alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Paal Fredheim

Paal Fredheim (født 16. oktober 1963 i Tromsø) er en tidligere norsk fotballspiller og fotballtrener.
Fredheim var toppscorer for Vålerenga i 1986 og 1987. Han kom fra klubben IL Morild som er fra Myre i Vesterålen. Han har senere vært trener for en rekke lag i osloområdet. Han var assistenttrener til Kjell Sverre Hansen Wold i Skeid junior, da de vant Norgesmesterskapet i både 1998 og 1999. 

Paal Fredheim er far til Daniel Fredheim Holm, som fulgte i sin fars fotspor og spilte for både Skeid og Vålerenga i tidsrommet 2003-2009. Daniel er i dag spillende assistenttrener for KFUM-Kameratene Oslo.

Klubber som spiller 
 IL Morild (-1982)
 Vålerenga (1983–1987)
 Strømmen (1988)
 Vågakameratene (1989)
 Gjelleråsen (1990–1991)
 Skeid (1992–1993)
 Bærum (1994)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Profil hos altomfotball.no

Norske fotballspillere
Norske fotballtrenere
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballspillere for Strømmen IF
Fotballspillere for Skeid Fotball
Fotballspillere for Bærum SK
Fattighuset i Oslo

Fattighuset er en organisasjon i Oslo, Norge, som ved hjelp av egeninnsats og gjensidig hjelp har som formål å bedre forholdene til folk som står i et uønsket avhengighetsforhold til det offentlige.

Gratis utdeling av mat, klær, husgeråd, bøker.

Videre tilbys det informasjon, rådgivning, saksoppfølging, kurs, samtale- og selvhjelpsgrupper, lege. Det drives også sosialpolitisk arbeid overfor myndigheter lokalt og sentralt. Målet er at folk skal kunne stå på egne ben.

Organisasjon og historie
Fattighuset ble startet i 1994 i etterkant av messen Kampen for tilværelsen/en messe for likeverd. Med utgangspunktet i Studiesenter for selvhjelp og det som den gang var Kampen verksted (et alternativt samlingssted som kan sies å være en forløper for dagens Hausmania), bl.a. I mange år holdt man til i en nedslitt forretningsgård i Torggata i Oslo sentrum, men da den gården nå skal renoveres sto man senvinters 2006 i akutt fare for å stå uten noen lokaler.

Fattighuset ledes av et styre bestående av 7 personer. Årsmøte der nytt styre velges for ett år av gangen avholdes i mars. I perioden 2012-2013 hadde styret en kvinneandel på 70%.

I tillegg kommer kontrollkomiteen som skal ha tilsyn med husgruppas arbeid, kommentere og assistere den dersom det behøves samt rapportere til årsmøtet. I den sitter blant annet aksjonsforsker Sissel Seim fra Høgskolen i Oslo som har fulgt Fattighusets virksomhet siden starten i et aksjonsforsknings-prosjekt. Den ferdige rapporten forelå sommeren 2006.

Samarbeid med Synnøve Finden og nye lokaler
Fattighuset har i over ett år hatt et økonomisk samarbeid med meierbedriften Synnøve Finden som har uttrykt ønske om å bistå organisasjonens arbeid. Som et direkte utslag av dette samarbeidet har Fattighuset i mai 2006 kunnet flytte inn i nyoppussede lokaler på Grønland i nærheten av Oslo sentrum

Samarbeid med andre organisasjoner
Fattighuset er medlem av Velferdsalliansen. Ellers har man samarbeidet med flere andre organisasjoner om matutdeling, senest i Romjula sammen med Fellesaksjonen mot fattigdom.

Referanser

Eksterne lenker
 Fattighuset: gripende skildring av fattigdom i et av verdens rikeste land Dokumentarfilm om Fattighuset Dokumentarfilm om Fattighuset
 Utlånsinformasjon fra Deichmanske bibliotek om dokumentarfilmen
 Fattighuset: Hjelper og refser Ny Tid, 9. november 2001
 Artikkel fra Morgenbladet om romfolket i Oslo om Romfolket på fattighuset

Norske ideelle organisasjoner
Organisasjoner i Oslo
Fattigdom
Etableringer i 1994
Stiftelsen Rettferd for taperne

Stiftelsen Rettferd (også kalt Taperforeningen, endret navn fra Stiftelsen Rettferd for taperne i 2020) er en norsk stiftelse som arbeider for å bedre livssituasjonen til skoletapere, seksuelt misbrukte, feilplasserte i skole-, barne- og fosterhjem, psykiatriske pasienter, mobbeofre, krigsbarn og alle som kommer i konflikt med barnevernet eller NAV. Stiftelsen gir støtte i forbindelse med brevskriving, søknad etter billighetserstatning og annen kontakt med forvaltningen. I tillegg til å drive informasjonsarbeid, arbeider LRT sammen med andre organisasjoner og med advokater.

