alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Agnetha Fältskog

Agnetha Åse Fältskog (født 5. april 1950 i Jönköping) er en svensk popsanger, pianist, låtskriver og komponist, som begynte sin karrière i 1967. Hun er mest kjent som medlem av det verdensberømte, svenske popkvartetten ABBA fra 1972 til 1982 og 2016-

Hun var gift med Björn Ulvaeus, som også var medlem av ABBA, i perioden 1971 til 1983, og har to barn med ham: Linda, som er født i 1973, og Christian, født 1977.

Solo-album før og under ABBA 

Agnetha Fältskog gjorde sine første innspillinger 16. oktober 1967, med to av sine egne komposisjoner:
«Jag var så kär» og «Utan Dig», og begge låtene havnet på Svensktoppen tidlig i 1968.

1. utgivelse  1967 ; «Jag var så kär» (tid: 1,35 ) –  b-siden; «Följ med mig» (tid: 2,15) 

-  på Cupol CS 45 / 211 ( Kred.: B /Mark Anthony – A+B / Agnetha Fältskog )

Album
 Agnetha Fältskog ble utgitt mot slutten av 1968
 Agnetha Fältskog Vol. 2 ble utgitt mot slutten av 1969.
 Som jag är ble utgitt september 1970.
 När en vacker tanke blir en sång ble utgitt mot slutten av 1971.
 Elva kvinnor i ett hus ble utgitt 1. desember 1975.
 Tio år med Agnetha, en samleplate, kom i 1979.

Sangmaterialet på platene var med stort bidrag fra henne selv; bortimot halvparten av melodier og tekster.

Solo-album og innspillinger etter ABBA 

På 1980-tallet slapp Agnetha Fältskog disse tre engelskspråklige soloalbumene:
 Wrap Your Arms Around Me, (1983)
 Eyes of a Woman, (1985)
 I Stand Alone, (1987)
 My Colouring Book, (2004)
 A. (2013)

Og to svensk-språklige plater

 Nu tändas tusen juleljus (album) (1981)
 Kom följ med i vår karusell (1987)

Den første inneholdt den selvkomponerte «Man», og en b-side på en singel fra neste album var også egen komposisjon: «You're There». Hun har senere innrømmet at det var tungt å komponere på denne tiden.

I 1983 medvirket hun i den svenske filmen Raskenstam, og spilte samme år inn singelen It's So Nice To Be Rich til filmen P & B.

Hun spilte inn duettene «Never Again» sammen med Tomas Ledin i 1982, «The Way You Are» med Ola Håkansson i 1986 og «I Wasn't The One (Who Said Goodbye)» med Peter Cetera i 1987.

På 2000-tallet 
 My Coloring Book (2004)
 A (2013)

I 2004 utgav hun for første gang på 17 år en plate, My Coloring Book, med låter som hun selv har vært inspirert av, for eksempel singelen «If I Thought You'd Ever Change Your Mind», en gammel Cilla Black-låt.

Agnetha Fältskog har innrømmet at hun har følt seg plaget av pressen, og hun har selv valgt å holde en lav profil siden ABBA-tiden. Hysteriet når hun en sjelden gang viser seg offentlig forårsaker store overskrifter også internasjonalt.

Til lanseringen av My Colouring Book i 2004, gjorde hun mange videoer samt noen tv-intervjuer.

I 2013 ga hun ut sitt foreløpig siste album, A. Her gjorde hun blant annet en duett med Gary Barlow, «I should've followed you home». Denne ble fremført på BBCs Children in Need Rocks-konsert samme år. Det var Fältskogs første liveopptreden på 25 år.

Se også 
 ABBA

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

ABBA
Svenske sangere
Svenske låtskrivere
Medlemmer av Rock and Roll Hall of Fame (gruppemedlem)
Personer fra Jönköping
Semikolon

Semikolon er tegnet «;». Tegnet inntar en mellomstilling mellom komma og punktum. Semikolon brukes på to måter på norsk: Den ene for å skille mellom to helsetninger; den andre for å skille mellom personer eller annet som ramses opp i en liste, der bruk av vanlig komma vil være forvirrende.

