alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Høybråten skole

Høybråten skole er en barneskole i utkanten av Oslo og ble innviet søndag 25. november 1923. Skolen ligger på toppen av eneboligstrøket Høybråten, 130 meter over havet, og omtrent 17 kilometer unna Oslo sentrum i nordøstlig retning.

Historie
Skolen ble søkt om i 1908 av Høybråten nybyggerforening, men først i 1916 ble Furuset skolekrets vedtatt delt i to, Furuset og Høybråten. Januar 1922 stod Høybråten skole ferdig etter tegninger fra kommunearkitekten i Aker, Harald Bødtker. Bygget var i granitt, med tre etasjer pluss loft, og innviet søndag 25. november i 1923 av overlærer (rektor) Hilmar Bjørnstad. I skolens første skoleår var det 227 elever. Elevtallet vokste raskt og i 1931 stod et nytt bygg klart, etter tegninger fra kommunearkitekt Georg Greve. Skolen hadde også et kombinert skole- og folkebad. Et tilbygg til skolen var ferdig våren 1932, senere kjent som administrasjonsbygget. Det ble også bygget en skolepaviljong med en aula i underetasjen, denne stod ferdig 22. juni 1932.

20. august 2008 var den offisielle åpningen av det nye skoleanlegget, etter tre år med ombygging.

Rektorer 
Den første overlæreren på Høybråten skole var Hilmar Bjørnstad, en tidligere lærer ved Furuset skole.
 -2018: Jan Gunnar Braathen
 2018-: Ricke Müller, (fra Jeriko skole)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Data og statistikk - MinOsloskole, Oslo kommune. Besøkt 7. februar 2018.
 Høybråten skoles hjemmeside
 Stovnerporten – Egen skole på Høybråten

Barneskoler i Oslo
Høybråten
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1923
Harald Bødtker
Skoler i bydel Stovner
Kulturminner i bydel Stovner
Byggverk fullført i 1923
Byggverk fullført i 2008
Phloiophilidae

Phloiophilus edwardsi

Phloiophilidae er en familie av biller som bare omfatter én eneste art, som finnes i Mellom-Europa. Den er nordligst registrert i Sverige og Danmark. Denne uvanlige billen kan finnes i vegetasjon, eller særlig mellom lav som vokser på greiner av eik. Ellers er lite kjent om biologien.

Utseende 
En liten bille (2,3 – 2,6 mm), avlangt oval. Oversiden er jevnt hvelvet uten påfallende hår eller børster. Brystskjoldet er svart og dekkvingene har svarte tegninger, ellers brunlig. Hodet er kort og bredt med små, utstående fasettøyne. Antennene er middels lange og består av 11 ledd. De innerste leddene er ganske tynne, de tre ytterste er kraftige og danner en avlang, løs kølle. Brystkjoldet (pronotum) er omtrent dobbelt så langt som bredt, uten påfallende furer, groper eller knøler. Dekkvingene er parallellsidige, jevnt tilspisset i den bakerste tredjedelen, grovt punkterte. Beina er slanke, føttene fem-leddete, det ytterste leddet er nesten like langt som de fire innerste til sammen.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien gnag- og maurbiller, Cleroidea
 Familien Phloiophilidae
 Phloiophilus edwardsi Stephens, 1830

Eksterne lenker 
 
Hentet fra Delta interactive key, tegning fra Joy (ca. 1900). 

Biller
António Guterres

António Manuel de Oliveira Guterres (født 30. april 1949 i Santos-o-Velho i Lisboa) er en portugisisk politiker. Han er FNs generalsekretær. Guterres var Portugals statsminister fra 1995 til 2002.

Liv og virke

Bakgrunn 
António Guterres er sønn av Virgílio Dias Guterres (1913-2009) og hans hustru Ilda Cândida de Oliveira (født 1923). Han gikk på Liceu de Camões frem til 1965, og vant prisen «Prémio Nacional dos Liceus».