Organisasjonen ble stiftet under navnet "Aksjon Rettferd for Taperne" med Arne Skouens "Aksjon for Rettferd for de Handikappede" som en forløper. På Gjøvik 15. og 16. september i 1993 ble det arrangert en “kongress for samfunnets tapere” og her ble “Aksjon Rettferd for Taperne” senere (stiftelsen) Landsforeningen Rettferd for Taperne grunnlagt.Ola Ødegaard har fått mye honnør for sitt mangeårige arbeid for de svake i samfunnet, og har fått tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull for sin innsats 

Taperforeningen er en norsk oppfinnelse det finnes ikke noe tilsvarende i andre nordiske land eller internasjonalt. Organisasjonen hevder det er opp til den enkelte å definere seg selv som en ‘’taper’’ og avviser henvendelser om hjelp i rent økonomiske saker. Taperne har ingen felles identitet som f. eks. døve, eller noen objektive kriterier for hvem som kan bli medlem av foreningen. Å være ‘’taper’’ er en subjektiv opplevelse for den enkelte, men det forener mennesker som “ekspert-talen” holder adskilt med diverse diagnoser og betegnelser. 

En målsetning for stiftelsen er å forhindre at flere skal bli tapere. Stiftelsen hjelper til med å søke etter den erstatningen som skulle vært gitt taperen i utgangspunktet, som en annen start på livet. I 1996 ble det utført en spørreundersøkelse for å kartlegge hvem som melder seg inn i stiftelsen. Resultatene fra undersøkelsen nevner at: Medlemmene er jevnt fordelt med tanke på kjønn og gjennomsnittsalderen er på 55 år. Taperne bor i spredt bebygde strøk og 33% har tidligere vært spesialskoleelever. Svært mange har dårlige levekår og lav inntekt, men oppgir annet enn matrielle ressurser som avgjørende for sin oppfattelse av seg selv. En stor andel av taperne har psykiske problemer,  få nære personlige relasjoner og lite aktivitetsnivå på fritiden.

Stiftelsen Rettferd gir ut en Rettferdighetspris. I 2005 gikk den til Helen Bjørnøy i Kirkens Bymisjon.

Stiftelsen Rettferd er medlem av Fattignettverket Norge.

Tor Bernhard Slaathaug overtar som generalsekretær i stiftelsen første november, 2014.  Det er fire ansatte i stiftelsen i 2014 og Slaathaug overtar stillingen etter Ola Ødegaard som startet stiftelsen 21 år tidligere. Ødegaard går over til halv stilling for deretter å gå av med pensjon.

Stiftelsen vedtok 10. desember 2019 å fjerne de to siste ordene i det tidligere navnet Stiftelsen Rettferd for Taperne.

Referanser

Eksterne lenker 
 Stiftelsens nettpresentasjon
 Velferdsalliansen¨

Norske ideelle organisasjoner
Norske stiftelser
Etableringer i 1993
Faye Dunaway

Dorothy Faye Dunaway (født 14. januar 1941 i Bascom i Florida i USA) er en amerikansk skuespiller. Hun ble nominert til Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for filmene Bonnie and Clyde (1967) og Chinatown (1974) og vant prisen for rolletolkningen sin i filmen Network (1976). Dunaway har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

Liv og virke

Bakgrunn 
Faye Dunaways foreldre var Grace April (født Smith 1922–2004), husmor, og John MacDowell Dunaway jr. (1920–1984). Han var yrkesmilitær og familien flyttet idelig rundt omkring, også i Europa. I en tid bodde hun i Mannheim i Vest-Tyskland. Etter eksamen ved University of Florida flyttet hun til New York City.

Skuespillerinne 
I New York kom hun i 1962 med i Lincoln Center Rep. Company og hadde en del småroller, off-Broadway.