Skille helsetninger 
Eksempler på bruk av semikolon for å skille  helsetninger:

Kongen er en pålitelig mann og en rettferdig hersker; adlyd alle hans befalinger og vis din troskap!
Han sa ingenting om den saken i dag; han mente vel det var best å tie.
Før drev vi med glass; nå driver vi med sikkerhet.

Som alternativ til semikolon, kan man benytte punktum. Man kan også bytte ut semikolon med komma, men som oftest er det da nødvendig å legge til en konjunksjon. Det sistnevnte eksempelet kan dermed også skrives slik:

Før drev vi med glass. Nå driver vi med sikkerhet.
Før drev vi med glass, men nå driver vi med sikkerhet.

Merk at dersom en av to setninger ikke er en fullstendig setning, kan man ikke skille dem med semikolon. Eksempel: «Nok en gang: Jeg har ikke lyst!» Her er setningene skilt med kolon.

Merk også at setninger som skilles med semikolon, må ha en viss sammenheng. Man skriver f.eks. ikke: «Norge er et europeisk land; Elvis Presley var en svært populær sangartist.» De to setningene hører ikke sammen; de omhandler vidt forskjellige tema.

Oppramsing 
Eksempel på bruk av semikolon i oppramsing:

De som kom på besøk var: søsteren min, Janne; Hege; broren hennes, Thomas; kjæresten hans, Nils; og Olav.

Semikolon skiller her mellom de forskjellige personene; dette gjør at det klart kommer frem at det er snakk om fem personer, at søsteren min er Janne, at broren til Hege er Thomas, og at Thomas' kjæreste er Nils. Dersom man bare bruker kommaer, blir den samme oppramsingen tvetydig, ettersom det ikke er noe som indikerer om søsteren min og Janne er forskjellige personer, eller om Heges bror og Thomas er forskjellige personer; det siste kommaet indikerer dog at Thomas' kjæreste er Nils: «søsteren min, Janne, Hege, broren hennes, Thomas, kjæresten hans, Nils, og Olav.»

Annet 
Pga. navnet semikolon, og delvis utseendet til tegnet, blir ofte semikolon feilaktig blandet med vanlig kolon på norsk. Men teknisk sett er et semikolon et komma med et punktum på toppen.

På gresk brukes et tegn med samme utseende som spørsmålstegn.

Se også 
 Tankestrek
 Kolon
 Komma
 Punktum

Eksterne lenker 
 Språkrådet om semikolon
 Mer om semikolon finner du hos Korrekturavdelingen.
 Side med "Kurs i semikolon". Mange gode litterære eksempler

Tegn
Johannes V. Jensen

Johannes Vilhelm Jensen (født 20. januar 1873 i Farsø, død 25. november 1950 i København) var en dansk forfatter, kjent for sine dikt, artikler, noveller og romaner. 

Han mottok Nobelprisen i litteratur i 1944.

Jensen var bror av Thit Jensen.

Bibliografi (ikke komplett) 

 Danskere (1896)
 Einar Elkær (1898)
 Den gotiske rennaissance (1901)
 Himmerlandshistorier (1898 – 1919)
 Den lange Rejse (1908–1922)
 Kongens Fald (1900)– tatt opp i den danske Kulturkanonen
 Aandens stadier (1928)
 Myter (1907–1944)

Priser og utmerkelser (utvalg) 
 1949 – Dansk Oversætterforbunds Ærespris
 1944 – Nobelprisen i litteratur
 1918 – Holger Drachmann-legatet
 1902 – Carl Møllers Legat

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  

Danske romanforfattere
Danske novellister
Danske dramatikere
Danske lyrikere
Danske oversettere
Nobelprisvinnere (litteratur)
Danske nobelprisvinnere
Statens Kunstfonds hædersydelse
Personer med enkeltverk i den danske kulturkanonen
Personer fra Farsø
Samvelde

Samvelde kan være betegnelse på en nasjon, stat, delstat, republikk, føderasjon eller konføderasjon.

Ordet «samvelde» kommer fra det engelske commonwealth (egentlig common wealth eller common weal). Commonwealth er et oversettelseslån fra latin res publica, som er blitt til ordet republikk.

