alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Bernardin Gantin

Bernardin Gantin (født 8. mai 1922 i Toffo nær Cotonou i Fransk Dahomey i Fransk Vest-Afrika, død 13. mai 2008 i Paris) var en beninsk prelartt og en av den katolske kirkes kardinaler, tidligere prefekt for Kongregasjonen for biskopene (1984–1998), tidligere dekanus for kardinalkollegiet (1993–2002), og tidligere erkebiskop av Cotonou (1960–1971).

Han ble presteviet 3. februar 1957 av kardinal Eugène-Gabriel-Gervais-Laurent Tisserant; medkonsekrerende var erkebiskop Pietro Sigismondi, sekretær for Kongregasjonen for troens utbredelse, og biskop André-Pierre Duirat, S.M.A.., av Bouaké.

Han ble kreert til kardinal av pave Paul VI i 1977.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
 Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
 Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
 Pave Pius X (1835-1914) *1884
 Pave Benedikt XV (1854-1922) *1907
 Pave Pius XII (1835-1958) *1917 
 Kardinal Eugène-Gabriel-Gervais-Laurent Tisserant (1884-1972) *1937
 Kardinal Bernardin Gantin (1922-2008) *1957

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Beninske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Beninske kardinaler
Personer fra departementet Atlantique
Fødsler i 1922
Dødsfall i 2008
Antônio Carlos Jobim

Antônio Carlos Jobim (født 25. januar 1927 i Rio de Janeiro, død 8. desember 1994 i New York), også kjent som Tom Jobim, var en brasiliansk komponist, arrangør, vokalist, pianist, gitarist som skrev og fremført mange bossa nova-klassikere.

Jobim vokste opp i bydelen Ipanema rett ved stranden. 

Hans musikalske røtter var arbeidene til Pixinguinha (1897–1973), en legendarisk musiker og komponist som på 30-tallet startet utviklingen av moderne brasiliansk musikk. Han var også inspirert av den franske komponisten Claude Debussy og ikke minst av jazz. 

Hans berømmelse i hjemlandet kom omkring 1956 da han med Vinicius de Moraes skrev musikken til skuespillet Orfeu da Conceição, som igjen var grunnlaget for den Oscar-vinnende filmen Orfeu Negro fra 1959, der blant annet Jobims gledeslåt «A felicidade» ble en bossaklassiker. 

I 1959 ble hans "Desafinado" (betyr "falsk"), utgitt av gitaristen João Gilberto (1931–), som året efter utga Jobim's "Samba de Uma Nota Só", en komposisjon inspirert av Chopin sin Preludium nr. 15 i Dess-dur fra 1838.  Begge disse figurerte i 1963 på det Grammy-vinnende album Jazz samba med Stan Getz (1927–91) og Charlie Byrd (1925–99).

Verdenskjent ble han etter sitt gjennombrudd i USA med landeplagen "Garota de Ipanema" («Jenta fra Ipanema») som han med nevnte João Gilberto på gitar og kona Astrud Gilberto (1940–) på sang, vant Grammy for i 1965 for Getz/Gilberto med Stan Getz bak saksofonen.  

Han stod for rundt 400 komposisjoner og er anerkjent verden over som en av de mest innflytelsesrike komponister i det 20. århundre. Hans betydning og popularitet i hjemlandet er enorm. Den internasjonale flyplassen i Rio de Janeiro ble i 1999 omdøpt til Antônio Carlos Jobim International Airport.  Hans komposisjon fra 1962, "Samba do Avião", handler om innflyvningen til Galeão som den het da.

Søsteren Helena Jobim (1931–2015) utga i 1997 en biografi om broren.

Utvalgte komposisjoner 
 "Garota de Ipanema" («Jenta fra Ipanema»)
 "Wave"
 "Samba de Uma Nota Só" («Entone samba»)
 "Corcovado" ("Quiet Nights of Quiet Stars")
 "Insensatez" ("How Insensitive")
 "Desafinado" ("Slightly out of tune")
 "Chega de Saudade" ("No More Blues")
 "Triste"
 "Fotografia" ("Photograph")
 "Águas de Março" ("Waters of March")

Litteratur
Helena Jobim, Antonio Carlos Jobim: Um Homem Iluminado, 1997. Oversatt til engelsk av Dario Borim Jr.

