alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
National League (Sveits)

|National League {{#ifexpr:<8|/|/}}]]
}}
National League A er en profesjonell ishockey-liga i Sveits. Det er den øverste divisjonen i det sveitsiske ligasystemet og av de to-lags National League. Før 2007-08 sesongen, ble ligaen offisielt kalt Nationalliga A (tysk, fransk: Ligue Nationale A (LNA), italiensk: Lega Nazionale A).

Lagene (2021–22)

Spillordning 
Ligaen består av tolv lag, og i den ordinære sesongen spiller hvert lag 50 kamper. Ved uavgjort blir kampene forlenget i fem minutter som avgjøres i sudden death. Hvis det fortsatt er uavgjort da, blir kampen avgjort etter shootout. Seier etter 60 minutter gir tre poeng og tap etter 60 minutter, 0 poeng. Seier etter ekstra tid eller straffeslag gir to poeng, mens tap resulterer i ett poeng.

De åtte beste lagene etter den ordinære sesongen går til sluttspillet der de tre beste lagene får velge motstandere i kvartfinalen. Kvartfinaler, semifinaler og finalen vil være i best av sju kamper. Vinnerlaget får Schweizer Meister NLA på tysk eller Champion Suisse LNA på fransk.

Lagene som ender på plass 9-12 i den ordinære sesongen spiller avspilling. Lag 9 møter Lag 12 og lag 10 møter lag 11 i best av sju kamper. Taperne fra disse to møtene vil møtes igjen i en best av sju-serie. Taperen i denne serien møter National League B-mesteren i en best av sju-serie. Vinneren av denne serien spiller i National League A den neste sesongen, taperen i National League B.

Sluttspillmestere

2022 – 
2021 – 
2020 – Avlyst
2019 – 
2018 – 
2017 – 
2016 – 
2015 – 
2014 – 
2013 – 
2012 – 
2011 – 
2010 – 
2009 – 
2008 – 
2007 – 
2006 – 
2005 – 
2004 – 
2003 – 
2002 – 
2001 – 
2000 – 
1999 – 
1998 – 
1997 – 
1996 – Kloten Flyers
1995 – Kloten Flyers
1994 – Kloten Flyers
1993 – Kloten Flyers
1992 – 
1991 – 
1990 – 
1989 – 
1988 – 
1987 – 
1986 – 
1985 – 
1984 – 
1983 – 
1982 – EHC Arosa
1981 – 
1980 – EHC Arosa
1979 – 
1978 – 
1977 – 
1976 – SCL Tigers
1975 – 
1974 – 
1973 – HC La Chaux de Fonds
1972 – HC La Chaux de Fonds
1971 – HC La Chaux de Fonds
1970 – HC La Chaux de Fonds
1969 – HC La Chaux de Fonds
1968 – HC La Chaux de Fonds
1967 – Kloten Flyers
1966 – GCK Lions
1965 – 
1964 – HC Villars
1963 – HC Villars
1962 – EHC Visp
1961 – 
1960 – 
1959 – 
1958 – 
1957 – EHC Arosa
1956 – EHC Arosa
1955 – EHC Arosa
1954 – EHC Arosa
1953 – EHC Arosa
1952 – EHC Arosa
1951 – EHC Arosa
1950 – 
1949 – 
1948 – 
1947 – 
1946 – 
1945 – 
1944 – 
1943 – 
1942 – 
1941 – 
1940 – Ingen vinnere
1939 – 
1938 – 
1937 – 
1936 – 
1935 – 
1934 – 
1933 – 
1932 – 
1931 – 
1930 – 
1929 – 
1928 – EHC St. Moritz
1927 – 
1926 – 
1925 – HC Rosey-Gstaad
1924 – HC Château d'Oex
1923 – EHC St. Moritz
1922 – EHC St. Moritz
1921 – HC Rosey-Gstaad
1920 – HC Vevey
1919 – HC Vevey
1918 – HC Bern
1917 – HC Bern
1916 – Akadamischer ZC Zürich

Se også
National League B

Eksterne lenker
 Suisse Ice Hockey, offisielt nettsted – på fransk og  tysk

Ishockeyligaer
Ishockeyturneringer i Sveits
Sportsarrangementer i Sveits
National League (Sveits)
Verdensmesterskapet i padling

Verdensmesterskapet i padling er mesterskapet som kårer verdensmestere i padling, og blir arrangert hvert år det ikke er OL av International Canoe Federation. Det finnes også et eget verdensmesterskap for slalåm-padling.

