alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Vang gras

Vang gras er hjemmebanen til fotballaget Vang Fotballag fra Solvang på Hamar. Vang gras, som også kalles Vangbana, har i tillegg til hovedbanen i naturgress to treningsbaner, en i naturgress og en i grus. Vangbana har vært vertsbane for engelske lag som Nottingham Forest FC og Wimbledon FC i vennskapskamper og norske lag i cup-kamper, som f.eks Vålerenga.

Eksterne lenker 
 Vang gras

Idrettsanlegg i Hamar
Fotballstadioner i Norge
Odd Karsten Tveit

Odd Karsten Tveit (født 17. desember 1945) er en norsk journalist, forfatter og sosialøkonom. Han har Midtøsten som fagfelt og har skrevet flere bøker om emnet. Tveit var utenrikskorrespondent for NRK i tre fireårsperioder, fra 1979 til 1983, fra 1990 til 1994 og fra 2003 til høsten 2007, samt et sommervikariat for Kjell Gjøstein Resi som Midtøsten-korrespondent sommeren 1978.

Bakgrunn 
Tveit ble cand. oecon. ved Universitetet i Oslo i 1971. Han ble deretter forskningsstipendiat og forsker i petroleumsøkonomi ved Fondet for markeds- og distribusjonsforskning og Oslo-redaktør i oljemagasinet Noroil. Fra 1973 til 2015 var han NRK-medarbeider; først med oljeutviklingen i Nordsjøen som spesialfelt og deretter tilknyttet NRKs utenriksredaksjon. Siden 1978 har Tveit hatt Midtøsten som interesseområde og arbeidsfelt, først som utenrikskorrespondent, senere som major i UNIFIL og som faglitterær forfatter. Han har bodd i Amman, Beirut, Kairo og Jerusalem.

Kritikk fra pro-israelsk hold 
Enkeltpersoner og grupperinger fra kristenkonservativt og pro-israelsk hold har framsatt kritikk mot Tveit for hans dekning av Midtøsten. Felleskomiteen for Israel gikk i 2003 så langt som å kalle ham en PLO-agent. Samme gruppering ga også Midtøsten-korrespondent Lars Sigurd Sunnanå lignende kritikk. I 1985 mottok han tildels hard kritikk fra israelsk hold for boken Nederlag, som omhandlet Israels krigføring i Libanon.

Bibliografi 
Tveit har mott flere priser for sine bøker, blant annet Brageprisen.

Oversettelser

Priser 
 2012 – Hedersprisen under Gullruten 2012
 2005 – Brageprisen for faglitteratur (Krig & diplomati)
 2002 – Gullruten – Beste dokumentar/dokumentarserie (Brennpunkt: Sporene etter Sharon)
 1985 – Førsteprisen i Cappelens dokumentarkonkurranse (Nederlag, Israels krig i Libanon)

Referanser

Eksterne lenker 

 Biografi hos NRK
 Vektig om Midtøsten (Aftenposten, 2005)
 Oslo-prosess uten ære (VG, 2005)
 Odd Karsten Tveits gjensyn med Irak (NRK, 2003)
 Fikk hjelp av NRK-Tveit til Israel-kronikken (VG, 2006)

NRK-journalister
NRK-korrespondenter
Norske sakprosaforfattere
UNIFIL-personell
Vinnere av Gullrutens hederspris
Vinnere av Brageprisen
Personer fra Stavanger kommune
Oldham

Oldham er en stor by i Stor-Manchester i England. Den ligger i ytterkanten av grevskapet i fjellet Penninene, og er den største byen og administrasjonssenteret i det selvstyrte distriktet Oldham. Den ligger mellom elvene Irk og Medlock, 8,5 km sør-sørøst for Rochdale og 11,1 km nordøst for Manchester. Ved folketellingen i 2011 hadde byen en befolkningen på 96 555 innbyggere, en tilbakegang siden 2001 på 103 544 innbyggere.

