alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Dunstanburgh Castle

Dunstanburgh Castle er en borgruin på kysten av Northumberland i England, mellom landsbyene Craster og Embleton. Det er det største slottet i Northumberland, og ble bygget i 1313 av jarlen av Lancaster. Det er spor etter tidligere byggverk på stedet. Slottet eies av National Trust, og drives av English Heritage.

Det går ikke vei frem til slottet, og den enkleste adkomstveien er langs en omkring 1,5 km lang sti fra Craster. Går man langs denne stien får man både flott utsikt mot kysten og en imponerende utsikt mot slottet når man nærmer seg. Arkeologer mener at dette ikke er noen tilfeldighet, men at de som anla slottet la det slik at det skulle virke imponerende og avskrekkende for de som nærmet seg . 

På sørsiden er det tydelige spor etter middelalderjordbruk, med de høye rendene som er typisk for jordbruket før plogen kom i bruk. Det antas at det ble dyrket mat til slottets eiere og garnison der. Innenfor murene finner man resten av en stor ovn, en brønn og noe som er tolket som et lite gårdsbruk. 

Stedet har naturlig beskyttelse fra sjøsiden, da slottet ligger på en bratt basaltklippe. En omslutningsmur omkranser resten. I sørøsthjørnet står Egyncleugh Tower, også kjent som Queen Margaret's Tower. Dronning Margaret av Anjou skal ha unnsluppet fra festningen under en beleiring ved at hun ble firt ned til sjøen fra dette tårnet. Omkring halvveis langs den vestlige muren står Constable's Tower, og deretter kommer hovedporten, som står mellom to stor halvrunde tårn. Denne delen av slottet er den best bevarte, og man kan gå opp trappene inne i tårnene. På vestsiden finner man også John of Gaunt-porten og Lilburn Tower, og en mindre port. 

Tidligere var det også mulig å besøke fangehullene, og en av guidene der var spesielt populær; en mann fra Caster som hadde en krok i stedet for sin ene hånd pleide å henge oljelampen på kroken, noe som gav en helt spesiell stemning når han fortalte om bruken av fangehullene. 

Slottet hevdes å være hjemsøkt av et spøkelse, identifisert som sir Guy the Seeker. Legenden forteller at han skal ha forsøkt å redde en jomfru i nød, men mislyktes. 

Dunstanburgh spilte ikke noen stor rolle i grensekrigene med Skottland. Under rosekrigene var den at av Huset Lancasters festninger, og det ble skadet og skiftet hender et par ganger. Etter Lancasters fall begynte det å forfalle, og en rapport fra 1538 beskriver det som «a very reuynys howsse and of smalle strenght» («et veldig forfallent hus, og av liten styrke»). Mye stein ble tatt ut og brukt til bygninger i området. 

Borger i England
Northumberland
National Trusts eiendommer i England
English Heritage
Ruiner i England
Alnwick Castle

Alnwick Castle er et slott og en herregård i Alnwick i Northumberland, England.

De eldste delene ble reist i 1096 av Yves de Vescy, baron av Alnwick. Det ble reist for å styrke grensen mot Skottland. Siden 1309 har det vært eid av Percyslekten, jarlene og hertugene av Northumberland. Abbot's Tower, Middle Gateway og Constable's Tower er fra tiden for Percy'enes overtagelse.

Henry Percy, 6. jarl av Northumberland utførte mange forbedringer i det 16. århundre, og i andre halvdel av det 18. århundre utførte Robert Adam en rekke endringer. Interiøret ble omgjort i en variant av gotisk stil kjent som Strawberry Hill; dette var uvanlig for Adam, som normalt arbeidet i nyklassisk stil. Mye av hans arbeid er bevart, men det meste av det er i rom som ikke er åpne for publikum; det man får se under et besøk er stort sett i italiensk stil fra viktoriansk tid.

Slottet består av to ringmurer med bygninger innenfor. Den indre ringen går rundt en liten gårdsplass og hovedbygningene. Fordi dette området etter hvert ikke var stort nok ble den ytre muren konstruert, og servicebygningene ble lagt mellom de to murene. Mange av bygningene ble reist etter at slottet ikke lenger hadde noen militær rolle. 

Det er to parker som hører til slottet. Rett nord, på begge sider av elven Aln, ligger en nokså liten park anlagt av «Capability» Brown og Thomas Call i det 18. århundre, lokalt kjent som The Pastures («Beitemarkene»). Hulne Park, hvor ruinene av Hulne Abbey ligger, er en mye større park. 