Mesterskap
1938: Vaxholm, Sverige
1948: London, Storbritannia
1950: København, Danmark (1)
1954: Mâcon, Frankrike
1958: Praha, Tsjekkoslovakia
1963: Jajce, Jugoslavia
1966: Øst-Berlin, Øst-Tyskland
1970: København, Danmark (2)
1971: Beograd, Jugoslavia (1)
1973: Tammerfors, Finland (1)
1974: Mexico by, Mexico (1)
1975: Beograd, Jugoslavia (2)
1977: Sofia, Bulgaria
1978: Beograd, Jugoslavia (3)
1979: Duisburg, Vest-Tyskland (1)
1981: Nottingham, Storbritannia
1982: Beograd, Jugoslavia (4)
1982: Tammerfors, Finland (2)
1985: Mechelen, Belgia
1986: Montréal, Canada
1987: Duisburg, Vest-Tyskland (2)
1989: Plovdiv, Bulgaria
1990: Poznań, Polen (1)
1991: Paris, Frankrike
1993: København, Danmark (3)
1994: Mexico by, Mexico (2)
1995: Duisburg, Tyskland (3)
1997: Dartmouth, Canada (1)
1998: Szeged, Ungarn (1)
1999: Milano, Italia
2001: Poznań, Polen (2)
2002: Sevilla, Spania
2003: Gainesville, USA
2005: Zagreb, Kroatia
2006: Szeged, Ungarn (2)
2007: Duisburg, Tyskland (4)
2009: Dartmouth, Canada (2)
2010: Poznań, Polen (3)
2011: Szeged, Ungarn (3)
2013: Rio de Janeiro, Brasil
2014: Moskva, Russland
2015: Milano, Italia (2)
2017: Račice, Tsjekkia
2018: Montemor-o-Velho, Portugal
2019: Szeged, Ungarn (3)
2020: Duisburg, Tyskland
2021: København, Danmark (4)
2022: Dartmouth, Canada (3)
2023: Duisburg, Tyskland (5)
2025: Milano, Italia (3)

Eksterne lenker
 2008 ICF Congress on change from flatwater racing to canoe sprint. – accessed November 30, 2008.
 "The Board of Directors Wrap Up in Windsor". – International Canoe Federation (5 December 2009) – accessed 18 December 2009.
 ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 1: flatwater (now sprint): 1936–2007.
 ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 2: rest of flatwater (now sprint) and remaining canoeing disciplines: 1936–2007.
Peter Reichensperger

Peter Reichensperger (født 28. mai 1810 i Koblenz, død 31. desember 1892 i Berlin) var en tysk politiker (Deutsche Zentrumspartei).

Referanser 

Prøyssiske politikere
Personer fra Koblenz
Eugen Richter

Eugen Richter (født 30. juli 1838 i Düsseldorf, død 10. mars 1906 i Berlin-Lichterfelde) var en tysk skribent og liberal opposisjonspolitiker.

Richter var fra 1867 til 1871 medlem av den nordtyske riksdagen, og fra opprettelsen av den tyske riksdagen i 1871 til sin død i 1906 medlem av denne.
Han representerte i løpet av sin politiske karriere flere partier; Deutsche Fortschrittspartei, Deutsche Freisinnige Partei og Freisinnige Volkspartei. Han var innvalgt fra valgkretsen Hagen, med unntak av perioden 1871 til 1874 da han satt for kretsen Schwarzburg-Rudolstadt. I byen Hagen finnes tårnet Eugen-Richter-Turm, til minne om Richter.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Socialdemokratiske Fremtidsbilleder : frit efter Bebel, Eugen Richter (København, Frimodt, 1892), digitalt tilgjengelig via Nasjonalbiblioteket.
 