Beskrivelse 
Historisk har byen tilhørt Lancashire. Den ble et viktig sentrum for tekstilproduksjon på 1800-tallet, og opplevde eksplosiv vekst under den industrielle revolusjon. Den var blant de første industrialiserte byer, og ble raskt en av de aller viktigste sentrene for bomull- og tekstilindustrier i England. Ved dens høydepunkt var Oldham det mest produktive stedet for bomullsspinning i verden, og produserte mer bomull enn Frankrike og Tyskland til sammen. Oldhams tekstilindustri fikk en kraftig tilbakegang på midten av 1900-tallet og byens siste fabrikk ble stengt i 1998. Nedgangen i tekstilindustrien førte til en depresjon for økonomien i Oldham. Dagens Oldham er i hovedsakelig en boligområde og et senter for videregående utdannelse og kulturaktiviteter. Den skiller seg fortsatt ut arkitektonisk ved bygningene for den tidligere bomullsproduksjonen og andre bygninger tilknyttet denne forgagne industrien.

Idrett 
Oldham har en profesjonell fotballklubb, Oldham Athletic.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 Oldham Council
 Oldham hos GENUKI, inkludert genealogisk data og historiske beskrivelser
 Oldham Carnival

Byer i Stor-Manchester
Stasjonsvogn

En stasjonsvogn er en biltype som takket være sin karosseriutforming har større lasteromsvolum enn en sedan, kombi eller coupé. Dette får den ved at taket har full høyde fra kupeen og bakover i bilens lengde. På den måten får bilen et stort lasterom bak i stedet for et eget, lukket bagasjerom. De fleste stasjonsvogner har dessuten bakseter som kan felles ned, slik at volumet på bagasjerommet kan økes ytterligere. Dette gjør det enklere å frakte store og lange objekter.

Historie
Ordet stasjonsvogn kommer fra det engelske begrepet Station Wagon (brukt i USA, Canada, Australia og New Zealand). Stasjons-terminlogien kom fra det opprinnelige engelske navnet Depot Hacks, som beskrev transportmidler spesiallaget for transport av gods ved jernbanestasjoner. Disse ble også brukt til å frakte mennesker og reisegods fra togstasjonen og til deres hjem.

De første Depot Hacks var hest med vogn, men da automobilen kom på banen, ble det bygget biler spesialtilpasset transport av større mengder bagasje og flere mennesker. Depot Hacks ble senere kalt Station Wagons på engelsk og dette har blitt til ordet stasjonsvogn på norsk.

På britisk engelsk kalles bilene for estate car eller bare estate, noe som på norsk kan oversettes til fin eiendom / herregård. På 60- og 70-tallet kalte Volvo sine stasjonsvognmodeller for herregårdsvogn, Opel har brukt betegnelsen caravan og Toyota touring om sine stasjonsvognmodeller. Disse spesielle betegnelsene er senere forlatt. På fransk brukes ofte betegnelsen break, og på spansk familiar.

I grisgrendte deler av Norge var det tidligere drosjer/stasjonsvogner som ble brukt som bårebiler. Disse fungerte som en slags ambulanse, men med minimalt medisinsk utstyr.

Noen andre forskjellige modeller 
Chrysler PT Cruiser
Volvo 850

Biltyper

fr:Type de carrosserie#Break
Anne Arundel County

Anne Arundel County er et fylke i den amerikanske delstaten Maryland. Det ligger i de sentrale delene av staten og det grenser mot  Baltimore City og Baltimore County i nord, Calvert County i sør, Kent County i nordøst, Howard County i nordvest, Prince George's County i vest, Queen Anne's County i øst og mot Talbot County i sørøst.

Anne Arundel Countys totale areal er  km² hvorav 445 km² er vann. I 2010 hadde fylket 	537 656 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Annapolis som også er delstatshovedstad i Maryland.