Slottet er i god stand, og er hjem for hertugen og hans familie, og kontorer for administrasjonen av hertugens store eiendommer. 

Siden andre verdenskrig har deler av slottet blitt brukt av forskjellige utdanningsinstitusjoner. Newcastle Church High School for Girls brukte det fra 1945 til 1975; deretter var det en lærerhøyskole der, og siden 1981 har St. Cloud State University hatt en filial der. 

I tre av tårnene er det utstillinger. I Postern Tower dreier utstillingen seg om hertugene av Northumberland og deres interesse for arkeologi. Det er flere gjenstander fra Pompeii, oldtidens Egypt og romersk Britannia. I Constable's Tower finner man en militær utstilling, som blant annet tar for seg Percy Tenantry Volunteers, en frivillig avdeling rekruttert på hertugens eiendommer for å slå tilbake Napoleons planlagte invasjon av England. I Abbot's Tower finner man Royal Northumberland Fusiliers' regimentsmuseum. 

Deler av filmene Harry Potter og De vises stein og Harry Potter og Mysteriekammeret ble spilt inn på Alnwick Castle. Det har tidligere blitt brukt i innspillingene av Sorte Orm, Robin Hood – Prince of Thieves og mange andre produksjoner.

Slottet er åpent for publikum i sommersesongen.

Eksterne lenker 
 

Slott i England
Northumberland
Borger i England
Herregårder i England
Olavskirken ruin

Olavskirken ruin (Skeidi kirke) er ruinene etter en steinkirke fra før 1150 i Bamble kommune i Telemark.  Denne kirkens norrøne navn var Skeidis kirkja i Bamblum. Bygningen har sannsynligvis vært ca. fire meter lengre enn hva ruinene antyder, og var i så fall Telemarks største steinkirke i eldre tid. Den var sentrum for Olavsdyrkningen i Gimsøy klosterområde i middelalderen.

Bygningen er bygget i romansk-normannisk stil. Den hadde en rekke uvanlige bygningstrekk, bl.a. lektorium og et eget rom for jordiske verdier, som i dag kalles «Mariakapellet». Dette lille rommet ble innvidd av biskop Halvor Bergan i 1998, er i dag oppvarmet og lyssatt og åpent for publikum året rundt. Fremdeles står deler av trappen som førte opp til lektoriet, og den er synlig i korbuen. På alterbordet oppe i koret er det en fordypning for den innviede altersteinen. Et annet typisk trekk ved kirken er chevronborden rundt buen over inngangsportalen (se bilde). Det er få norske murkirker fra 1100-årene, men sammen med Nidarosdomen og katedralene i Bergen og Stavanger er dette kirkebygget tydelig inspirert av engelsk normannisk arkitektur. 

I 1840 ble det gamle kirkebygget revet for at man skulle kunne bruke steiner dels til fundamentering av den nye bygningen, og dels til steingjerdet rundt kirkegården. Planene fra 1950-tallet om å gjenreise det opprinnelige kirkebygget er nå skrinlagt.

Helt til 1738 omfattet Skeidi sogn Sannidal, Skåtøy, Kragerø og Bamble. Sannsynligvis var kirken hovedkirke i Grenland, en slags «fylkeskirke», og hadde dermed høyest status av alle kirkene i området. Olavskirken ble erstattet med ny kirke i 1845: Bamble kirke.

Valgkirke 1814 
Valg på utsendinger til riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814 ble gjennomført i denne kirken. Dette var Norges første nasjonale valg.

Kulturminne 
Olavskirken ruin er et kulturminne og har nummer 52378 i Riksantikvarens kulturminnebase.

Eksterne lenker 
 
 Om Olavskirken
 Fra hov til kirke - Skeidi i Bamble.. red.: Arne J. Lund (Bamble 1995)

Tidligere kirker i Vestfold og Telemark
Kulturminner i Bamble
Religiøse bygninger fra 1100-tallet
Norske middelalderkirker i stein
Kirkeruiner i Norge
Valgkirker i 1814
Kirker i Bamble
Bamburgh Castle

Bamburgh Castle et slott ved kysten i Bamburgh i Northumberland, England.

Det er bygget på en basaltklippe, og er først nevnt i 547 som sete for kong Ida av Bernicia. Hans barnebarn Ethelfrith gav det videre til sin kone Bebba, og det er fra henne navnet Bamburgh kommer, via den tidlige formen Bebbanburgh. Det opprinnelige slottet ble ødelagt av vikinger i 993.

