Madame du Barry

Jeanne du Barry (født 19. oktober 1743 i Vaucouleurs i Lorraine i Frankrike, død 8. desember 1793 i Paris) var en kurtisane som klarte å klatre oppover i det klassedelte samfunnet i Frankrike på 1700-tallet og var Ludvig XVs elskerinne til han døde.

Liv og virke

Bakgrunn
Jeanne du Barry var utenomekteskapelig datter til Anne Bécu (døm 1788), som var syerske i småbyen Vacouleurs i Lorraine. Familien Bécu var bønder, men Jeannes morfar Fabien hadde giftet seg med en formuende enke etter en greve Mondidier de Cantigny. Han hadde imidlertid gjort slutt på hennes formue, flyttet tilbake til Vacouleurs og blitt kokk. Anne, likesom hennes seks søsken, var hans barn i hans andre ekteskap med en kammerjomfru, og hans barn hadde med unntak av Anne blitt ansatt som tjenestefolk i forskjellige adelige hushold.

Til Paris
I ung alder kom hun til Paris, hvor hun under forskjellige navn – det siste var Vaubernier – førte en lettsindig tilværelse. Etter at hun var blitt kjent med lykkejegeren chevalier Jean-Baptiste Dubarry, spilte han og Ludvig XVs kammertjener Lebel henne i hendene på den aldrende konge.

Hos kongen
Kongen ble betatt av hennes overordentlige skjønnhet, kvikkhet og sanselighet. For at hun kunne få en passende rang, ble hun i 1768 ekteviet til Jean du Barrys bror, grev Guillaume Dubarry, og ble snart etter presentert ved hoffet. Aldri var en kongelig maitresse kommet så langt nedenfra. Hun bidro til å styrte den oppulære minister Étienne François de Choiseul og støttet hans mindre populære etterfølgere.

I 1772 anmodet Ludvig XV de parisiske juvelerer Boehmer & Bassenge om å skape et halskjede til du Barry til en anslått pris på to millioner livre. Halskjedet, som verken ble produsert eller betalt, ettersom Ludvig XV døde, kom til å utløse en skandale – «affæren om diamanthalsbåndet» – med Jeanne de Valois-Saint-Rémy, hvor dronning Marie Antoinette ble urettmessig anklaget for å bestikke kardinal de Rohan, erkebiskop i Strasbourg i Alsace til å kjøpe det til henne. Beskyldningene var fremtredende i begynnelsen av ​​den franske revolusjon.

Etter sin elskers død ble hun en tid satt i et kloster, men fikk snart på forbønn av Marie Antoinette tillatelse til å bo på hennes slott Louveciennes ved Marly. Hun var imidlertid ikke på godfot med Marie Antoinette. Sistnevnte nedverdiget seg ikke til å snakke med du Barry. Antoinette syntes det var skammelig å ha en prostituert ved hoffet.

Den franske revolusjon

På vei til skafottet brøt du Barry sammen flere ganger og ropte «Ikke skad meg! Dere kommer til å skade meg!». Da hun til slutt kom frem til giljotinen, brukte hun god tid og forsøkte å utsette henrettelsen så lenge som mulig. «Encore un moment, monsieur le bourreau, un petit moment!» – «Vent et lite øyeblikk, herr bøddel, et lite øyeblikk!», var hennes siste ord før bøddelen lot bladet falle.

Litteratur 
 
 
 Gräfin Du Barry: Originalbriefe der Frau Gräfin du Barry. Jacques Hegner, 1905.
 Walter Heichen: Gräfin Dubarry. Aufstieg, Macht und Ende, nach ihren Briefen an Marquis von B., Berlin, o.J. 
 E. und J. de Goncourt: Madam Dubarry, ein Lebensbild. Paul Franke, Berlin, o. J.
 Stanley Loomis: Die Dubarry. München 1960.
 Gaby von Schönthan: Die Geliebte des Königs. Der Lebensroman der Gräfin Dubarry. Mosaik, Hamburg 1963.
 Rene Duc de Castries: Madame du Barry. Paris 1967.
 Joan Haslip: Madame Dubarry. Kiepenheuer & Witsch, 1994, ISBN 3-462-02336-5.
 Helga Thomas: Madame, meine teure Geliebte … Die Mätressen der französischen Könige. Piper, 1998.
 Thomas Kuster, Jeanne Bécu: Comtesse Dubarry. In: Aufstieg und Fall der Mätresse im Europa des 18. Jahrhunderts. Eine Darstellung anhand ausgewählter Persönlichkeiten. Phil. Dipl. Innsbruck 2001.

Referanser

Eksterne lenker 
 Madame du Barrys memoarer, med detaljer fra karrieren som Louis XVs utkårne (skrevet av henne selv).

Adelige franskmenn
Personer fra den franske revolusjon
Personer henrettet ved giljotinering
Personer fra departementet Meuse
Franske maitresser
Kurtisaner
Henrettede personer (før 1900-tallet)
Henrettede franskmenn