Dunaway gjorde sin filmdebut i 1967 i The Happening. Hennes store gjennombrudd kom samme år i Bonnie og Clyde der hun spiller en av tittelrollene mot Warren Beatty. Som en sval og grønnøyd blond skjønnhet kom hun under 1970-tallet til å bli en av de mest etterspurte skuespillerinnene i både i Hollywood og i internajonale filmer.

Faye Dunaway ble belønnet med en Oscar for beste kvinnelige hovedrolle i 1976 for sin medvirkning i filmen Network. Hun har vært Oscarsnominert vie ytterligere to anledninger. Dunaway har en stjerne på Hollywood Walk of Fame. 

I 1981 spilte hun Joan Crawford i filmen Kjæreste mamma, basert på Christina Crawfords bok. Filmen fikk ujevne anmeldelser og Dunaway mottok en Razzie Award for dårligste kvinnelige hovedrolle, en pris hun delue med Bo Derek for hennes innsats i en Tarzanfilm. Ifølge Faye Dunaway ødela den filmen hennes karriere. De seriøse hovedrollene ble færre, og hun medvirket i filmer som Supergirl fra 1984.

Dunaway har vært gift to ganger, og fikk sitt første og eneste barn, sønnen Liam, da hun var 38 år gammel. Hun har også hatt en del meget omskrevne kjærlighetsaffærer, blant annet med Marcello Mastroianni, som hun traffe under innspillingen av Amanti (1968).

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker   
 
 
 
 
 
 

Skuespillere fra USA
Oscar-vinnere (hovedrolle)
BAFTA-vinnere
Emmy-vinnere
Hollywood Walk of Fame
Personer fra Jackson County i Florida
Harry Shearer

Harry Julius Shearer (født 23. desember 1943 i Los Angeles i California) er en amerikansk komedieskuespiller og skribent. Han er kjent for sin barndomskarriere og hans stemme for ulike figurer i The Simpsons.

Liv og virke

Bakgrunn
Han var sønn av Dora Warren (født Kohn; død 2008) som var bokholder, og Mack Shearer. Foreldrene var jødiske innvandrere fra Østerrike og Polen. Da han var fire år gammel hadde han en pianolærer hvis datter fikk virke som barneskuespillerinne. Pianolæreren foretok et karriereskifte etter noen tid, og ble agent for barneskuespillere, etterso han på grunn av datteren kjente til folk og forhold i den bransjen. Han bad om tillatelse fra Shearers foreldre til å la gutten komme til en prøvespilling. Dette gikk bra.

Karriere 
Julius' karriere begynte allerede som barn i filmer som The Robe (1953) og TV-serien The Jack Benny Program (serien gikk fra 1950 til 1965). Han var med i Saturday Night Live fra 1979 til 1980. Han ble sparket grunnet kreativ uenighet. Senere uttalte han: «Jeg var kreativ, mens de var anderledes» (org. «I was creative, they were different»).

Shearer har publisert tre bøker; Man Bites Town (en samling av Los Angeles Times Magazines-artikler han har laget) og It's the Stupidity, Stupid. Den siste, kalt Not Enough Indiansprofil, kom ut iukjent, ihvertfall etter 2005.

Shearer er nok mest kjent for sitt arbeid i The Simpsons. Der er han har stemmene til figurene Mr. Burns, Waylon Smithers, Ned Flanders, Reverend Timothy Lovejoy, Kent Brockman, Julius Hibbert og rektor Seymour Skinner pluss mange andre småroller.

Shearer er også en habil musiker, først og fremst bassist, og spiller i bandene Spinal Tap og The Folksmen i de fiktive dokumentarene Hjelp vi er i popbransjen og A Mighty Wind

Shearer spilte også en gjesterolle i filmen Wayne's World 2 i 1993 som radioprogramlederen «handsome-Dan»

Siden 1993 har Shearer vært gift med sanger Judith Owen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 Harry Shearer på answers.com

Skuespillere fra USA
Musikere fra USA
Forfattere fra USA
Programledere fra USA
Personer fra Los Angeles
Stemmer i Simpsons
Tombstone

Tombstone er en amerikansk by som ligger i Cochise County i Arizona. Byen ble grunnlagt i 1879 i et område som da var kalt Arizona Territory. Ifølge folketellingen i 2000 hadde byen et innbyggertall på 1 504, noe som var en drastisk nedgang i folketallet siden den gang da byen var større enn San Francisco.

