alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Autofil (tidsskrift)

Autofil er et norsk bilmagasin som ble etablert høsten 2002, og er i dag Norges største uavhengige bilmagasin med 11 ordinære utgivelser i året, pluss fire spesialutgivelser. Bladet bygger på et TV-program på NRK med samme navn. Autofil ble utgitt av Se og hør-forlaget, nå Aller Norge AS.

Knut Skogstad var magasinets første redaktør, før Espen Stensrud tok over som sjefredaktør for magasinet i 2008. Bladet har et opplag på 27 217 eksemplarer og et lesertall på 158 000. Bladets målgruppe er menn og kvinner fra 20-55 år.

Autofil lanserte sitt nye nettsted autofil.no i slutten av mars 2012.
Nettstedet tilbyr mye bilunderholdning, egen web-TV-kanal for autofilTV, komplett nybilguide og mer enn hundre bruktbiltester.

Autofil-redaksjonen består av:
Sjefredaktør: Espen Stensrud.
Journalist: Knut Arne Marcussen.
Journalist Lord Arnstein Landsem.
Multimediajournalist: Stein Inge Stølen.
Art Director: Jamieson Pothecary.

TV-programmet gikk på NRK1 fra 2. januar 2001] og frem til sommeren 2008, med programleder Jan Erik Larssen.

Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
 2011: 27 219
 2012: 23 323
 2013: 24 261
 2014: 24 791
 2015: 23 371
 2016: 21 922
 2017: 20 046
 2018: 17 984

Referanser
<div class="references-small">

</div class="references-small">

Eksterne lenker
 Autofils hjemmeside

Norske fagblader
Publikasjoner etablert i 2002
Sportslitteratur
Aller Media
Minsk-Mahiljow erkebispedømme

Minsk-Mahiljow eller Minsk-Mogiljov erkebispedømme med sete i Minsk er Hviterusslands (eneste) romersk-katolske erkebispedømme. Det hadde stor historisk betydning for katolisismen i Øst-Europa, siden det fra grunnleggelsen i 1773 var Det russiske keiserdømmets eneste romersk-katolske (erke)bispedømme.

Historie 
Med den første polske delingen hadde Russland fått et stort antall romersk-katolske innbyggere, mens ingen av de eksisterende bispesetene lå i Russland. Derfor opprettet Katarina den store i 1773 Mogiljov bispedømme for alle rikets katolikker. Bispedømmet ble opphøyet til Mogiljov erkebispedømme i 1782 og anerkjent av paven i 1783. Til tross for bispedømmets navn var det St. Petersburg, ikke Mahiljow (Mogiljov), som fungerte som bispesete under de fleste erkebiskoper.

Med Polens andre deling havnet, ved siden av enda flere katolikker, også fem bispeseter i det russiske riket: Kamenets-Podolsk, Kaunas, Kiev, Lutsk og Vilnius. Bispedømmene ble først oppløst, men gjenopprettet fem år senere som suffraganbispedømmer av Mogiljov (bortsett fra at Lutsk og Kiev[-Zjytomyr] ble slått sammen til Lutsk-Zjytomyr bispedømme). Samtidig, altså i 1798, ble i tillegg Minsk bispedømme opprettet som et ytterligere suffraganbispedømme.

Mellom 1869 og 1917 var erkebiskopene av Mogiljov i personalunion samtidig biskoper av Minsk. Bispedømmene ble i 1991, etter Hviterusslands uavhengighet og 72 års sedisvakans, forent til Minsk-Mahiljow erkebispedømme.

De fire opprinnelige suffraganbispedømmene havnet etter den første verdenskrig i andre land og ble derfor fra og med 1925 lagt til andre kirkeprovinser: Lutsk-Zjytomyr og Kamenets-Podolsk lå delvis i Ukraina, delvis i Polen, og ble lagt under Lviv erkebispedømme. Kaunas (Litauen) og Vilnius (den gang Polen, i dag Litauen) ble begge opphøyet til egne erkebispedømmer. Samtidig med navneskiftet i 1991 ble Hrodna bispedømme opprettet og Pinsk bispedømme lagt til kirkeprovinsen Minsk-Mahiljow. I 1999 ble Vitsiebsk det tredje suffraganbispedømmet.

