alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Datu Sikatuna

Sikatuna (levde på 1500-tallet) var småkonge (datu) på vestsiden av øya Bohol på Filippinene. Han var den første fra øya som kom i kontakt med en spanjol, i 1525, og spilte igjen en viktig rolle da spanjolene fikk fotfeste på øygruppen i 1565.

Sikatuna tar spansk skipbrudden som slave (1525) 
Den 24. juli 1925, få år etter Magellan-ekspedisjonens jordomseiling, der Magellan selv ble drept av datu Lapu-Lapus styrker i en trefning ved øya Mactan i 1521, la en ny ekspedisjon ut på den samme ferden fra La Coruña i Spania. Ekspedisjonen kom også til de filippinske øyene, men i juni 1526 kom skipene fra hverandre under en storm. Et av skipene, «Santa Maria del Parral», led skipbrudd på stranden av det nordøstlige Mindanao. De overlevende ble tatt til fanger og solgt som slaver. En av mannskapene, Sebastian de Puerto (eller de Puerta), havnet hos høvding Sikatuna på Bohol. Det er det første kjente møtet mellom en spanjol og en øyboer fra Bohol som historien kjenner til.

Blodspakten med Legazpi (1565)
Nesten førti år etter, i 1564, sendte Spania avsted fire ekspedisjoner for å etablere kolonier i Det fjerne østen og sikre seg en del av den lukrative krydderhandelen som portugiserne så langt hadde vært alene om. Alle ekspedisjonene var mislykkede. Året etter seilte Miguel Lopez de Legazpi avsted. Han seilte vestover fra Mexico med fire skip og nesten 400 mann og nådde Filippinene tidlig i 1565 og etablerte en spansk bosetting.

Legazpi klarte ikke å få fotfeste på øya Cebu og dro da sørover mot Mindanao. Vinden snudde og drev skipene mot Bohol. Fra en muslimsk malayisk los fra et erobret handelsskip fra Borneo, fant han ut at øyboerne på de filippinske øyene hadde handelsforbindelser med Molukkene, Borneo, Java, Malacca og med fjernere land som India og Kina.

Også på Bohol fikk Legazpi en uvennlig mottakelse. Losen hans kunne forklare at fiendskapen skyldtes portugisernes plyndingsraid rundt øyene. Portugiserne kom fra Molukkene og krysset omkring blant øyene i Visayas, og bare to år tidligere, i 1563, hadde de plyndret Bohol og tatt omkring tusen boholanere som slaver. Naturligvis forvekslet øyboerne spanjolene med portugiserne. 
  
Med hjelp fra sin los forklarte Legazpi for de to høvdingene datu Sikatuna av Bool og datu Sigala av Loboc at de verken var portugisere eller var kommet for å plyndre eller drepe. Han lyktes og inngikk en vennskapspakt med dem. Den 16. mars 1565 fulgte så blodspakten mellom Legazpi og Sikatuna. Det fant antagelig sted i nærheten av den nåværende småbyen Loay. (Denne hendelsen feires fremdeles på Bohol i juni – Sandugo-fiestaen. Tre dager etter ble seremonien gjentatt med Sigala.

Sikatuna hjelper Legazpi (1565)
Etter å sikret seg assistanse fra Sikatuna og Sigala bestemte Legazpi seg for å prøve å etablere en spansk bosetning på Cebu. Med de to høvdingene som ledsagere og hjelpere seilte han fra Bohol Påskesøndag og ankom Cebu den 27. april.

Referanser

Sikatuna
Sikatuna
Personer fra Bohol
Komponent

En komponent er en identifisérbar del av et system.
Komponent kan referere til:

 Elektrisk komponent
 Mekanisk komponent
 Komponent (matematikk), del av en vektor
Pita

Pita (arameisk  )  er et rundt, flatt brød laget av hvetemel, vann, gjær og salt. 

Pitabrød kommer fra Hellas, og er mye brukt i det greske,  tyrkiske kjøkken og ellers i middelshavsregionen. Brødet har tradisjonelt blitt brukt til å dyppe i hummus og liknende sauser, samt til å servere matretter som gyros, souvlaki, falafel og kebab i. De fleste pitabrød blir stekt i svært varm ovn, slik at de blåser seg opp. Når pitabrødet blir tatt ut av ovnen faller det sammen igjen, mens på innsiden fremdeles er delt. Dermed kan man åpne opp en lomme i brødet, som man kan legge falafel, lammekjøtt, salat, hummus eller liknende ingredienser i.