Han ble utdannet som elektroingeniør ved universitetet i Lisboa i 1971.

Profesjonell karriere 
Guterres var grunnlegger og den første leder av Portugals forbrukerråd (1973-1974), og rådgiver til statsråd Mario Soares (1974-1975). I tillegg var han strategidirektør for Investimentos e Participações Empresariais, S.A. fra 1984 til 1985 og rådgiver til styret i 2002.

Politisk karriere 
Guterres begynte i 1973 som leder av regjeringens avdeling for industriell planlegging. Han var medlem av Portugals parlament fra 1976 til 1993. I 1979 ble han valgt som kommunestyret i Fundão, hvor han ble til 1995. Fra 1981 til 1983 var han medlem av Europarådets parlamentarikerforsamling, og der leder av kommisjonen for demografi, migrasjon og flyktninger.   

Han var generalsekretær i sosialistpartiet (Partido Socialista) 1992-2002, og fra 1999 til 2005 president i Sosialistinternasjonalen.  

I 2005 ble han utnevnt til FNs høykommissær for flyktninger, et verv han hadde til november 2015. Sikkerhetsrådet vedtok 6. oktober 2016 et forslag om å fremme overfor FNs generalforsamling at Guterres ble valgt som FNs generalsekretær. Han ble tatt i ed 12. desember 2016. Han overtok vervet 1. januar 2017.

Guterres er medlem av Club de Madrid.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Portugisiske politikere
Portugisiske statsministre
FNs generalsekretærer
Personer fra Lisboa
Jernjomfruen

Jernjomfruen, på tysk die eiserne Jungfrau, er kallenavn på et myteomspunnet tortur- og henrettelsesinstrument. Det var formet som et kabinett eller en stående kiste av jern med plass til en person. På innsiden av lokket var det store spikre, kniver eller pigger, slik at offeret inne i kista ble spiddet og blødde ihjel når en stengte det inne og lukket døra. 

Den mest omtalte, og trolig den første, innretningen av denne typen var jernjomfruen fra Nürnberg i Tyskland. Den ble ifølge Johann Philipp Siebenkees, som skrev om kista i 1793, første gang brukt til å henrette en myntfalskner i 1515. Enkelte hevder imidlertid at Siebenkees' historie ikke er sann, men var ment som en spøk. Andre mener jernjomfruen i Nürnberg ble ødelagt under et bombeangrep mot byen under andre verdenskrig i 1944.

Jernjomfruen er brukt som skrekkelement i flere fortellinger i moderne populærkultur.

Det britiske heavy metal-bandet Iron Maiden, som ble dannet i 1975, har tatt navn etter torturinstrumentet.

Se også 
 Messingoksen

Eksterne lenker 
 
 Bilder av forskjellige jernjomfruer (på fransk)

Dødsstraff
Tortur
Faktoider
Matti Raivio

Matti Raivio (født 22. februar 1893 i Pihlajavesi, død 25. mai 1957 samme sted) var en finsk langrennsløper som konkurrerte i 1920-årene. I VM 1926 tok han gull på både 30 km og 50 km.

I OL 1924 i Chamonix ble han nummer sju både på 50 km og 18 km.

Fire år senere deltok han på femmila i OL 1928 i St. Moritz, men fullførte ikke løpet.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Suomen Hiihtoliitto - Urheilijat A-Ö (finsk side)

Finske langrennsløpere
Verdensmestere i langrenn
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1924
Langrennsløpere under Vinter-OL 1924
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1928
Langrennsløpere under Vinter-OL 1928
Personer fra Keuru
Fødsler i 1893
Dødsfall i 1957
Filmåret 1997

Filmåret 1997 er en oversikt over hendelser, utgitte filmer, utdelte priser og fødte og døde filmpersonligheter i 1997.