Referanser

Eksterne lenker   
 
 
 

Personer fra Rio de Janeiro
Brasilianske jazzmusikere
Jazzpianister
Brasilianske gitarister
Brasilianske sangere
Brasilianske låtskrivere
Jazzkomponister
Robert Trent Jones

Robert Trent Jones (født 20. juni 1906, død 14. juni 2000) var en landskapsarkitekt som tegnet rundt 500 golfbaner over hele verden.

Jones ble født i Ince i England men flyttet med foreldrene til USA da han var fem år gammel. Familien slo seg ned i East Rochester i New York, der unge Robert fikk jobb i en lokal golfklubb. Han ble en ivrig golfspiller som ung, men helseproblemer gjorde at han ikke deltok i turneringer.

Jones gikk på Cornell universitet og satte sammen sitt eget studium for å bli profesjonell golfbanearkitekt, med kurs i landskapsarkitektur, agronomi, hortologi, hydraulikk, landmåling og økonomi.

Da han ble uteksaminert inngikk han et partnerskap med den canadiske arkitekten Stanley Thompson og bidro til å tegne flere baner i Canada. Mot slutten av 1930-årene startet han for seg selv og begynte å tegne og bygge lokale golfbaner i USA. Kort tid etter andre verdenskrig fikk han sitt første store oppdrag i å tegne Peachtree Golf Club i Atlanta i samarbeid med golflegenden Bobby Jones.

Jones' baner kjennestegnes ved sin kunstneriske utforming, kreativ bruk av bunkere, rikelig bruk av vannhindre og dyktig plassering av greener og hindre som fordrer til stor grad av strategisk spill. Jones mente at golf skal spilles med parolen ingen risiko, ingen uttelling, og banene hans stimulerer til dristig spill.

Jones fortsatte å jobbe til langt forbi vanlig pensjonsalder, og arbeidet ofte på flere golfbaner samtidig. Etter en periode med sviktende helse, trakk Jones seg tilbake til hjemmet sitt i Fort Lauderdale i Florida. Han døde der rett før sin 94-årsdag. Hans sønner Rees Jones og Robert Trent Jones jr. har fulgt i farens fotspor og er banearkitekter.

Referanser 

Personer fra Wigan
Personer fra Monroe County i New York
Landskapsarkitekter
Fødsler i 1906
Dødsfall i 2000
Medlemmer av World Golf Hall of Fame
Alumni fra Cornell University‎
Mordovia

Mordovia er en republikk i den russiske føderasjonen som ligger sentralt til i europeisk del av Russland, ved den store elva Volga.  En rekke Gulager for tvangsarbeide ble etablert her av bolsjevikene, som for eksempel Temlag.
Part of the Russian Federation

Eksterne lenker 
 
 Kommersant artikkel

 
Etableringer i 1930
Stater og territorier etablert i 1934
1934 i Russland
1934 i Sovjetunionen
Adolf Bertram

Adolf Kardinal Bertram (født 14. mars 1859 i Hildesheim i Tyskland, død 6. juli 1945 på Schloss Johannesberg ved Jauernig) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Breslau. Han ble opprinnelig utnevnt hemmelig til kardinal («in pectore»).

Liv og virke
Adolf Bertram studerte til prest i Würzburg og München og ble presteviet i 1881 i Würzburg. Fra  1882 til 1884 studerte han deretter kirkerett i Roma og tok doktorgrader i teologi og i kirkerett.

I 1906 ble han utnevnt til biskop av Hildesheim. Den 25. mai 1914 ble han så utnevnt til fyrstbiskop av Breslau. På grunn av de vanskelige politiske forhold i Tyskland utnevnte pave Benedikt XV ham til kardinal uten å kunngjøre navnet hans (reservert «in pectore») i 1916. Men han publiserte navnet etter at første verdenskrig var over, i slutten av 1919, fikk tittelkirken Sant'Agnese fuori le mura.

Fra 1919 til sin død var han formann for Fulda-konferansen, som det tyske katolske bispemøtet ble kalt. Han var en motstander av nazismen.

Referanser

Eksterne lenker 
 The Cardinals of the Holy Roman Church

Tyske kardinaler
Tyske katolske biskoper
Kardinaler reservert in pectore
Katolske fyrstbiskoper
Personer fra Hildesheim
Friedrich Carl von Schönborn

Friedrich Carl von Schönborn (født 3. mars 1674 i Mainz, død 26. juli 1746 i Würzburg) var fyrstbiskop av Würzburg og Bamberg og riksvisekansler for Det tysk-romerske rike.

