alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Høgskolen i Finnmark

Høgskolen i Finnmark (HiF) ble etablert 1. august 1994 og var en middels stor norsk høgskole, med rundt 2 000 studenter og 250 ansatte. Høgskolen var en av 24 statlige høgskoler i Norge og var et resultat av at tre statlige høgskoler i Alta og Hammerfest ble slått sammen som en del av Høgskolereformen i 1994. Høgskolene som fusjonerte var Finnmark sykepleierhøyskole, Finnmark distriktshøgskole og Alta lærerhøgskole. 1. august 2013 fusjonerte Høgskolen i Finnmark med Universitetet i Tromsø under navnet Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet.

Hovedcampus
Høgskolen hadde to hovedcampuser – Alta og Hammerfest og en campus i Kirkenes. I tillegg ble det tilbudt desentraliserte studier i Lakselv, Kirkenes,Tromsø og Bardufoss/Finnsnes. 

Høgskolen i Finnmark tilbød vel 60 fag- og profesjonsstudier innen pedagogikk og humanistiske fag, samt nærings- og sosialfag. Disse kunne tas i varierende lengder fra halvårsenheter til bachelorgrader, mastergrader og enkelte doktorgradstudier, samt en rekke kurs-, etter- og videreutdanninger.

Høgskolen tilbød også semester i Cabarete som et ledd i idrett- og friluftsliv-utdanningen.

Bo-tilbud
Studenter ved Høgskolen i Finnmark kunne få boplass gjennom Studentsamskipnaden i Finnmark i Alta og Hammerfest.
Alta: Nyland studentby, Komsa studentby, Tollevikveien studentby, Alma Halses vei studentby, Ørneveien studentby og Patoskogen studentby.
Hammerfest: Internatet og i William Johansens vei.
I tillegg tilbød SIF barnehageplass til den som trengte det i både Alta og Hammerfest.

Høgskolens tre avdelinger var
Pedagogiske og humanistiske fag (Alta)
Avdelingen hadde hovedansvaret for utdanning av allmennlærere, førskolelærere, yrkesfaglærere innen helse og sosialfag og praktisk pedagogisk udanning, samt videre- og etterutdanning innen disse områdene.
Nærings- og sosialfag (Alta)
Avdelingen hadde ansvaret for: Økonomi- og administrasjonsfag, sosialarbeiderutdanninger, reiselivs- og hotellfag, mediefag, fiskeri- og naturfag, informasjonsteknologi og matematikk.
Avdeling for helsefag (Hammerfest)
Avdeling for helsefag var lokalisert til Hammerfest og hadde ca. 250 studenter.
Avdelingen hadde følgende utdanningstilbud
 3. årig bachelor i sykepleie
Etter- og videreutdanning av helse- og sosialpersonell.

Se også 
Studentsamskipnaden i Finnmark

Referanser

Eksterne lenker 
 Høgskolen i Finnmark
 Høgskolens informasjonsfilm Drømmer
 Studenthuset CITY

Statlige høgskoler i Norge
Utdanning i Alta
Utdanning i Hammerfest
Tidligere utdanningsinstitusjoner i Troms og Finnmark
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1994
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 2013
Dusin

Et dusin er en gammel mengdeenhet for et antall av tolv. Dusin tilhører tolvtallsystemet, sammen med blant andre tomme ( fot).

Mengde- og målenheter tilknyttet tolvtallsystemet:
 fem dusin er en skokk (60).
 ti dusin er et storhundre (120).
 tolv dusin er ett gross (144).

Andre dusin
Det går 13 på et bakerdusin. Det verserer flere forskjellige forklaringer på hvorfor det har vært vanlig å bake et ekstra brød på dusinet. 
En mulig forklaring er at brød en gang i tiden ble solgt i vekt. Bakerne ønsket da å være på den sikre siden, og la ved et ekstra brød for å unngå bøter.
En annen forklaring er at man baker et ekstra brød i tilfelle ett blir mislykket.