Hendelser
Mars – De første DVD-platene var tilgjengelige for salg i USA.
Sommeren – Produksjonen av Star Wars Episode I: Den skjulte trussel settes igang.
 Liv Ullmann mottok Norsk kulturråds ærespris
 Skuespillerne Harald Eia og Anne Ryg giftet seg
Mest innbringende filmer
Internasjonale fortjenester for filmer lansert i 1997
 Titanic ($1 845 034 188)
 Den tapte verden ($618 638 999)
 Men in Black ($589 390 539)
 Tomorrow Never Dies ($339 340 102)
 Air Force One ($315 156 409)
 Livets lyse side ($314 178 011)
 Lystløgneren ($302 710 615)
 Min beste venns bryllup ($299 288 605)
 Det Femte Element ($263 920 180)
 I blanke messingen ($257 848 975)

 Priser 
Oscar-utdelingen (utvalg):

Golden Globe (utvalg):

Palme d'Or (Filmfestivalen i Cannes):Smaken av kirsebær (طعم گيلاس, Ta'm-e gilass), regissert av Abbas Kiarostami, Frankrike / Iran Ålen (うなぎ, Unagi), regissert av Shōhei Imamura, Japan

Golden Raspberry Awards (utvalg):

Filmer lansert i 1997

 Air Force One Alene hjemme 3 Alien - Oppstandelsen Anastasia Amistad Austin Powers - Agenten som kom ut av fryseren Batman & Robin The Big One Boogie Nights Chasing Amy Clockwatchers Cube
 Dante's Peak
 Den enestående Will Hunting
 Den jagede
 Den søte ettertid
 Den tapte verden
 En amerikansk varulv i Paris
 En fiende iblant oss
 Face/Off
 The Fifth Element, regissert av Luc Besson
 Gattaca
 Halvveis til Haugesund
 Harry bit for bit
 Hercules
 Hurricane Streets
 I blanke messingen
 Jackie Brown
 Kundun, regissert av Martin Scorsese
 L.A. Konfidensielt
 Livets lyse side
 Lystløgneren
 Men in Black
 Min beste venns bryllup
 Prinsesse Mononoke
 Regnmakeren
 Rød rettferdighet
 Skrik 2
 Spiceworld - The Movie
 Spillet
 Starship Troopers
 'Sunes familie
 Tango til sjøs
 Titanic
 Todesspiel
 Tomorrow Never Dies
 Volcano
 Wag the Dog
 Year of the Horse
 Ålen

Fødsler

Dødsfall

3. januar – Jon Lennart Mjøen, norsk skuespiller og regissør (født 1912)
10. januar – Sheldon Leonard, produsent, skuespiller, regissør
18. januar – Diana Lewis, skuespillerinne
11. februar – Don Porter, skuespiller
15. mars – Gail Davis, skuespillerinne
5. mai – Walter Gotell, skuespiller
14. juni – Richard Jaeckel, skuespiller
1. juli – Robert Mitchum, skuespiller
2. juli – James Stewart (skuespiller), skuespiller
9. september – Burgess Meredith, skuespiller
17. september – Red Skelton, skuespiller
21. september – Jennifer Holt, skuespillerinne
12. oktober – John Denver, singer/songwriter, poet og skuespiller
18. desember – Chris Farley, komiker og skuespiller
24. desember – Toshiro Mifune, skuespiller
31. desember – Billie Dove, skuespillerinne

 
1997
The Lord of the Rings: The White Council

The Lord of the Rings: The White Council var et videospill som var under utvikling av EA Redwood Shores (senere kalt Visceral Games) og skulle bli gitt ut av Electronic Arts. Det skulle være et rollespill med åpen verden satt i en mindre gjenskapelse av Midgard fra verketRingenes herre. Spillet ble først annonsert i løpet av sommeren 2006 og skulle i utgangspunktet bli utgitt i løpet av 2007, men det ble kunngjort i februar 2007 at spillets produksjon var satt på pause på ubestemt tid.

Handlingen i spillet skulle foregå omtrentlig 80 år før den fiktive Krigen om ringen.

