alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Hermelin (pels)

Denne artikkelen handler om hermelin-pels. For kaninrasen hermelin, se Hermelin (kanin). Se ellers røyskatt.

Hermelin er pelsverk som er lagd av røyskattens vinterskinn. Pelsverket er skinnende hvitt med karakteristiske, svarte flekker etter røyskattens svarte haletipp. Den kostbare hermelinpelsen har blant annet vært brukt  på kroningskapper for konger og fyrster, visse dommerkapper og geistelige stasplagg, blant annet enkelte mozzettaer (albuelange kapper eller skulderkrager) og camauroer (pavehetter).

Etymologi 
Ordet «hermelin» er trolig en forminskelsesform av det gammelhøytyske harmo som betyr «røyskatt». En annen forklaring går ut på at «hermelin», som på engelsk skriver ermine, stammer fra navnet Armenia fordi det i antikken særlig var armenske handelsmenn som handlet med hermelinskinn fra Sibir.

Bruk

Hermelin i heraldikk 
Hermelin er også et begrep under kategorien pelsverk i heraldikken der det betegner et pelsliknende mønster brukt på våpenskjold. Mønsteret er hvit bakgrunn og plassert på denne er det mange små, svarte haletipper som ligner litt på et kommategn. Et særlig kjent våpen med hermelin er våpenet til landområdet Bretagne i Frankrike.

Hermelin brukes også innvendig – som et for – i de våpenkappene og «våpenteltene» som omgir mange kongevåpen og andre fyrstelige våpen. Det norske kongevåpenet er riksvåpenet på en hermelinsforet, purpurfarget våpenkappe. Noe lignende har de i Danmark og Sverige.

Hermelin er sjelden i kommunevåpen, person- og slektsvåpen. I Norge er det hermelin i kommunevåpenet til Ørskog.

Se også 
 Røyskatt
 Pelsverk
 Pelsdyr

Litteratur 
 Hallvard Trætteberg: «Heraldiske farvelover», Meddelanden från Riksheraldikerämbetet, bind 7, Stockholm 1938
 Hans Cappelen og Knut Johannessen (red.): Norske kommunevåpen, Oslo 1987 med tilleggshefte 1988
 Poul Bredo Grandjean: Dansk Heraldik, København 1919 
 Ottfried Neubecker: Heraldik. Kilder, brug, betydning, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)

Eksterne lenker 
 

Pels
Heraldikk
Israels flagg

Israels flagg består av en davidsstjerne og to horisontale blå striper på hvit bunn. Blåfargen i flagget varierer fra marineblå til lyseblå, på grunn av uklar flagglovgivning. Flagget skal symbolisere en davidstjerne på et jødisk bønneskjerf (tallit). 

Israels handelsflagg og orlogsflagg er forskjellige fra nasjonalflagget. Begge har helt blå flaggduk, men handelsflagget har davidsstjernen i en hvit oval nærmest stangen der orlogsflagget har stjernen satt i en hvit trekant plassert ved stangsiden.

Historie
Flagget ble først vist under Rishon-LeZion i 1885, og så under den første sionistkongressen i Basel, Sveits i 1897. Flagget ble presentert av David Wolffsohn, og tok utgangspunkt i talliten. Flagget ble offisielt Israels flagg den 28. oktober 1948, seks måneder etter Israels uavhengighetserklæring i 1948, selv om David Ben-Gurion hadde flagget ved sin side da den ble opplest.

Referanser

Flagg
Asiatiske flagg
Landkreis

En Kreis (i Nordrhein-Westfalen og Schleswig-Holstein) eller Landkreis (i alle andre forbundsland) er etter tysk kommunalrett en sammenslutning av kommuner (Gemeinde) og samtidig et offentlig foretak som forvalter et område (Gebietskörperschaft). Landkretsen forvalter sitt område i henhold til prinsippet om kommunalt sjølstyre. Sammenlikna med norsk forvaltning svarer Landkreis best til betegnelsen fylke eller fylkeskommune.

