alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Babyshambles

Babyshambles ble dannet i 2003 av den britiske rockeren Pete Doherty kort tid før han fikk sparken fra sitt tidligere band The Libertines. Med produsenten Mick Jones ga bandet ut det kritikerroste albumet Down In Albion i 2005. Musikken er en blanding av tidlig britisk punk-rock og moderne indie-rock. 

Doherty er en gjenganger i pressen på grunn av sine narkotikaproblemer og uberegnelighet, og Babyshambles har vært preget av avlyste og avbrutte konserter. Gemma Clarke, gruppens første trommeslager, sluttet etter en konsert der Doherty uteble og et skuffet publikum raserte lokalet. Dette var ikke den første episoden av denne typen, men det var ingen som hjalp henne med å redde trommesettet, noe hun så som et svik. Videre mente hun managementet ikke tok hensyn til Dohertys helsetilstand eller tok nok ansvar for hans narkotikamisbruk. 

Babyshambles hadde en litt spesiell opptredenen på Øyafestivalen i Oslo. Mens flere fans sto i Middelalderparken og ventet på bandet, satt Pete Doherty på Gardermoen i arrest for å ha tatt med seg heroin inn i landet. Konsertarrangørene betalte med glede boten på 8000 kroner slik at Doherty kunne komme inn i landet; de fortalte pressen at en liten skandale var det festivalen trengte for å få et litt tøffere image. Da Babyshambles omsider kom på, var Pete Doherty så syk at han kastet opp på scenen. Konserten ble imidlertid gjennomført uten videre problemer, noe som slett ikke alltid har vært tilfelle på Babyshambles konserter. Det var delte meninger mellom konsertanmelderne om hvorvidt Babyshambles innfridde de forventninger man hadde til et så kjent band, men PR-effekten var det ingenting å si på. Down In Albion har solgt godt i Norge og Pete Doherty er fortsatt populær.

Noen av bandets sanger finnes i såkalte «rough»-versjoner på nett. På to album fritt tilgjengelig (Untitled og Shaking and withdrawn Megamix) ble mange av Doherty-fans kjent med sangmaterialet som senere er blitt Babyshambles-låter.  

I 2006 sluttet gitarist Patrick Walden i bandet. Årsaken til dette er ukjent. Han ble erstattet av Michael Whitnall.

Medlemmer
Pete Doherty, vokal, gitar
Michael Whitnall, gitar 
Drew McConnel, bass
Adam Ficek, trommer

Tidligere medlemmer
Patrick Walden, gitar
Gemma Clarke, trommer

Diskografi

Album
Shotter's Nation (2007)
Down In Albion (2005)

EP
 The Blinding (2006)

Singler
 «Delivery» (2007)
 «Fuck Forever» (2005)
 «Albion» (2005)

Eksterne lenker
 

Britiske rockegrupper
Sopran

Sopran (av italiensk sopra: «over») er betegnelsen på det høyeste registeret menneskestemmen kan komme opp i. Stemmer som ligger i området mot altregisteret kalles mezzosopran. 

Toneomfanget til en sopranstemme strekker seg vanligvis fra c’ til a’’, men profesjonelle sopraner kan nå mye høyere.

Beskrivelse 
Med sopran menes i de fleste tilfeller en kvinnelig sanger, når det det er snakk om gutter og menn som synger i det samme registeret er betegnelsen vanligvis guttesopran og mannlige falsettsang. Fram til slutten av 1700-tallet var det ikke uvanlig at gode guttesopraner ble kastrert for at de skulle beholde sopranstemmen hele livet, såkalte kastratsangere.

Spesielt i korsammenheng skilles det mellom første sopran (høyt register) og andre sopran (lavere register).

Musikkinstrumenter i det høye register betegnes ofte som sopran-, jfr. sopranblokkfløyte og sopransaksofon.