Referanser

Eksterne lenker
 
 Project Gray Company-forum
 GameSpot – LOTR: The White Council
 Lord of the Rings: The White Council

Lord of the Rings: The White Council
Lord of the Rings: The White Council
Lord of the Rings: The White Council
Lord of the Rings: The White Council
Kansellerte videospill
Linderud gård

Linderud gård er en tidligere storgård ved Linderud i bydel Bjerke i Oslo og en avdeling av MiA - Museene i Akershus. Gårdsbebyggelsen og hagen er i dag et fredet kulturminne.

Eiendomsforhold og bygning 
Gården har i generasjoner tilhørt medlemmer av slekten Mathiesen som også eier Eidsvoll verk og andre eiendommer. Statsråd Christian Pierre Mathiesen var den siste eneeier av gården, mens hans nevø, Jørgen Mathiesen (1901–1993), var siste medlem av slekten som bodde på Linderud gård. Jørgen Mathiesen og hans andre ektefelle, Cecilie født Aall, gjorde en stor innsats i siste halvdel av 1900-tallet for å få restaurert og møblert en rekke stuer og rom på Linderud slik de finnes der i dag.

Av det godskomplekset som tidligere hørte sammen med eiendommen, finnes i dag bare den gamle hovedbygningen i utmurt bindingsverk fra 1714, med senere bordkledning, og en del av den opprinnelige hagen.

Hagen og plantefredningsområdet 
Hagen på 46 dekar som omkranser hovedbygningen på alle sider, er Østlandets mest særpregede 1700-tallshage med trekk fra renessansestil, oppdelt i fire deler som har liten sammenheng. 

Terrassehagen på sydsiden av hovedbygningen har en hovedakse som står asymmetrisk på bygningen. Fra utgangen mot hagen er det et vidt utsyn nover Groruddalen. I sydenden av hagen, bak en trerekke, ligger en 70 meter lang kanal som et overraskelsesmoment. Utenfor denne avsluttes hagen mot sør av en 180 meter lang «lindehall» med trær fra omkring 1750. Som vestvegg i hagen ligger en 120 meter lang hasseltunnel. Både kanal, lindehall og hasseltunnel er hageelementer karakteristisk for norske renessansehager. 

Også adkomstalléen inn fra Trondheimsveien står asymmetrisk på hovedbygningen.  

Vest for tunet ligger en parterrehage. I sørvest ligger en frukt- og kjøkkenhage. 

Hagen på Linderud ble restaurert i 1914, blant annet ved at elementer av den opprinnelige hagen som var endret i retning av landskapsstil, ble tilbakestilt. I 1954 ble hagen igjen restaurert og strammet opp.  

18 dekar av hagen ble 15. januar 1960 fredet (plantefredningsområde).

Kulturminne 
Linderud gård er et kulturminne og har nummer 86197 i Riksantikvarens kulturminnebase.

Se også 
 Verneområder i Oslo

Referanser

Litteratur 
 Magne Bruun: Norske hager gjennom tusen år. Oslo, Andresen & Butenschøn, 2007, ss. 78-83. ISBN 978-82-7694-210-1
 Greve, K. and E. Petterson (2013). Linderud gård. Oslo, Labyrinth Press. ISBN 978-82-7393-163-4

Eksterne lenker 
 
 Linderud Gård . Akershusmuseet
 Linderud gård. Oslo kommune

Verneområder i Oslo
Fredete gårder og tun i Norge
Herregårder i Norge
Fredete byggverk i Oslo
Linderud
Verneområder opprettet i 1960
Finn Bryn
Kulturminner i bydel Bjerke
Gårder i Oslo
Chaetosomatidae