Alle kretser og landkretser i Tyskland er delt i et antall kretstilhørige kommuner (kreisangehörige Gemeinden). Tallet på kommuner i en krets varierer fra 6 til 235. Byer med mer enn 100 000 innbyggere (i enkelte forbundsland også mindre byer) er i de fleste forbundsland kretsfrie (Kreisfreie Städte), dvs. at de ikke hører inn under noen krets, men i stedet ivaretar fylkesfunksjonene på bynivå omtrent slik Oslo gjør i Norge. Det er 107 slike kretsfrie byer i Tyskland.

Hvilke offentlige oppgaver kretsene har, kan variere. Boligbygging, veger (Kreisstraßen), helsevesen, katastrofeberedskap, mattilsyn, avfallshandtering, kollektivtransport og sosialhjelp er oppgaver som til vanlig ligger til kretsen. I tillegg til å yte tjenester på vegne av kommunene fungerer kretsen også som statens forlenga arm i distriktene og fører tilsyn med kommunene. Enkelte kretser er fullkommunalisert, dvs. at det statlige overoppsynet er overdratt kretsen. Kretsen finansierer sin virksomhet ved å kreve en avgift (Kreisumlage) av kommunene.

Administrasjon og politisk ledelse av kretsen er lagt til en Kreisstadt. Her har den politisk valgte Kreistag sitt sete, valgt for fem år (i Bayern seks). Dette ledes av en Landrat. 

Betegnelsen Kreis går tilbake til det tsjekkiske ordet kraj («land»). Tidlig på 1800-tallet forsøkte den prøyssiske statsmannen Freiherr vom Stein å innføre en form for lokalt styre også i landdistriktene. Først mot slutten av århundret ble forslaget realisert, og de første kretsordningene innført i de prøyssiske provinsene Westfalen (1886) og Rheinprovinz (1887).

Alle Tysklands 295 landkretser er tilsluttet forbundet Deutscher Landkreistag.

Se også
 Liste over Landkreise i Tyskland
Tysklands lokalforvaltning
 Kreistag
 Tysklands politiske system

Eksterne lenker
 Deutscher Landkreistag
 Kreisnavigator – oversikt over landkretser

Kretser i Tyskland
Tysk lokalforvaltning
Lyngdal prestegjeld

Lyngdal prestegjeld var et prestegjeld i Lister prosti. Det ble tidligere utgjort av Lyngdal, Austad og Kvås. Ved kgl. res. 9. desember 1966 ble Hægebostad og Eiken også lagt til prestegjeldet.

Det ble avviklet da prestegjeldene gikk ut som administrasjonsnivå i Den norske kirke fra 2004 og utover.

Eksterne lenker 
 Arkivverket: Prestegjeld og sogn i Vest-Agder

Prestegjeld i Agder og Telemark bispedømme
Lyngdals historie
Hægebostads historie
Religion i Agder
Austad kirke (Lyngdal)

Flere betydninger: Austad kirke (Bygland)
Austad kirke er en laftebygget korskirke bygget i 1803. Kirken har 400 sitteplasser.

Austad kirke ligger i Austad i Lyngdal kommune. Sognet ligger i Lister og Mandal prosti og hørte tidligere til Lyngdal prestegjeld.

For noen år siden ble det oppdaget at eiketømmeret som ble brukt til byggingen av kirken stammet fra en stavkirke som ble reist sent på 1100-tallet.

I 2003 ble det feiret 200-årsjubileum av kirken. Det ble for denne anledningen utgitt en 100 siders historiebok om Austad Kirke. Utgiver Austad Menighetsråd. ISBN 82-303-0057-7

Kilder

Eksterne lenker 
 
 
 Lyngdal kirkelige fellesråd  

Kirker i Lyngdal
Trekirker
Kulturminner i Lyngdal
Norske kirker fra 1803
Kirker i Lister og Mandal prosti
Korskirker i Norge
Kirker med prekestolalter
Bokbåt

Bokbåt er et flytende bibliotek som driver oppsøkende bibliotekvirksomhet på samme måte som en bokbuss.