Katolske bispedømmer i Europa
Kristendom i Hviterussland
Night Train

Night Train (kinesisk: 夜车, pinyin: Yè chē) er en film fra Folkerepublikken Kina som hadde premiere i 2007. Regi og manus var ved Diao Yi'nan 刁亦男. Filmen utspiller seg i Diaos hjemmeprovins Shaanxi og ble innspilt i og rundt Baoji.

Night Train hadde premiere 25. mai 2007 på Filmfestivalen i Cannes med den franske tittelen Train de nuit. Den ble spilt inn av Diaos filmselskap Ho-Hi Pictures basert i Beijing, med støtte fra amerikanske og franske interessenter innen filmindustrien, Fonds Sud Cinema og DViant Films.

Filmen handler om Wu Hongyan (spilt av Liu Dan), 35 år og enke, fengselsbetjent i et fengsel med spesialoppgave å utføre henrettelser av kvinnelige dødsdømte. I sin ensomhet begynner hun å ta nattoget hver weekend til en annen by og søker kjærligheten der. Den mann hun etterhvert blir sammen, Li Jun (spilt av Qi Dao), bærer på den historie at han er enkemann etter en av de fangene som er blitt henrettet i Wus fengsel.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Filmer fra 2007
Kinesiske dramafilmer
Thrillerfilmer
Shaanxi
Kinesiskspråklige filmer
Mahiljow

Mahiljow (belarusisk: ), eller Mogiljov (russisk: ), er en by i det østlige Belarus. Den ligger ved elva Dnepr. Byen er med 360 000 innbyggere den tredje største byen i Belarus, og er hovedstaden i forvaltningsdistriktet Mahiljow voblasts.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Belarus
Kulturhovedsteder (SUS)
Vilnius erkebispedømme

Vilnius erkebispedømme er et av Litauens to romersk-katolske erkebispedømmer.

Historie 
Vilnius bispedømme ble grunnlagt i 1387, etter at Polen og Litauen hadde inngått realunionen. Vilnius var derfor suffragan under det polske erkebispedømmet Gniezno. Dette endret seg først med Polens tredje deling i 1795, da Litauen kom til Det russiske keiserdømmet. Vilnius bispedømme ble først opphevet, men gjenopprettet tre år senere som suffragan av Mogiljov erkebispedømme.

1925 ble Vilnius bispedømme opphøyet til erke- og metropolitanbispedømme. Som suffraganbispedømmer fikk det tildelt Łomża bispedømme (som også omfattet de delene av det opprinnelige bispedømmet Vilnius som i 1795 hadde havnet i Preussen) og det nyoppretta Pinsk bispedømme. Året etter ble i tillegg Kaišiadorys og Panevėžys bispedømme skilt ut som nye suffraganer. I sovjettiden var erkebispesetet vakant fra 1955 til 1989. 

Etter uavhengigheten av de tidligere sovjetrepublikkene ble kirkeprovinsene tilpasset de nye statsgrensene: 1991 ble de polske delene av Vilnius erkebispedømme til det nye Białystok bispedømme, og de polske delene av Pinsk bispedømme til Drohiczyn bispedømme. Resten av Pinsk bispedømme lå i Hviterussland og ble derfor lagt til Minsk-Mahiljoŭs kirkeprovins. Året etter ble Białystok opphøyet til erkebispedømme med Drohiczyn og Łomża som suffraganer. Dermed fikk Vilnius’ kirkeprovins dagens omfang.