Liv og virke

Bakgrunn
Friedrich Carl von Schönborn var andre sønn av den kurmainzske statsminister og nevø av Mainz' kurfyrst-erkebiskop, Lothar Franz von Schönborn. Hans eldre bror og for-forgjenger i Würzburg var Johann Philipp Franz von Schönborn. Hans yngre brødre var Hugo Damian von Schönborn og Franz Georg von Schönborn.

I 1681 ble han sendt for å studere ved jesuittenes skole i Aschaffenburg. Havn ble domherrere i Würzburg i 1683 og i Bamberg i 1685. Han studerte så sammen med sin bror Johann Philipp Franz i Würzburg, Mainz, Aschaffenburg og Rome (Germanicum). Hans Grand Tour bragte ham til Nederlandene, England og Frankrike. Han avsluttet studiene ved Sorbonne.

Han mottok de lavere vigsler i 1701. I 1703/4 sendte hans onkel Lothar Franz som envoyé for erkebispedømmet Mainz til det keiserlige hoff i Wien.

Karriere
Han ble sendt på diplomatiske oppdrag til Polen, Sverige, Preussen og Sachsen. Han formidlet mellom keiseren og paven under den spanske arvefølgekrig, og sikret seg Habsburgernes tillit, noe som imidlertid var til hinder for at han kunne etterfølge sin onkel som kurfyrste-erkebiskop i Mainz.

Etter onkelen Lothar Franz' død i 1729 kunne han etterfølge ham som fyrstbiskop av Bamberg, og et halvt år senere fikk han også bispedømmet Würzburg. Hans regjeringstid var økonomisk og kunstnerisk en blomstringstid for begge de frankiske høystiftene. Han var byggherre eller renovator for omkring hundre kirkebygg, byggherre for sommerresidensen Schloss Werneck, Münsterschwarzach og etter 24 års byggetid den som fullførte oppføringen av den berømte fyrstbiskoppelige Würzburg-residensen. Schönborns byggeiver var uten paralleller i høystiftenes historie, og bidro også til stor velstand.

Hans reformer innen justis og forvaltning var preget av tidlig-opplysningstidsstrømninger. Han ga også universitetene massiv støtte, og var særlig opptatt av naturvitenskaper og medisin.

Med hans død ble en æra av Schönborn-fyrsters regjeringstid avsluttet. 

Han er en slektning av den langt senere kardinal Christoph von Schönborn.

Referanser

Litteratur 

 
 
 
 
 Carolo Pisani und Franz Joseph von Oberkamp: Historia morbi et mortis. 1746 (Google Books).
 Carolus Pisani mit Franz Joseph von Oberkamp, Georg Christoph Stand, Johann Heinrich Schmitz, Johann Heinrich Hilterman, Nicolaus Göpffert und Michael Simon: Unterthänig-gehorsamster Bericht der höchst-betrübten Exenteration und Balsamation des in GOtt seeligst entschlaffenen Hochwürdigsten des Heil. Römis. Reichs Fürsten und Herrn Herrn Friderich Carln, Bischoffen zu Bamberg und Wirtzburg, Herzogen zu Francken, Unsers Gnädigsten Fürsten Herrn Herrn. Würzburg 1746 (Google Books).

Tyske katolske biskoper
Katolske fyrstbiskoper
Huset Schönborn
Personer fra Mainz
František Tomášek

František Tomášek (født 30. juni 1899 i Studénka nær Olmütz (nå Olomouc) i Mähren, da i Østerrike-Ungarn, nå i Tsjekkia, død 4. august 1992 i Praha) var en av den katolske kirkes kardinaler, opprinnelig utnevnt til det in pectore, og erkebiskop av erkebispedømmet Praha.

František Tomášek fikk sin presteutdannelse ved seminaret i Olomouc, og ble presteviet i Olomouc den 5. juli 1922. Som prest var han tilknyttet dels sjelesorgen, dels presteseminaret, i Olomouc. Han ble utnevnt til hjelpebiskop av Olomouc den 12. oktober 1949.

De tsjekkoslovakiske kommunister begynte en innbitt forfølgelse av Den katolske kirke, og biskop Tomášek var blant de mange som fikk føle det. Han ble internert i en tvangsarbeidsleir og måtte arbeide der fra 22. juli 1951 til 28. mai 1954.