Betegnelsen benyttes i dag om Samveldet av nasjoner (tidl. Det britiske samveldet) og Samveldet av uavhengige stater. I tillegg benyttes det engelske ordet commonwealth som offisiell betegnelse på Australia, Bahamas, Dominica, Puerto Rico, Nord-Marianene, Kentucky, Massachusetts, Pennsylvania og Virginia.

Statsrett
Folkerett
Tannu Tuva

Den tuvinske folkerepublikk (vanligvis bare kalt Tannu Tuva) var en sovjetisk satellittstat i Sentral-Asia. Staten ble opprettet i 1921, og gikk inn i Sovjetunionen i 1944. 

Tannu Tuva erklærte sin uavhengighet fra Det russiske keiserriket i kaoset som fulgte av Den russiske revolusjonen. I 1926 ble landet anerkjent av Sovjetunionen og Mongolia. Dette var de to eneste landene som ankerkjente Tannu Tuva.

Etter det tyske angrepet på Sovjetunionen gikk Tannu Tuva inn på alliert side i krigen. Høsten 1944 søkte landet opptak i Sovjetunionen, noe som formelt ble godkjent av Det øverste sovjet 1. november samme år. Området utgjør i dag den russiske delrepublikken Tuva.

Tuva
Tidligere land i Asia
Stater og territorier etablert i 1921
Stater og territorier opphørt i 1944
Thomas Arundel

Thomas Arundel (født 1353 sannsynligvis i Etchingham i Sussex i England, død 19. februar 1414) var erkebiskop av Canterbury og rikskansler i England. Han var også en av lollardenes sterkeste motstandere.

Liv og virke

Bakgrunn 
Han var en yngre sønn av Richard Fitzalan, 10. jarl av Arundel, og hadde dermed ikke arverett til tittelen.

Begynnende karriere
Hans tidlige karriere ble begunstiget ved farens store innflytelse. Etter farens død i januar 1376 kom han mer og mer under sin bror Richards innflytelse.

Han ble på et tidspunkt før 1386 utnevnt til biskop av Ely.

Broren Richard var en markant kririker av kong Richard II. Han var en av de såkalte Lords Appellant som i 1386 ville vinne utvidede rettigheter fra kongen til fordel for parlamentet. I løpet av de påfølgende uroligheter tapte den tidligere Lord Chancellor (rikskansler) Michael de la Pole, 1. Earl of Suffolk, sitt embete til biskopen av WEly, det vil si til Thomas Arundel. Hans første embedstid skulle vare tre år. Han var da en formidler mellom konge og parlament. Han var rikskansler fem ganger; han fant gang på gang i kongelig unåde, men ble gjeninnsatt.

Erkebiskop av York, så av  Canterbury
I 1388 ble han så erkebiskop av York, og i 1396 av Canterbury. 

Kort tid etter utnevnelsen som erkebiskop av Canterbury falt han i unåde hos kong Richard II, og dro i eksil. Bak dette lå et politisk spill som også hadde trukket inn paven, som utnevnte Thomas Arundel til en bispestol i Skottland. Men ditt ville han ikke.

Roger Walden ble utnevnt til ny erkebiskop. Thomas Arundel reiste til Roma for å fremlegge sin sak direkte for paven. Dette gikk såvidst godt han han raskt etter kunne legge ut på hjemreisen. Fra Roma reiste han via Firenzw, Köln og Utrecht til Paris. Der traff han Henry Bolingbroke, og sammen dro de i juli 1399 til England. Han formidlet mellom Richard II og Henry Bolingbroke og var i perioden 23. august 1399 til 3. september 1399 atter rikskansler. Den Posten som erkebiskop av Canterbury fikk han tilbake.

I 1399 var han altså tatt i nåde igjen av Henrik IV. Ettersom Waldens utnevnelse aldri ble bekreftet av paven, regnes Arundel for å ha vært erkebiskop kontinuerlig fra 1397 til sin død.

Kamp mot lollardene 
I 1382 fordømte synoder i London og Oxford John Wyclifs skrifter som kjetterske. Men grep imidlertid ikke inn mot Wyclif personlig, som til slutt døde en naturlig død. 

