kunne bedekke henne i skjul av sauflokken og hvor Theofanes andre friere ikke ville kunne skille ham og henne fra de andre dyrene.

På den bevingede bukken flyktet tvillingbarna over havet, men Helle falt av og druknet i stredet som siden fikk navn etter henne, Hellespont. Bukken snakket til Friksos, ga ham et hjerte, og tok Friksos, hvis navn betyr «krøllet», som bukkens pels, trygt til Kolkhis på den østligste kysten av havet Euxine (Svartehavet). Friksos ofret deretter bukken til Poseidon, og bosatte seg i huset til Aietes, sønn av Helios, soltitanen, og levde der til han ble meget gammel. Han hengte det gylne skinnet etter ofringen av bukken på en eik i en lund som var hellig for Ares, hvor den ble voktet av en drage. Der ble den hengende inntil den ble tatt av Jason. Bukken ble til stjernebildet Væren (latin Aries).

 Handlingens utvikling 

Den meget tidlige opprinnelsen til myten i førlitterær tid og formidlet via muntlig litteratur, betyr at i løpet av mer enn et århundre var den til en viss grad eller deler av den en del av kulturens rammeverk, og med dens betydelig betydning kan man forvente at handlingen eller detaljene gjennomgikk tallrike endringer i dens utvikling.

Den lyriske poeten Pindaros benyttet seg av søken etter det gylne skinn i hans Fjerde pythiske ode (skrevet rundt 462 f.Kr.), skjønt det gylne skinnet er i seg selv ikke i forgrunnen når Aietes (konge i Kolkis) utfordrer Jason til overvinne de ildpustende oksene, men skinnet er gevinst: «La kongen gjøre dette, skipets kaptein! La ham gjøre dette, sier jeg, og ha for seg selv det udødelige åkle, skinnet, glødende med matterte fedd av gull.» 

Hvor de skrevne kildene har hull eller andre mangler grunnet ved historiens gang og tilfeldigheter, har tidvis greske vasemalere bevart kontinuiteten av en mytisk tradisjon. Det synes som at fortellingen om det gylne skinn hadde liten gjenklang hos athenerne i den klassiske tid for kun to representasjoner av attisk malt keramikk fra 400-tallet f.Kr. har blitt identifisert, et kratér som i dag er ved amerikanske Metropolitan Museum of Art og en kylix (drikkebeger) som i dag er ved Vatikanmuseene. På drikkebegeret malt av Douris, ca 480-470 f.Kr., er Jason blitt gulpet ut av munnen på en drage, en detalj som ikke med letthet lar seg tilpasse de litterære kildene; bak dragen henger det gylne skinnet fra et epletre. Jasons hjelper i de athenske vasemaleriene er ikke Medea — som hadde en gjenstridig historie i Athen som motstander av Thesevs — men Athene, byens egen beskytter.

 Tolkninger 

Euhemeriske forsøk fra de lesere hvis kulturelle bakgrunn avviser det mytiske skinnet som et fantasifullt objekt har tolket det gylne skinn «realistisk» som refleksjon av en faktisk kulturelt objekt eller påstått historisk praksis med grunnlag i økonomien: eksempelvis, på 1900-tallet ble det foreslått at fortellingen om det gylne skinn reflekterte ganske enkelt å føre sauer som dyrehold til Hellas fra øst: i annen lesning mer fokusert på mytologien henviste til gull i betydningen grøde, eller til solen.

En tolkning som har større aksept forholder seg til en metode å vaske gull fra elver som er godt dokumentert (men kun fra rundt 400-tallet f.Kr.) i regionen Georgia øst for Svartehavet, tidvis strukket over en ramme av tre, som sunket ned i elven, og gullflak ble som ble fraktet nedover med strømmen ble samlet opp. Det lodne ullskinnet ble hengt opp i trær for å bli tørket før gullet ble ristet ut eller ved hjelp av kam. Alternativt kunne skinnet bli benyttet på vaskebrett i oppskylling og avleiring i gullgruver eller på vaskebrett i dypet av gullgruvene. Ved å bedømme svært tidlige gullobjekter fra en rekke tidlige kulturer var vasking etter gull en meget tidlig menneskelig aktivitet. Således beskrev Strabon måten gull kunne bli vasket:

En annen fortolkning hviler på referansene i en del versjoner til purpur eller purpurfarget tøy. Purpurfarge ekstrahert fra bestemte havsnegler var høyt verdsatt og derfor kostbart i antikken (og grunnen til fønikernes rikdom). Klær gjort av tøy som farget med fønikisk purpur, også kalt for k«ongelig blått», var signal om høy verdighet og rikdom. Assosiasjonen gull med purpur er således naturlig, om enn ikke i utseende, og opptrer hyppig i litteraturen.

Imidlertid har arkeologer avvist disse tolkningene som ahistoriske. Et forsøk på å konstruere en mer trolig forklaring ved å lokalisere det i hva som er kjent i kulturen hvor myten om det gylne skinn oppsto, peker på at myten representerer ideer om kongedømme og legitimitet; derav Jasons reise for å finne det (representert ved det gylne skinn) for å gjenopprette det rettmessige styret av Iolkos.

 Hovedteorier 

Følgende liste er blant de fremst forklaringene som har blitt fremmet som tolkning, med referanser og henvisninger:

Det gylne skinn representerer kongelig makt.
Det representerer det flådde skinnet til Krios (‘Bukken’), ledsageren av Friksos.
 Det representerer en bok om alkymi.
Det representerer en teknikk med å skrive med gullskrift på pergament.
Det representerer en form for gullvasking praktisert i Georgia, eksempelvis nevnt av Strabon.
 Det representerer Guds tilgivelse.
 Det representerer en regnsky.
 Det representerer et land med gyllent korn.
 Det representerer en vår-helt.
 Det representerer havet som reflekterer solen.
 Det representerer det forgylte forstavnen til Friksos' skip.
 Det representerer en særegen sauerase i antikkens Georgia.
Det representerer rikdommer importert fra øst.
Det representerer rikdommen eller teknologien i Kolchis.
Det var et dekke for et kultbilde av Zevs i form av en bukk.
Det representerer et tekstil vevd fra havsilke.
Det er om en sjøreise fra Hellas, gjennom Middelhavet, over Atlanterhavet og til Amerika.
Det representerer greske handelsmenn med purpurfargede tøy i bytte for georgisk gull.

Det gulne skinn i populærkultur
Den amerikanske spillefilmen Jason and the Argonauts fra 1963.

 Referanser 

 Eksterne lenker 
 Prosjekt Gutenbergs tekst til The Golden Fleece and the Heroes Who Lived Before Achilles''

Gresk mytologi
Mytologiske objekter