Se også 
 Tessitura
 SATB

Noen kjente sopraner 
For en mer utfyllende liste, se :Kategori:Sopraner

Opera- og konsertsopraner 

Aase Nordmo Løvberg
Solveig Kringlebotn
Kirsten Flagstad
Tone Wik
Mari Eriksmoen
Maria Callas
Montserrat Caballé
Victoria de los Ángeles
Joan Sutherland
Kiri Te Kanawa
Renée Fleming
Anna Netrebko
Sonya Yoncheva
Emma Kirkby
Julianne Baird

Sopraner i populærmusikken 

Sissel Kyrkjebø
Benedicte Adrian
Bokken Lasson
Agnetha Fältskog
Sarah Brightman
Tarja Turunen
Kate Bush
Sheena Easton

Litteratur 
 
 

Stemmeleier
Baryton

Baryton (fra gresk barys «tung», «dyp» og tonos «klang») er stemmeleiet mellom tenor og bass.

Barytonsangere er praktisk talt alltid menn. Med bryststemme har en baryton et toneomfang som går omtrent fra G til g’. Med hodestemme når en barytonsanger tonen b'. 

Flere musikkinstrumenter har «baryton» i navnet, eksempelvis barytonsaksofon og det gambelignende strykeinstrumentet baryton som hadde en viss popularitet på 1700-tallet.

I opera 
På operaområdet skilles det mellom ulike stemmefag:
 Lyrisk bariton har en stor høyde og fleksibel stemme. Eksempler på roller er tittelrollen i Rossinis Barbereren i Sevilla og Papageno i Mozarts Tryllefløyten.
 Heltebaryton: tung og massiv stemme med god dybde. Eksempler: Wotan i Das Rheingold og Die Walküre, begge av Richard Wagner, Scarpia i Puccinis Tosca og tittelrollen i Musorgskijs Boris Godunov.
 Kavalerbaryton: god legato og god bærekraft i mellomleiet. Eksempelroller er tittelrollen i Mozarts Don Giovanni og tittelrollen i Tsjajkovskijs Eugen Onegin.
 Karakterbaryton brukes i blant, men oftest om biroller som ellers regnes til heltebaryton-faget.

Den tyske barytonen Dietrich Fischer-Dieskau var en av verdens fremste liedertolkere i andre halvdel av 1900-tallet. Tidlig på 2000-tallet regnes waliseren Bryn Terfel som en av verdens fremste (bass)barytoner. Se :Kategori:Barytoner og :Kategori:Bassbarytoner for lister over barytonsangere.

I populærmusikken 
Eksempler på baritonsangere i populærmusikken er Geoff Tate, Frank Sinatra, Lee Hazlewood, Neil Diamond, Lou Rawls, Elvis Presley, David Gilmour, Johnny Cash, Jim Morrison, Eddie Vedder,  John Lennon, Tom Jones, Leonard Cohen, Ian Curtis, Nick Cave, Ville Valo og Alex Kapranos. Freddie Mercury. James Taylor. Michael McDonald

Referanser

Kilder 
 «Barytone» i 1911 Encyclopædia Britannica
 BBC Cardiff Singer of the world. Baritone and bass.
 BBC Cardiff Singer of the world. The singing voice.

Eksterne lenker 
 

Stemmeleier
Ulefos Jernværk

Ulefos Jernværk er et jernstøperi, grunnlagt i 1657 som jernverk. Bedriften er en av Europas eldste industribedrifter. Ulefos Jernværk har produsert jernovner siden tidlig på 1700-tallet, men har siden tidlig på 1950-tallet spesialisert seg på å produsere kumlokk og annet gategods. 

Ulefos Jernværk ligger på Ulefoss i Nome kommune i Telemark og er i dag en del av konsernet Ulefos Group.

Historie
Bedriftens navn var fra starten av Holden Jernværk, men fra 1800-tallet ble det endret til Ulefos Jernværk. Verket ble grunnlagt av riksadmiral Ove Gjedde og lensherren Preben von Ahnen. Ulefos Jernværk har deretter hatt mange eiere, bl.a. slekten Løvenskiold i perioden 1726-1833. Verket og eiendommene ble i 1835 kjøpt av Diderik von Cappelen fra Skien og har siden vært eid av hans etterkommere i familien Cappelen. Sammen med jernverket hører bl.a. Holden hovedgård, kraftverk samt omfattende landbruks- og skogeiendommer.