Fylket ble grunnlagt i 1650 og har fått sitt navn etter Anne Arundell fra familien Arundell i Cornwall i England og hustru til Cæcilius Calvert, 2. baron av Baltimore.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Geografisk plassering
 Anne Arundel County Code
 Anne Arundel Elections Statistics
 Annapolis and Anne Arundel County Conference and Visitors Bureau
 Anne Arundel County Business Directory

 

Fylker i Maryland
Stater og territorier etablert i 1650
1650 i De tretten kolonier
Bosetninger etablert i 1650
1650-årene i Maryland
Montgomery County (Maryland)

Montgomery County er et fylke i den amerikanske delstaten Maryland. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Carroll County i nord, Frederick County i nordvest, Howard County i nord og mot Prince George's County i øst. Det har også grense mot delstaten Virginia i vest og mot Washington, D.C. i sør.

Montgomery Countys totale areal er  km² hvorav 30.1 km² er vann. I 2000 hadde fylket  innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Rockville. Fylkets største by er Gaithersburg.

Historie 
Fylket ble grunnlagt i 1776 av land som ble utskilt fra Frederick County og har fått sitt navn etter general Richard Montgomery, som deltok i den amerikanske uavhengighetskrigen.

Eksterne lenker 
 

Fylker i Maryland
Fylker etablert i 1776
1776 i Maryland
Skøytebaner i Oslo

Denne listen inneholder baner som har vært brukt til hurtigløp, og/eller har hatt stor betydning for skøytesporten generelt.

Nåværende baner 
Per 2015 finnes det 23 skøytebaner i Oslo:

Tidligere baner

Bislett stadion eller idrettsplass 
Se egen artikkel.

Dælenengen (Dælenenga) idrettsplass 
Benyttet til skøyteløp 1917–29; fra 1924 mest av Arbeidernes Idrettsforbund.

Gamle Frogner stadion 
I bruk 1901–13. Lå omtrent der dagens tennisbaner ligger, parallelt med nåv. gate. Ca. 500 m omkrets. Oscar Mathisens 17.22,6 ble satt her.

Frognerkilen 
Fjordisen benyttet som skøytebane fra 1880-tallet til 1900. «Matchen» mellom Axel Paulsen og Renke van der Zee (1885), Verdensmesterskapet 1900.

Grefsen stadion

Grorud idrettsplass 
333 1/3 m. Benyttet til hurtigløp på skøyter 1933–58.

Hauketo (Prinsdalsbanen) 
Skøyteløp i etterkrigstiden.

Jordal idrettsplass 
Skøytebane 1930–77. Tribuneanlegg 1937.

Klosterengen (Klosterenga) 
Leke/idrettsplass i Gamlebyen mellom fengselet og Galgeberg (nå beskåret av Klosterenga skulpturpark). Det er trolig denne banen det refereres til med «Oslo», «Schweigaards Gade» og muligens «Rytteragers Bane» i resultater fra perioden 1888–1905. Ukjent baneform/omkrets.

Majorstubanen (Cycle-Foreningens Bane) 
Benyttet til skøyteløp på 1880- og 90-tallet; blant annet til noen av de første Landsløb (NM). Stedet er siden 1898 en del av sporområdet for Majorstuen stasjon.

«Nordishavet» 
Kunstig anlagt isdam øverst i Iladalen. Benyttet til skøyteløp på 1890-tallet.

Nordstrand idrettsplass («Niffen») 
Benyttet til skøyteløp på 1950- og 60-tallet.

Pibervigen (Pipervika, «Under Agershus») 
Fjordisen benyttet til skøytesport av Christiania-borgerne på 1860-tallet. Ingen registrerte løp. Norges første kjente skøyteløp gikk på fjordisen mellom Frognerkilen og Hovedøya/Vippetangen, vinteren 1863.

Sogn (Norges idrettshøgskole) 
Høyskolens bane ble benyttet til skøyteløp på 1970-tallet. Påtenkt som Norges første kunstfrosne 400-metersbane, men Valle-Hovin ble valgt.
Det nærliggende Sognsvann er blitt brukt til turløp på skøyter.

Tryvand (Tryvann) stadion 

1934–66. Planlagt som «rekordbane» (520 moh.) og turistattraksjon i samarbeid mellom NSF, Oslo og Aker kommuner, Holmenkollbanen og hotell- og restraurantnæringen, men planene ble aldri gjennomført. Fungerer som parkeringsplass etter byggingen av Tryvannstårnet (se Tryvannshøgda).
Øvresetertjern, mellom Tryvann stadion og Frognerseteren, ble tidligere benyttet til trening.