Steder som har eller har hatt bokbåttjeneste er:

 Møre og Romsdal, Hordaland og Sogn og Fjordane: bokbåten «Epos» (1959–2020)
 Stockholms skjærgård, Sverige: bokbåten M/S «Tranan» (1953–)
 Finland: kirjastovene
 Minnesota, USA: The Floating Library (2013–2018)
 Vest-Sulawesi, Indonesia: perahu pustaka (2015–)

Se også
Bokbåten «Epos»

Referanser 

Bibliotekvesen
Fartøyer
Båttyper
Hagbarth Martin Schytte-Berg

Hagbarth Martin Schytte-Berg (født 1860, død 1944) var en norsk arkitekt. Han var utdannet fra den byggtekniske linjen ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt og Polytechnische Hochschule i Hannover med Conrad Wilhelm Hase som lærer og Königlich Technische Hochschule i  Berlin der han også studerte i kirkearkitektur under Johannes Vollmer.

Praksis og verk 
Etter studiene i Hannover var Schytte-Berg arkitektassistent i Trondheim og Kristiania. Etter bybrannen i Skien i 1886 hadde han egen arkitektpraksis der, og var dessuten hovedlærer ved Skiens tekniske skole. Han hadde praksis først i Kristiania og deretter i Ålesund etter bybrannen i 1904, og i Kristiania fra 1907.

Schytte-Bergs bygninger følger tidens vanlige stilforandring fra streng historisme og jugend, nasjonalpreget klassisisme til funksjonalisme. Skien kirke (bygget  1887–1894) er en nygotisk basilika i rød tegl, etter samtidige tyske idealer for kirkearkitektur. Fagerborg kirke i Oslo (bygget 1900–1903) er en langkirke med åpne takstoler bygget i granitt  og med asymmetrisk plassert tårn. Kirken er inspirert av romanske og gotiske former foruten samtidige amerikansk huggsteinarkitektur. I Ålesund bygde Schytte-Berg en rekke murgårder i den typiske ålesundske jugendvarianten. Blant disse er Svaneapoteket.

Han har tegnet en rekke bygårder både i Skien, Ålesund, Trondheim og Oslo. Blant disse er
 Øvre Slottsgate nr. 4, Oslo – forretningsgård fra 1897
 Øvre Slottsgate nr. 5, Oslo – forretningsgård fra 1898
 Krambugata 12, Trondheim – forretningsgård fra 1908
 Krambugata 14, Trondheim – forretningsgård fra 1908
Hans Hagerups gate 10, Trondheim - bygård fra 1910

Referanser

Eksterne lenker 
 Hagbarth Martin Schytte-Berg fra Arc!
 Hagbarth Martin Schytte-Berg i SNL
 Hagbarth Schytte-Berg i Norsk kunstnerleksikon

 
Art nouveau
Kristian Aubert

Kristian Aubert (født 1909, død 1942) fra Oslo var en norsk brannmann, idrettsutøver og motstandsmann under den andre verdenskrig.
Aubert var bl.a. utdannet tekniker, fenrik i feltartilleriet og formann i Vestre Akers Skiklub.

Under den andre verdenskrig deltok han aktivt i mostandsarbeidet mot nazistene. Det resulterte i at han ble oppdaget, arrestert og torturert ihjel av nazister i fengsel i Norge. Under den grusomme torturen røpet Aubert intet og han reddet dermed livet til flere han hadde samarbeidet med. Aubert var den første fangen tyskerne torturerte i hjel på Grini (se Njølstad, 2008).

Aubert deltok bl.a. i 1942 som forkledd sjåfør for bilen til fengselet i Åkebergveien, Oslo, da Arne Qvenild forkledd som gestapo, smuglet ut Didrik («Dixe») Cappelen for å redde Cappelen fra å bli henrettet for sitt motstandsarbeid i Telemark.

Kristian Aubert og ektefellen Martha Kristine født Græsholt (1914-1982) er gravlagt på Vestre gravlund i Oslo. Ved Sørkedalen kirke er Aubert en av fire falne fra Sørkedalen som er navngitt på en minnebauta.