Se også
tylft

Eksterne lenker 

 «Gamle norske måleenheter», fra nettstedet maritimt.net

Mengdeenheter
Gamle måleenheter
Tallord
Skarvbergtunnelen

Se også Skarvbergtunnelen i Troms.

Skarvbergtunnelen er en tunnel på europavei 69 i Porsanger kommune i Troms og Finnmark. Tunnelen går under Skarvberget på strekninga mellom Smørfjord og Repvåg. Tunnelen er 2 920 meter lang og ble åpnet i 1968. Skarvbergtunnelen var den lengste tunnelen i Finnmark til Øksfjordtunnelen ble åpnet i 1988.

Tunnelen har kuldeporter i hver ende som holder kulden ute om vinteren, for å unngå isdannelse i fjellveggene. Disse portene åpner seg automatisk når en bil nærmer seg. På sommeren er normalt portene alltid åpne. Noen ganger skjer det uhell da biler kræsjer i kuldeporten.

Ny tunnel
Statens vegvesen ønsket i 2006 å bygge en ny tunnel mellom Nordmannset og Skarvbergvika, fordi dagens tunnel er for lav, og fordi tilførselsveiene ligger i rasfarlig område. I 2007 truet brannsjefen i Porsanger med å stenge Skarvbergtunnelen på grunn av store mangler ved brannsikkerheten i tunnelen. Byggingen av en ny 3470 meter lang tunnel startet i april 2019 og den skal stå ferdig i våren 2023. Den hadde gjennomslag 4 mai 2021. Den vil gjøre E69 1,5 km kortere.

Se også
Sortviktunnelen
Veitunneler i Norge

Referanser

Europavei 69
Veitunneler i Troms og Finnmark
Veier i Porsanger
1968 i Norge
Tunneler åpnet i 1968
Alf Torp

Alf Torp (født 27. september 1853 i Stryn, død 26. september 1916 i Kristiania) var en norsk filolog og forfatter. Han er mest kjent for sitt arbeid med indoeuropeiske språk og nordisk språkhistorie, og tolkning av antikke språk.

Liv 

Alf Torp ble student i 1871, cand. philol. i 1877, professor i sanskrit og sammenlignende språkvitenskap i 1894. Han var elev av Sophus Bugge og under et opphold i Leipzig 1878–80 av Georg Curtius og Ernst Windisch. I 1881 fikk han doktorgraden ved universitetet i Leipzig med avhandlingen Die Flexion des Pali in ihrem Verhältnis zum Sanskrit.

Fra begynnelsen av 1890-tallet slo Torp i sin forskning inn på nye baner. Under påvirking av Bugge tok han energisk fatt på løsningen av de mange vanskelige problemene som knyttet seg til tolkningen av de bevarte restene av forskjellige italiske og lilleasiatiske språk: messapisk, venetisk, frygisk og lykisk. Han deltok således ved orientalistkongressen i Roma i 1899.

Blant mange publiserte verk  av Torp kan nevnes Etymologisk ordbog over det norske og det danske sprog fra 1903–06, utgitt sammen med Hjalmar Falk (1859-1928). Sammen med hans Nynorsk etymologisk ordbok var dette den eneste norske etymologiske ordboken utgitt inntil 2000, da Våre arveord – etymologisk ordbok ble utgitt av Harald Bjorvand og Fredrik Otto Lindeman.

Utvalgte verker 
 Die Flexion des Pali in ihrem Verhältnis zum Sanskrit, 1881
 Vokal- og Konsonantstammer, 1889
 Zu den phrygischen Inschriften aus römischer Zeit, 1894
 Zum Phrygischen, 1896
 Indogermanische Forschungen, 1897
 Dansk-norskens syntax i historisk fremstilling, med Hjalmar Falk, 1900. 
 Etruskische Monatsdaten, 1902
 Bemerkungen zu der etruskischen Inschrift von S. Maria di Capua, 1905
 Gamalnorsk ordavleiding, 1909 
 Nynorsk etymologisk ordbok, 1919

Litteratur 
 Gran, Gerhard (1919): «Alf Torp», i Norsk aandsliv i hundrede aar III. Kristiania: Aschehoug.