Eksterne lenker 
 

Katolske bispedømmer i Europa
Religion i Vilnius
Den katolske kirke i Litauen

be:Віленскае біскупства
Bryan «Brain» Mantia

Bryan «Brain» Mantia (født 4. februar 1963 i Cupertino, California) er en amerikansk trommeslager. I oktober 2000 tok han over som trommeslager for Guns N' Roses etter Josh Freese, som forlot bandet mars samme år.

Tidligere har han vært medlem av Primus (1996–2000), M.I.R.V, Caca, Praxis, MCM, The Limbomaniacs, Godflesh og Colonel Claypool's Bucket Of Bernie Brains. I tillegg har han gjort «sessions» for bla. Tom Waits, Chris Isaak og George Clinton.

Han har en datter ved navn Kei, født 4. juli 2006.

Eksterne lenker   
 
 
 

Mantia, Bryan "Brain"
Det sosialdemokratiske partiet (Estland)

Det sosialdemokratiske parti (estisk: Sotsiaaldemokraatlik Erakond, forkortet SDE) er et sosialdemokratisk politisk parti i Estland.

I glasnosttiden oppstod flere sosialdemokratiske grupperinger, som i 1990 slo seg sammen til Det estiske sosialdemokratiske partiet (ESDP). En av grupperingene som gikk inn i partiet var eksilavdelingen av Det estiske sosialistiske arbeiderpartiet fra mellomkrigstiden, den gangen anført av August Rei. Partiavdelingen hadde blitt opprettholdt av estiske flyktninger i Stockholm i sovjettiden.

Ved de første frie parlamentsvalgene etter Sovjetunionens fall stilte sosialdemokratene i valgforbund med et mindre bondeparti, Den estiske landsbygdas senterparti (EMKE), stiftet i 1990. De kalte seg «de moderate» (på estisk Mõõdukad). I 1996 slo partiene seg sammen under dette navnet.

Ved parlamentsvalget i mars 1999 stilte de moderate i valgforbund med Folkepartiet (se Det republikanske og konservative folkepartiet). I november det året slo de seg sammen til Det moderate folkepartiet (på estisk Rahvaerakond Mõõdukad). Den uvanlige sammenslåingen fikk utenlandske kommentatorer til å beskrive dem som «høyresosialister». I 2004 tok partiet navnet Det sosialdemokratiske parti.

Etter at Estland ble medlem av EU i 2004, har sosialdemokratene vært representert i Europaparlamentet, hvor de er tilsluttet Det progressive forbundet av sosialister og demokrater. Partiet ble medlem av Det europeiske sosialdemokratiske parti i 2003.

Sosialdemokratenes tidligere leder Toomas Hendrik Ilves var Estlands president fra 2006 til 2016. Partiet har sittet i flere regjeringer med sentrum–høyrepartiene.


Ledere 
Marju Lauristin 1990–1995
Eiki Nestor 1995–1996
Andres Tarand 1996–2001
Toomas Hendrik Ilves 2001–2002
Ivari Padar 2002–2009
Jüri Pihl 2009–2012
Sven Mikser 2012–2015
Jevgeni Ossinovski 2015–2019
Indrek Saar 2019–2022
Lauri Läänemets 2022–d.d.

Valghistorikk

Referanser

Eksterne lenker 
 

Politiske partier i Estland
Sosialdemokratiske partier
Politiske partier etablert i 1990
1990 i Estland
Udland kirke

Udland kirke er en arbeidskirke i Haugesund kommune i Rogaland. Kirken ble tegnet av Thomas Brekke ved arkitektfirmaet Brekke Helgeland Brekke og oppført i 2002. Kirken er oppført i stål og mur og har 450 sitteplasser.

Takflatene og kirketårnet er tekket med falsede, patinerte sinkplater. Nordisk Blikkenslagermesterforbund belønnet dette med Nordisk Platepris for Arkitekter for 2003.