 
 Eugen Richter Institut
 Richter, Eugen i Datenbank der deutschen Parlamentsabgeordneten

Prøyssiske politikere
Liberalisme
Tyske journalister
Personer fra Düsseldorf
Fødsler i 1838
Dødsfall i 1906
Invasjonen på Tulagi (mai 1942)

Invasjonen av Tulagi som foregikk den 3. og 4. mai 1942, var en del av Operasjon Mo, som var keiserdømmet Japans strategi i det sørlige Stillehavet og sørvestlige Stillehavet i 1942. Planen krevde at tropper fra den keiserlige japanske marine inntok Tulagi og det nærliggende protektoratet Salomonøyene. Japanernes hensikt med okkupasjonen av Tulagivar var å dekke flanken til og gi rekognoseringstøtte for japaneske styrker som rykket fram mot Port Moresby på Ny-Guinea. Dessuten skulle den gi større forsvarsevne for den japanske hovedbase på Rabaul, og tjene som en base for japanske styrker som skulle  true og avskjære forsynings- og kommunikasjonsruter mellom USA og Australia og New Zealand.

Uten mulighet til å motstå den japanske offensiven mot Salomonøyene, evakuerte den britiske kommissær over protektoratet Salomonøyene og de fåtallige australske styrkene som hadde i oppgave å forsvare Tulagi-øyen like før de japanske styrkene ankom den 3. mai. Men neste dag angrep en task force fra et amerikansk hangarskip som var på vei for å kjempe imot de japanske styrkene som rykket fram mot Port Moresby (som resulterte i slaget ved Coral Sea) den japanske landingsstyrken i Tulagi i et flyangrep, og ødela eller skadet flere av de japanske skipene og flyene som tok del i operasjonen. Likevel okkuperte de japanske troppene Tulagi med hell og påbegynte byggingen av en liten marinebase.

I løpet av de neste månedene, etablerte japanerne en marinebase for drivstoff, kommunikasjoner, og sjøflyrekognosering på Tulagi og de nærliggende småøyene Gavutu og Tanambogo, og i juli 1942 begynte byggingen av en stor flyplass på nærliggende Guadalcanal. De japanske aktivitetene på Tulagi og Guadalcanal ble iakttatt av både de allierte rekognoseringsflyene, og australske kystvaktpersonell som var stasjonert i området. fordi disse aktivitetene truet de alliertes forsynings- og kommunikasjonslinjer i det sørlige Stillehavet. De allierte styrkene gikk til motangrep med sine egne landsettinger på Guadalcanal og Tulagi 7. august 1942, noe som satte i gang det viktige Guadalcanalfelttoget og en serie med slag mellom allierte og japanske styrker som sammen med Ny-Guineafelttoget, skulle komme til å avgjøre utviklingen av krigen i det sørlige Stillehavet.

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 
 
  
  
 
 
 
 
 
 
 
 
 
  - Oversettelse av de offisielle nedtegningene fra det japanske demobiliseringsbyret som detaljert beskriver den keiserlige hær og marines deltagelse i det sørvestlige Stillehavet under Stillehavskrigen.

Videre lesning 
 
 
 

Tulagi 1.
Konflikter i 1942
1942 i Japan
1942 på Salomonøyene
Slag med deltagelse av Japan
Slag med deltagelse av USA
Slag med deltagelse av Australia
Slag med deltagelse av Storbritannia
Slaget om Tenaru

Slaget om Tenaru, noen ganger kalt slaget om Ilu River eller slaget om Alligator Creek, fant sted 21. august 1942 på øyen Guadalcanal, og var et landslag i stillehavsfelttoget under andre verdenskrig, mellom den keiserlige japanske hæren og allierte (hovedsakelig United States Marines) landstryrker.  Slaget var et ledd i den første store japanske landoffensiven under Guadalcanalfeltoget.

I slaget drev U.S. Marines, under sin øverstkommanderende amerikanske generalmajor Alexander Vandegrift, tilbake et angrep fra "Ichiki"-regimentet, som var under kommando av den japanske oberst Kiyonao Ichiki. Marinesoldatene forsvarte Lunga frontavsnitt, som dekket Henderson Field som var inntatt av de allierte etter landssetingen på Guadalcanal i  7. august. Ichikis enhet ble sent til Guadalcanal som svar på de alliertes landsetting med oppdrag om å gjeninnta flyplassen og drive de allierte styrkene vekk fra øyen.