Kristian Auberts vei på Røa, Oslo, er oppkalt etter ham og der er det satt opp en minnestein med plakett over ham.

Også Aubertisen i Antarktis er oppkalt etter ham. Området ligger i Dronning Maud Land, er ca. 27 km langt og ligger mellom Milorgfjella og Sivorgfjella i Heimefrontfjella, syd på Maudheimvidda.

Referanser

Litteratur 
 «En eventyrlig krigshistorie – fra 20 år tilbake: Med dødsdom hengende over seg kom Skiensmann ut av fengselet», avisen Varden, Skien, lørdag 27. januar 1962
 Chr. A.R. Christensen: Dåd. Med livet som innsats i krigstidens Norge, Oslo 1965, side 62-77 
 Wilhelm Münter Rolfsen: Usynlige veier. Fra Edderkoppens og flyktningeksportens historie (1. utgave Oslo 1946 og 2. utgave:) Oslo 1995, side 62-66 
 Kai Arvid Køhler: «Oppløsningen av Den antinazisiske gruppa» i Historiekomiteen for krigstiden i Porsgrunn: Okkupasjonsårene i Porsgrunn 1940 til 1945, 4. kapittel, Porsgrunn 1988 
 Olav Njølstad: Jens Chr. Hauge – fullt og helt. Oslo (2008): Aschehoug. 
 Didrik ("Dixe") Cappelen: «Et februarbrev til Jens Christian Hauge», Slekt og data, nr 1–2013, Oslo 2013, side 18-20 (om Cappelens flukt i 1942 og med bilder)
Hans Cappelen:"En blid mann og tre dødsdommer Dixe Cappelen 1900-1970», Skien Historielag, Byminner 43, Skien 2021, særlig kapittel 5, side 19-24.

Norske motstandsfolk drept under andre verdenskrig
Norske torturofre
Norske drapsofre
Himno Nacional Mexicano

Himno Nacional Mexicano er Mexicos nasjonalsang. Den ble skrevet i 1853 av Francisco González Bocanegra og melodi av Jaime Nunó Roca.

Sangtekst 

Siden 1943 har nasjonalsangen bestått av koret, første, femte, sjette og tiende vers. Når sangen spilles ved sportsbegivenheter som de olympiske leker, spilles kun koret, det første verset og så koret igjen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Webside med både melodi og tekst til Himno Nacional Mexicano
Himno Nacional Mexicano

Meksikansk musikk
Meksikanske nasjonalsymboler
Nevernes (Rana)

Nevernes er en bygd i Dunderlandsdalen i Rana kommune på Helgeland i Nordland. Bygda befinner seg 68 meter over havet, 29.0 km nordøst for Mo i Rana, og 4.2 km sørøst for Storforshei. Bygda har samme postnummer (8630) som Storforshei.

Nevernesveien og fylkesvei 7374 (Fv7374) går gjennom bygda. Før åpningen av parsellen Fallheia–Sandheia den 27. september 2018, var denne veistrekningen en del av E6 og Saltfjellveien.

Fra Nevernes går den 77,1 meter lange Nevernes bru over Ranelva til Grønfjelldalen langs Fv7374 (Grønfjelldalveien). Den nåværende brua ble satt opp i oktober 2020, etter at den forrige ble tatt av uvær og flom den 21. september 2020.

Nevernes har et eget kapell fra 1893 og en menighet som er tilsluttet Indre Helgeland prosti. 

Ellers består bygda for det meste av privatboliger, fordelt på stedene Nordnevernes, Reinvollen, Skogly, Sagtømmersletta, Litlhengheia, Tullgranheia og Oppdalsheia.

Referanser

Kilder

Nevernes (Rana)
Else Færden

Else Færden (født 1952 i Oslo) er en norsk forfatter av barne- og ungdomsbøker. 