Referanser

Eksterne lenker 

 Digitaliserte bøker av Torp hos Nasjonalbiblioteket.
 Søkbar digitalkopi av Etymologisk ordbog over det norske og det danske sprog af Hjalmar Falk og Alf Torp (originalutgave fra  1903-06, faksimileutgave utgitt av Bjørn Ringstrøms antikvariat 1991)

Norske filologer
Norske indologer
Nynorskforkjempere
Etruskologer
Personer fra Stryn kommune
St. Olavs Orden
Harald Krohg Stabell

Harald Krohg Stabell (født 23. desember 1874 i Strinda, død 9. februar 1963 i Trondheim) var en norsk maler og arkitekt.

Etter examen artium i 1893 fra Trondheim katedralskole, utdannet han seg som arkitekt ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt i 1897. Han var også flink til å male og hadde allerede debutert ved Høstutstillingen i Kristiania. Mellom 1897 og 1901 oppholdt han seg i London som elev ved flere kunstskoler ved siden av å arbeide som assistent ved et arkitektkontor. Stabell fordypet seg i japansk kunst, normannisk og keltisk ornamentikk. Han mottok impulser fra jugendstilen og kunstnererne James McNeill Whistler, Arthur Melville, Gaston la Tauch og Frank William Brangwyn. Stabells akvareller ble stilt ut ved Royal Society of British Artists og britiske anmeldere berømmet ham for sin selvstendighet ved utstillinger ved Royal Academy of Arts. 

Stabell var arkitekt under gjenreisningsarbeidet etter  bybrannen i Ålesund 1904. Han flyttet tilbake til Trondheim i 1910 og underviste ved det nystartede Norges tekniske høgskole (NTH) i frihåndstegning, figur- og akttegning.  Fra 1918 til 1945 var han ekstraordinær professor her. En av hans elever var den senere kjente kunstneren Inger Sitter.  

Som akvarellkunstner var Stabell en av de betydeligste man har hatt i Norge, og han har hatt stor betydning for senere generasjoner av kunstnere, spesielt i Trøndelag. Trondheim Kunstmuseum har kjøpt inn flere av hans arbeider. Nasjonalgalleriets innkjøpskomité kjøpte aldri inn noen av hans akvareller, og etter at de takket nei til en donasjon fra ham, besluttet Stabell selv i 1909 å aldri stille ut i Oslo. Han gjennomførte mange studiereiser, blant annet i Spania, Italia og i Norge. Videre tilbrakte han mye tid i England og Frankrike mellom 1919 og 1924. På 1920-tallet laget han flere portrett som nå befinner seg i Victoria and Albert Museum (V&A) i London. Stabell er internasjonalt ellers representert i samlingene til Nasjonalmuséet i Stockholm, British Museum i London, Prado i Madrid og Brooklyn Museum i New York.

Referanser

Litteratur 
 Bjerke, Øyvind Storm (1986) «Harald Krohg Stabell». I: Norsk kunstnerleksikon, bind 4. ISBN 8200183238 (Les i fulltekst)
 Flor, Harald (flere utgaver) «Harald Stabell 1». I: Norsk biografisk leksikon (Les i fulltekst)

Norske malere
Norske arkitekter
Professorer ved NTH
Norske arkitekturprofessorer
Personer fra Trondheim kommune
Olaf Willums

Olaf Willums (født 25. april 1886 i Porsgrunn, død 25. februar 1967 i Eidanger) var en norsk maler.

Han studerte ved Kunstakademiet under Halfdan Strøm og Christian Krohg 1912–13, ved Statens håndverks- og kunstindustriskole under Johan Nordhagen 1912–1918, og senere under Basil Schoukhaeff og André Lhote i Paris. Han var i en årrekke overlærer ved Statens håndverks- og kunstindustriskole.