Chaetosoma
 Malgassochaetus
 Somatochaetus

Chaetosomatidae er en lite kjent familie av biller som bare ser ut til å finnes på den sørlige halvkule. Larvene lever i død ved, mest i gangene til andre vedborende insekter, og ser ut til å være rovdyr. Nålevende arter ser bare ut til å være kjent fra New Zealand og Madagaskar, men det er også kjent fossile arter av gruppen.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien gnag- og maurbiller, Cleroidea
 Familien Chaetosomatidae  – i alt 10 kjente, nålevende arter
 Slekten Chaetosoma Westwood, 1851  – én art, New Zealand
 Chaetosoma scaritides Westwood, 1851
 Slekten Chaetosomodes Broun, 1921 - én art:
 Chaetosomodes halli Broun, 1921
 Slekten Malgassochaetus Ekis & Meinier, 1980 – åtte arter, Madagaskar

Eksterne lenker 
 

Biller
Paul Außerleitner-bakken

Paul Außerleitner-bakken (tysk: Paul-Außerleitner-Schanze) er en hoppbakke i Bischofshofen i Østerrike. Bakken ligger ved Laideregg på vestsiden av byen, og har K-punkt 125 meter og bakkestørrelse 140 meter. Den er den nest største hoppbakken i Østerrike, etter skiflygingsbakken Kulm. Bakken er mest kjent som arena for avslutningsrennet i den tysk-østerrikske hoppuka, men ble også brukt under ski-VM 1999, da Ramsau var hovedarrangør, og under vinter-Universiaden 2003, da Tarvisio i Italia var hovedarrangør.

Paul Außerleitner-bakken er en del av Sepp-Bradl-Stadion, som også omfatter Laidereggbakken (Laidereggschanze) på K65 (HS78) og Barnebakken (Kinderschanze) på K/HS20. Anlegget har tilskuerkapasitet på 30 000, og er eid av Skiclub Bischofshofen. Utenfor skistadionet står et minnesmerke over Sepp Bradl, som representerte SC Bischofshofen.

Alle de tre bakkene i hoppanlegget er utstyrt med plastmatter slik at de også kan brukes i sommerhalvåret. Laidereggbakken hadde i flere år renn i kontinentalcupen (sommer) for kvinner.

Paul Außerleitner-bakken er kjent for å ha et langt, relativt slakt, naturlig tilløp. I takt med ombygginger og utvidelser av bakken er den i dag ikke fullt så mye av en naturbakke som den var de første årene.

Historie 
Storbakken ble bygd i 1947 og fikk navnet Hochkönig-bakken (Hochkönig-Schanze). Sepp Bradls bakkerekord i åpningsrennet var på 86 meter. I desember 1950 kom bakkerekorden opp i 107,5 meter, også satt av Sepp Bradl. De to neste årene ble bakken forminsket to ganger etter krav fra FIS, og Bradls bakkerekord ble ikke slått før i 1976.

Den lokale hopperen Paul Außerleitner falt stygt i bakken under trening 5. januar 1952, og døde på sykehus fire dager senere. Etter dette ble Hochkönig-bakken oppkalt etter ham. Den tysk-østerrikske hoppuka startet opp i 1953, med rennet i Bischofshofen som avslutning. Avslutningsrennet arrangeres vanligvis på helligtrekongersdag (trettendedagen), 6. januar.

Bakken er blitt ombygd og utvidet flere ganger. I 1982 ble det tidligere naturlige ovarennet forkortet med 5 meter, gjort brattere og bygd noe opp fra terrenget med tre og betong. Den siste større ombygningen ble gjort i 2003, da bakken blant annet ble utvidet fra K120 til K125.

Da hoppukerennene i Innsbruck i 2008 og 2022 måtte avlyses på grunn av sterk vind, ble rennene flyttet til Bischofshofen, der det ble holdt to renn.

Bakkerekorder 
Anerkjent bakkerekord på snø (under konkurranse) er 144,5 meter, satt av Andreas Wellinger (Tyskland) i verdenscupen (Hoppuka) 5. januar 2017. Gregor Schlierenzauer (Østerrike) hoppet 145 meter i kvalifiseringen til verdenscuprennet 5. januar 2008. Bakkerekord på plast er 143,5 meter, satt av Martin Koch i det østerrikske mesterskapet 19. oktober 2008.