Færden har arbeidet som forlagsredaktør, sendelektor ved Universitetet i Poznan, hjelpelærer på Nordisk institutt ved Universitetet i Oslo og som informasjonskonsulent ved Riksteatret. Som forfatter står hun bak en rekke fag- og skjønnlitterære bøker og to skuespill. Med ett unntak, Norges minste by – en vandring i Hølen med Helge Holther, er hennes verker rettet mot barn og ungdom.

Hun ble hedret med Brageprisen for Garnnøstet som forsvant i 1993 og Riksmålsprisen for Vingefolket i 1998.

Siden 1990 er hun bosatt i Hølen sammen med sin mann Tor Åge Bringsværd.

Bibliografi

Skjønnlitteratur for barn og ungdom 

 1994: Teodora og de tre mammaene
 1997: Den usynlige damen
 1998: Vingefolket – tildelt Riksmålsprisen
 2002: En stjerne i natten

Skuespill 
 1986: Speiltrollet : et spill for dukker (Oslo Nye teater/Dukketeatret på Frogner)
 1988: Lilja : en teaterfabel (Riksteatret/Hordaland teater under tittelen: Du e`kje redd vel?!)

Billedbøker 
 1992: Den stygge drageungen – ill. Hilde Kramer
 1993: Garnnøstet som forsvant – ill. Sissel Gjersum; tildelt Brageprisen
 1994: Slørhalefisken – ill. Ingrid Jangaard Ousland
 1994: Frosken og metemarken – ill. Marek Woloszyn
 1994: Grevlingen Arthur og vennene hans – ill. Øivind Jorfald
 1994: Anna og Pandabjørn – ill. Marek Woloszyn (ny utgave 1996, ill. Morten Ravnbø Sætren)
 1995: Klovnen og jenta – ill. Sissel Gjersum; også oversatt til svensk
 1999: Anna får en katt – ill. Morten Ravnbø Sætren
 2001: Verdens beste bamse – ill. Gro Torvaldsen Rykkelid

Fagbøker 
 1986: Møte med Jeanne d`Arc
 1994: Rikkes Alfabet – et møte med Norsk Folkemuseum – i samarbeid med Kjersti Sissener Munthe
 2000: Alle barns hagebok : leke, lære, lage, så og plante, J.M. Stenersen
 2002: Norges minste by – en vandring i Hølen med Helge Holter
 2005: H.C Andersen – den modige andungen
 2007: Æsop – og fablen hans, CappelenDamm
 2008: Henrik Wergeland – dikter og villstyring

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske barnebokforfattere
Norske forfattere av ungdomsbøker
Vinnere av Brageprisen
Fødselsdato ikke oppgitt
Johannes Brøndsted

Johannes Balthasar Brøndsted Johannes Balthasar Brøndsted (født 5. oktober 1890 i Grundfør ved Aarhus, død 16. november 1965 i København), var en dansk arkeolog. Han var professor ved Københavns Universitet 
fra 1941 til 1951 og direktør for Det danske Nationalmuseet fra 1951 til 1958. 
Fra 1958 til 1960 var han riksantikvar, Danmarks første. 

Brøndsted var medlem av en lang rekke vitenskapelige selskaper, blant annet Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien, Royal Irish Academy i Dublin, British Academy, Det Norske Videnskaps-Akademi og av Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab. 

Brøndsted er begravet på Frederiksberg Ældre Kirkegård.

Priser og utmerkelser 
Brøndsted ble ridder av Dannebrogordenen i 1939, fikk Dannebrogordenens hederstegn i 1948
og ble kommandør av Dannebrogordenen i 1960.  Han mottok Läkerols kulturpris i 1958.

Bibliografi 
 Nordisk og fremmed Ornamentik i Vikingetiden, med særligt henblik på stiludviklingen i England. Aarbøger for nordisk Oldkyndighed og Historie 1920.
 Nordboer i Amerika før Columbus (1951)
 Guldhornene (1954)
 Danmarks Oldtid, Stenalderen (1938) (utgitt på nytt 1960-63)
 Danmarks Oldtid, Bronzealderen (1939) (utgitt på nytt 1960-63)
 Danmarks Oldtid, Jernalderen (1940) (utgitt på nytt 1960-63)
 Vikingerne (1960)

Referanser

Litteratur 
 Glob, P.V. m.fl. 1966: Mindeaften for Johannes Brøndsted. Aarbøger for nordisk Oldkyndighed og Historie, s. 5-35.
 Jensen, Jørgen 2001: Danmarks Oldtid. Stenalder 13.000-2.000 f. Kr.