Normannerne bygde en ny borg på samme sted. Denne utgjør kjernen i dagens slott. Henrik II bygde antagelig hovedbygningen. I 1095 tok Vilhelm II det etter en beleiring, etter at dets eier, Robert de Mowbray, jarl av Northumberland hadde støttet et opprør mot kongen. Jarlen ble tatt til fange før slottet falt, og hans kone fortsatte forsvaret, men overgav slottet da kongen truet med å blinde hennes mann. 

Slottet ble så monarkens eiendom, og en viktig utpost mot grensen til Skottland. Skotske raidere angrep det en rekke ganger. I 1464, under rosekrigene, ble Bamburgh det første slottet i England som falt etter bruk av artilleri, da Richard Neville, 16. jarl av Warwick tok det etter en ni måneder lang beleiring. 

Etter rosekrigene ble slottet liggende i ruiner, inntil det ble restaurert i 17. og 18. århundre. Restaureringen ble til slutt fullførst av den viktorianske industrimagnaten William Armstrong. 

Under andre verdenskrig fikk korvetten HMS «Bamborough Castle» navn etter slottet.

Eksterne lenker 
 

Slott i England
Northumberland
Ruiner i England
Borger i England
Åbjøra (Nordland)

Se også Åbjøra (Innlandet).

Åbjøra er ei elv i Bindal kommune i Nordland fylke, strekningen fra Åbjørvatnet gjennom Åbygda blir også kalt Åelva. Den ender i fjorden, ikke langt fra tettstedet Terråk og er en liten, men god elv for fiske etter laks og sjøørret. Elva ble fra 1800 tallet fram til 1970 tallet benyttet til transport og tømmerfløting. Virksomheten opphørte da Åbygda fikk fast veiforbindelse først til Helstad i 1973 og videre til Terråk i 1980.

En del av elva som ligner på en liten fjord blir kalt Floet. Denne «fjordarmen» er konstant brakkvannsholdig på grunn av stadig tilsig av sjøvann. En  svensk turist halte i land ei kveite på 60 kilo her i 2004.

Referanser 

Elver i Bindal
Edderkoppen Scene

Edderkoppen Scene, tidligere kjent som revyteateret Edderkoppen teater, er en møte- og eventscene ved St. Olavs plass i sentrum av Oslo. Scenen drives som en del av hotellet Scandic St. Olavs plass.

Historikk
I 1942 overtok Leif Juster Søilen Teater i Keysers gate i Oslo. Teatrets første revy, Saker og ting, hadde premiere 3. september samme år. Det viste seg at teatersalongen var for liten, og i 1945 flyttet Edderkoppen til et teaterlokale på St. Olavs plass. Dette teaterlokalet var egentlig bygget for Det Norske Teatret, men da krigen sluttet, ble lokalet der tyskerne hadde drevet Deutsches Theater ledig (opprinnelig Casino Teater), og Det Norske Teatret flyttet dit. Juster drev Edderkoppen revyteater til teateret gikk konkurs i 1966. Einar Schanke overtok lokalene i 1967, og teatret skiftet navn til ABC-teatret. Teatret beholdt dog revytradisjonene under Schankes ledelse. I 1992 døde Einar Schanke, og Tom Sterri, Ketil Aamodt og Anders Moland overtok teatersalongen. De kjøpte det for en symbolsk sum, en krone.

Lille julaften 1999 ble teatret totalskadd etter en kraftig eksplosjon. Et eiendomselskap som eide et nærliggende hotell kjøpte eiendommen. Selskapet forpliktet seg samtidig til å gjenoppbygge teatret – og bygningen skulle være minst like stort som det gamle. Høsten 2003 var gjenoppbyggningen ferdig, og teatret skiftet tilbake til sitt opprinnelige navn: Edderkoppen Teater. Etter flere års drift stengte teateret desember 2014 for renovering. Etter omfattende ombygging i 2015 og 2016 åpnet igjen scenen i mai 2016 med en liten endring i navnet til Edderkoppen Scene. Edderkoppen Scene kan tilby alt innen møte, evnet, underholdning, bar og bespisning. Salen har plass til 345 personer, og den drives som en del av Scandic St. Olavs plass. Eddekoppen Scene er bygd med tanke på flerbruk og hyppige sceneskifter.

Forestillinger
Her følger en liste over forestillinger eller lignende på Edderkoppen teater.