Willums var medlem av Nasjonal Samling under krigen og ble under landssvikoppgjøret dømt til 9 måneders fengsel og tap av stilling som overlærer.

Referanser

Eksterne lenker 
 Olaf Willums i Hvem er hvem? (1930)

Personer fra Porsgrunn kommune
Norske malere
Norske skoleledere
Nordmenn fra andre verdenskrig
Medlemmer av Nasjonal Samling
Nordmenn dømt i landssvikoppgjøret etter krigen
Witterik

Witterik (spansk Witerico) var vestgoternes konge i Hispania fra 603 til 610.

Våren 602 fikk Witterik, en av konspiratørene sammen med Sunna de Mérida som forsøkte å reetablere arianismen i 589, kommandoen over hæren for å slå tilbake bysantinerne. Fra denne maktposisjonen omsluttet han seg med fortrolige. Da tiden kom for å slå tilbake bysantinerne, brukte Witterik i stedet sine tropper til å slå til mot kongen våren 603. Da han invaderte det kongelige slott og avsatte den unge kongen, Liuva II, satset han på støtte fra en fraksjon adelsmenn som var i opposisjon til Liuvigilds dynasti. En stor fraksjon av den vestgotiske befolkningen kunne alltid stoles på i å motsette seg dynastisk styre. Witterik skar av kongens høyre hånd og fikk ham senere fordømt og henrettet sommeren 603.

Han tilbrakte tiden med å kjempe mot bysantinerne i sitt styre, men en av hans generaler okkuperte Sagontia (eller Gisgonza), antagelig i 605. Det var antagelig i hans styre at Bigastrum (nær Cartagena) ble tatt, for dens biskop deltok i konsilet i Toledo i 610. 

I 606 reiste hans datter, Ermenberga, nordover for å gifte seg med kongen i Burgund, Teoderik II. Hun ankom i Chalon-sur-Saône, men regenten Brunhilda og Teoderiks søster Teudila advarte ham mot denne bruden. Teoderik fornærmet henne så ved å sende henne tilbake til Hispania i 607 uten hennes medgift. Witterik var rasende og inngikk en allianse mot den burgundiske monarken. Kong Teodebert II av Austrasia, Klotar II av Neustrasia og Aigulf til langobardene sluttet seg til alliansen. Alliansen ser ikke ut til å ha lyktes. Det vites ikke om der var kamper unntatt rundt Narbonne. Isidore av Sevilla nevner den ikke, noe som tyder på at det kun var en serie mindre trefninger, som vestgoterne uten tvil tapte.

I april 610 drepte en fraksjon katolske adelsmenn ham under en bankett. Hans lik ble dratt gjennom gatene i Toledo. Adelsmennene utropte så Gundemar, hertugen av Narbonne, til konge.

Vestgotiske konger
Alf Rolfsen

Alf Rolfsen (født 28. januar 1895 i Kristiania, død 10. november 1979 i Oslo) var en norsk maler.

Bakgrunn og utdannelse 
Han var sønn av lesebokredaktøren Nordahl Rolfsen, og studerte ved kunstakademiet i København 1913–1916 under Viggo Brandt og Peter Rostrup Bøyesen.

Kunstnerisk virke 
I 1927 var han en av kunstnerne og arkitektene som etter invitasjon fra Arno Berg, daværende byantikvar i Oslo, utarbeidet forslag til hvordan hovedstadens bygningsmasse kunne bli mer fargerik og innbydende. Initiativet til dette byutviklingsprosjektet kom fra kunstneren Henrik Sørensen.

Rolfsen regnes som en av de ledende kunstnernes i mellomkrigstidens monumentalmaleri, eller fresker. Som et hoveddverk nevnes Oslo Nye Krematorium (ved Vestre Gravlund) (fullført i 1937 etter syv års arbeid). Andre arbeider omfatter Telegrafbygningens ekspedisjonshall, Oslo (1922), Håndverkerforeningens festsal (1924–26), Hersleb skole (192?), festsalen i Oslo rådhus (1938–50), Stiklestad kirke, Haugesund rådhus (1954) Ullensaker kirke (1958) og Hansa bryggeri i Bergen. (1967). 