Se også 
 Hoppuka
 Vinnere av renn i Paul Außerleitner-bakken

Referanser

Kilder 
 Skisprungschanzen-Archiv: Bischofshofen (engelsk, besøkt 30. desember 2010)
 Skiklub Bischofshofen: Jumping stadion (engelsk, besøkt 30. desember 2010)
 Skiklub Bischofshofen: Schanzenrekorde (bakkerekorder, tysk, besøkt 30. desember 2010)

Eksterne lenker 
 

Hoppbakker i Østerrike
Salzburg (delstat)
Hoppuka
Nina Haver-Løseth

Nina Haver-Løseth (født 27. februar 1989) er en norsk tidligere alpinist som representerte Spjelkavik Idrettslag. Hun har to verdenscupseire, fire norske mesterskap og OL-bronse i alpin lagkonkurranse.

Karriere   
Nina Løseth, som hun het da, debuterte i verdenscupen i alpint 5. februar 2006 i slalåm i Ofterschwang, og hun tok sine første verdenscuppoeng i Levi 11. mars 2006.

I junior-VM i alpint i 2006 fikk hun bronse i storslalåm. Maria Pietilä-Holmner fra Sverige vant foran Kathrin Triendl. I 2009 fikk hun en ny bronse, denne gangen i slalåm. Denise Feierabend fra Sveits vant, foran Bernadette Schild fra Østerrike.

I VM 2007 i Åre ble hun beste norske kvinne med 30.-plass i storslalåm og tiendeplass i slalåm.

Hun tok sin første verdenscupseier 5. januar 2016 i slalåmrennet i Santa Caterina di Valfurva. Dette var Norges første seier på kvinnesiden siden 2002.

I vinter-OL 2018 i Pyeongchang kjørte Haver-Løseth på det norske laget som tok bronse i lagkonkurransen. De øvrige på laget var Kristin Lysdahl, Maren Skjøld, Sebastian Foss Solevåg, Leif Kristian Nestvold-Haugen og Jonathan Nordbotten. Hun ble nummer seks i slalåm og nummer 15 i storslalåm.

Hun la opp etter sesongen 2019/20. Hun begynte høsten 2020 som ekspertkommentator både i NRK og i TV2.

Resultater i verdenscupen

Pallplasseringer

Sammenlagtplasseringer

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Norske alpinister
Olympiske bronsemedaljevinnere for Norge
Norgesmestere i slalåm
Kongepokalvinnere i skiidrett
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2014
Alpinister under Vinter-OL 2014
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2018
Alpinister under Vinter-OL 2018
Medaljevinnere under Vinter-OL 2018
Olympiske medaljevinnere i alpint
Ekspertkommentatorer (sport)
Rachel Suissa

Michal Rachel Suissa (født 20. september 1957 i Marokko, oppvokst i Israel) er førsteamanuensis i legemiddelkjemi ved Høgskolen i Oslo. Hun har sin doktorgrad (1989) fra Det hebraiske universitetet i Jerusalem.  

Hun er daglig leder i stiftelsen Senter mot antisemittisme og redaktør for bladet SMA-info. Suissa skriver regelmessig på bloggen til stiftelsen, og noen av tekstene hennes blir også publisert på andre nettsteder, som for eksempel nettmagasinet Document.no.

Referanser 

Norske kjemikere
Israelere
Fødsler i 1957
Abydos (Lilleasia)

Abydos (gresk: Ἄβῡδος) var by i antikken i Troas (det historiske navnet på Bigahalvøya) i nordvestlige Anatolia, beliggende ved Nara Burnu på Hellespont (dagens Dardanellene i Tyrkia). Det var den beste havnen i på den asiatiske siden av Hellespont. På motsatt side av Abydos lå Sestos på den europeiske siden, og markerte et av de smaleste stedene i sundet Hellespont, knapt 1,6 km bred. Dette strategiske stedet har vært forbudt sone for bosetning siden 1900-tallet.