Oppdagelsen i 1652 av jernmalm på Fen ved Norsjø, 2,5 km fra Ulefoss, var foranledningen til opprettelsen av bedriften. Ulefoss hadde de nødvendige forutsetninger for et jernverk, nemlig vannfall og god tilgang på trekull i de omkringliggende områdene. Ulefossen hadde siden midten av 1500-tallet vært benyttet til sagbruksdrift. I moderne tid er fallet utbygd med to kraftstasjoner på til sammen 13,8 MW.

Masovnen basert på trekull ble slukket i 1877 og dermed opphørte råjernsproduksjonen. Men allerede i 1840-årene hadde bedriften også drevet jernstøperi basert på skrapjern og importert råjern.

Støperivirksomheten og navnet levde imidlertid videre, med de berømte Ulefossovnene som hovedprodukt helt frem til slutten av 1950-tallet.

Dagens virksomhet

Bedriftens produksjon av gategods ble introdusert i 1952, og har etter hvert overtatt som viktigste produktområde. Kumlokk med kundens byvåpen eller kommunelogo er bedriftens mest iøynefallende produkter. 

Fortsatt produseres et mindre antall vedovner etter modeller fra 1766. Ovnen kan være ikke bare Norges, men verdens eldste industriprodukt som fremdeles er i produksjon.

Ulefos Jernværk har alltid hatt stabil tilgang på arbeidskraft, og er en viktig hjørnestensbedrift i Nome kommune. Enkelte familier har vært knyttet til Ulefos Jernværk i generasjoner; dette betyr 350 års levende tradisjon, erfaring og kompetanse. Sjette generasjon Cappelen sitter i ledelsen av bedriften, og er dessuten eier av konsernet Ulefos NV AS.

Konsernet er ledende på gategods til det nordiske markedet, og leverer lokk og rister i både grå- og seigjern.

Ulefos Jernværk har rundt 163 ansatte, og en produksjonskapasitet på maksimalt 14 000 tonn.

Se også
 Holden hovedgård med eierliste som er den samme som for Ulefos Jernværk

Litteratur
Yngvar Hauge: Ulefos jernværk 1657-1957. 1957.

Eksterne lenker

 Fra bil til kumlokk
 Lausforming Ulefos jernverk 1980
 Ulefoskonsernets nettsider
 Ulefos-konsernets nettsider 2021
 Takst over Ulefos Jernværk 1778

Kjemiske industrianlegg
Jernverk
Norske industriselskaper
Næringsliv i Vestfold og Telemark
Næringsliv i Nome
Etableringer i 1657
Jernstøperier
William av Ockham

William av Ockham (også stavet Occam, ) (født ca. 1285 i Surrey i England, død 10. april 1347 i München) var en engelsk fransiskaner, skolastisk filosof og teolog. Han har hatt avgjørende innflytelse i vitenskapsfilosofien. Ockham regnes som en av de største logikerne gjennom alle tider. Navnet hans knyttes i dag gjerne til Ockhams barberkniv, prinsippet om å velge den enkleste løsningen og utelate overflødige antagelser.

Liv og virke 
William av Ockham ble trolig født i landsbyen Ockham i Surrey rundt år 1285. Det har også vært hevdet at han ble født i landsbyen med samme navn i Yorkshire. Han studerte trolig teologi ved Universitetet i Oxford i årene 1309–1321, men tok aldri magistergraden. På grunn av dette fikk han tilnavnet venerabilis inceptor, «verdig begynner». En inceptor var en student som formelt ble forfremmet til lærerstanden av universitetsledelsen. Han ble også kjent som doctor invincibilis, «uslåelig lærer».