En studie til høyre sidevegg i krematoriet henger i Nasjonalgalleriet. Rolfsen illustrerte Asbjørnsen og Moes eventyr (1934–36), Henrik Wergelands Følg kaldet! og bidro til farens lesebøker. 

Rolfsen gjennomførte studiereiser til Paris, Italia, Spania, Hellas og Tyskland.

Priser og utmerkelser 

 1951 Prins Eugen-medaljen
 1971 Norsk kulturråds ærespris
 1971 St. Hallvardsmedaljen

Verker (utvalg)

Litteratur 
 Alf Rolfsen. Kunsten skifter ham : Essays, taler, minneord. I utvalg ved Gordon Hølmebakk. Gyldendal, 1974 
 Alf Rolfsen. Billedspråk : Rekognoseringer i klassisk rumkunst. Aschehoug, 1960 
 Alf Rolfsen. Thv. Erichsen. Gyldendal, 1931. (Gyldendals små kunstbøker)
 Jan Askeland. Alf Rolfsen : 100 års jubileum. Kunstnerforbundet, 1995. Utstillingskatalog 
 Svein Thorud. «Alf Rolfsen og Nordahl Grieg : to humanister på reise i Hellas». I: Kunst og kultur, nr 2, 1986
 Dekorasjonen i det Nye krematorium i Oslo. Gyldendal, 1937 (hefte i stort format)
 Johan H. Langaard. Alf Rolfsen. Gyldendal, 1932. (Gyldendals små kunstbøker)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Verk av Alf Rolfsen på nasjonalmuseet.no

Norske malere
St. Hallvard-medaljen
Personer fra Oslo
Vardøtunnelen

Vardøtunnelen er en undersjøisk veitunnel på europavei 75 i Vardø kommune i Finnmark. Tunnelen går under Bussesundet mellom Svartnes på fastlandet og Steilneset på Vardøya. Den vestre tunnelåpningen er like ved Vardø lufthavn, Svartnes. Tunnelen knytter Vardø til fastlandet. Vardøtunnelen er  meter lang, og dypeste punkt er 88 meter under havet. Største stigning i tunnelen er 8 %. Byggingen startet i 1979, tunnelen ble tatt i bruk den 22. desember 1982, og den ble offisielt åpnet av kong Olav V den 16. august 1983. Den var den første undersjøiske tunnelen i Norge.

Se også
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge

Referanser

Litteratur 
 Nestegard, Dag H. Vegar gjennom fjell. Selja Forlag 2019. ISBN 9788282401586

Eksterne lenker
 Bilde av innslaget på fastlandet.
 The World's Longest Tunnel Page
 The World's Longest Tunnel Page – Liste over undersjøiske tunneler i Norge

Veitunneler i Troms og Finnmark
Undersjøiske tunneler i Nord-Norge
Veier i Vardø
1983 i Norge
Tunneler åpnet i 1983
Leasing

Leasing er en finansieringsform som kan sees på som en mellomting mellom leie og lånefinansiering. Utleier, som ofte er en finansinstitusjon, underavdeling av bank eller forsikringsselskap, har eiendomsretten til leasingobjektet, mens leasingtaker, eller leier, har bruksrett.

Det skilles mellom finansiell og operasjonell leasing, men den nøyaktige definisjonen av disse kan ofte være flytende. Hovedkriteriet for klassifisering av en leasingkontrakt som finansiell eller operasjonell leasing er om eierskapet til objektet som finansieres overføres fra utleieren til leasingtakeren. Den av partene som tar den finansielle risikoen definerer hvem som faktisk har eierskapet til objektet uavhengig av om hvem som står som formell eier. Ved finansiell leasing er det leasingtakeren som har den finansielle risikoen, mens det ved operasjonell leasing er utleieren. 