Eksterne lenker 
 
 Arkitektkontoret Brekke Helgeland Brekke
 Mur nr. 1–2004, s. 12–17
 Arkitektnytt om Plateprisen til Udland kirke
 Skåre menighet

Kirker i Haugesund kommune
Kirker i Haugaland prosti
Norske kirker fra 2002
Wikispecies

Wikispecies er et av Wikipedias søsterprosjekter og bruker den samme MediaWiki-programvaren som Wikipedia. Den er nært beslektet med de andre wiki-baserte prosjektene drevet av Wikimedia Foundation. 

I motsetning til andre Wikimedia-prosjekter er Wikispecies rettet mot forskere.

Prosjektet ble startet i august 2004.

Eksterne lenker 
 
 

Wikimedia-prosjekter
Nettsteder
Jesse James

For TV-personligheten, se: Jesse G. James

Jesse Woodson James (født 5. september 1847  Centerville, nå Kearney, i Clay County i Missouri i USA, død 3. april 1882 i Saint Joseph i Missouri) var en amerikansk lovløs i Missouri og det mest berømte medlemmet av James-Younger-gjengen. Han var svært kjent i sin levetid, men ble med tiden en legendarisk figur etter sin død. Historikere i dag plasserer ham inn i en kontekst der han heller sees på som en del av den regionale uroen som ble utført av eks-soldater som under den amerikanske borgerkrigen hadde kjempet for konføderasjonen enn en manifestasjon av lovløshet eller kamp for rettferdig økonomisk fordeling.

James-brødrene, Frank James og Jesse, var soldater for CSA under den amerikanske borgerkrigen og ble da beskyldt for å ha deltatt i grusomheter begått mot Unionsoldater. Etter krigen, som medlemmer av flere gjenger, utførte de mange bankran som ofte førte til drap på bankansatte eller tilskuere. De ranet også fraktevogner og tog.

Han giftet seg 24. april 1875 med Zerelda Mimms og de fikk to barn.

Jesse ble skutt og drept av Bob Ford som var en av medlemmene i James' ranerliga. Ved anledningen bodde Bob og hans bror Charley Ford hjemme hos James i den hensikt å forberede et ran. De bodde der som hans nevøer, noe de ikke var. Ifølge Fords redegjørelse gav James mer eller mindre opp i sitt eget hjem da han forstod at Ford var der på oppdrag av guvernøren for å arrestere James i håp om å få en dusør. Jesse James tok av seg sitt revolverbelte (noe han aldri ellers gjorde) og stilte seg deretter for å pusse støv av et bilde, da Ford så sin sjanse og skjøt ham bakfra.

Selv om James ofte har blitt fremstilt, også før sin død, som en amerikansk Robin Hood som stjal fra de rike og gav til de fattige, er dette kun en myte. Hans ran beriket kun ham selv og hans gjeng.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Personer fra Clay County i Missouri
Personer involvert i organisert kriminalitet
Missouris historie
Drapsofre fra USA
Personer drept med skytevåpen
Eesti Gaas

Eesti Gaas er et estisk selskap. Det er eid av russiske Gazprom (37,02 %), tyske E.ON Ruhrgas (33,66 %), finske Fortum Oyj (17,72 %) og Itera Latvija (9,85 %). Selskapet driver Estlands transmisjonssystem og rørledninger for transport av naturgass, og har hovedkvarter i Tallinn.

I 2008 hadde selskapet en årsomsetning på 104 millioner euro.

Eksterne lenker
 Eesti Gaas – selskapets hjemmeside.

Estiske selskaper
Oljeselskaper
Trapeze (band)

Trapeze var et engelsk rockeband startet i Wolverhampton i 1969. Bandet hadde moderat suksess på slutten av 1960-tallet og på begynnelsen av 1970-tallet. Bandets mest kjente medlemmer er Glenn Hughes som forlot bandet i 1973 for å erstatte Roger Glover i Deep Purple, Mel Galley som senere spilte i blant annet Whitesnake, og Dave Holland, som etter sin tid i Trapeze spilte i Judas Priest. 