Forfølgelse av lollardene, som fulgte Wyclifs lære, tok til senere. Kong Henrik IV utstedte riktignok allerede i 1401 statuttet De combrende heretico, men en systematisk forfølgelse kom ikke før senere. Prosessen mot John Badby i 1410 ble ledet av erkebiskop Thomas Arundel. I 1413 begynte saken mot John Oldcastle. Han ble funnet skyldig, og dømt til døden. Dommen ble imidertid ikke eksekvert, for Oldcastle klarte å flykte.

Død
Erkebiskopen døde av slag i februar 1414. Han ble begravet i katedralen i Canterbury. Både grav og gravkapell ble ødelagt i 1540 av den anglikanske erkebiskop Thomas Cranmer.

Referanser

Rikskanslere i England
Katolske erkebiskoper av York
Katolske erkebiskoper av Canterbury
Katolske biskoper av Ely
Personer fra East Sussex
MediaWiki

MediaWiki er en wiki-programvare utgitt under GNU General Public License. Den er skrevet i PHP og benytter en MySQL- eller PostgreSQL-database til å lagre informasjonen. En webserver viser informasjonen på internett.

MediaWiki ble opprinnelig skrevet for Wikipedia av den tyske studenten og Wikipedia-utvikleren Magnus Manske. Leksikonet brukte tidligere det mer primitive programmet UseModWiki («fase 1»). Den engelske utgaven skiftet til Manskes nye program («fase 2») den 25. januar 2002. Denne dagen er gjennom et dekret fra Jimmy Wales i Wikipediasamfunnet kjent som «Magnus Manske-dagen». 

En omskrevet og forbedret versjon av fase 2-programvaren ble på et tidspunkt kjent som «fase 3». Programmet ble gitt navnet MediaWiki i erkjennelse av at programmet kunne brukes også av andre prosjekter enn Wikipedia, og at et mer meningsfullt system for versjonsnumre var nødvendig.

Installasjon 
Installasjon av MediaWiki krever vanligvis en server med PHP samt en kompatibel SQL-database. Brukeren som skal installere MediaWiki må ha administratorprivilegier. Et alternativ for å slippe å sette opp en server er å benytte en ferdig skytjeneste.

Utvidelser 
Det finnes over 2000 såkalte Extensions som gir programvaren utvidet funksjonalitet på de forskjelligste områder.
En av de mest spesielle er Semantic MediaWiki som gir brukeren muligheter for å utvikle database-liknende funksjonalitet gjennom bruk av semantiske/modell-type mekanismer.

Eksterne lenker 
 

 
Programvare fra 2002
Øvre Dividal nasjonalpark

Øvre Dividal nasjonalpark (nordsamisk: Dieváidvuovddi álbmotmeahcci) er en norsk nasjonalpark som ligger i en innlandsdal- og viddeterreng i Troms, ved svenskegrensen. Parken ble opprettet i 1971, for å «ta vare på et stort område med innlandsnatur med lite tekniske inngrep i den nordlige landsdelen, for å sikre en stor diversitet i økosystemer, et høyt biologisk mangfold og mange sjeldne arter, samt kulturminner. Det er særlig viktig å ta vare på variasjonsbredden av naturtyper i tilknytning til skog, myr og vassdrag» og den dekker et område på 750 km².

Nasjonalparken ligger i Målselv kommune og den grenser opp til Dividalen landskapsvernområde. Ved utvidelsen i 2006 ble nasjonalparken utvidet med 30 km², og samtidig ble landskapsvernområdet opprettet.

Geografi, landskap, geologi 
Kjerneområdet i nasjonalparken ligger i dalføret langs Divielva. Området vestenfor ligger rundt Anjavatnet og Anjavassdalen. Øst for Dividalen ligger et høyereliggende myr- og viddeområde rundt og øst for parkens høyeste fjell: Jerta (1428 moh.). Vekslingen mellom skogkledde daler, bratte fjell, trange elvekløfter og åpne vidder er typisk for det nord-norske innlandslandskapet.

Et berggrunnslag med konglomerat, sandstein og skifere er typisk for området og har fått navnet dividalsgruppen.

Flora og fauna 
Alle de «fire store rovdyrene» (bjørn, ulv, jerv og gaupe) har tilhold i parken, som er særlig kjent for å ha landets tetteste bestand av jerv.

Øvre Dividal er hjemsted for ca. 50 rødlistede arter av lav, sopp og biller.