Deretter kunne han gjenoppta sin sjelesørgergjerning, og kunne også reise til Roma og delta på annet Vatikankonsil 1962–1965. Den 18. februar 1965 ble han apostolisk administrator av erkebispestolen Praha. Det var imidlertid umulig for Paven å utnevne ham til erkebiskop der på grunn av kommunistenes brutale kirkepolitikk.

Den 24. mai 1976 kreerte pave Paul VI kardinaler, og blant dem var det to hvis navn ble holdt tilbake (reservert «in pectore»). Men året etter, den 27. juni 1977, publiserte paven at den ene av dem var  František Tomášek, med Santi Vitale, Valeria, Gervasio e Protasio som tittelkirke. Senere samme år, den 30. desember 1977, ble han utnevnt til erkebiskop av Praha.

Kardinal František Tomášek deltok ved de to konklaver under «trepaveåret» 1978, 25.–26. august og 14.–16. oktober.

Han fratrådte som erkebiskop av Praha den 27. mars 1991, og døde et drøyt år etter, den 4. august 1992 i Praha.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal  Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
 Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
 Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
 Pave Pius X (1835-1914) *1884
 Pave Benedikt XV (1854-1922) *1907
'Pave Pius XII (1835-1958) *1917
 Erkebiskop Saverio Ritter (1884-1951) *1935
 Erkebiskop Josef Beran (1888-1969) *1946
 Erkebiskop Joseph Matocha (1888-1961) *1948
 Kardinal František Tomášek (1899-1992) *1949

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Tsjekkiske kardinaler
Kardinaler reservert in pectore
Tsjekkiske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Personer fra den kalde krigen
Deltakere på Andre Vatikankonsil
Personer fra Okres Nový Jičín
Sigmund Løvåsen

Sigmund Løvåsen (født 16. august 1977 i Trysil) er en norsk forfatter. 

Løvåsen har gått på Forfatterstudiet i Bø og studert ved Universitetet i Oslo og Litterär Gestaltning ved Göteborgs universitet. Han debuterte i 2003 med romanen Nyryddinga, som han mottok flere priser for. Også oppfølgeren Brakk (2006) vakte stor oppmerksomhet hos kritikerne. 

Løvåsen var fra mars 2012 til 2017 leder av Den norske Forfatterforening, og ble etterfulgt av Heidi Marie Kriznik.

Bibliografi 

 Nyryddinga – roman (2003)
 Daga – skuespill (2004); oppført på Hedmark Teater (2004)
  Brakk  – roman (2006)
  Vente på fugl  – skuespill (2008) 
 Mamsell Iversen – roman (2009)
  Vid din sida  – skuespill (2011)
 Kjell Aukrust : En biografi (2020)

Priser 
 Tarjei Vesaas' debutantpris 2003, for Nyryddinga
 P2-lytternes romanpris 2003, for Nyryddinga
 Sigmund Skard-stipendet 2006
 Bjørnsonstipendet 2010

Kilder
Presentasjon av Sigmund Løvåsen i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 Sigmund Løvåsen hos Norske Dramatikeres Forbund
 Sigmund Løvåsen i NRK Forfatter

Norske romanforfattere
Norske dramatikere
Norske biografer
Nynorskforfattere
Personer fra Trysil kommune
Vinnere av Tarjei Vesaas' debutantpris
Vinnere av P2-lytternes romanpris
Vinnere av Bjørnsonstipendet
Marie Takvam

Marie Ragnhild Takvam, født Skylstad, (født 6. desember 1926 på Skylstad, død 28. januar 2008 i Lier) var en norsk forfatter og skuespiller.

Takvam vokste opp i Hjørundfjord i Ørsta. Hun studerte psykologi ved Universitetet i Oslo, uten å avlegge eksamen. 25 år gammel debuterte hun med diktsamlingen Dåp under sju stjerner. Hennes forfatterskap omfatter en rekke diktsamlinger, to romaner, drama og en barnebok. Hun mottok en lang rekke priser for sitt virke.

Etter at hun flyttet til Oslo for å studere ble Takvam boende i byen i mange år. I hennes omgamgskrets var Aslaug Vaa, Inger Hagerup, Halldis Moren og Tarjei Vesaas. 

Takvam arbeidet også i Barnetimen for de minste. I 1977 spilte hun hovedrollen i filmen Åpenbaringen, regissert av Vibeke Løkkeberg. Hun hadde samme år også en rolle i Svend Wams Det tause flertall. I 2003 var hun festspilldikter ved Dei Nynorske Festspela. 