Eksterne lenker
 Edderkoppens hjemmeside

Teatre i Oslo
Etableringer i 1942
International Board on Books for Young People

International Board on Books for Young People (IBBY) er en internasjonal organisasjon for å spre kunnskap om barne- og ungdomslitteratur. Den ble stiftet i Basel i Sveits i 1953. Norsk Barnebokforum (IBBY Norge) ble stiftet i 1956 som den norske seksjonen av IBBY. 

IBBY arrangerer bl.a. kongresser og deler ut H.C. Andersen-prisen til en forfatter og illustratør hvert annet år. I tillegg utnevner de hvert annet år en forfatter, illustratør eller oversetter fra hvert land på en såkalt «Honour List».

IBBY Norge deler ut Askeladdprisen. Den svenske seksjonen deler ut Gulliverpriset.

Eksterne lenker
 IBBY Norge – Barnebokforum
 IBBYs hjemmesider
 IBBYs Honour List

Barnelitteratur
Books for Young People
Etableringer i 1953
Ekspresjonisme

Ekspresjonisme og ekspresjonistisk betegner en kunstretning og en uttrykksform, og har preget de fleste kunstneriske disipliner som billedkunst, litteratur, musikk, teater, film, dans og arkitektur. At et kunstverk er «ekspresjonistisk» betyr gjerne at verket uttrykker kunstnerens indre følelser, gjennom en subjektiv og forvridd fremstilling av den ytre verden. Uttrykket i ekspresjonistisk billedkunst er ofte kantete, nervøst og voldsomt.

Historikk
Eksempler på ekspresjonistiske stilelementer kan finnes langt tilbake i kunsthistorien, som i den spanske barokkmaleren El Grecos bilder, eller Francisco Goyas «sorte malerier», som han malte mot slutten av sitt liv. Kunstretninger som postimpresjonisme, fauvisme og symbolisme, og kunstnere som Edvard Munch, Paul Gauguin, Paul Cézanne og Vincent van Gogh blir sett som forløpere for ekspresjonismen.

Som en egen kunstnerisk retning assosieres ekspresjonisme først og fremst med Tyskland i årene mellom ca. 1900 og 1940. Kunstnergrupper som Die Brücke og Blaue Reiter blir ansett som de mest fremstående representantene for den tyske ekspresjonismen, i tillegg til filmskapere som Fritz Lang.

Ekspresjonismen ble begrepsfestet som en motsetning til impresjonismen. I et ekspresjonistisk kunstverk vil gjengivelsen av et umiddelbart inntrykk av den sette verden måtte vike for komplekse tolkninger av en mer psykologisk natur. Ekspresjonistisk kunst forbindes gjerne med framstillinger av angst og sjelelig mørke, og kan ses i sammenheng med andre viktige kunstneriske og intellektuelle bevegelser på 1900-tallet som eksistensialisme og psykoanalysens teorier om det underbevisste.

Ekspresjonismen ble fordømt av de tyske nazistene som «entartete Kunst», det vil si utartet og degenerert kunst.

Innenfor dansekunsten er Mary Wigman en av de moderne dansepionerene som er ekspresjonistiske, og det kommer spesielt godt frem i hennes koreografi "Hexentanz" (tysk for "Heksedans") fra 1913.

Ekspresjonistiske billedkunstnere
Max Beckmann
Vincent van Gogh
Vasilij Kandinskij
Ernst Ludwig Kirchner
Oskar Kokoschka
Franz Marc
Edvard Munch
Rolf Nesch
Emil Nolde
Egon Schiele
Chaim Soutine

Ekspresjonistiske forfattere
Franz Kafka
Stanisław Przybyszewski
August Strindberg

Ekspresjonistiske komponister
Arnold Schönberg
Anton Webern 
Alban Berg

Ekspresjonistiske filmskapere
Fritz Lang
Robert Wiene

Se også
Tysk filmekspresjonisme
Abstrakt ekspresjonisme
Nyekspresjonisme
Modernisme
Avant-garde

Eksterne lenker 
 Ekspresjonismen; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

Kunsthistorie
 
Stilarter
Ylja kraftverk

Ylja kraftverk ligger i Vang kommune i Innlandet fylke.  Kraftverket ble satt i drift i 1973, og utnytter fallet på 693 m fra Steinbusjøen til Strondafjorden.

Det er installert et aggregat med peltonturbin på 64,7 MW.  Normal årsproduksjon er på ca. 140 GWh.

Steinbusjøen er regulert mellom 1211 og 1180 moh og ved høy vannstand er den og Øyangen et felles magasin.