Japanerne undervurderte størrelsen på allierte styrkene på Guadalcanal, som på den tiden var på 11 000. Ichikis enhet gikk til et frontalangrep som utviklet seg til et mareritt, på stillingene til marinesoldatene ved Alligator Creek på østsiden av Lungaavsnittet. Ichikis angrep ble slått tilbake med store tap for angriperne. Marine-enhetene gikk til motangrep på Ichikis overlevende soldater etter daggry og drepte enda flere av dem. Bare 128 av de opprinnelige 917 fra Ichikis regiment overlevde slaget.

Slaget var det første av tre separate hovedoffensiver over land av japanerne under Guadalcanalfelttoget. Japanerne innså etter Tenaru at de allierte styrkene på Guadalcanal var mye større enn de opprinnelige estimatene og sendte større styrker til øyene ved de etterfølgende forsøkene på å ta tilbake Henderson Field.

Referanser

Kilder 
 
 
 
 
 
 
 - Førstehånds beretning om slaget av et medlem av 1. marineregiment. HBO-miniserien The Pacific er delvis bygget på Helmet for My Pillow

Videre lesning

Eksterne lenker 
 
  
  - Interativ animasjon av slaget
 
 - Webside med mange bilder av slagsteder på Guadalcanal fra 1942 og hvirdan de ser ut nå.
 
  
 
 

Slag under andre verdenskrig
Konflikter i 1942
1942 i Japan
1942 på Salomonøyene
Slag med deltagelse av Japan
Slag med deltagelse av USA
Slag med deltagelse av Australia
Universitetet i Franeker

Universitetet i Franeker (Universiteit van Franeker) var et universitet i Franeker i Friesland i dagens Nederland, som eksisterte fra 1585 til 1811. Universitetet ble opprinnelig grunnlagt for å utdanne kalvinistiske prester. På 1600-tallet var universitetet høyt ansett i hele Europa og mange utlendinger kom dit for å studere. Bl.a. studerte en rekke nordmenn der på 1600-tallet. Fra omkring 1700 gikk det nedover med universitetet, og det ble oppløst av Napoleon i 1811 sammen med Universitetet i Harderwijk.

Universitetet i Franeker var det nest eldste universitetet i Nederlandene, etter Universitetet i Leiden. Universitetet hadde fakulteter for teologi, jus, medisin, filosofi, matematikk og fysikk.

Kjente studenter
René Descartes (student 1629–1630)
Vilhelm IV av Oranien

Universiteter i Nederland
Hanne Mette Gunnarsrud

Hanne Mette Gunnarsrud (født 8. februar 1972) er en norsk musiker og sanger kjent under artistnavnet Hanne Mette. Hun var vokalist i dansebandet Contrazt fra 2006 frem til 2009 da hun ville prioritere familien. I 2007 ga hun ut julesingelen Det er jul sammen med Kjetil Granli. Fra 2010 var hun en av vokalistene i Can Dance. Hun medvirket også på Pegasus' album Min første natt. Den 27. mai 2011 ga hun ut sin første soloplate, Vår. Den ble nominert til Spellemannprisen 2011. Hun ga ut sin andre soloplate, Minner, 1. november 2013. For dette albumet fikk hun Spellemannprisen 2013 i kategorien «Danseband».

Hanne Mette Band

Nåværende 

 Hanne Mette Gunnarsrud - vokal
 Anders Lauten - trommer
 Johnny Enger - keyboard/vokal
 Hallgeir Lie - gitar/vokal
 Eivind Woxen - bass/kor

Tidligere 

 Pål Fuglseth Tautra - bass 
 Frode Gant - gitar 
 Dag Josten

Referanser 

Norske dansebandsangere
Norske låtskrivere
Vinnere av Spellemannprisen
Fødsler i 1972
Norges Ishockeydommerklubb

Norges Ishockeydommerklubb (NIHDK) er en interesseorganisasjon for dommere i ishockey i Norge.

NIHDK har som hovedformål å ivareta rettighetene til Norges Ishockeyforbund sine breddedommere, og har medlemmer som besørger dommergjerningen i de landsdekkende juniorseriene samt 1. og 2. divisjon for senior.

Norges Ishockeydommerklubb ble stiftet 4. august 1982 og var da en organisasjon for alle ishockeydommere under Norges Ishockeyforbund, men ved det 25. årsmøtet i NIHDK i 2007 ble Norsk Ishockeys Toppdommerforening skilt ut som en egen organisasjon som kun betjener de dommerne som til enhver tid dømmer i GET-ligaen.