Se også 

Mufleta
Nan (brød)

Brød
Tyrkisk mat
Gresk mat
Israelsk mat
Arabisk mat
Den internasjonale standardiseringsorganisasjonen

International Organization for Standardization (ISO), eller på norsk Den internasjonale standardiseringsorganisasjonen, er en internasjonal standardiseringsorganisasjon som utgir standarder innenfor en rekke områder. «ISO» kommer fra det greske ordet for «lik» og er ikke et akronym for organisasjonens navn.

Standard Norge er Norges medlemorgan i ISO.

Liste over noen ISO-standarder 
 ISO 639 – Språk
 ISO 3166-2 – Underinndeling av land
 ISO 4217 – Valuta 
 ISO 8601 – Dato og tid
 ISO 8652 – Programmeringsspråket Ada 83/Ada 87
 ISO 8879 – metaspråket SGML
 ISO 9000 – Kvalitetsstyring
 ISO 9660 – Filsystem for cd-rom
 ISO 10487 – Bilstereokontakt
 ISO 13250 – Emnekart
 ISO 14000 – Miljøstyring
 ISO 15445 2000 – HTML|HyperText Markup Language (HTML)
 ISO 22000 – Matvaresikkerhet
 ISO 26000 – «Veiledning om samfunnsansvar»
ISO 27000-serien - Informasjonssikkerhet
 ISO 13216 – Festesystem for barneseter i bil
ISO 45001 - Arbeidsmiljø (Tidligere 18001)

Referanser

Se også 
 Liste over ISO-standarder
 
 Alle artikler med ISO i tittelen
 DIN

Eksterne lenker 
 

Standardiseringsorganisasjoner
Internasjonale ikke-statlige organisasjoner
Organisasjoner med generell konsultativ status i FNs økonomiske og sosiale råd
Malmesbury Abbey

Malmesbury Abbey var et kloster i Malmesbury, Wiltshire i England. 

Det ble grunnlagt av Maidulph, som døde i 675. Etterhvert ble den benediktinske regel ble raskt innført. Det var viet til apostlene Peter og Paulus. I 1160 begynte arbeidet med hovedbygningen, og det var stadig byggeaktivitet inntil det 16. århundre. 

Klosteret ble oppløst av Henrik VIII i 1536 i forbindelse med reformasjonen. 

Blant kjente personer som levde i klosteret var historikeren William av Malmesbury, og matematikeren og astrologen Eilmer av Malmesbury som tidlig i det 11. århundre konstruerte en primitiv hangglider.

Eksterne lenker
 Malmesbury Abbey
 BBC

Katolske klostre
Klostre i England
Wiltshire
Ruiner i England
Klosterruiner
Toljatti

Se også: Togliatti (andre betydninger)

Toljatti (russisk: Тольятти; med latinske bokstaver av og til stavet Togliatti) er en by ved elven Volga i Samara oblast i Russland. Den ble grunnlagt i 1737 av Vasilij Tatisjtsjev, med navnet Stavropol. 

Opprinnelig het byen Stavropol, som ikke må forveksles med Stavropol i Kaukasus. Navnet ble endret i 1964 til ære for den italienske politikeren Palmiro Togliatti. Han bodde under den annen verdenskrig i Sovjetunionen og var etter krigen leder for de italienske kommunister. 

Det var et dekret fra keiserinne («tsaritsa») Anna som i 1737 grunnla byen for kristnede kalmukker. I 1950 lå byen innenfor det området som skulle utgjør magasinet ved Kujbysjev-dammen og den ble derfor gjenoppbygd på et nytt sted. Byen er kjent først og fremst for sine bilfabrikker kalt VAZ/AutoVaz (fra 1971). 

Toljatti er et stort industrisentrum. Mest kjent er bilfabrikken Lada, Russlands største bilfabrikk. Byen har også maskin-, kjemi- og næringsmiddelindustri, seks universiteter og høyskoler, flere museer, et filharmoniorkester, teatre og kulturhus. Den er også kjent som en idrettsby.