William av Ockhams verker fra denne perioden ble kontroversielle. Han var blant de som kommenterte standardverket Sententiæ av Petrus Lombardus, og i 1324 ble Ockhams verker fordømt som kjetterske av en bispesynode. Med dette ble han beordret til den pavelige undersøkelseskommisjonen i Avignon for å forsvare seg. En utbredt oppfatning har vært at Ockham ble holdt i husarrest hos fransiskanere i to år, før han ble endelig dømt for kjetteri i 1326. En annen forklaring er at Ockham ble oppnevnt som professor i filosofi i Avignon, og at de disiplinære problemene ikke oppstod før i 1327. Den teologiske striden dreide seg særlig om synet på apostolisk fattigdom, hvilket bragte ham i konflikt med pave Johannes XXII. I motsetning til foregående paver, angrep Johannes XXII denne doktrinen, noe Ockham mente var vranglære.

I frykt for fengsling og muligens henrettelse flyktet William av Ockham, Michele av Cesena, Marsilius av Padova og andre sympatisører fra Avignon den 26. mai 1328, og søkte beskyttelse hos keiser Ludvig IV av Det tysk-romerske rike i München. Keiseren var selv ekskommunisert av paven, og hadde innsatt en fransiskansk motpave, Nikolas V. Den 6. juni 1328 ble Ockham ekskommunisert for å ha forlatt Avignon uten tillatelse.

Ockham ble værende i München frem til sin død, og skrev en rekke avhandlinger som støttet Ludvig i hans kritikk av pavestolen i Avignon. Etter at Michele av Cesena døde i 1342, ble Ockham leder for den lille gruppen av fransiskanske dissidenter som levde i eksil hos keiseren. Ockham døde den 10. april 1347, like før svartedauden brøt ut. Han ble offisielt rehabilitert av pave Innocens VI i 1359.

Referanser 

Middelalderfilosofer
Skolastikere
 
Logikere
Politiske filosofer
Britiske filosofer
Katolske teologer
Engelske teologer
Engelske fransiskanere
Personer fra Guildford
Fødsler i 1285
Dødsfall i 1347
Jan Mayensfield

Jan Mayensfield  er en flyplass på Jan Mayen. Rullebanen som ligger noen kilometer nordøst for Olonkinbyen er 1,5 km lang og har dekke av grus.

Flyplassen ble påbegynt i august 1960 og det første flyet, en Catalina tilhørende det norske luftforsvaret, landet allerede 17. september 1960. Det første sivile flyet, en DC-4 fra Braathens SAFE, landet 29. oktober 1961.

Flyplassen ble – med en solid dose humor – oppkalt etter en datidig pin-up og filmstjerne, men i mangel av et bedre forslag ble navnet sittende ved flystripa.

Flyplassen brukes hovedsakelig av Forsvarets C-130J Hercules. Flyplassen benyttes også av ambulansefly når det er nødvendig å hente syke eller skadede fiskere, selfangere eller andre som oppholder seg på eller i nærheten av øya.

Referanser 

Flyplasser i Norge
Jan Mayen
Kirkeveien (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Kirkeveien.

Kirkeveien (1-183, 40-172) er del av Ring 2 i Oslo. Den går fra Frogner plass på Frogner via Majorstuen, Marienlyst, Fagerborg, Adamstuen, Lindern til Ullevål sykehus-området. Kirkeveien går i øst over i Griffenfeldts gate (krysset med Geitmyrsveien og Kierschows gate). Vest for Suhms gate på Marienlyst ligger gaten i bydel Frogner, øst for Suhms gate i bydel St. Hanshaugen.

Ved Kirkeveien ligger Frognerparken i sørvest med Vigelandsanlegget, Frognerbadet og Frogner stadion. I nordøst ligger Ullevål sykehus.

Kirkeveien var en bygdevei mellom Skarpsno og Store Ullevål gård før den i 1855 ble anlagt som gate, i forbindelse med at Vestre Aker kirke ble bygget. Samme år fikk den navn etter den nye kirken. Fortsatt kan kirken ses fra strekningen langs Frognerparken, som fondmotiv.

Kirkeveien mellom Frogner plass og Middelthuns gate ble utropt til landets nest vakreste gate i konkurransen Vakre vegers pris 2006.