Hvilken klassifisering leasingselskapene benytter for en leasingkontrakt er ikke nødvendigvis i samsvar med hva som regnskapsmessig betegnes som finansiell eller operasjonell leasing. Leasingkontrakter der utleier påtar seg vedlikehold, service og andre kostnader for objektet betegnes ofte av selskapene som operasjonell leasing, men kan likevel – avhengig av det enkelte lands skatteregler – regnskapsmessig klassifiseres som finansiell leasing. For eksempel vil en avtale om at leasingtaker skal kjøpe objektet ved leasingskontraktens utløp i Norge føre til at avtalen klassifiseres som en finansiell leasing.

Hvilken leasingform som benyttes i ulike land er hovedsakelig styrt av det enkelte lands skatte- og regnskapsregler. I Norge benyttes det nesten utelukkende operasjonell leasing for personbiler mens finansiell leasing av personbiler er mest vanlig i Sverige.

Spesielt for statlige og kommunale etater er operasjonell leasing den eneste fremgangsmåte da disse ikke har anledning til å ta den finansielle risikoen ved leasingavtaler. 

I Norge er personbiler, på grunn av spesielle avgiftsregler, vanlige leasingobjekter, men også produksjonsutstyr og løsøre er ofte leasingfinansiert. I prinsippet kan enhver formuesgjenstand leasingfinansieres. I Norge finnes det, i motsetning til de fleste andre vestlige land, ingen spesifikk lov som regulerer leasing. Skillet mellom finansiell og operasjonell leasing er imidlertid håndtert i NRS 14.

Referanser

Se også
Wet lease
Dry lease

Eksterne lenker 
 Leasing-ABC hos Skatteetaten

Finansiell terminologi
Engelske ord og uttrykk
Utleievirksomhet
Sisenand

Sisenand (spansk: Sisenando, død 12. mars 636 i Toledo) var vestgoternes konge i Spania fra 631 til 636.

Liv og virke

Veien til kongemakten
Sisenand var guvernør for Septimania da adelen gjorde opprør mot den vestgotiske kong Suintila, på grunn av sistnevntes beslagleggelse av land og fordeling av privilegier til adelen og til presteskapet. Sisenand sluttet seg til opprøret og styrtet Suintila. Til dette fikk han hjelp fra frankerkongen Dagobert I, godt hjulpet av en gave på fem hundre pund gull. Gullplaten var etter sigende en gave som  Aetius, en romersk general, i 451 hadde skjenket til kong Thorismund, en tidligere konge av vestgotene.

Konge
Etter den vellykkede avsettelsen av Suintila og hans innesperrelse i Zaragoza den 26. mars 631, utropte Sisenand seg selv til konge. Sisenands seier innebar også adelens triumf over det vanlige folk, selv om de som fikk mest ut av maktskiftet var presteskapet, som utnyttet utmattelsen hos seierherrende til å styrke sin egen innflytelse. 

Da Sisanand besteg tronen, erklært han ekskongen Suintila for å ha vært tyrannisk og for en hersker med mange forbrytelser og misgjerninger på samvittigheten. Han erklærte at forgjengeren hadde beriket seg på bekostning av de fattige; han inndro også presteskapets rikedommer. 

Mellom 632 og 633 synes det å ha vært et opprørsforsøk i riket, ledet av Iudila. Dette synes å fremgå av to mynter funnet i Mérida og i Granada.med påskriften IUDILA REX.  Opprøret mislyktes, og  Iudila ble senere tatt livet av.

For å oppnå kirkelig konformitet innkalte Sisenand det 8. desember 633 den fjerde synode i Toledo, som, sannsynligvis under ledelse av Isidor av Sevilla, utarbeidet sivile og kirkelige lover for det vestgotiske rik, blant annet om dødsstraff, ekskommunikasjon og fordømmelse til evig fortapelse for dem som skulle forsøke seg på å gå til opprør mot kongen. 