Ullevaal Stadion 
Vurdert som hovedarena for hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1952.

Vippetangen 
Skøyteløp på fjordisen utenfor Vippetangen på 1880- og 90-tallet. Flere av Axel Paulsens rekordløp gikk her. Også åsted for noen av de første Landsløb (NM).

Referanser

Litteratur 

Oslo, lister
Idrettsanlegg i Oslo
Norske sportslister
Artikler i skøytesportprosjektet
Skøytebaner i Oslo
Chipahua

Chipahua (etablert 1979 i Oslo) var et norsk soul- og jazzorkester, etablert blant studenter i Chateau Neuf-miljøet ved Universitetet i Oslo og fast husorkester på Club 7.

Besetningen var initielt
 Sidsel Endresen vokal,
 Kjell Larsen  gitar,
 Geir Holmsen bass,
 Bjørn Jenssen trommer,
 Morten Halle saksofon og
 Ole Henrik Giørtz keyboards og vokal.

Rundt 1982 antok de en større besetning, utvidet med
 Inger Lise Rypdal, Maj Britt Andersen og Freddy Dahl vokal,
 Jon Eberson gitar,
 Nils Petter Molvær trompet,
 Torbjørn Sunde trombone,
og
 Finn Sletten perkusjon.
De ga ut The Soul Survivors, liveinnspilling fra Club 7 (Hit Records, 1984), gjentatt av (Sico Records, 2002), med ekstra bonusspor.

Etter et opphold fra 1993, opptrådte gruppen igjen i 2002-03 blant annet  på Moldejazz, Oslo Jazzfestival,
kulturuken i Asker og Nattjazz.  Besetningen var da
 Torun Eriksen vokal, istedenfor Endresen, 
 Jens Petter Antonsen trompet, istedenfor Molvær.

Norske jazzgrupper
Art of Life

Art of Life er et musikkalbum av Yoshiki Hayashi, utgitt i 1993. Albumet inneholder sangen «Art of Life»,  som er albumets eneste spor. Den varer i 29 minutter og blir omtalt som en rockesymfoni. Albumet er X Japans fjerde album og blir av mange sett på som gruppas mesterverk. Det ble bare framført tre ganger, to ganger i Tokyo Dome nyttårshelga 1993 (30. og 31. desember) og en gang i forbindelse med opptaket til plata.

Sporliste
«Art of Life» – 29:00

Eksterne lenker 
 Sangtekster (engelsk)
 Analyse av Art of Life (engelsk)

Musikkalbum fra 1993
Sanger fra 1993
Rock-album
Japanske musikkalbum
Norgesmesterskapet i boksing 1915

Norgesmesterskapet i boksing 1915 ble arrangert av Sportsklubben Brage 11.–12. desember i Cirkus, Trondhjem.

Det var påmeldt 21 deltakere, 11 fra Kristiania, 4 fra Bergen og 6 fra Trondhjem. To av de påmeldte møtte ikke, bl.a. Brauer fra Kristiania. 3 deltok i bantamvekt, 4 i fjærvekt, 5 i lettvekt, 3 i mellomvekt og 4 i tungvekt.

Kongepokalen var satt opp i lettvekt og vunnet av Edvard Andersen. Trondhjems kommunes premie ble vunnet av Johan Johansen. A. F. Valbys pokal for stiligste bokser ble vunnet av Georg Antonius Brustad.

Medaljevinnere

Kilder
 K. Vilh. Amundsen (red): Idrætsboken. IV : Cykling, Ridning, Svømning, Fjeldsport, Boksning, Idræt og Helse, Idrættens Ansvar. Kristiania: Aschehoug. 1923.
 Egil Røyving (2000): Klar- boks! Erindringer om norsk boksing gjennom et århundre. Oslo: Norges Bokseforbund.
 Einar S. Ween (1930): Oslo Turnforenings Historie 1855-1930.
 Adresseavisen 13. desember 1915.
 Nidaros 12-13. desember 1915.