Referanser

Litteratur 
 

Veier i Oslo
Veier i bydel Frogner
Veier i bydel St. Hanshaugen
Skjøter i Monopol (norsk utgave)
Veier på Lindern (delområde)
Herjedalen

Herjedalen (svensk: Härjedalen, sørsamisk: Herjedaelie) er et landskap i Norrland i midt-Sverige. Herjedalen grenser i vest til Norge, i nordøst til Jemtland, i øst til Hälsingland, i sør og sørvest til Dalarna. Herjedalen kommune er den eneste kommunen i Herjedalen, men deler av Nord-Herjedalen hører til jemtlandskommunen Berg kommune. En av innsjøene er Siksjön som ligger sørøst i landskapet.

Historie
Herjedalen har hørt til Sverige i tiden etter freden i Brömsebro i 1645. Inntil da hadde landskapet sammen med Jemtland og Idre og Særna hørt til Norge og senere Danmark-Norge.

Se også
Jemtland og Herjedalen

Eksterne lenker
 Turistinformasjon om Jämtland og Härjedalen

 
Tidligere norske territorier
Voss flyplass, Bømoen

Voss flyplass, Bømoen er en flyplass som ligger på Bømoen, ca. 4 km øst for Voss sentrum i Voss herad i Hordaland. Voss kommune innehar konsesjonen på flyplassen. Landingstillatelse er obligatorisk, og det portalen myppr.no skal brukes til slike forespørsler. Landingsavgiften er på 125 kr for luftfartøy opp til  Kg. (pr 2018)  

I perioden mai–september er det tidvis stor aktivitet med fallskjermhopping og seglflyging. Skydive Voss holder til på Bømoen og BSI Bergen bruker også av og til landeområdet. I deler av sommerferien og i påsken flytter ofte Os Aero Klubb sin seilflyaktivitet til Voss. Helikopterselskap driver næringsverksemd frå flyplassen. 

Vinter: Flyplassen kan bli midlertidig stengt på grunn av snø. 

Flyplassens åpningstider: Mandag til fredag 09:00–21:00, lørdag 09:00–20:00, søn- og helligdager 13:00–20:00

På Bømoen lå det også en militærleir frem til 2008 .

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Os Aeroklubb
 Voss Skydiving
 Bergen Fallskjermklubb (BFSK)
 Voss flyklubb

Flyplasser i Vestland
Transport i Voss
Byggverk i Voss
Flyplasser åpnet i 1935
1935 i Norge
Østre Æra flyplass

Østre Æra flyplass er en flyplass som ligger ca. 3 km nord for Østre Æra camping i Åmot kommune i Innlandet. Østre Æra ligger nordøst for Rena sentrum, 23 km langs riksvei 215.

Østre Æra er rikssenter for fallskjermidrett i Norge. Flyplassen eies av Fallskjermseksjonen i Norges Luftsportforbund og drives av Oslo Fallskjermklubb. I sommersesongene 1996–2007 har senteret operert en eller to Antonov An-28 fra Riga Aeroklubb i Latvia. Tidligere ble det benyttet Short Skyvan SC-7 fra Danish Air Transport og fra Pink Aviation Services. Oslo Fallskjermklubb opererte også en Britten-Norman Islander i et par år. Fra og med 2008 har det blitt benyttet en eller to Pilatus Porter, mens i 2012 byttet klubben til en PAC750-XSTOL.

Eksterne lenker 
 Rikssenter for fallskjermidrett
 Oslo Fallskjermklubb

Flyplasser i Innlandet
Byggverk i Åmot
Samferdsel i Åmot
RSC Anderlecht

Royal Sporting Club Anderlecht (også kalt RSC Anderlecht, eller bare Anderlecht) er en fotballklubb fra bydelen Anderlecht i Brussel, Belgia. Klubben er det mestvinnende belgiske fotballaget på det europeiske nivået (med fem titler) og i den hjemlige belgiske serien Jupiler League med 33 titler. Til tross for at klubben ble stiftet tilbake i 1908 vant den sin første trofé først etter andre verdenskrig. Etter dette har klubben fullført ligaen på en plassering rundt de fem beste, utenom i 1952 og 1973 da de kom på sjetteplass. I Mesterligaen 2005/06 ble klubben slått ut etter det innledende gruppespillet.