Referanser

Eksterne lenker
 

Ishockey i Norge
Tore Eikeland

Tore Eikeland (født 18. mai 1990 på Osterøy, død 22. juli 2011 på Utøya) var en norsk politiker i Arbeiderpartiet og leder for AUF i Hordaland.

Eikeland vokste opp i tettstedet Valestrandsfossen på Osterøy. Som 16-åring var han med på å grunnlegge paraplyorganisasjonen Europeisk Arbeiderungdom. Eikeland var elev ved Bergen katedralskole fra 2006 til 2009. Fra 2009 studerte han sammenlignende politikk ved Universitetet i Bergen og skulle etter planen starte på tredje studieår i august 2011. I 2009 ble han valgt som leder for AUF i Hordaland og ble i tillegg valgt inn i Hordaland fylkesting i 2011.

Drept på Utøya 
Eikeland mistet livet under massakren på Utøya den 22. juli 2011. Han ble bisatt fra Hamre kyrkje på Osterøy den 5. august. Ledervervet i Hordaland AUF ble overtatt av Linn Kristin Engø.

Jens Stoltenberg beskrev ham som en av de mest lovende unge politikere. Han ble omtalt som engasjert og initiativrik, og som en meget god taler, og ble sagt å være en ressurssterk ung mann med glimt i øyet og sterke meninger. Han stod på åttendeplass på Arbeiderpartiets liste ved fylkestingsvalget i 2011, og ville ha blitt en av sitt partis 16 representanter i forsamlingen.

Ettermæle 
I 2012 ble Tore Eikeland posthumt hedret med tittelen Årets Europeer av organisasjonen Europeisk Ungdom, for særskilt innsats for den norske EU-saken eller europeisk samarbeid.

I 2012 ble han hedret med en minneplate ved Universitetet i Bergen. Daværende statsråd Anne-Grete Strøm-Erichsen avduket minneplaten.

I 2013 ble Tore Eikelands legat etablert av familien i samarbeid med organisasjone Projects Abroad, en av verdens største formidlere av frivillig arbeid. Broren Robert Eikeland er styremedlem i legatet, som har hjulpet flere hundrede barn i Ghana og Sør-Afrika til utdanning og kunnskap om politikk og demokrati.

Referanser

Eksterne lenker 
  Tore Eikeland taler til landsmøtet 2011 - EUs postdirektiv
  Tore Eikelands siste tale

Tillitsvalgte i AUF
Ap-politikere i Hordaland
Norske drapsofre
Terrorofre
Myrdede politikere
Personer drept med skytevåpen
Personer fra Osterøy kommune
Alumni fra Universitetet i Bergen
Fernando (band)

Fernando er et norsk danseband, dannet i 1992 av keyboardisten Rune Dahlen.

Diskografi
 1995 – På dans med Fernando av Crema
 2003 – Dansefest i bygda
 2006 – Midt i blinken

Medlemmer
  - vokalist 
  - keyboard 
  - trommeslager 
  - bassist 
 Bård Svendsen – gitarist

Tidligere

 Roy Ole Jacobsen - vokalist
  - bass, vokal
  -  gitar, vokal
  - saksofon, gitar, keyboard, vokal
 Jørn Erik Håvelsrud - gitar, vokal

Eksterne lenker 
 

Norske danseband
Band etablert i 1992
AristoCats

AristoCats er et norsk country-/gammeldans-band som ble startet i inngangen av 1970-tallet. Musikerne er fra Sotra, vest for Bergen. Navnet fikk de i 1973, noe som markerer den egentlige starten. 

AristoCats feiret sitt 40-årsjubileum med å gi ut albumet "Live 2013". Med denne utgivelsen ønsket AristoCats både å markere seg selv samt vise at de liker å spille konserter.

Kjell Kallestad som hadde vært vokalist siden 1980 trakk seg fra gruppen i 2016. Han ble da erstattet av Siv Berge. I 2017 ble også Roy Vorland en del av AristoCats.