Byen er berømt i gresk mytologi som hjemstedet for Leandros (latin: Leander).

Historie 
Den eldste omtalen av Abydos er i en oppramsing av allierte for byen Troja i Homers Iliaden. Den var antagelig en trakisk by, slik omtalt av Strabon, men den ble senere kolonisert av folk fra Miletos en gang rundt 700 f.Kr. med godkjennelse av Gyges, en delvis legendariske konge av Lydia i oldtiden. Byen ble okkupert av perserne i 514 f.Kr., og Dareios I av Persia brente den i 512 f.Kr. Det var ved dette området som Xerxes bygde to pongtongbroer (flytende broer) og krysset sundet da han i 480 f.Kr. invaderte Hellas.

Abydos var et medlem av det athenske sjøforbundet, men gikk over til akamenidene. Kong Agesilaus II av Sparta krysset her da han dro tilbake til Hellas. Aleksander den store slo et spyd ned jorda ved Abydos da han krysset stredet for å markere at han gjorde krav på Asia.

Abydos ble berømmet for sin heftige motstand mot kong Filip V av Makedonia i 200 f.Kr. Byen preget mynter fra tidlig på 400-tallet f.Kr. og fram til midten av 200-tallet e.Kr.

Abydos var et bispested i den romerske provinsen Hellespontus i henhold til Notitiæ Episcopatuum fra midten av 600-tallet og fram til tiden til den bysantinske keiser Andronikos III Palaiologos (1341).

Myten om Hero og Leandros 

I henhold til gresk mytologi var det en ung mann fra Abydos ved navn Leandros (Λέανδρος) som elsket en ung prestinne av Afrodite i Sestos ved navn Hero (Ἡρώ). Hver natt ville Leandros svømme over sundet mellom de to byene, ledet av en lampe som brant i Heros tårn. En natt var det uvær og Heros lampe sluknet; Leandros mistet retningen og druknet. Hero skal ha kastet seg fortvilelse fra tårnet da hun forsto at hennes elskede var død.

Den 3. mai 1810 svømte den 22 år gamle lord Byron over Hellespont mellom Abydos og Sestos i en selvbevisst etterligning av Leandros' elskovssyke nattlige svømmeturer. Det tok ham en time og ti minutter. Strømmen i vannet var så sterk og utmattende at han undret på Leandros var i stand til elske Hero.

If, in the month of dark December,
Leander, who was nightly wont
(What maid will not the tale remember?)
To cross thy stream, broad Hellespont!Lord Byron fortalte om opplevelsen i «Written After Swimming From Sestos To Abydos», og ga også en hentydning til denne prestasjonen og Leandros i Don Juan'', sang II, strofe105.

Referanser 

Byer i antikkens Hellas
Gresk mytologi
Tyrkias historie
Çanakkale (provins)
Firebird

Firebird, også kjent som FirebirdSQL, er en SQL-databasetjener med støtte for mange av egenskapene definert i ANSI SQL-92- og SQL-99-standardene. Den kjører på Linux, Microsoft Windows og flere forskjellige UNIX-plattformer. Firebird tilbyr god parallell behandling av forespørsler, høy ytelse, støtte for lagrede prosedyrer og utløsere. Den har blitt brukt i en rekke systemer siden den kom ut i 1981.

Firebird er lisensiert under en modifisert utgave av den åpne Mozilla-lisensen Interbase Public License. Firebird ble opprinnelig utviklet av programvareselskapet Borland, under navnet InterBase.

Det oppsto en stund en forvirring rundt navnet Firebird, da Mozilla Foundation i april 2003 bestemte seg for å omdøpe Firefox, som den gangen ble kalt Phoenix, til Firebird. Dette var opphavet til en del diskusjon rundt muligheten for navneforvirring mellom de to prosjektene, men etter at Mozilla Firebird ble omdøpt til Firefox i februar 2004, var ikke dette lenger et problem.

Eksterne lenker
 
  Database Master – FireBird Management Software

Databaser
Programvare fra 1981