Hun er mor til  politisk kommentator i NRK Magnus Takvam.

Bibliografi 
 Dåp under sju stjerner – dikt 1952
 Syngjande kjelder – dikt 1954
 Signal – dikt 1959
 Marie og katten i Venezia – barnebok 1960
 Merke etter liv – dikt 1962
 Mosaikk i lys – dikt 1965
 Idun – drama 1967
 Brød og tran – dikt 1969
 Auger, hender – dikt 1975
 Dansaren – roman 1975
 Dikt i utval – 1976
 Falle og reise seg att – dikt 1980
 Brevet frå Alexandra – roman 1981
 Eg har røter i jord – dikt i utvalg 1981
 Aldrande drabantby – dikt 1987
 Rognebær – dikt 1990
 Dikt i samling – 1997

Drama 
 Fjellet – hørespill, NRK Radioteatret 1957
 Idun – skuespill i tre akter 1967

Priser 
 Gyldendals legat 1965
 Sokneprest Alfred Andersson-Ryssts fond 1976
 Melsom-prisen 1981, for Eg har røter i jord
 Sunnmørsprisen 1981, for Eg har røter i jord
 Doblougprisen 1983
 Nynorsk litteraturpris 1997, for Dikt i Samling

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Intervju med Dag og Tid etter den siste diktsamlingen
 Marie Takvam i NRK Forfatter
 Marie Takvam i Dagbladet Forfatter
 Digitaliserte bøker av Takvam hos Nasjonalbiblioteket.

 

Norske lyrikere
Norske barnebokforfattere
Norske romanforfattere
Nynorskforfattere
Norske skuespillere
Mosaikkunstnere
Vinnere av Gyldendals legat
Vinnere av Doblougprisen
Vinnere av Nynorsk litteraturpris
Personer fra Ørsta kommune
Kjell Opseth

Kjell Olav Opseth (1936-2017)  var en norsk politiker (A), elektriker og elektroingeniør fra Førde. Han satt på Stortinget fra Sogn og Fjordane i fem perioder 1981–2001, og hadde to statsrådposter, lengst som samferdelsminister.

Gardermoen og Lærdalstunnelen 
Kjell Opseth er den lengstsittende samferdselsministeren etter krigen, og er særlig kjent for to store politiske seire. 

Den første var at han sammen med parlamentarisk leder i Ap, Kjell Borgen, la en plan for å skaffe flertall for at en ny hovedflyplass for Østlandet skulle ligge på Gardermoen. I den forbindelse mente Opseth at det burde være mulig å nå den nye flyplassen fra Oslo sentrum på under 20 minutter. Flytoget som trafikkerer Gardermobanen gjenom Romeriksporten bruker 19 minutter. Det tok bare 6 år fra vedtaket til den nye flyplassen og jernbanestrekningen kunne åpnes, noe som må være norsk rekord for et så stort prosjekt i regi av forvaltningen.

Den andre store politiske seieren til Kjell Opseth handler om stamvegen mellom Oslo og Bergen. Den fikk han lagt over Filefjell, og med den rekordlange Lærdalstunnelen gjennom Sogn. Tunnelen var lenge verdens lengste for bil.

Yrkesbakgrunn 
Opseth ble utdannet fra Skiensfjordens tekniske fagskole i Grenland. Hjemme i Førde arbeidet han deretter som elektriker og elektroinstallatør fra 1953, som installasjonssjef for Førde kommunale elektristitetsverk 1966-1975, og som installatør og disponent hos S NEBB-Førde 1975-1985. Han var formann i Førde Ap 1968-1976 og fylkesleder i Sogn og Fjordane Ap 1978-1982.

Politiske verv 
 3. november 1990 til 25. oktober 1996: Samferdselsminister i Gro Harlem Brundtlands 3. regjering.
 25. oktober 1996 til 17. oktober 1997: Kommunalminister i Thorbjørn Jaglands regjering.