Demografi 
Befolkningsutvikling:
{| class="wikitable"
|-
! År || Folketall || Kilde
|-
| 1970 || align=right | 250 853 || Folketelling 1970
|-
| 1979 || align=right | 502 036 || Folketelling 1979
|-
| 1989 || align=right | 630 543 || Folketelling 1989
|-
| 2002 || align=right | 701 900 || Folketelling 2002
|-
| 2005 || align=right | 704 800 || Estimat
|-
| 2010 || align=right | 719 632 || Folketelling 2010
|-
| 2016 || align=right | 712 619 || Estimat
|}

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Samara oblast
Byer ved Volga
Bosetninger etablert i 1737
1737 i Russland
VAZ

VAZ (Volzjskij Avtomobilnyj Zavod) (eller AvtoVAZ) (russisk for Volgas automobilfabrikk) ble bygd i tiden fra 1967 til 1969 som en del av en samarbeidsavtale mellom Fiat, den italienske regjeringen og regjeringen i Sovjetunionen. Fabrikken som ble reist er en av de største bilfabrikker i verden. Den har nesten 150 km produksjonslinjer og er unik i det at de fleste komponenter lages på stedet. Den produserer over 800 000 biler årlig. Fabrikken og byen omkring, Toljatti, ble oppkalt etter den italienske kommunistlederen Togliatti som gjorde avtalen mulig.

Den endelige avtalen ble undertegnet 15. august 1966. Anleggsarbeidene startet 14. januar 1967. Første del av fabrikken ble innviet 1. juli 1969 og den første bilen rullet ut fra samlebåndet den 9. september 1970.

Selskapets mest kjente produkter er Zjiguli (Modell BA3-2101) basert på 1966-modell Fiat 124 og kjent verden over som Lada. Fabrikken lager også biler med modellnavn som Oka, Samara, Tarzan, Nadezjda og Niva. Ladas nye samarbeid med GM har resultert i Chevrolet Niva. VAZ har også forsøkt å komme inn på de mer sportslige segmentene, en rekke Ladamodeller ble fabrikktrimmet og utstyrt med Momo-ratt. En convertible ble også laget.

Under perestroikaen fikk Auto VAZ lov til å selge biler til andre kjøpere enn regjeringen. Matematikeren Boris Berezovski sørget for videresalg av bilene til vanlige folk og overtok selskapet fra regjeringen i 1991. AvtoVAZ har siden utviklet nye generasjoner Lada og forbereder seg på å komme tilbake på vesteuropeiske markeder.

I 2003 presenterte VAZ konseptbilen VAZ Lada Revolution, en åpen, enseters sportsbil utstyrt med en 1,6 liters motor som utviklet 215 Hk.

Renault- Nissan har kjøpt opp aksjemajoriteten i Lada og har planer om å bygge Nissan og Renault på en del av Ladafabrikken i 2014.

Eksterne lenker
 

Bilmerker
Russiske bilprodusenter
Kvadratmeter

Kvadratmeter er en SI-enhet for måling av areal. Symbolet for kvadratmeter er m².

Kvadratmeter er en mye brukt enhet. En vanlig bruk er for å angi areal av bygninger, som for eksempel arealberegning av bygninger. Den benyttes også til angivelse av arealet til geografiske områder.

1 m² er lik:
 arealet av et kvadrat hvor hver side er en meter lang
 1 000 000 mm²
 10 000 cm²
 0,01 ar
 0,001 daa
 0,000 1 ha
 0,000 001 km²
 0,000 000 000 001 Mm²
 0,000 000 000 000 000 001 Gm²

Og motsatt:
 1 mm² = 0,000 001 m²
 1 cm² = 0,000 1 m²
 1 ar = 100 m²
 1 daa = 1000 m²
 1 ha = 10 000 m²
 1 km² = 1 000 000 m²
 1 Mm² = 1 000 000 000 000 m²
 1 Gm² = 1 000 000 000 000 000 000 m²

Avledede SI-enheter
Flateenheter
Marcus Licinius Crassus

Marcus Licinius Crassus (latin M·LICINIVS·P·F·P·N·CRASSVS, født 115 f.Kr., død 53 f.Kr.) var en romersk general og politiker, mest kjent for å ha slått ned slaveopprøret til Spartacus og sin delaktighet i det første triumvirat sammen med Cæsar og Pompeius. Crassus ble drept i slaget ved Carrhae, under et felttog mot parterne i Syria.

Som sønnesønn av Lucius Licinius Crassus og sønn av Publius Licinius Crassus, begge tidligere konsuler, var han av god familie og bestemt for en karriere i det offentlige. Som ung mann måtte han på grunn av gale politiske tilhørsforhold gå i dekning seg i Spania for tilhengerne av Marius og Cinna. Under Sulla fikk han så oppreisning og en militærpost. 