Historie
Tombstone vokste opp omkring en rik sølvmine og ble hurtig kjent som en av vestens mest lovløse steder. Eksempelvis var byens «kulturhus» Bird Cage Theater kun i drift i åtte år, men i den tiden døde det 26 mennesker der. Tombstone var i 1881 også plassen for en av de mest kjente duellene gjennom tidene, hvor blant annet «Doc» Holliday og Wyatt Earp var innblandet.

Tombstone er i 2008 godt bevart samt et populært reisemål.

Eksterne lenker 
 

Byer i Cochise County
Byer i Arizona
Louise Fletcher

Estelle Louise Fletcher (født 22. juli 1934, død 23. september 2022) var en amerikansk skuespiller som mottok Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rollen som søster Ratched i filmen Gjøkeredet.

Bakgrunn
Louise Fletcher var den andre av fire barn til pastor Robert Capers Fletcher, en episkopal prest fra Arab i Alabama, og Estelle Caldwell. Begge hennes foreldre var helt døve og arbeidet med døve og hørselskadede.
Louises far grunnla mer enn 40 kirker for døve i Alabama.

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skuespillere fra USA
Oscar-vinnere (hovedrolle)
BAFTA-vinnere
Skuespillere i Star Trek: Deep Space Nine
Personer fra Birmingham i Alabama
Ellen Burstyn

Ellen Burstyn (født Edna Rae Gillooly 7. desember 1932 i Detroit i Michigan) er en amerikansk skuespiller.

I 1974 vant Burstyn en Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rollen som Alice Hyatt i dramafilmen Alice bor her ikke lenger. Hun ble også nominert til en Oscar for rollene i Siste forestilling, Exorcisten, Samme tid neste år, Levende eller død? og Requiem for a Dream. Burstyn har også vunnet to Primetime Emmy Awards for rollene i Law & Order: Special Victims Unit og Political Animals. Hun har en Tony Award for rolletolkningen i skuespillet Same Time, Next Year, som filmen Samme tid neste år er basert på.

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 

Skuespillere fra USA
Oscar-vinnere (hovedrolle)
BAFTA-vinnere
Emmy-vinnere
Tony Award-vinnere
Personer fra USA av irsk opphav
Personer fra Detroit
Fødsler i 1932
Townes Van Zandt

Townes Van Zandt (født 7. mars 1944 i Fort Worth i Texas i USA, død 1. januar 1997 i Smyrna i Tennessee) var en amerikansk musiker innen folk, blues og country og en viktig eksponent for Alternative Country.

Liv og virke

Bakgrunn
Han ble født i Fort Worth, Texas. Han var direkte etterkommer av Isaac Van Zandt, major og prominent leder i republikken Texas og en av grunnleggerne av Fort Worth. Van Zandt County i østre Texas ble oppkalt etter hans familie i 1848.

Townes Van Zandt flyttet i sin barndom og ungdom rundt i landet, i Texas (Midland, Montana (Billings), Colorado (Boulder) og Minnesota (Faribault). Til slutt tok han høyere skolegang i Houston.

Musiker
Musikalsk var han inspirert av blant andre bluesmusikeren Lightnin' Hopkins og hadde alltid sangene hans på repertoiret. Tidlig i karrieren skrev han mange humoristiske sanger. Senere gikk han over til mørkere og mer bittersøte kjærlighetssanger og ballader, som «For the Sake of the Song» og «Tecumseh Valley».

For det meste opptrådte han for små, men mottakelige publikum i barer i Texas. Tomato Records gav ut et dobbelt konsert-album fra Old Quarter i Houston med opptak fra et slikt arrangement. Det inneholder hans mest populære sanger som «Lungs», «For the Sake of the Song», «Tecumseh Valley», «To Live Is To Fly», «If I Needed You», og hans mest berømte sang, grunnet utallige cover-versjoner av blant andre Emmylou Harris (1976) og Willie Nelson/Merle Haggard (1983): «Pancho and Lefty». Han fortsatte å skrive og opptre i sitt eget tempo på 1990-tallet. 