Medlemmer

Nåværende medlemmer
 Siv Berge – vokal, akustisk gitar
 Inge Glesnes – keyboard, trekkspill, vokal
 Torstein Hjelle – bass
 Jonas Mo – gitarer, munnspill, vokal
 Thor-Inge Stokke – trommer
 Roy Vorland - vokal

Diskografi
Sotrakassetten 
For swingende
Aristocats II (2006)
Mellom himmel & hav (2009)
Live 2013 (2013)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske countryband
Bergroser og frøsøminner

Bergroser og frøsminner er et musikkalbum med Sven Nyhus og Asmund Bjørkens sekstett, utgitt i 2008.

Sporliste

 «Bergrosa, vals»
 «Den frilynde, reinlender»
 «Karis Pers polska»
 «Geitstuggurustin, galopp»
 «Frøsøminner, vals»
 «Snekkar'n, reinlender»
 «Fandens polsdans»
 «Lalmingen, galopp»
 «Sletvikvalsen»
 «En østerdøl, reinlender»
 «Trønderbrura, vals»
 «Sprett-Nils, pols»
 «Trollkastet, reinlender»
 «Hammarforsens brus, vals»
 «Lyckliga Henriks polka»
 «Leppsnuvan, pols»
 «Reinlender etter Arne Kjesbu»
 «Pols»
 «Fiolen min, vals»

Musikkalbum fra 2008
Norske musikkalbum
Anne Kristin Moe

Anne Kristin Moe (født 25. mai 1980) er en norsk etnolog og kulturhistoriker og direktør for Nordfjord Folkemuseum. 

Hun har tidligere jobbet som konservator for eldre bygdekultur ved Norsk Folkemuseum. og som daglig leder ved Norsk institutt for bunad og folkedrakt.

Hun er utdannet etnolog fra Universitetet i Oslo og hennes masteroppgave Fra tidhøvelege til stilreine bunader tar for seg hvordan det skjedde en endring i bunadidealet i mellomkrigstiden. Hun har senere publisert flere fagartikler om bunadenes historie, samt boken Broderte bunader, som forteller om bakgrunnen for og forbildene til 1900-tallets bunadbroderi. Hun har ellers arbeidet med byggeskikk og jektefart, sistnevnte spesielt knyttet opp mot Holvikejekta.

Referanser

Eksterne lenker  

Konservatorer
Norske kulturhistorikere
Norske etnologer
Fødsler i 1980
Alumni fra Universitetet i Oslo
Anne Haug

Anne Karine Haug (født Desserud 10. oktober 1921 i Sigdal) er en tidligere norsk sykepleier og politiker (H).

Hun vokste opp på slektsgården Søndre Desserud i Sigdal som datter av gårdbruker Ole Nilsen Desserud og hustru Rilda Andrea Olausdatter Tandberg. Hun var yngst av syv søsken. Etter folkeskolen gikk hun husmorskole og utdannet seg deretter til sykepleier og helsesøster. Hun giftet seg i 1951 med lege Leiv Haug fra Ål i Hallingdal, sønn av Andres Haug og Anna Selvik, bestyrere ved jordbruks- og husmorskolene på Lien.

Etter å ha bodd på Vinstra, i La Crosse, Wisconsin, i Bodø og i Kirkenes flyttet Anne og Leiv Haug til Namsos i 1960, da han ble kirurg ved Namdal sykehus. De fikk fire døtre, og hun var hjemmeværende husmor mens de var små. Senere ble hun daglig leder ved Namsos eldresenter.

Familien i Sigdal hørte til Bondepartiet, mens hun stemte med Høyre. Anne Haug meldte seg inn i Namsos Høyre i 1963 og ble innvalgt i kommunestyret i 1967. Hun ble leder for Høyrekvinnene i Namsos i 1971, medlem av Nord-Trøndelag Høyres arbeidsutvalg og medlem av Høyres sentralstyre fra 1972. I perioden 1972–1975 var hun innvalgt i Nord-Trøndelag fylkesting, som fortsatt var valgt indirekte av formannskapene i kommunene. Hun var den første kvinnen på Nord-Trøndelag fylkesting. Ved de første direkte valgene til fylkestingene i 1975 ble Haug gjenvalgt, noe hun ble frem til hun trakk seg tilbake i 1987. Hele tiden var hun medlem av fylkets helse-/sykehusnemnd, og 1979–1983 leder for Høyres fylkestingsgruppe. Hun var styreformann ved Namdal interkommunale sykehjem, styremedlem i Statens lånekasse for utdanning 1982–1987 og satt i representantskapet for Norsk Medisinaldepot. Haug var vararepresentant til Stortinget fra Nord-Trøndelag 1973–1981 og møtte i fire dager.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Høyre-politikere i Nord-Trøndelag
Vararepresentanter til Stortinget
Lokalpolitikere i Namsos
Norske sykepleiere
Personer fra Sigdal kommune
Harm Klueting