Norgesmesterskapet i boksing
Boksing
Sport i Trondheim
Sportsarrangementer i Trøndelag
Boksing i 1915
Edvard Andersen

Edvard Andersen var norsk bokser som representerte Idrætsforeningen Ørnulf. 
Han tok gull i lettvekt i NM 1914 og
NM 1915. I 1915 fikk han også Kongepokalen.

Norske boksere
Norgesmestere i boksing
Kongepokalvinnere i boksing
Arthur Olsen

Må ikke forveksles med bokseren fra Bergen, Arthur Theodor Olsen

Arthur Johan Olsen (født 19. mars 1907 i Oslo, død 17. oktober 1943 samme sted) var en norsk olympisk bokser. Han boksa for Idrettsforeningen Ørnulf. Han deltok i sommer-OL for Norge i 1928 i Amsterdam med niendeplass i fjærvekt.

Eksterne lenker 
 

Norske boksere
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1928
Boksere under Sommer-OL 1928
Personer fra Oslo
Fødsler i 1907
Dødsfall i 1943
Kongepokalvinnere i boksing
Nils Jensen

Nils (Niels) Hjørring Jensen (født 19. april 1901, død 17. januar 1975) var en norsk bokser. Han fikk gull i fjærvekt i NM 1918 og i NM 1919. Han representerte først Bergens Atletklub og senere Oslo Atletklub.

Nils Jensen var sønn av Valdemar Jensen, også bokser.

Referanser 

Norske boksere
Personer fra Bergen kommune
Norgesmestere i boksing
Kongepokalvinnere i boksing
Johannes Røhme

Johannes Røhme var en norsk bokser. Han bokset for Sportsklubben Brage.

Han vant gull i mellomvekt B i NM 1918 og 
NM 1919 og gull i mellomvekt i NM 1920 og 
NM 1921. 

Røhme ble rangert som nummer 355 på listen over de 1000 beste idrettsutøverne i Trøndelag på avisa Nidaros sin kåring i 2020.

Referanser 

Norske boksere
Norgesmestere i boksing
Piczo

Piczo.com var et selskap som tilbød personer over 13 år en gratis hjemmeside. Piczo hadde funksjoner som «shoutbox», vennetjenester og gjestebok. Piczo var gratis og brukeren trengte ingen ferdigheter i lage nettsider som å kode i HTML for å redigere sidene, men det er likevel mulig å sette inn HTML-tabeller og lignende. Man kunne bygge sin helt egen personlige hjemmeside med så mange sider som man ønsket.

De kunngjorde på sin hjemmeside og Facebook, den 27. desember 2012, at Piczo er permanent stengt.

Eksterne lenker 
https://web.archive.org/web/20160420192202/http://piczo.com/
 https://www.facebook.com/Piczo

Bloggtjenester
Selskaper fra USA
Opphør i 2013
Aage Torstein Wetterland Steen

Aage Torstein Wetterland Steen (født 15. januar 1900 i Vadsø, død 28. februar 1982 i Trondheim) var en norsk olympisk bokser. Han representerte Sportsklubben Brage og fra 1924 sportsklubben Rapp. Steen deltok under sommer-OL for Norge i 1920 i Antwerpen med 5.-plass i weltervekt. Han vant to kamper, men tapte kvartfinalen mot Bert Schneider som ble vinner av turneringen.

Han vant gull i lettvekt i NM 1919 og gull i weltervekt i 1920, 1921, 1923, 1924 og 1925. 

Steen var ansatt som toller i Namsos.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske boksere
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1920
Boksere under Sommer-OL 1920
Personer fra Vadsø kommune
Weltervektsboksere
Norgesmestere i boksing
Kongepokalvinnere i boksing
Bernardini MB-3 Tamoyo

MB-3 Tamoyo er en stridsvogn med 90 mm kanon produsert av brasilianske Bernardini. Den ble utviklet for et anbud for den brasilianske hæren, og en prototyp ble tatt fram i 1984. Den ble aldri satt i produksjon.