Fra Øyangen føres vannet gjennom en ca. 5 km lang tilløpstunnel, en 220 m lang sjakt, og en rørgate på ca. 1 km  til kraftstasjonen som ligger  100 m inne i fjellet.

Tilhørende kraftverket er Bøaåni Pumpestasjon som pumper vann opp til driftstunnelen. Stasjonen har en fyllingsdam på 80 m lengde og høyde 5,2 m. Det er 3 pumper i stasjonen, 2 med ytelse 552 kW og en med ytelse 74 kW.

Kraftverket eies av Oppland Energi AS og driftes av Hafslund Eco Vannkraft

Historie
Det første kraftverket i Ylja stod ferdig i 1942. Det var et elvekraftverk med 250 meters fallhøyde, beliggende der elven Ylja renner ut i Begna. Elven hadde da ingen regulering.
Regulering av Øyangen med dam ved Yljeosen og overføring fra Steinbusjøen ble bygd ut mellom 1946 og 1952. Det ble kalt Ylja I og Ylja II.
Ny regulering (Ylja III) og nytt kraftverk stod ferdig i 1973, og da ble det gamle kraftverket nedlagt.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase
 Hafslund E-CO

Begnavassdraget
Vannkraftverk i Innlandet
Byggverk i Vang
Hafslund E-CO Vannkraft Innlandet
Kraftverk etablert i 1973
Næringsliv i Vang
Bagn kraftverk

Bagn kraftverk ligger i Sør-Aurdal kommune i Innlandet fylke. Den ligger lett synlig rett ved E16 øst for Bagn sentrum.

Kraftverket ble satt i drift i 1963, og utnytter et fall på 89 m i Begna hvorav 33 meter utgjøres av en betongdemning, Bagndammen.

I 2014 var det en stor oppgradering av turbiner og generatorer. Effekten økte fra 66 til 72 MW.

Det er installert to francisturbiner på tilsammen 72 MW.  Normal årsproduksjon er på rundt 350 GWh.

Kraftverket eies med 80% av Skagerak Kraft og 20% av Storbrofoss Kraftanlegg DA. Statkraft er største eier i Skagerak Energi.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase
 Skagerak Kraft
 Hafslund E-CO

Begnavassdraget
Vannkraftverk i Innlandet
Hafslund E-CO Vannkraft
Skagerak kraft
Statkraft
Kraftverk etablert i 1963
Kraftverk i Sør-Aurdal
Virgin Prunes

Virgin Prunes er et irsk eksperimentelt rockeband bestående av Gavin Friday på vokal (1977–1986), Guggi på vokal (1977–1984), Dik på gitar (1977–1984), Haa-Lacka Binttii  på keyboard og perkusjon (1981), Mary D’Nellon på perkusjon (1981–1984) og gitar (1984–1986), Strongman (1977–1986) på bass, Dave-id Busaras Scott på vokal (1977–1986) og Pod på trommer (1977–1980, 1984–1986).

Biografi
Bandet ble dannet i midten av 1977 i Dublin, Irland. Bandet bygde seg snart opp et rykte og en tilhengerskare for sine utagerende sceneshow. Bandet havnet også ofte i bråk med mer tradisjonelle rockere som ikke satt pris på den graden av annerledeshet de førte med seg. Bandet holdt konserter i og rundt Dublin, frem til de platedebuterte i 1982 med LP-en ...if I die, I die. Denne platen blir regnet som en av deres mest tilgjengelige. Albumet kom etter at de hadde gitt ut syv singler og et bokssett med to singler og fem hefter.

Bandet fikk problemer med å spille inn sitt andrealbum, Sons Find Devils, takket være et hard turneprogram og utskiftninger av bandmedlemmer. Tittelen ble imidlertid brukt på en video som kom i 1985, med gammelt materiale og live-opptak. Samme år slapp de og et album med gamle rariteter.

Det nye albumet kom først i 1986, da med tittelen The Moon Looked Down and Laughed. Samme år besluttet Gavin Friday, bandets kreative kraft, å slutte. Gruppen ble oppløst året etter med en liten notis på deres livealbum The Hidden Lie.

Diskografi
Dette er albumene bandet ga ut mens de fortsatt var aktive. I tillegg har albumene og alle singlene blitt relansert i en mengde former og formater.

Studialbum
…If I die, I die (1982)
The Moon Looked Down and Laughed (1986)

Samlealbum
Over the Rainbow (1985)

Livealbum
The Hidden Lie (1987)

Irske rockegrupper
Steve Averill

Steve Averill (født 1950) er en grafisk artist som sammen med firmaet sitt, Four5One Creative, har designet alle omslagene til det irske bandet U2.