Harm Klueting (født 23. mars 1949 i Iserlohn) er en tysk historiker, teolog, universitetsprofessor og katolsk prest. Hans historiske fokus er kirkehistorie og alminnelig historie i tidlig moderne tid. Han har også utgitt bøker om Westfalens historie.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tyske katolske prester
Tyske historikere
Tyske forfattere
Personer fra Märkischer Kreis
Den kongelige politieskorte

Den kongelige politieskorte (ofte kalt politieskorten eller bare eskorten) er en norsk politiavdeling som ble opprettet 11. mai 1945 og som er kongefamiliens livvaktavdeling.

Oppgaver
Avdelingen har ansvaret for sikkerheten til Norges konge og kongefamilien, og utfører livvakttjenester for disse. Avdelingen har også ansvaret for sikkerheten til utenlandske statsoverhoder i forbindelse med statsbesøk til Norge. Videre har avdelingen ansvaret for livvakttjeneste til alle utenlandske kongelige mens de oppholder seg i Norge, privat eller offisielt.

Organisering
Politieskorten består av utvalgt og spesialtrent politi. Disse er utvalgt til eget grunnkurs som må bestås. Kurset arrangeres i samarbeid med livvaktavsnittet ved Politiets Sikkerhetstjeneste (PST), som rekrutterer sine livvakter fra det samme kurset.

Fra 2022 overtok PST avdelingen fra Oslo politidistrikt.

Referanser

Eksterne lenker
 Den Kongelige Politieskorte hos Kongehuset.no

Livvakter
Politi- og lensmannsetaten
Den norske kongefamilien
Zlatko Tripić

Zlatko Tripić (født 2. desember 1992) er en kroatiskfødt norsk fotballspiller som spiller for .

Han vokste opp i Lyngdal. Han gikk tre år på Sirdal videregående skole i Vest-Agder og spilte for A-laget der i 5. divisjon. Før 2011-sesongen meldte han overgang til  i 3. divisjon. Sommeren 2011 ble han hentet til . 

Ole Gunnar Solskjær uttalte etter overgangen: «Jeg er veldig glad for å ha signert Zlatko. Det var en lang kø med interessenter rundt han, og jeg er meget fornøyd med at han trivdes så godt på prøvespillet at han valgte Molde FK. Zlatko kan spille både høyre og venstre kant, og er en spiller jeg tror vil få spilletid allerede i høst. Nå er det opp til Zlatko selv å ta sjansen.»

Sommeren 2012 ble han utlånt til , i en pakke som innebar at Etzaz Hussain gikk andre veien. Zlatko ble matchvinner mot  på Åråsen stadion, med sin eneste scoring for FFK. Han rykket ned med  og tok seriegull med Molde i 2012-sesongen. 

Før 2014-sesongen skrev han under en treårskontrakt med . Oppholdet i Start varte imidlertid kun en sesong før han gikk til den tyske klubben .

I 2018 signerte han for Viking Zlatko Tripić ble matchvinner og eneste målscorer da Viking FK slo FK Haugesund i cupfinalen i fotball for menn 2019.

Meritter 
 Molde FK
 Eliteserien: 2011, 2012
 Molde FK
 NM-cup: 2013
 FC Sheriff Tiraspol
 Divizia Naţională: 2016/17
 Viking FK
 OBOS-ligaen: 2018

 Viking FK

NM-cup: 2019

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Spillerprofil hos Egersund

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Molde FK
Fotballspillere for Fredrikstad FK
Fotballspillere for Idrettsklubben Start
Fotballspillere for SpVgg Greuther Fürth
Fotballspillere for FC Sheriff Tiraspol
Fotballspillere for Viking FK
Fotballspillere for Göztepe SK
Norske fotballspillere i Tyskland
Norske fotballspillere i Moldova
Nordmenn av kroatisk opphav
Norske fotballspillere i Tyrkia
Fotballspillere for Lyngdal IL
Personer fra Lyngdal kommune