Historie og utvikling 

Den brasilianske hæren hadde et behov for flere hundre stridsvogner på 1980-tallet. De utlyste en konkurranse, og Bernardini svarte med MB-3 og ENGESA med EE-T1 Osório.  

I 1984 kom den første prototypen, og fem til ble ferdigstilt i 1985. Den brasilianske hæren valgte aldri MB-3, og til slutt ble det heller ikke noe stort stridsvognkjøp grunnet finansielle begrensninger.

Teknisk 

Vognføreren sitter foran i skroget, med vognkommandør og skytter til høyre i tårnet og laderen på venstre side.

Motoren er en Saab-Scania DSI-14 diesel som gir 500 hk ved 2 100 omdreininger/minutt. Den sitter bak i skroget.

Varianter 

Tamoyo III 105 mm britisk L7A3 riflet kanon, Detroit Diesel 736 hk dieselmotor

Kilder 

 Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker 

 Spesifikasjon og bilder  (tsjekkisk)

Stridsvogner
Royal Ordnance L7

L7 er en serie kanoner fra britiske Royal Ordnance Factories, beregnet på bruk i stridsvogner.  Den ble tatt fram for å erstatte 20-pundere i britisk tjeneste etter andre verdenskrig, da den ble ansett for å være for svak til å bekjempe mer moderne stridsvogner fra Warszawapakten (T-55 og JS-3).

L7 i forskjellige varianter ble enormt populær og utstyrte en hel rekke vestlige stridsvogner.

Varianter
L7A1 Den vanligste i britisk produksjon
L7A3 Tatt fram for å brukes i den vesttyske Leopard 1.
L74 En svensk tilpasning, 62 kalibre lang, i bruk i Stridsvagn 103.
M68 En amerikansk tilpasning i bruk på M60 Patton.
Type 79/81/83 En kinesisk kopi av L7.

Stridsvognbestykning
Colin Dann

Colin Dann (født 1943) er en engelsk forfatter av bøker for barn. Han er best kjent for sin bokserie om Flukten fra Dyreskogen, engelsk Farthing Wood, som begynte med The Animals of Farthing Wood (1979). Den har siden blitt gjort til animert TV-serie.

Dann arbeidet for forlaget William Collins, Sons & Co. i tretten år, og hans første roman, den nevnte The Animals of Farthing Wood, ble skrevet i løpet av denne perioden. Det opprinnelige bokomslaget for denne og et dusin andre av hans bøker er blitt malt portalkunstneren Frances Broomfield.

Bibliografi 

Farthing Wood
 The Animals of Farthing Wood (1979)
 In the Grip of Winter (1981)
 Fox's Feud (1982)
 The Fox Cub Bold (1983)
 The Siege of White Deer Park (1985)
 In the Path of the Storm (1989)
 Battle for the Park (1992)
 Farthing Wood - The Adventure Begins (1994)

King of the Vagabonds
 King of the Vagabonds
 The City Cats
 Copycat

Lions of Lingmere
 Journey to Freedom
 Lion Country
 Pride of the Plains

Andre bøker
 Nobody's Dog
 The Ram of Sweetriver
 The Beach Dogs (1988)
 Just Nuffin
 A Great Escape
 Legacy of Ghosts

Referanser

Eksterne lenker 
 Colin Dann-biografi hos SciFan

Engelske barnebokforfattere‎
Engelskspråklige forfattere
Personer fra Richmond upon Thames
Fødsler i 1943
Ricardo González

For den colombianske svømmeren, se  Ricardo González (svømmer)

Ricardo González (født 24. oktober 1969) er en argentinsk golfspiller. Han ble profesjonell i 1986 og har tilbrakt mye av sin karriere i Europa, først på Challenge-touren, og siden 1999 på Europatouren. Han har fire seire på Europatouren, og en beste plassering på Order of Merit som nummer 25 i 2001. González representerte Argentina i WGC–World Cup 1996, 1998 og 2005.