Meritter

Spillerstall 
Oppdatert 5. november 2022.

Utlånte spillere

Referanser

Eksterne lenker 
 

Anderlecht
Anderlecht, RSC
Anderlecht
Sport i Belgia i 1908
FC Petržalka 1898

FC Petržalka 1898 er en slovakisk fotballklubb fra Bratislava. Klubben spiller sine hjemmekamper på Štadión FC Petržalka 1898 i bydelen Ovsište i Bratislava, etter at klubbens egentlige hjemmebane, Štadión Petržalka, er ikke lengre kunne brukes. Etter 2009/2010-sesongen da klubben endte sist i Corgoň Liga, har klubben rykket ned to ganger og spiller i 2012/2013-sesongen på nivå tre i Slovakia.

Klubben deltok i Mesterligaen 2005/06 hvor de kom på en respektabel tredjeplass i det innledende gruppespillet og dermed ble kvalifisert til videre spill i UEFA-cupen.

Tidligere navn
 1898 – Grunnlagt som Pozsonyi Torna Egyesület
 1919 – Skiftet navn til  Pozsonyi Torna Egyesület
 1953 – Skiftet navn til  Kovosmalt Bratislava
 1956 – Skiftet navn til  Spartak Kovosmalt Bratislava
 1963 – Skiftet navn til  TJ Považské Strojárne Bratislava
 1965 – Skiftet navn til  Spartak Sklárske stroje Bratislava
 1974 – Skiftet navn til  TJ SKS Bratislava
 1976 – Skiftet navn til  TJ ZTS Petržalka
 1986 – Slo seg sammen med TJ Internacionál Slovnaft Bratislava til TJ Internacionál Slovnaft ZŤS Bratislava, men klubbene slikte lag igjen i 1990.
 1990 – Skiftet navn til  TJ ZŤS Petržalka
 1990 – Skiftet navn til  1. FC Hydronika Petržalka
 1991 – Skiftet navn til  1. FC Petržalka
 1993 – Skiftet navn til  FK Artmedia Petržalka
 2005 – Skiftet navn til  FC Artmedia Bratislava
 2007 – Skiftet navn til  FC Artmedia Petržalka
 2009 – Skiftet navn til  MFK Petržalka
 2010 – Skiftet navn til  FC Petržalka 1898

Referanser

Eksterne lenker 
 Klubbens offisielle side

Artmedia Bratislava
Bratislava
Fotballag etablert i 1898
Claudia Acte

Claudia Acte var en kvinnelig frigjort trell i antikkens Roma og var elskerinnen til keiser Nero.

Hun skal ha kommet fra Lilleasia, og har muligens tilhørt Claudius. I år 55, oppmuntret av Seneca den yngre og mot Agrippina den yngre ønsker, tok Nero henne som elskerinne, men etter 58 ble hun erstattet av Poppaea. Arkiver fra hennes hushold tilisier at hun var av stor rikdom. Etter Neros død, ga hun ham en ordentlig romersk begravelse (brente hans kropp på en stake med en mynt i hvert øye).

Romerske slaver og trell
Fylkesvei 307

Fylkesvei 307 (Fv307) går mellom Bergan og Gravdal i Andebu i Sandefjord kommune.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Sandefjord
Fylkesvei 304

Fylkesvei 304 (Fv304) går mellom Vestby i Larvik og Haukerød i Sandefjord.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Larvik
Veier i Sandefjord
Fylkesvei 301

Fylkesvei 301 (Fv301) går mellom Søndersrød i Larvik og Larvik sentrum, via Stavern.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Larvik
Audacity

Audacity er et lydredigeringsprogram som kan brukes på operativsystemene GNU/Linux/UNIX, Mac OS 9/OS X og Microsoft Windows. Audacity er fri programvare og er tilgjengelig under GNU General Public License.

Programmet følger med en rekke store GNU/Linux-distribusjoner, og er oversatt til en mengde språk, blant annet norsk.