Etter at bandet hadde spilt inn sitt debutalbum i 1970, fikk vokalist John Jones og gitarist Terry Rowley sparken, fortsatte Hughes, Galley og trommeslager Dave Holland som en trio fram til Hughes gikk til Deep Purple. Etter at Deep Purple ble oppløst i 1976 forsøkte Hughes seg igjen i Trapeze, men sluttet midt under en USA-turné. Senere forsvant Dave Holland til Judas Priest og Mel Galley var eneste originalmedlem frem til 1982. Da oppløste han bandet, og ble med David Coverdale i hans band Whitesnake.

I 1991 turnerte Galley, Hughes og Holland sammen med Geoff Downes (fra The Buggles, Yes og Asia) som Trapeze, og denne besetningen utga konsertalbumet Welcome to the Real World i 1993. Trioen Galley, Hughes og Holland fikk med seg Craig Erickson på en liten turné i 1994. Etter dette har ikke bandet hatt noen offentlige opptredener.

Medlemmer 
John Jones, vokalist  (1969–1970) 
Mel Galley, gitar, vokalist (1969–1982) og (1991–1994)
Glenn Hughes, bass, vokal (1969–1973), (1976) og (1991–1994)
Terry Rowley, keyboard, gitar (1969–1970)
Dave Holland, trommer (1969–1979) og (1991–1994)
Rob Kendrick, gitar (1974–1976)
Pete Wright, bass (1974–1981)
Pete Goalby, gitar (1978–1981)
Steve Bray, trommer (1980–1982)
Mervyn «Spam» Spence, bass, vokal (1982)
Richard Bailey, keyboard (1982)
Geoff Downes, keyboard (1991)
Craig Erickson, gitar (1994)

Diskografi 
1970 Trapeze
1970 Medusa
1972 You Are The Music...We're Just The Band
1974 Hot Wire1974 Final Swing (samlealbum)
1975 Live at the Boat Club (konsertalbum)
1976 Trapeze1978 Hold On / Running1981 Live In Texas: Dead Armadillos (konsertalbum)
1993 Welcome to the Real World – live 1992 (konsertalbum)
1996 High Flyers: The Best of Trapeze – Best of Studio 1970-1974 (samlealbum)
1998 Way Back to the Bone – Best of Live 1970-1992 (samlealbum/konsertalbum)
2003 On the Highwire – Best of 1970-1992'' (samlealbum med både studio- og konsertopptak)

Britiske rockegrupper
Band etablert i 1969
Tomorrow (band)

Tomorrow (først kjent som Four Plus One, senere The In Crowd) var et engelsk psykedelisk rock-band som ble etablert i 1967. De hadde en mindre hit i Storbritannia med singelen «My White Bicycle», og utga albumet Tomorrow i 1968. Det mest kjente medlemmet i ettertid er Steve Howe, som to år senere ble medlem av Yes, og som i 1982 var med på å starte Asia. John «Twink» Alder ble senere med i The Pretty Things.

Diskografi

The In Crowd
«That's How Strong My Love Is»/«Things She Says» (singel, Parlophone R5276, april 1965)
«Why Must They Criticise»/«I Don't Mind» (singel, Parlophone R5364, november 1965)
«Stop, Wait a Minute»/«You're on Your Own» (singel, Parlophone R5328, september 1965)

Tomorrow
«My White Bicycle» / «Claramount Lake» (singel, Parlophone R5597, mai 1967)
«Revolution» (Hopkins/Howe) / «Three Jolly Little Dwarves» (singel, Parlophone R5627, september 1967)
Tomorrow (album, Parlophone, februar 1968)
50 Minute Technicolor Dream (album, RPM Records 184, 1998)

Medlemmer
Keith West, vokal
Steve Howe, gitar
John «Junior» Wood, bass
John «Twink» Alder, trommer

Eksterne lenker
 Intervju fra 1999 med Steve Howe om hans tid i Tomorrow på nfte.org

Britiske rockegrupper
Band etablert i 1967
Yumenguan

Yumenguan (kinesisk: 玉门关; pīnyīn: Yùmén Guān), det vil si Jadeporten eller Jadeportens pass, er et grensepass vest for Dunhuang i provinsen Gansu i Kina. I oldtiden var det gjennom Yumenguan at Silkeveien gikk. Ikke langt unna var et annet av Silkeveiens viktige pass, Yangguan.