Senere ga han seg i kast med å handle i fast eiendom og kjøpte besittelser som hadde tilhørt ofrene for proskripsjonene. Han sies å ha benyttet særdeles lyssky metoder, deriblant ildspåsettelse, for å tvinge folk til å betale for hans private brannvesen. 

Crassus gjorde seg for alvor kjent da han stoppet det store slaveopprøret kjent som Spartacusopprøret under Spartacus i 71 f.Kr. Det var Crassus som beordret korsfestelsen av 6000 overlevende opprørere langs Via Appia.

I år 70 f.Kr. var Crassus konsul sammen med Gnaeus Pompeius. Senere, og mens Pompeius var i Asia for å bekjempe Mithridates av Pontus, bygget Crassus ut sitt eget maktapparat i Roma. Ryktet sa at Crassus var involvert i Catilinas sammensvergelse, men fikk kalde føtter og lekket opplysninger til Marcus Tullius Cicero.

I år 60 f.Kr. dannet Crassus med Cæsar og Pompeius det første triumvirat. De tre mennenes samarbeid var aldri riktig preget av noen gjensidig sympati.

Cæsars suksess med erobringen av Gallia lokket likevel Crassus til å forsøke noe tilsvarende. I likhet med Cæsar besluttet han å søke en provins hvor han kunne føre en erobringskrig fra. I motsetning til Cæsars base i det sydlige Gallia var hans valg av stillingen som prokonsul i Syria ikke så heldig. 

I år 53 f.Kr. innledet han mot senatets vilje krig mot partherne. Selv om hans innledende manøvrer gikk godt, ble han med sine legioner ført i bakhold, og måtte trekke seg tilbake til den lille byen Carrhae. Her ble han mot sin vilje og av sine egne menn tvunget til å forhandle med parthernes leder. Igjen ble Crassus forrådt. Han ble slått ihjel, og hodet hans ble hugget av. Hodet og den ene hånden ble sendt til Armenia, hvor de ble brukt som teaterrekvisitter i en oppførelse av Evripides' Bacchae til ære for parthernes konge Orodes.

De standarter som Crassus mistet i Partia, ble senere erobret tilbake av keiser Augustus, noe han regnet som sin største triumf noensinne.

Referanser

Litteratur 
 B. A. Marshall: Crassus, A Political Biography. Hakkert, Amsterdam 1976, ISBN 90-256-0692-X (zugleich Dissertation Universität Sydney 1975).
 Allen Mason Ward: Marcus Crassus and the late Roman Republic. University of Missouri Press, Columbia/Miss. 1977, ISBN 0-8262-0216-0.

Romerske konsuler
Charon (måne)

Andre betydninger, se Charon

Charon er en av de fem kjente månene til dvergplaneten Pluto. Den ble oppdaget av astronomen James Christy 22. juni 1978.

Charons diameter er målt (i januar 2006) til 1 212 km. Denne størrelsen ble kombinert med masse-målinger av Hubble-teleskopet til å beregne tettheten til Charon til 1,72 g/cm³. Denne tettheten, ca. 1/3 av jordens, gjenspeiler Charon sin stein- og is-sammensetning. Observasjonene (også gjengitt i Nature) sier også at månen ikke har noe særlig atmosfære. Samtidig sies det at Charon inneholder ca. 10% mindre steinmaterialer enn Pluto.

På grunn av den lille forskjellen i størrelse mellom Pluto og Charon, ble de tidligere noen ganger regnet som en dobbelplanet, i stedet for planet og måne. Charon falt innenfor de definisjonene av en planet som astronomer tok stilling til under en konferanse i Praha i august 2006.

Det er IAU, Den internasjonale astronomiske union'', som tok stilling til dette, og skulle prøve å vedta en offisiell definisjon av hva en planet er. Pluto falt etter dette møtet inn under definisjonen for dvergplaneter.

I 2005 ble to andre måner oppdaget omkring Pluto av Hubble-teleskopet. De to nyoppdagede månene, som fikk navnene Nix og Hydra, er mellom 45 og 160 km i diameter. De  ligger hhv ca. 49 000 og 65 000 km fra Pluto.

I 2007 ble det oppdaget ved hjelp av observasjoner fra Gemini Observatory på toppen av Mauna Kea på Hawaii at Charon i likhet med Saturn-månen Enceladus kan ha geysirer. Teleskopet fanget opp forekomsten av ammonium-nitrater og vannkrystaller spredt utover overflaten av månen. Dette kan skyldes kryo-vulkanisme, der flytende væsker fra det indre strømmer ut til overflaten gjennom sprekker.