Eksterne lenker 
 Johannes Brøndsted hos gravsted.dk 
 Kraks Blå Bog 1957

Danske arkeologer
Danske museumsfolk
Professorer ved Københavns Universitet
Medlemmer av Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab
Medlemmer av Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Fellow of the British Academy
Dannebrogordenen
Personer fra Favrskov kommune
Fødsler i 1890
Dødsfall i 1965
Ole Kristian Grimnes

Ole Kristian Grimnes (født 4. januar 1937 i Tromsø) er en norsk historiker og professor emeritus i moderne historie ved Universitetet i Oslo. Grimnes har spesielt arbeidet med forskning om norsk okkupasjonshistorie 1940–1945.

Han er født i Tromsø og vokste opp i Oslo. Grimnes tok artium på latinlinjen ved Oslo katedralskole og senere en BA-grad ved Columbia University, New York i 1959. I 1964 tok han historisk-filosofisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo (UiO) med historie hovedfag. Han ble dr. philos. i 1970. Grimnes´fremste forskningsfelt har vært norsk historie under den andre verdenskrig.

Han har skrevet om hjemmefrontens ledelse og første bind i serien Norge i krig om det tyske overfallet. og regjeringen Nygaardsvolds krigsvedtak i 1940. Han har publisert om kampene om Hegra festning og Oscarsborg og sammen med Jo Benkow en bok som drøfter 9. april 1940.

I 2001 utgav han en biografi om Sam Eyde Han har vært redaktør for historielæreverket Spor i tid for videregående skole som har kommet i flere utgaver siden 1995.

Grimnes var også en av initiativtagerne for et eget kurs om nasjonalismens historie i nyere tid i Europa. Han var tilknyttet Prosjekt 1905 og utgav i 2014 boka «det norske flaggets historie» om hvordan norske flagget som et nasjonalt symbol fra 1814 til tiden omkring 1905.

Bibliografi (utvalg)

, sammen med Jo Benkow

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske krigshistorikere
Norske sakprosaforfattere
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Professorer ved Universitetet i Oslo
Personer fra Tromsø kommune
Kiropraktor

En Kiropraktor er person som har som hovedvirke å behandle muskel- og skjelettlidelser ut fra behandlingsformen kiropraktikk. Kiropraktor er en beskyttet yrkestittel i Norge.

Kiropraktorer har varierende status fra land til land. I noen land er disse integrert som en del av det offentlige helsevesen, mens de i andre land regnes som alternative behandlere. De fleste kiropraktorer i Norge jobber i privat praksis som offentlig autorisert helsepersonell. Kiropraktorer jobber typisk med undersøkelse, diagnostikk, behandling eller utredning av muskel- og skjelettlidelser, ofte i samarbeid med en eller flere andre helseprofesjoner.

Historikk 
Den første kiropraktor i Norge var Arthur E. Lundh, som startet praksis i Oslo (Christiania) i 1922. Han var den første presidenten i Norsk Kiropraktorforening, som ble stiftet i 1935.

I 1974 ble det innført en delvis refusjon på behandling henvist av lege. Helt frem til 1988 ble profesjonen regulert under kvakksalverloven, men ble da etter en offentlig utredning NOU 1985 en beskyttet yrkestittel, og har siden det fungert som en av de offentlig autoriserte helseprofesjonene i Norge. Etter en prøveperiode, ble det som en permanent ordning innført utvidede rettigheter for kiropraktorer i Norge i 2006, med en lovhjemmel som ga kiropraktorer mulighet til å sykmelde, henvise til ulike radiologiske undersøkelser som MR, CT, ultralyd og røntgen, samt henvise relevante pasienter til videre utredning hos legespesialister (revmatolog, ortopedkirurg, nevrolog etc.).

