Baldur von Schirach

Baldur Benedikt von Schirach (født 9. mai 1907 i Weimar i Tyskland, død 8. august 1974 i Kröv an der Mosel, Rheinland-Pfalz) var en tysk, nasjonalsosialistisk politiker. Han var Reichsjugendführer («riksungdomsfører») 1931-1940 og Gauleiter («regionleder») og Reichsstatthalter i Wien 1940-1945.

Schirach ble etter krigen dømt til 20 års fengsel for forbrytelser mot menneskeheten.

Bakgrunn og familie
Baldur von Schirach ble født i Weimar, og var sønn av teaterdirektøren og rittmesteren Karl von Schirach og hans amerikanskfødte kone Emma Tillou. Gjennom moren nedstammet han fra to av undertegnerne av den amerikanske uavhengighetserklæringen, og den ene oldefaren hans hadde mistet et ben i slaget ved Bull Run i den amerikanske borgerkrigen. Schirach ble medlem av en Wehrjugendgruppe som tiåring og sluttet seg til NSDAP i 1925. Han var leder av Den nasjonalsosialistiske tyske studentorganisasjonen (Nationalsozialistischer Deutscher Studentenbund) fra 1929. 

Sønnesønnen Ferdinand von Schirach (f. 1964) er forfatter og jurist - kjent som forsvarer i saken mot Günter Schabowski. Han er en av Tysklands mestselgender forfatter med bøker om blant annet forbrytelser, straff og skyld som foreligger i norsk oversettelse. En av romanfigurene i hans kriminalroman Der Fall Collini er langt på vei basert på farfaren, og kan sees som et oppgjør med krigsforbrytelsene som fararen var medskyldig i.

Virke
Han ble i 1931 Reichsjugendführer (riksungdomsfører) og i 1933 leder av Hitlerjugend (HJ). Han henvendte seg til den etterhvert svært store organisasjonen gjennom det HJ-organ han ledet, Wille und Macht.

Han ble statssekretær i 1936 og gjorde medlemskap i HJ obligatorisk, slik at medlemstallet vokste fra omkring 100 000 til over seks millioner. Hans bestrebelser for å kontrollere hele organisasjonen førte til en maktkamp med Artur Axmann.

I 1938 opprettet han organisasjonen Werk Glaube und Schönheit for piker i alderen 17 til 20 år. Med Glaube (= tro) ble det gjort eksplisitt klart at det ikke dreide seg om en kristen tro, men om de nasjonalsosialistiske prinsipper. Under den første offisielt organiserte forsamling av Glaube und Schönheit i Dresden framholdt von Schirach kristendommen som en motstander av all skjønnhet og den «egentlige» tro. Organisasjonen talte allerede i 1939 ca. en halv million unge mennesker.

I 1939 meldte von Schirach seg frivillig til hæren og deltok i felttoget i Frankrike, hvor han fikk Jernkorset av første klasse. 1. mai 1940 ble han etterfulgt av Arthur Axmann som leder av HJ. Isteden ble han utnevnt til Gauleiter og riksstattholder i Wien i Østerrike.

I 1940 ba Baldur von Schirach om stadig mer systematisk (planvoll) og drastisk konsentrasjon av jødene i Wien. Baldur von Schirach oppfordret i oktober 1940 Hitler om å fjerne de gjenværende jødene fra Wien. Hitler godkjente planen i desember 1940 og i februrar-mars 1941 deporterte gestapo 5000 personer fra Wien til Polen. Transporten var dårlig forberedt med hensyn til forsyninger og innkvartering. Videre deportasjon ble avbrutt for å unngå forstyrre forberedelse til invasjonen av Sovjetunionen sommeren 1941

I september 1940 organiserte von Schirach evakueringen av 5 millioner barn fra byene til landsbygden, siden byene var truet av alliert bombing. Han ytret forsiktig kritikk mot behandlingen av jødene, og forbød sine underordnede i HJ å delta i krystallnatten. Da han 24. juni 1943 krevde en bedre behandling av østeuropeere, falt han i unåde hos Hitler. Også hans kone Henriette, som han hadde tre sønner og en datter med, var kritisk til jødeforfølgelsene. Henriette var datter av Hitlers fotograf Heinrich Hoffmann og kalte i oppveksten Hitler «onkel Wolf». Hitler virket som han var glad i henne og kalte henne Sonnenschein (= solskinn). Men under et opphold i Amsterdam ble Henriette vitne til den brutale deporteringen av en gruppe jødinner. Dette tok hun opp med Hitler neste gang hun ble invitert til hans landsted Berghof. Hitler ble blek og svarte: «Vi er i krig.» Deretter reiste han seg fra bordet og ropte: «De er sentimental, fru von Schirach! De må lære å hate! Hva har nederlandske jødinner med Dem å gjøre?» Han skal ha brukt ordet Humanitätsduselei (= humanitetspjatt). Henriette ble aldri mer invitert til Berghof og skilte seg fra von Schirach i 1950.

Etter andre verdenskrig 
Etter andre verdenskrig ble Baldur von Schirach dømt av de allierte i Nürnbergprosessen til 20 års fengsel for forbrytelser mot menneskeheten. Dommen ble sonet i Spandau-fengselet frem til han ble løslatt den 1. oktober 1966, sammen med Albert Speer. Da var han svekket av sykdom og nesten blind. Hans selvbiografi, Ich glaubte an Hitler («Jeg trodde på Hitler»), utkom i 1967. Ellers levde von Schirach tilbaketrukket frem til sin død i 1974.

Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Personer fra Weimar
Tyske nazister
Tyske statssekretærer
SA-generaler
Tyskere fra andre verdenskrig
Personer tilknyttet det tredje rike
Ledere i Hitler-jugend
Mottakere av Jernkorset (1939)
Medvirkende til Holocaust
Medlemmer av NSDAP (innmeldt 1925–1932)
Tyske krigsfanger under andre verdenskrig
Tiltalte i Nürnbergprosessen
Tyskere dømt for forbrytelser begått under andre verdenskrig
Tyskere dømt for forbrytelser mot menneskeheten