Noter og referanser 
Noter

Referanser

Plutos måner
Artikler i astronomiprosjektet
Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon

Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon (FFO), stiftet 21. september 1950, er en paraplyorganisasjon for organisasjoner av funksjonshemmede og kronisk syke.  Med sine 80 medlemsorganisasjoner som til sammen har mer enn  medlemmer, er FFO Norges største paraplyorganisasjon for organisasjoner av funksjonshemmede og kronisk syke. FFO er organisert i alle landets 19 fylker, samt aktiv i rundt 100 kommuner.

FFOs overordnede mål er samfunnsmessig likestilling og deltakelse for funksjonshemmede ved å fremme felles politisk opptreden slik at de står sterkere i sine ønsker og krav i møte med de som fatter beslutninger.

Lilly Ann Elvestad er FFOs generalsekretær.  Eva Buschmann er FFOs styreleder.

I tillegg til det politiske arbeidet tilrettelegger FFO en rekke møteplasser og arenaer for sine organisasjoner, hvor de kan samtale og samarbeide om felles interesseområder.

Unge funksjonshemmede (tidl. Funksjonshemmedes Fellesorganisasjons Ungdom, FFOU) er et samarbeidsorgan for funksjonshemmedes ungdomsorganisasjoner i Norge. Unge Funksjonshemmede er en selvstendig organisasjon med eget styre.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske helseorganisasjoner
Norske likestillingsorganisasjoner
Norske ideelle organisasjoner
Organisasjoner etablert i 1950
ISO 3166

ISO 3166 er en tredelt standard for geografisk koding av stater, deres oversjøiske områder samt for underinndeling av land.

ISO 3166-1 definerer koder for land og deres oversjøiske områder, første gang publisert i 1974
ISO 3166-1 alfa-2 beskriver de ulike land med to store bokstaver
ISO 3166-1 alfa-3 beskriver land med tre bokstaver
ISO 3166-1 numerisk beskriver land med tre tall
ISO 3166-2 definerer koder for underinndeling av land og oversjøiske områder
ISO 3166-3 definerer koder som erstatter tidligere ISO 3166-1-koder, første gang publisert i 1998

Eksterne lenker
 Fra internettsidene til ISO:
 ISO 3166/MA-sekretariatet 
 ISO 3166 og du
 Implementering av ISO 3166-1
 Andre kilder
 Landskoder 
 Sammenligning av landskoder
Espírito Santo

Espírito Santo er en delstat i den sørøstlige regionen i Brasil. Den grenser til nabodelstatene Bahia, Minas Gerais og Rio de Janeiro. Delstatshovedstad er Vitória. Innbyggerne i delstaten omtales ofte som capixabas. Espírito Santo hadde i 2015 et beregnet folketall på .

Blant andre større byer kan nevnes Vila Velha.

Historie
Espírito Santo var opprinnelig bosatt av indianere, som hadde en halv-nomadisk levemåte. Området ble opprettet som et eget distrikt (portugisisk capitania) i 1535. Den første hovedstaden i distriktet var Vila Velha. På grunn av regelmessige angrep fra indianerne, ble denne flyttet til en øy i nærheten, dette skjedde i 1551. Denne bosettingen ble permanent og dannet grunnlaget for det som i dag er delstatshovedstaden Vitória. I 1556 ankom det misjonærer til området, de anla bosetninger som Serra, Nova Almeida og Santa Cruz.

De første 300 årene var sukkerrør en viktig inntektskilde for området. Rundt 1850 ble denne rollen overtatt av kaffe, som var svært etterspurt i Europa.

Økonomi
Det dyrkes ulike typer landbruksprodukter i Espírito Santo, som ris, kaffe, kakao, sukkerrør, bønner og mais samt bananer og papaya. I tillegg drives det en del kvegdrift.

Av industri finnes blant annet hermetikk- og tekstilindustri og skogbruk. Rundt Cariacica finnes jern- og stålverkene til selskapet Companhia Vale do Rio Doce. Det er også funnet olje på kontinentalsokkelen utenfor Espírito Santo.

Delstaten har flere store eksporthavner. Denne fungerer som eksporthavn både for industrien i delstaten, men også for industrien i delstatene Minas Gerais, Mato Grosso, Mato Grosso do Sul, Goiás, Distrito Federal, Tocantins, Rondônia og Maranhão.