Funksjonalitet
Man kan gjøre enkel klipping og liming mellom flere lydspor. Man kan zoome ut og inn på lydsporene, og hvis man zoomer langt nok inn, kan man justere lydbølgen manuelt ned til minste detalj. Audacity har en mengde filtere og effekter, for eksempel til å reversere, invertere, endre hastighet og tonehøyde, frekvensfilter og støyfjerning. Det er ingen grense for hvor mange ganger man kan angre. Programmet støtter plugginer i tre formater, nemlig VST, LADSPA og plugginer skrevet i skriptspråket Nyquist. Man trenger ikke kompilator for å skrive sine egne Nyquist-plugginer.

Audacity er ikke lagd for komponering av musikk. Tidsskalaen er trinnløs (tilnærmet), ikke oppdelt i takter. Audacity inneholder ingen lydeksempler, men det går an å lage en tone med en spesifisert frekvens og bølgeform.

Støttede formater
Programmet kan importere og eksportere lyd i formatene WAV, Ogg Vorbis og MPEG-lyd (inkludert MP2 og MP3-filer, eksport vha. LAME). Det er også mulig å importere rådata. Man kan også spille inn analog lyd fra mikrofon, CD-stasjonen, lydutgangen eller lydinngangen.

Audacity har sitt eget xml-baserte lagringsformat for lagring av prosjektfiler, som består av en tekstfil med filendelse .aup og en mappe som inneholder en mengde .au-filer.

Hvis audacity kompileres med støtte for biblioteket libsndfile, kan audacity eksportere og importere filtyper som støttes av dette biblioteket. Nyere utgaver av Audacity kan importere og delvis eksportere i FLAC.

Kompilering
Audacity er basert på visualiseringsverktøyet wxWidgets, et bibliotek til å lage grafiske multiplatformsprogrammer. Versjon 1.2 og tidligere av Audacity krever at wxWidgets er kompilert uten tilleggene gtk2 eller unicode. Versjon 1.3 av audacity støtter den nyeste wxWidgets, men er foreløpig (januar 06) i betaversjon. Bibliotekene libmad, libsndfile og Vorbis er frivillige. Under Linux/UNIX kompileres Audacity på den vanlige måten, se forklaring.

LAME-biblioteket for eksportering av MP3 legges til etter kompilering via menyen i Audacity.

Referanser

Eksterne lenker
 
 Hjelpemanual
 Audacity Wiki
 

Fri kryssplattform programvare
Multimediaprogramvare
Musikkprogramvare
Vinterpalasset

Vinterpalasset er en gedigen bygning i St. Petersburg i Russland, som ble residert av de tidligere tsarene. Palasset kjennes igjen på sin grønne fasade i barokkstil.

Sin nåværende utforming fikk det mellom 1754 og 1763, da det ble bygget som vinterresidens for de russiske tsarene. Arkitekt var Bartolomeo Rastrelli. I 1905 var området rundt palasset åsted for en massakre da Tsarens soldater skjøt på fredelige demonstranter, en hendelse som ble kjent som den blodige søndagen, det er anslått at om lag 1 000 ble drept eller såret.

Keiser Paul I mislikte Vinterpalasset, der han aldri følte seg trygg. På grunn av hans personlige fascinasjon med middelalderens riddere og hans konstante redsel for drap, ble det bygget en ny kongelig residens, Mikhajlovskij-slottet, rundt en liten åttekantet gårdsplass. Vinterpalasset ble ikke tatt i bruk før etter at Paul I falt fra.

Etter februarrevolusjonen 1917 tjente det som hovedkvarter for den provisoriske russiske regjeringen. Deretter ble det stormet av Bolsjevikene, hvilket utgjorde begynnelsen på oktoberrevolusjonen.

Palasset er et av seks bygg som utgjør kunstmuséet Eremitasjen.

Eksterne lenker
 Web-kamera mot Palasstorget og Vinterpalasset (på russisk)
 Hermitage Om Vinterpalasset  (engelsk og russisk) 

Byggverk i St. Petersburg
Palasser i Russland
Severdigheter i St. Petersburg
Byggverk fullført i 1763