Lignende straffer ble foreskrevet for dem som etter eget behag skulle ønske å dispensere fra denne straffebestemmelse.   Imidlertid innrømmet ikke synoden noen kongelig tronarverett den neste kongen skulle velges av biskoper og magnater fra en av deres egne rekker. 

Sisenand døde en naturlig død i byen Toledo den 12. mars 636. 

Chintila ble valgt av biskopene til å etterfølge ham.

Litteratur 
 Edward A. Thompson: The Goths in Spain. Oxford 1969, s. 170–180

Referanser

Vestgotiske konger

fr:Sisenand#Souverains
Chintila

Chintila (død 20. desember 639) var vestgoternes konge i Spania fra 636 til 639. Han etterfulgte Sisenand i en tid med svakhet og styrte til han døde.

Biografi
Han ble valgt og bekreftet av en konvensjon av biskoper og adelsmenn i henhold til det fjerde konsil i Toledo. Valget av ham forandret ingenting, og ustabilitet herjet. Han løste aldri de mange problemene som plaget hans tid, som krønikene fra den tiden forteller oss. Dette inkluderte opprør i Septimania og Galicia. I de tre årene hans styre varte, gav han biskopene vide fullmakter og de var de facto monarker, om ikke de jure.

Han dedikerte sin tid til konsilene, det femte konsilet i Toledo i juni 636 og det sjette konsil i Toledo i juni 638. De dekket mange emner og fastsatte mange nye regulativer. Kongen måtte velges blant adelsmennene, aldri en tonsurado (presteskapet), bønder eller utlendinger. De dikterte staffer for opprør og bestemte at eiendom som kongen skaffet seg på rettferdig vis ikke kunne konfiskeres av hans etterfølger. Til slutt forbød de ikke-katolikker innenfor rikets grenser, noe som medførte mange påtvungne konverteringer. 

Chintila døde i 639 av naturlige årsaker og ble etterfulgt av Tulga.

Vestgotiske konger
Spa (Belgia)

Spa er en kommune i provinsen Liège i Belgia. Spa ligger i en romantisk dal mellom fjell som utgjør del av Ardennene, ca. 35 kilometer sørøst for Liège og 45 kilometer sørvest for Aachen. Kommunen har 10 568 innbyggere (1. januar 2005). 

Under det meste av første verdenskrig var Spa en viktig tysk hospitalby fra 1914 til 1917. Fra mars 1918 hadde den tyske hæren sitt hovedkvarter her, og herfra sendte de ut den delegasjon til den franske marskalk Ferdinand Foch og andre representanter for ententen, og som den 11. november 1918 inngikk våpenstillstanden i Compiègneskogen, som bragte krigen til sin avslutning.

Ved byen ligger racingbanen Circuit de Spa-Francorchamps.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kommuner i provinsen Liège
Kilder
Kursteder
Verdensarven i Belgia
Austre Moland kirke

Austre Moland kirke er en korskirke fra 1673 på Brekka i Arendal kommune, tidligere Austre Moland kommune. Inntil 1948 var skrivemåten Østre Moland kommune og Østre Moland kirke.

Historikk
Den ble opprinnelig bygd som en liten langkirke i 1673. Utvidet og ombygd til korskirke i 1779. Kirken fikk da også nytt tårn og fire mindre spir. Byggmester var Ole Nilsen Weierholt. Maling og dekorering av kirken ble utført av Anders Grundesøn Løwe i 1797 for 300 riksdaler, men det var hans malersvenn Nils Christensen som malte alle bildene av engler og apostler. Utvendig har kirken malt dekor rundt vinduene.

Byggverket er i tre og har 485 sitteplasser. Kirken ble restaurert i 1961.

Kirkeklokkene er fra 1752 og 1754; begge er støpt av Jakob Jørgen Rendler som på den tiden var klokkestøper i Kristiansand.

Austre Moland kirke var valgkirke i 1814.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 

Kirker i Arendal
Kirker i Arendal prosti
Kulturminner i Arendal
Religiøse byggverk fra 1673
1670-årene i Norge
Korskirker i Norge
Valgkirker i 1814