Utbredelse 
Kiropraktorer er en av de raskest voksende autoriserte helsepersonellgruppene idag. I 2013 var det 770 registrerte kiropraktorer med autorisasjon, en økning på 17 % fra 2012. Over 90 % av norske kiropraktorer antas å være organisert i Norsk Kiropraktorforening.

Utdannelse 
Det finnes ingen kiropraktorutdannelse i Norge, men en offentlig utredning har anbefalt etablering av dette. Det finnes kiropraktorutdannelser i en rekke land i Europa, men også i Sør-Afrika, Sør-Amerika, USA, Canada og Australia. Skolene er henholdsvis enten godkjent eller ikke godkjent av et kiropraktisk krediteringsråd.

De fleste unge kiropraktorer i Norge har de siste år vært utdannet ved Syddansk Universitet i Danmark. Studiet kalles kandidatsutdannelse i klinisk biomekanik (kiropraktor) og er et femårig utdanningsløp som etter godkjent mastergradsoppgave gir kreditering Master of Science (MSc). Andre populære studiesteder er England (AECC), et av de fire universitetene i Australia og Palmer i Iowa i USA.

For å få offentlig autorisasjon i Norge og kunne praktisere som autorisert kiropraktor kreves ett års turnustjeneste hos godkjent turnusveileder.

Referanser

Eksterne lenker 
 Kiropraktorutdanning
 Norsk Kiropraktorforening
 Nordisk Institut for Kiropraktik og Klinisk Biomekanik
 Publikasjonsliste over nyere nordisk forskning kiropraktikk og biomekanikk

Helsepersonell
Personer innen alternativ behandling
Bjarte Myrhol

Bjarte Håkon Myrhol (født 29. mai 1982 i Oslo) er en norsk tidligere håndballspiller fra Vestli i bydel Stovner i Oslo. Han spilte sist for den danske klubben Skjern Håndbold. I perioden 2002–2021 spilte han 263 kamper på Norges herrelandslag og scoret 803 landslagsmål. Han spilte på Norges lag som tok sølv i VM 2017 og i VM 2019. Begge ganger kom han på «all star team» som beste strekspiller.

Karriere

Klubb 
Tidligere har han spilt for Vestli og , den ungarske klubben MKB Veszprem KC og den tyske klubben HSG Nordhorn frem til februar 2009. Etter økonomiske problemer i klubben skiftet Myrhol klubb til Rhein-Neckar Löwen.

Landslag 
Fra 2002 til 2021 spilte Myrhol 263 kamper og scoret 803 mål for Norges herrelandslag. Myrhol ble tatt ut på «all star»-teamet under VM 2017 der Norge tok sølv etter Frankrike. Kvartfinalen mot Danmark i OL 2020 i Tokyo ble Myrhols siste landskamp. Myrhol ble da den med flest landskamper på Norges herrelandslag i håndball, én mer enn Steinar Ege.

Personlig 
Fra 1998 til 2001 studerte han idrettsfag ved Bjerke videregående skole.

I august 2011 fikk han påvist testikkelkreft, som ble operert samme måned. Etter cellegiftkuren spilte han sin første håndballkamp 22. oktober 2011.

Se også 

 Liste over kjente elever ved Bjerke videregående skole

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Landslagsprofil hos Norges Håndballforbund

 

Norske håndballspillere
Spillere i Håndball-EM 2008 for menn
Spillere i Håndball-VM 2009 for menn
Spillere i Håndball-EM 2010 for menn
Spillere i Håndball-VM 2011 for menn
Spillere i Håndball-EM 2012 for menn
Spillere i Håndball-EM 2014 for menn
Spillere i Håndball-EM 2016 for menn
Spillere i Håndball-VM 2017 for menn
Spillere i Håndball-EM 2018 for menn
Spillere i Håndball-VM 2019 for menn
Personer fra Oslo
Fødsler i 1982
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2020
Håndballspillere under Sommer-OL 2020