I slutten av desember 1996 ble Van Zandt innlagt på sykehus for en hofteoperasjon. Han døde nyttårsdagen på grunn av komplikasjoner etter operasjonen.

Van Zandt er husket som en stor låtskriver som etterlot seg en arv som har inspirert musikere. Josh Ritter hedret Van Zandt på sporet «Me & Jiggs» (fra albumet Golden Age of Radio) med tekstlinjen «Sitting on the porch playing Townes Van Zandt play guitar to burn off the hours». Steve Earle hedret Van Zandt på sin måte gjennom å beskrive ham som den største låtskriveren Texas hadde fostret, og ved å skrive «Fort Worth Blues» som et minne om natten da Van Zandt døde. Bob Dylan hedret Van Zandt ved å spille en av sangene hans på konsertene sine det året.

Referanser

Eksterne lenker   
 
 
 
 

Countrymusikere fra USA
Låtskrivere fra USA
Personer fra Houston
Personer fra Rice County i Minnesota
Personer fra Boulder
Personer fra Billings
Personer fra Fort Worth
Glenda Jackson

Glenda May Jackson (født 9. mai 1936 i Birkenhead i Cheshire) er en britisk skuespiller og politiker som har mottatt Oscar to ganger. Hun representerte Labour Party i det britiske parlamentet og ble assosiert med partiets venstrefløy.

Jackson ble utnevnt til kommandør (CBE) av Order of the British Empire i 1978.

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Glenda Jackson MP
 Camden Labour Party
 

Engelske skuespillere
Oscar-vinnere (hovedrolle)
BAFTA-vinnere
Emmy-vinnere
Britiske parlamentsmedlemmer
Order of the British Empire (CBE)
Personer fra Birkenhead
Lasse Lindroth

Lars «Lasse» Erik Oliver Lindroth (født 9. november 1972, død 11. juli 1999) var en svensk forfatter, skuespiller og stand up-komiker.
1994 utkom hans første bok Där inga änglar finns. Den ble fulgt av ytterligere tre, den siste utgitt posthumt. I 1994 skapte han også Ali Hussein, et alter ego han anvendte som stand up-komiker. Med sin utenlandske bakgrunn og sine personlige erfaringer kunne han i denne rollen gjøre narr av hverdagsrasisme og fremmedfrykt.

Lasse Lindroth døde i en bilulykke på E6 i Bohuslän i juli 1999, på vei hjem fra et engasjement i Norge, der han var svært populær. Bare tre uker før sin død hadde han giftet seg med Emma Lindroth, som også ventet deres barn.

Han hviler som «Komiker Lasse Lindroth» på St. Jörgens kirkegård i Varberg. Gravstenen har inskripsjonen «Den sjunde dagen» og prydes av en stilisert fisk, et kamerattegn Lasse Lindroth også bar som tatovering.

Filmografi 
 1995 – Sjukan (TV-serie)
 1998 – Beck – Öga för öga
 1998 – Beck – The Money Man
 1997 – Beck – Pensionat Pärlan

Referanser

Eksterne lenker 
  
 Lasse Lindroth – en minneside

Svenske komikere
Fødsler i 1972
Dødsfall i 1999
Omkomne i trafikkulykker
Australias herrelandslag i fotball

Australias herrelandslag i fotball er det nasjonale fotballaget til Australia, og dette landslaget blir administrert av Australias fotballforbund. Det australske fotballforbundet ble stiftet i 1961, og ble medlem av FIFA i 1963. Australia har deltatt i seks VM-sluttspill mellom 1974 og 2022. Landet spiller ikke fast på én stadion, men har de siste årene spilt på blant annet Stadium Australia og Sydney Football Stadium i Sydney, Docklands Stadium i Melbourne og Adelaide Oval i Adelaide.

Historie 
Australia deltok for første gang i fotball-VM i 1974 i Vest-Tyskland. I 2006 kvalifiserte de seg for et nytt VM, og dette går også i Tyskland. De slo  i play-off spill på straffesparkkonkurranse i Sydney 16. november, og kom med til VM.

Den 12. juni 2006 scoret Tim Cahill landets første mål i et VM-sluttspill da han utlignet til 1-1 i det 84. minutt i en kamp mot . Australia vant til slutt kampen 3-1, og dette var landets første seier i et VM-sluttspill.