Steve Averill hadde en kort karriere som punksangeren Steve Rapid i bandet The Radiators from Space. Men han innså begrensningene i sin egen stemme, og følte han fikk uttrykke seg friere gjennom design og kunst. Derfor gikk han tilbake til sin jobb som reklamedesigner i Arrow Publishing. Det var for øvrig Averill som foreslo U2 som navn på den irske gruppen da Adam Clayton ville bytte ut det daværende «The Hype».

Averill startet snart sitt eget firma, Four5One Creative, og en av de første jobbene var omslagdesignet til U2s debutalbum Boy. Siden har firmaet stått bak det aller meste av U2s visuelle uttrykk. Boken Stealing Hearts At A Traveling Show tar for seg designet fra 1980 og frem til i dag.

U2
Grafiske designere
Irer
NM135

NM-135 var en norsk stormpanservogn som ble brukt fram til innføringen av CV9030N fra Hägglunds rundt 1999. NM-135 var en ombygd M113 hvor selve endringen i hovedsak var et tårn montert på høyre side. Tårnet er skytterens plass, som bemannet en 20 x 139 mm Rheinmetall mk20 maskinkanon.

Teknisk

Tårnet var kontrollert med håndkraft. Det var en roterende spake for høyderetting, og en spake for retting i side. For ekstra rask sideretting kunne skytteren kople inn et utvekslingsgir ved hjelp av en fotpedal. Våpnene ble avfyrt elektromekanisk. Avfyringskontrollen satt på spaken for høyderetting, to fjærbelastede knapper, hvor skytteren kunne velge mellom kanon eller mitraljøse. Skulle man oppleve feil på strømforsyningen i vogna, hadde skytter fortsatt mulighet til å skyte med kanonen ved hjelp av et mekanisk avtrekk plassert på gulvet, såkalt fotavtrekk. Siktet ga en forstørrelse på 15x, men hadde ingen nattkapasitet eller termisk kapasitet. Kontrollpanel for røykkastere var montert på veggen foran skytter, mens bryter for LYRAN var montert ved vognkommandørens (VK) plass.

Maskinkanonen var opprinnelig brukt som luftvernkanon, med skuddtakt på 900 skudd per minutt.  I tillegg var vognen bestykket med en koaksial mitraljøse (basert på MG-3), en 71 mm LYRAN bombekaster som ble brukt til lysgranater, samt seks utskytingsrør for røykgranater.

I bruk

Bak i vogna finner man stridsrommet, som på en vanlig M 113, hvor det var tiltenkt plass til et fotlag på åtte infanterister. Tiltenkt, fordi det strengt tatt ikke var plass til åtte mann klar til strid, med alt utstyr og våpen. Her satt PV-gjengen, tre mann, MG-gjengen, tre mann, nestlagføreren og reserve vognkommandør – som tok over som vognkommandør på vogna, når fotlaget satt av. Da gikk altså vognkommandøren over i en lagførerrolle på bakken, og vogna kunne således operere uavhengig av fotlaget. Oppsettingsplan for fotlaget kan for øvrig være ulik fra vogn til vogn, alt etter troppsjefs ønsker, eller gjeldende Krigsoppsettingsplan (KOP).

Merk for øvrig forskjellen til dagens måte å operere på med CV 90, hvor vognkommandøren er fast, og man har egen fotlagfører som sitter av sammen med fotlaget.

Referanser

Eksterne lenker

 

Stormpanservogner
Panserkjøretøyer brukt av Norges forsvar
M113
Oslo Byforum

Oslo Byforum er et tverrpolitisk nettverk med Oslo som base og fokus. Miljøet samles rundt en mailingliste med nærmere 300 deltakere. Disse deltar i ulik grad i forumets 20 ulike grupper og aksjoner. Aktiviteten spenner fra politiske bardebatter ved konseptet «InterCity Politisk Bar» til Metateateret, en teatergruppe for og med rehabiliterende rusmiddelavhengige. Forumet er også arnested for Oslo Byaksjon, som stilte liste i kommunevalget i Oslo i 2003.

Oslo Byforum startet i 2001 med Erling Fossen som initiativtaker. Han er i dag styreleder.

Eksterne lenker 
  Oslo Byforums hjemmeside
  Oslo Byaksjon

Politikk i Oslo
Organisasjoner i Oslo
Etableringer i 2001