Kulturminner 
Det finnes mange samiske kulturminner her, alt fra før-kristne offerplasser og kjøttgjemmer til gammer og reingjerder av nyere dato. Norsk bosetting i området er fra 1700- og 1800-tallet. 

Navnet Dividalen kommer fra det samiske ordet «dievva», som betyr rundaktig og tørr haug..

Forvaltning og bruk av området 
Vandreleden Nordkalottruta passerer gjennom nasjonalparken. Turistforeningen har hyttene Vuomahytta, Dividalshytta og Dærtahytta. Statskog har to ulåste hytter i parken, Ole Nergårdbua og Storrostahytta. Disse er åpne og gratis for alle. I tillegg har reindriftsforvaltningen en åpen del i Havgahytta. 

Rein fra de svenske samebyene Lainiovuoma og Saarivuoma har sommerbeite i nasjonalparken.

Referanser

Litteratur 
 Karl-Dag Vorren med flere. Øvre Dividal. Luther forlag, 1974. ISBN 82-531-4060-6

Eksterne lenker 
 
 
 

Nasjonalparker i Norge
Verneområder i Troms og Finnmark
Verneområder i Målselv
Verneområder opprettet i 1971
1971 i Norge
Magna Graecia

Magna Graecia (latin:  Stor-Hellas, gresk: Megalê Hellas/Μεγάλη Ἑλλάς) betegner et av områdene som ble kolonisert av greske bosettere fra 800-tallet f.Kr. Magna Graecia omfattet Sicilia og Sør-Italia.

Utstrekning
Opprinnelig brukte romerne navnet Magna Graecia kun om strøket rundt den greske kolonien Graia (Γραία), men etterhvert dekket navnet hele det nevnte området.  

Med denne koloniseringen ble gresk kultur eksportert til Sicilia og Italia, og denne forente seg opp gjennom århundrene med den lokale kulturen og den romerske og latinske sivilisasjonen. 

Mange av de nye byene ble svært mektige og rike, som Kapuê (Capua), Neapolis (Νεάπολις, Napoli), Subaris (Σύβαρις, Sybaris).

Greske kolonier i Magna Grecia etter dagens italienske regioner

Greske kolonier i Basilicata
Heraclea
Metapontion, Metapontum – Metaponto
Siris – Policoro
Thourioi (Θούριοι) – S.Eufemia

Greske kolonier i Calabria
Hipponion – Vibo Valentia
Kopia 
Kroton (Κρότων) – Crotone
Kaulon – Monasterace
Krimisa – Cirò
Lagaria – Amendolara
Lakroi (Λοκροί) eller Lokroi Ephyzephirioi – Locri
Laos – Marcellina – Santa Maria del Cedro
Medma – Rosarno
Metauros – Gioia Tauro
Pandoria
Rhegion (Ρήγιον) – Reggio Calabria
Skylletion – Roccelletta di Borgia
Sybaris – Sibari
Temesa – Nocera Terinese?
Terina – Lamezia Terme

Greske kolonier i Campania
Hyria – Iriano Irpino?
Kymai – Cuma
Neapolis – Napoli
Pithekusai – Ischia
Posidonia – Paestum
Elaia – Velia (Novi Velia)

Greske kolonier i Puglia
Arpi – Arpi
Brentesion – Brindisi
Kallipolis – Gallipoli
Kailìa – Ceglie
Hydrus – Otranto
Rubi – Ruvo di Puglia
Taras, Tarentum (Τάρας) – Taranto

Greske kolonier på Sicilia
Acireale – Acireale
Akragas (Άκραγας) – Agrigento
Gela – Gela
Himera
Katana – Catania
Leontini
Megara Hyblaea
Mylae
Naxos
Segesta – Segesta
Selinunt – Selinunte
Syrakus (Συρακούσσες) – Siracusa 
Tauromenion – Taormina
Zankle – Messina

Greske kolonier annetsteds i Italia
På Den italienske halvøy fantes det også i samme epoke enkelte andre greske kolonier, eller byer så å si overtatt av greske bosettere, men nord for det område som betegnes som Magna Graecia.