Passet ligger i samme byprefektur som byen Yumen (玉门, men hele 400 km lenger vest. 

Passet og signalildtårnene langs den gamle grensevollen er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Litteratur
 Bonavia, Judy (2004). The Silk Road From Xi’an to Kashgar. Revised by Christoph Baumer. 2004. Odyssey Publications.
 Hill, John E. (2009). Through the Jade Gate to Rome: A Study of the Silk Routes during the Later Han Dynasty, 1st to 2nd Centuries CE. John E. Hill. BookSurge, Charleston, South Carolina. ISBN 978-1-4392-2134-1.
 Mallory, J.P. and Mair, Victor H. (2000). The Tarim Mummies: Ancient China and the Mystery of the Earliest Peoples from the West. Thames & Hudson. London.

Eksterne lenker 
 Yumen Pass and Beacon Tower Site on the Great Wall 
 Yumen Guan ji Changcheng Fengsui yizhi (Beacon Sites at the Yumen Pass and along the Great Wall) 
 Die Alarmfeuertürme

Gansu
Gansus historie
Fjellpass i Kina
Silkeveien
Oppføringer på Folkerepublikken Kinas liste over nasjonale historiske minnesmerker og kulturgoder
Christian Smit

Christian Sundt Smit (født 26. oktober 1886 i Bergen, død 26. august 1960 i Oslo) var en norsk advokat, fylkesmann og antroposof.

Smit vokste opp i en velstående Bergensfamilie. Han var sønn av overrettssakfører Didrik Lyder Smit (1849–94) og Jacoba Johanne Sundt (1856–1936). Han var barnebarn av forretningsmagnaten Christian Sundt. Etter jusstudier i Christiania ble han cand. jur. i 1909, og etter å ha vært sakfører- og dommerfullmektig i Bergen og Bodø åpnet han egen sakførerpraksis i Bergen i 1915 og drev den til 1925. Mellom 1919 og 1925 var han også konstituert som fylkesmann i Bergen og Hordaland i flere perioder, til sammen 2,5 år.

Antroposof 
Christian Smit var blant pionérene i den norske antroposofiske bevegelsen. Lesningen av Rudolf Steiners bok Kristendommen som mystisk kjensgjerning fikk avgjørende betydning for ham, og han reiste til Berlin i Tyskland for å møte Steiner rett etter fullført juridikum vinteren 1910-11. TIlbake i Norge  engasjerte Christian Smit seg i Antroposofisk Selskap i Bergen. I 1913 var Rudolf Steiner i Bergen i forbindelse med et norgesbesøk, og han bodde da hos Christian Smits mor, Jacoba Johanne Smit.

Prest i Kristensamfunnet 
I sitt 40. år avbrøt Christian Smit juristkarrièren og reiste til Stuttgart, der han studerte ved Kristensamfundets presteseminar og ble presteviet av trossamfunnets leder, Friedrich Rittelmeyer. I 1927 ble han den første presten i Kristensamfundet i Norden. Han virket som prest frem til året han døde.