Turisme blir en stadig viktigere inntektskilde for delstaten. Mesteparten av turistene er besøkende fra andre delstater.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Stater og territorier etablert i 1889
1889 i Sør-Amerika
1880-årene i Brasil
Goiás

Goiás er en delstat i den sentral-vestre regionen i Brasil, med Goiânia som delstatshovedstad. Delstaten hadde i 2015 et beregnet folketall på .

Goiás skal visstnok ha fått navnet sitt etter goias-indianerne som opprinnelig bodde i området. Nabodelstater er Tocantins, Bahia, Minas Gerais, Mato Grosso do Sul og Mato Grosso. Goías omslutter Distrito Federal hvor hovedstaden Brasília ligger.

Andre byer i delstaten er Anápolis, Cidade de Goiás, Goianápolis og Morrinhos.

Økonomi
Landbruk og kvegdrift er viktige økonomisk inntektskilder for delstaten.

Historie
De første bosetningene etablerte seg i Goías i 1727 da man oppdaget gull i området. Utvinning av gull skjedde frem til rundt 1850.

Som følge av etableringen av etableringen av Brasília, ble det bygget mange veger gjennom Goiás på 1960-tallet. I 1988 ble den nordre delen av Goías skilt ut som en egen delstat som fikk navnet Tocantins.

Referanser

Eksterne lenker
 
 Virtual Brazil, informasjon om Goías

 
Stater og territorier etablert i 1889
1889 i Sør-Amerika
1880-årene i Brasil
Cheshire

Cheshire (arkaisk kalt County Palatine of Chester; forkortet til Ches) er et grevskap i England som grenser til Merseyside og Stor-Manchester i nord, Derbyshire i øst, Staffordshire og Shropshire i sør, og samt det walisiske grevskapet Clwyd i vest. Administrasjonssenteret er Chester, og det tilhører regionen Nordvest-England. Det seremonielle grevskapet inkluderer to enhetlige myndigheter (unitary authorities), Halton og Warrington.

Betydelige byer utenom Chester er Congleton, Crewe, Ellesmere Port, Macclesfield, Northwich, Runcorn, Widnes, Wilmslow, og Winsford. Noen av de nordlige deler av Cheshire er i praksis forsteder til Manchester og Liverpool, og en betydelig del av befolkningen pendler til disse byene. Det seremonielle grevskapet inkluderer to enhetlige myndigheter (unitary authorities), Halton og Warrington.

Grevskapet dekker 2 343 km2 og har en befolkning på litt over en million innbyggere (2014). Det er hovedsakelig rural med et antall små byer og landsbyer som støtter jordbruket og annen produksjon med framstille ost som har navn etter distriktet, cheshireost, foruten salt, kjemikalier og silke.

Historie 

Vilhelm Erobreren gjorde Cheshire til et palatinatsgrevskap, styrt av jarlen av Chester. I Domesday Book omtales Cheshire som et mye større grevskap enn det er i dag. Den nordlige grensen gikk ved elven Ribble, og flere områder nord for elven Mersey var dermed tatt med i Cheshire. 

I 1182 ble områdene nord for Mersey overført til det nye grevskapet Lancashire, og senere ble to steder, Atiscross og Exestan, del av Wales. 

Grevskapet hadde sitt eget parlament, og ble ikke representert i det engelske parlamentet før i 1541. Først i 1830 ble de siste av privilegiene som palatinatstatus innebar fjernet, og Cheshire kalles fortsatt formelt et palatinatsgrevskap selv om dette ikke lenger har noen praktisk betydning.

I 1974, da det ble gjennomført en reform av lokaladministrasjonene i England, ble noen områder nær grensen til Lancashire del av de ny grevskapene Stor-Manchester og Merseyside. Samtidig ble Warrington og omegn tilbakeført til Cheshire fra Lancashire.

De urbane områdene Halton og Warrington ble selvstyrte enheter 1. april 1998, men er fortsatt del av det seremonielle grevskapet, og har felles brannvesen og politimyndighet. 

En folkeavstemning om endringer i lokalstyret skulle avholdes i 2004, men ble avlyst.

Referanser

Litteratur 
 Higham, N. J. (1993): The Origins of Cheshire. Manchester, UK: Manchester University Press. ISBN 0-7190-3160-5.

Eksterne lenker 
 
 Cheshire hos DMOZ
 Cheshire Lieutenancy
 Cheshire Market Towns – guide til Cheshires markedsbyer
 DiscoverCheshire offisielt nettsted – guide til Cheshires rekreasjonssteder og parkanlegg