I dagens Abruzzi:
Hatria – Atri (Adriaterhavet er oppkalt etter denne viktige greske havnebyen)

I dagens Emilia-Romagna:
Ariminum – Rimini

I dagens Molise:
Larinum – Larino Vecchio

I dagens Toscana:
Populonia (gresk bosetting i en opprinnelig etruskisk by)

I dagens Umbria:
Tuder – Todi

Griko
Griko er navnet på et blandingsspråk som forener elementer fra antikkens gresk, bysantinsk gresk og italiensk. En liten grikotalende minoritet finnes fremdeles i Calabria, for det meste i Salento.  

Landskap i antikkens Hellas
 
Italias geografi
Italias historie
Rune Gerhardsen

Rune Gerhardsen (født 13. juni 1946, død 4. september 2021) var en norsk politiker (Ap) og idretts­leder.

Liv og virke

Bakgrunn
Rune Gerhardsen var sønn av statsminister Einar Gerhardsen og bror av Truls Gerhardsen og Torgunn Lieungh.

Karriere
I årene 1973 til 1975 var han leder for Arbeidernes ungdomsfylking (AUF).

Rune Gerhardsen var i periodene 1986–1990 og 2001–2003 president i Norges Skøyteforbund, som representant først fra Ask Skøyteklubb og andre gang representerte han Aktiv Skøyteklubb. Klubben hadde skiftet navn i mellomtiden, så det var i realiteten samme klubben. Han ble 9. juni 2013 på nytt innvalgt som skøyte­president, et verv han tok gjenvalg i for to nye år i juni 2015 og også denne gangen som representant fra Aktiv SK. Ved skøytetinget i 2017 overlot han presidentvervet til den internasjonale mesterskaps­dommeren i kunstløp Mona Adolfsen.

Gerhardsen var byrådsleder i Oslo fra 1992 til 1997. Fra september 1992 til oktober 1995 ledet han et samarbeids­byråd bestående av Arbeider­partiet og Sosialistisk Venstreparti (SV). Etter kommune­valget i 1995, gikk SV ut av byrådet, og Gerhardsen fortsatte som leder for et mindretalls­byråd til 15. januar 1997.

Gerhardsen var i mange år gift med Tove Strand. Sammen fikk de døtrene Marte og Mina Gerhardsen. Han var fra 1996 til 2003 senior­rådgiver i Geelmuyden.Kiese. I 2003 var han igjen byrådsleder­kandidat for Oslo Arbeiderparti.

Gerhardsen ble i kommune­valgkampen 2007 kritisert for å holde kurs om politiker­påvirkning, samtidig som han stilte som byrådsleder­kandidat. Ved kommune­valget i 2011 var han Arbeider­partiets ordfører­kandidat i Oslo.

I desember 2019 ble han og Laila Andresen tildelt Norges Skøyteforbunds høyeste utmerkelse NSFs Gullmerke.

Bibliografi

Noter

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 

Norske samfunnsøkonomer
Ap-politikere i Oslo
Byråder i Oslo
AUFs ledelse
Presidenter i Norges Skøyteforbund
Personer tilknyttet Geelmuyden.Kiese
Personer fra Oslo
Artikler i skøytesportprosjektet
Rolf Sagen

Rolf Sagen (født 21. desember 1940 i Vadheim, død 6. april 2017) var en norsk forfatter. Han var grunnlegger av Skrivekunstakademiet i Bergen i 1985, der han også var daglig leder fra starten til 1993.

Sagen ga ut romaner, noveller, dikt og barnebøker. Han debuterte i 1968 med diktsamlingen Dørklinker, som han fikk Tarjei Vesaas' debutantpris for. I 1976 mottok han Kritikerprisen for romanen Mørkets gjerninger. Han fikk Samlagsprisen i 2003.

Sagen ble født i Vadheim i Sogn, men bodde i Bergen mesteparten av livet. Han var utdannet klinisk psykolog og arbeidet på Sandviken Sykehus noen år før han ble forfatter på heltid. Romanen «Springfart ved fjorden» var blant de nominerte i konkurransen om Norges mest morsomme bok i NRK i 2012.