VM-resultater

Kamper i VM-sluttspill

Nåværende tropp
Oppdatert 28. november 2022.
Australias tropp til VM i fotball 2022 i Qatar fra 20. november 2022 til 18. desember 2022.

Andre spillere
Spillere som har vært med i landslagstroppen de siste 12 månedene.

Flest landskamper

Flest landslagsmål

Landslagsmanagere 
Oppdatert 26. januar 2011.

* Poeng per kamp = er statistisk basert på en standard 3 poeng for seier og 1 poeng for uavgjort.

Referanser

Litteratur
 Olsen, Egil Roger (2002): DRILLOS VERDEN. Kagge Forlag AS, OSLO. ISBN 82-489-0244-7

Eksterne lenker
  Hjemmeside til det australske fotballforbundet
  Australias profil hos FIFA.com 
  FIFAs VM-2006 profil om Australia 
  Oversikt over australske spillere som har flest landskamper og landslagsmål (RSSSF)
  Oversikt over australske landslagssjefer fram til 1998 (RSSSF)

Herrelandslag i fotball
Fotball i Australia
Australske landslag
Stewart Cink

Stewart Cink (født 21. mai 1973) er en amerikansk golfspiller på PGA-touren. Han har til tider figurert blant de ti beste på verdensrankingen i golf.

Cink er født i Huntsville i Alabama og studerte ved Georgia Institute of Technology før han ble profesjonell golfspiller i 1995. Etter å ha vunnet det åpne mexicanske mesterskapet og tre turneringer på Nike-touren i 1996, fikk Cink spillerett på PGA-touren for 1997-sesongen. Han tok sin første seier allerede i den første sesongen, i Canon Greater Hartford Open. Gjennom de neste årene fortsatte han å oppnå gode resultater, blant annet med en ny seier i 2000 i MCI Classic. 2004 var Cinks hittil beste sesong, med en femteplass på tourens pengeliste og seire i MCI Heritage og WGC–NEC Invitational.

I 2009 vant han sin første major-turnering, da han slo Tom Watson i omspill i The Open på Turnberry.

Meritter

Seire på PGA-touren 
 2009 The Open Championship
 2008 Travelers Championship
 2004: MCI Heritage; WGC–NEC Invitational
 2000: MCI Classic
 1997: Canon Greater Hartford Open

Eksterne lenker 
 

Golfspillere fra USA
Personer fra Huntsville
Fødsler i 1973
Citigroup Center

601 Lexington Avenue, opprinnelig kalt Citicorp Center, men vanligvis omtalt under det tidligere navnet Citigroup Center, er en 279 meter og 59 etasjer høy skyskraper i New York. Den ligger i Midtown, på Manhattans østside, og er et av de mest karakteristiske innslagene i New Yorks skyline med sin 45° skrånende topp. Bygningen sto ferdig i 1977, og har 120 000 m² kontorplass.

Citigroup er pr. 2018 New Yorks fjortende høyeste bygning.

Se også
Liste over skyskrapere

Eksterne lenker
 The Midtown Book
 Emporis

Byggverk på Manhattan
Skyskrapere i USA
Tilbury

Tilbury er en havneby ved nordbredden av Themsen i Essex i England. Den ligger ved et sted hvor elven snevres brått inn til omkring 740 meters bredde. Byen har en dypvannshavn som er en av de tre største havner i Storbritannia. Tidligere var fergen mellom Tilbury og Gravesend på den andre siden av elven en viktig krysningsmåte. I henhold til folketellingen i 2011 var det 12 450 innbyggere i byen.

Historie
På grunn av byens strategiske betydning ble det anlagt flere fort der, som utgjorde en viktig del av forsvaret av London. Det eldste ble anlagt i 1539 av Henrik VIII. Senere plasserte dronning Elizabeth I sin hovedstyrke der, hvilket var en strategisk blunder; Den spanske armadas beste landgangsted var i Kent, og de engelske styrkene ville ikke ha klart å krysse elven i tide til å forhindre dem i å ta London dersom armadaen hadde nådd fram.

3,8 kilometer øst for Tilbury ligger 1800-tallsbefestningen Coalhouse Fort, som var av strategisk betydning under første verdenskrig og andre verdenskrig.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Port of Tilbury
 Tilbury hos Google Maps

Byer i Essex
Havner i Storbritannia
Byer ved Themsen
Artikler i sjøfart-prosjektet