Referanser

Litteratur 
 Veien til religiøs fornyelse, Kristensamfunnets pionérår i Norge 1927-60, John Baum, 2009
 Norsk biografisk leksikon

Eksterne lenker 
 Christian Smit om oppvekst og møte med Rudolf Steiner, Veien til religiøs fornyelse, Kristensamfunnets pionérår i Norge 1927-60, Kap 1 
 Kristensamfunnet

Norske antroposofer
Fylkesmenn i Hordaland
Norske advokater
Personer fra Bergen kommune
Intet nytt fra Vestfronten (film)

Intet nytt fra Vestfronten har blitt filmatisert til to filmer. En kinofilm fra 1930, og en TV-film fra 1979:
Intet nytt fra Vestfronten (1930)
Intet nytt fra Vestfronten (1979)
Christian Sundt

Christian Gerhard Ameln Sundt (C. Sundt) (født 1. juli 1816 i Bergen, død 26. februar 1901 i Bergen) var en norsk forretningsmann, skipsreder og filantrop. Arnljot Strømme Svendsen beskriver ham i Norsk biografisk leksikon som «Bergens fremste selvgjorte rikmann, mangfoldige samfunnsstøtte, utrettelige velgjører og ukronede overhode» i siste halvdel av 1800-tallet.

Sundt bygget opp en stor formue som handelsmann, og begynte etterhvert som privatbankier og investerte store deler av formuen i skipsfarten. Bl.a. var han en av eierne av Det Bergenske Dampskibsselskab og direktør i den første Amerikalinjen (1871). Han donerte store beløp til sosiale, kulturelle og vitenskapelige formål.

C. Sundts gate på Strandsiden i Bergen er oppkalt etter ham (1903). Han var kommandør av 1. klasse av St. Olavs Orden (1901), ridder av Dannebrogordenen og av Nordstjerneordenen. Departementet innstilte ham i 1901 til Borgerdådsmedaljen i gull, som første bergenser, men han døde før saken nådde statsråd.

Christian Sundt var tremenning til Eilert Sundt og morfar til Christian Smit.

Referanser 

Norske filantroper
St. Olavs Orden
Dannebrogordenen
Nordstjerneordenen
Norske skipsredere
Personer fra Bergen kommune
Artikler i sjøfart-prosjektet
Guqin

Guqin (kinesisk: 古琴; pinyin: Gǔqín, Wade-Giles: Ku-ch'in) er et av de eldste fortsatt spilte kinesiske strengeinstrumentene, og det som tradisjonelt har hatt den klart høyeste status. Det er kjent fra ca. 1000 f.Kr.

Å kunne spille  på guqin (eller qin som det ble kalt innen behovet for å skille det fra andre strengeinstrumenter gjorde at gu, «antikk», ble tilføyd navnet på 1800-tallet) ble ansett som en av De fire kunster en dannet person måtte beherske.

I den eldste tiden varierte utformingen av instrumentet. Under Tang-dynastiet (618 -- 907) fikk det sin definitive utforming: langsmalt og med syv strenger og med en grunn resonanskasse. Den spilles alltid monofont med høyre hånd. Med venstre hånd kan man avstedkomme forskjellige slags vibrato, som gir mulighet til en mengde variasjoner i komposisjonen. Klangen minner i noe grad om den vestlige lutten.

I Beijing finnes et eget forskningsinstitutt for aspekter ved guqin-instrumentet.

Instrumentene er ofte utstyrt med inskripsjoner og sigiller av forskjellig slag.

På gamle instrumenter sprekker gjerne lakken, men det anses bare å være et skjønnhetstegn, og forskjellige sprekkmønstre får sine egne navn.

Instrumentet og musikken er skrevet inn på UNESCOs liste over Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv.

Guan Pinghu var en kjent musiker som spilte på guqin.

Bibliografi 
 Manfred Dahmer: Qin – die klassische chinesische Griffbrettzither, ML-Verlag
 Cecilia Lindqvist: Qin. Albert Bonnier, ISBN 91-0-010580-5

Eksterne lenker 
 
 John Thompson's Silk-stringed Qin En meget omfattande side på engelsk om guqin.

Siterinstrumenter
Kinesiske musikkinstrumenter
Immateriell kulturarv