Bibliografi  
 Dørklinker – diktsamling, (1968)
 Kvengedal – collage, (1970)
 Morgonmannen held utstilling - roman, (1971)
 Båten til Bergen - dikt, (1974)
 Mørkets gjerninger – roman, (1976)
 Sangbukken - skodespel, (1977)
 Finne seg ei grein - roman, (1980)
 Sval luft strøymer mot andletet - roman, (1981)
 Springfart ved fjorden - roman, (1986)
 Mercedesryttaren – dokumentarroman, (1988)
 Reisa til Leit – barnebok, (1989)
 Lyden av vatn – roman, (1990)
 Eg reiste gjennom dette mørke landet og møtte deg - dikt (1991)
 På søvnen høyrer eg. Ein song. (1992)
 Frå Samuel Eydes siste tid - roman (1993)
 Sauenes liv – bildebok, (1994)
 Den gongen eg var elvefiskar – bildebok, (1995)
 Kjærasten min og andre dikt for store og små – diktsamling, (1996)
 Bergfri og Kakaoen leitar etter morfar – bildebok, (1997)
 Bergfri og epleslangen – bildebok, (1998)
 Blendverk - prosastykke, (1998)
 Bergfri og kattungen – bildebok, (1999)
 Sørgedans – poesi, (2000)
 Hundre bønder – dokumentarroman, (2001)
 Reisa til D. – novellesamling, (2002)
 Steinar Foten og vekkarmannen – barnebok, (2002)
 Alltid likt å lese om krigen - forteljing (2003)
 Skog – roman, (2004)
 Josefines songar - dikti for barn, (2005)
 Kraftverk - roman, (2007)

Priser 
 Tarjei Vesaas' debutantpris, 1968, for Dørklinker 
 Kritikerprisen 1976, for Mørkets gjerninger
 Samlagsprisen 2003

Referanser

Eksterne lenker 
 Omtale i Bergens Tidende ved Rolf Sagens død
Digitaliserte bøker av Rolf Sagen i Nasjonalbiblioteket
Artikler av og om Rolf Sagen i Norart

Norske romanforfattere
Norske barnebokforfattere
Norske lyrikere
Vinnere av Tarjei Vesaas' debutantpris
Vinnere av Kritikerprisen
Vinnere av Samlagsprisen
Khalkedon

Khalkedon (gresk: Χαλκεδον) var i oldtiden en havneby og en tidlig gresk koloni ved Bosporos i Bithynia, i Lilleasia, tvers overfor Bysants. I dag heter stedet Kadıköy og er en bydel i moderne Istanbul. Det greske navnet på oldtidens by er fra dets fønikiske navn, i betydningen «Nybyen», noe som også var tilfelle med Kartago.

Stedet Khalkedon er lokalisert på en smal halvøya på nordkysten av Marmarahavet, i nærheten av munningen til Bosporosstredet. En elv, kalt for Khalkis eller også Khalkedon i oldtiden er i dag kjent som Kurbağalıdere, og flyter ut i bukten Fenerbahçe. Her grunnla greske kolonister fra byen Megara i Attika i antikkens Hellas en bosetning i år 685 f.Kr. Sytten år senere grunnla nybyggere fra samme sted Bysants, og Khalkedon kom raskt i skyggen av denne byen som skulle vokse seg til den viktigste byen i det greske kulturområde og senere til hovedstad i Østromerriket.

Navnet Khalkedon er funnet på alle mynter derfra foruten i manuskriptene til Herodots historieverk, Xenofons Hellenica, Arrianos' Anabasis, og andre verker. Nær ingenting av oldtidsbyen har overlevd over bakkenivået i dagens Kadıköy. Arkeologiske funn er avdekket ved Altıyol og andre funnsteder er i dag utstilt i Istanbuls arkeologiske museum.

Forhistorie 
I jordhaugene ved Fikirtepe er det funnet levninger som er datert tilbake til kobberalderen (5500-3500 f.Kr.) og det bevitner vedvarende bosetninger siden forhistoriske tider. Fønikerne drev aktiv handel i dette området.

Den romerske naturhistorikeren Plinius den eldre hevdet at Khalkedon var først kjent som Prokerastis, et navn som muligens var avledet fra et punkt eller sjømerke i nærheten av stedet. Det ble deretter kalt for Kolpusa, antagelig fra havnen, og til sist Caecorum Oppidum, det vil si «byen til de blinde».

Se også 
 Konsilet i Khalkedon

Referanser 

Kolonier i antikkens Hellas
Istanbul