Meritter

Seire på Europatouren 
 2009: SAS Masters
 2004: Open de Sevilla
 2003: Open de Madrid
 2001: Omega European Masters

Eksterne lenker 
 
 Profil på EuropeanTour.com

Argentinske golfspillere
Personer fra provinsen Corrientes
Terry Funk

Terrence «Terry» Funk (født 30. juni 1944) er en tidligere amerikansk fribryter som blant annet jobbet for World Wrestling Entertainment og ble kjent for sin «hardcore»-stil i ECW. Han er sønnen til Dory Funk og broren til Dory Funk jr. Terry ble introdusert i WWE Hall of Fame i 2009 med blant andre Dory Funk og Stone Cold Steve Austin.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Terry Funk hos Scifi.com
 

Fribrytere fra USA
Personer fra Amarillo
Randolph Churchill

Randolph Henry Spencer Churchill (født 13. februar 1849 på Blenheim Palace, død 24. januar 1895 i London) var en britisk konservativ politiker, han var tredje sønn til den syvende hertugen av Marlborough og far til Winston Churchill.

Liv og virke

Bakgrunn
Han ble født på familiens slott, Blenheim Palace og fikk første del av sin undervisning hjemme. I 1863 begynte han på Eton College, men uten å utmerke seg, hverken intellektuelt eller fysisk. Deretter tok han videre utdannelse ved Oxford, der han begynte i 1867 og ble uteksaminert i 1870.

Politiker
I 1874 ble han innvalgt i Parlamentet for det konservative partiet for kretsen Woodstock. Samme år giftet han seg også med den vakre Jeanette (Jennie) Jerome, datter av den amerikanske millonæren Leonard Jerome. Paret Churchill hadde to sønner, Winston Leonard Spencer Churchill (1874 – 1965) og John Strange Churchill (1880 – 1947). 

Hans kones sosiale kontakter hjalp til å fremme Lord Randolphs tidlige karriere, men de samme kontaktene var også en viss kilde til uro da hun hadde en rekke elskere; blant de Edward Albert, fremtidig konge av Storbritannia.

I sin tidlige politiske karriere angrep Lord Randolph både de liberale og sine egne konservative; gruppen rundt han ble etterhvert benevnt som «the forth party». I begynnelsen av 1880-årene formulerte han en ny politisk plattform for det konservative partiet, kalt «Tory democracy», ideen var at de konservative burde fremme reform i stedet for å motsette seg det. Ved en slik politikk ville de konservative kunne utmanøvrere sine motstandere i det liberale partiet. Lord Randolphs nye politiske linje slo gjennom og i 1884 ble han valgt til formann i partiet. 

Ved valget i 1885 vant de konservative og Lord Randolph fikk stillingen som minister for India, året etter ble han finansminister. I desember 1886 gikk han av, hans avgang var et taktisk spill for å utmanøvrere politiske motstandere innen partiet, men han ble selv utmanøvrert og fikk ingen ny stilling i regjeringen. 

Han fortsatte som menig parlamentsmedlem, men hans helse var for nedadgående. De siste årene av sitt liv brukte han mye tid på reiser, sport og sosialt liv. 

Blant reisemålene var Sør-Afrika. Da han under en jorden-rundt-reise (for å pleie helsen, mente han) sammen med sin kone høsten 1894 nådde Burma, som under hans regjeringstid var blitt del av det britiske imperium, fikk han slag, og det kom han seg ikke fra. 

Høsten 1894 dro han sammen med sin kone på en lengre reise for å pleie helsen, men han var så dårlig at han raskt måtte returnere og døde 24. januar året etter.

Sine inntrykk fra Sør-Afrika publiserte Churchill i Men, mines and animals in South Africa (1892). Hans Speeches ble utfirr u to bind av L. Jennings (1889).

Referanser

Litteratur  
 Winston Churchill: Lord Randolph Churchill.Odhams Press, London 1905

Eksterne lenker 
 
 

Churchill, Randolph
Churchill, Randolph
Personer fra distriktet West Oxfordshire
Britiske finansministre