 1997–2001 Sekretær for Næringskomitéen
 1989–1990 Sekretær for Samferdselskomitéen
 1981–1989 Medlem av Energi- og industrikomitéen

Referanser

Litteratur  
 Dag H. Nestegard Hestehandlaren - Kjell Opseth ein biografi Samlaget 2017 ISBN 9788252193824

Eksterne lenker 
 
 
 

Norske samferdselsministre
Norske kommunalministre
Ap-statsråder
Statsråder i Regjeringen Brundtland III
Statsråder i Regjeringen Jagland
Stortingsrepresentanter 1981–1985
Stortingsrepresentanter 1985–1989
Stortingsrepresentanter 1989–1993
Stortingsrepresentanter 1993–1997
Stortingsrepresentanter 1997–2001
Stortingsrepresentanter fra Ap
Stortingsrepresentanter for Sogn og Fjordane
Personer fra Førde kommune
Legevakt

Legevakt er et allmennmedisinsk behandlingstilbud beregnet på akutte tilstander utenom vanlig åpningstid for legekontorene. Alle norske kommuner er pålagt å ha en legevaktordning.

Organisering
Tidligere var legevaktene bemannet med en allmennpraktiserende lege i hjemmevakt og det var vanlig at legen reiste i sykebesøk hjem til pasienten, eller de møttes på legens kontor. 

De siste årene er det stadig mer vanlig at legevakt organiseres som samarbeid mellom flere kommuner og er plassert i en sentral legevaktstasjon, gjerne også med legevaktsentral og noen steder i et lokalsykehus.

Legevaktsentralen i større områder er vanligvis bemannet med en eller flere leger og en eller flere sykepleiere. Det er mye vanligere at de dårlige pasientene hentes med ambulanse til legevaktsentralen enn at legene reiser ut til pasienten. Imidlertid blir det nå lagt vekt på at legevaktslegen skal kunne rykke ut til pasienter når dette er nødvendig.

Telefonnummer
Fra og med 1. september 2015 fikk legevaktene samme seksifrede telefonnummer i hele Norge: . I en europeisk bestemmelse er det besluttet at 116 117 etter planen skal brukes over hele Europa.

Referanser

Eksterne lenker 
Telefonnummer og annen kontaktinformasjon for alle landets kommunale legevakter

Akuttmedisin
Helse i Norge
Sykehusavdelinger
Gunnar Wærness

Gunnar Wærness (født 22. november 1971 i Trondheim) er en norsk lyriker. Wærness debuterte i 1999 med diktsamlingen Kongesplint, som innbrakte ham Tarjei Vesaas' debutantpris. Wærness vokste opp på Heimdal (bydel i Trondheim). Han gikk på Breidablikk Skole fra 1978 til 1987, og siden på Gerhard Schønings Skole. 

Wærness var elev ved Skrivekunstakademiet i Bergen i 1994-95 og ved Forfatterstudiet i Bø i 1993-94. Han var medredaktør på det skjønnlitterære tidsskriftet Luj og for Forfattarstudiets årbok i 1994. Han har også vært aktiv i fanzinen Grønn kylling (arb. tittel). 

Han underviser i skjønnlitterær skriving på Skrivekunstakademiet i Hordaland.  

Han er, sammen med Henrik Skotte, også aktiv i performanceduoen "Brødet og Eselet", som driver med teater, kunst, musikk og litteratur, og som har flere skjønnlitterære utgivelser bak seg.  

Wærness er nå bosatt i Skåne, Sverige.

Bibliografi 
 Kongesplint – dikt (1999)
 Takk – dikt (2002)
 Byens ansikt – drama (2005) sammen med Aasne Linnestå, Rune Christiansen, Trude Marstein og John Erik Riley
 Hverandres – dikt (2006)
 Bli verden – dikt i tegneserieform (2007)
 Tungen og tåren – dikt (2013)
Del likt – epos og sanger (2017) som kunstnerduoen Brødet og Eselet sammen med Henrik Skotte
Venn med alle – dikt (2018)
Å skrive er å be om for mye – (2020)
Ta på Jesus – (2021)

Priser 
 Tarjei Vesaas' debutantpris 1999, for Kongesplint
 Sproingprisen innen klassen beste norske debutserie utgitt 2007, for Bli Verden
 Kritikerprisen beste oversettelse 2010 for Verden finnes ikke på kartet. Poesi fra hele verden (med Pedro Carmona-Alvarez)

Referanser

Kilder
Presentasjon av Gunnar Wærness i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 Gunnar Wærness i NRK Forfatter
 Gunnar Wærness i Dagbladet Forfatter
 Gunnar Wærness i Aftenposten Alex

Norske lyrikere
Vinnere av Tarjei Vesaas' debutantpris