alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Adelcrantzska palatset

Adelcrantzska palatset er et bygg oppført i  1755 på Karduansmakargatan 8, på Nedre Norrmalm i Stockholm. Palasset ble tegnet av, og navngit etter, arkitekten Carl Fredrik Adelcrantz.

Palasset inneholder i dag Finansdepartementet og forvaltes av Statens fastighetsverk. Tomten ble ervervet i 1753 av visepresidenten i Kammarrevisionen Gustaf Samuel Ruuth, to år etter en brann i Klarakvarteren som ødelagt det gamle huset. Ruuths svoger, arkitekten Adelcrantz, fikk i oppdrag å bygge om det brannskadde huset. Portalen fikk en klassisistisk utforming og interiøret i bygningen er en verdifull rokokkoinnredning.

Den øvrige bebyggelsen i kvarteret ble revet i 1977 i forbindelse med Norrmalmsreguleringen, og palasset er i dag omgitt av regeringskansliets moderne kontorkompleks. Adelcrantzska palatset er et statlig byggnadsminne (vernet) siden 1935.

Eksterne lenker 
 
 Statens fastighetsverk

Byggverk i Stockholm
Palasser
Norrmalm
1755 i Sverige
Byggverk fullført i 1755
Haraldstårnet

Haraldstårnet ble bygd på Ullandhaug i Stavanger i 1895. Det var Stavanger Turistforening som fikk reist tårnet for å gi turgåere et utfartsmål, og for å minnes rikssamlingen i 872.
 
Det hele startet med at turistforeningen bygget en veg for 4-hjulskjøretøyer opp til toppen. Den var ferdig i 1892, og det ble besluttet å gi fri grunn til et utsiktshus. Så i 1894, etter at ingen hadde reflektert på tilbudet, foretok styret i foreningen planeringsarbeider på toppen av haugen. Forslag til paviljong eller hus ble utarbeidet og anbud innhentet. Endelig, i 1895 er bygget reist etter arkitekt Hartvig Sverdrup Eckhoffs forslag. Byggeomkostningene kom på 3600 kroner. Året etter tok sogneprest Jonas Dahl initiativ til utsmykning av tårnet og 1930 kroner ble samlet inn. I 1899 ble tårnet overført til Stavanger kommune. Det ble for dyrt å drive tårnet. Etter at kommunen overtok ble det drevet restaurant i noen år av Bondeungdomslaget.

En populær gjenstand var orienteringsskiven som ble satt opp i 1923. Den ble senere satt opp på Ullandhaugtårnet. En lignende skive ble satt opp på Byhaugen. Den står fremdeles. På klare dager kan en bruke skiven og finne topper milevis innover i Ryfylkeheiene.
 
I tillegg til god utsikt, bød Haraldstårnet på et interiør i dragestil med maleriske fremstillinger av slaget ved Hafrsfjord. Steinene som før sto oppe i tårnet, men som i dag står på bakken, kommer fra Nord-Talgje i Ryfylke. De 16 minnesteinene har navn på vikingtidssteder i Rogaland, på dem som gjorde seg gjeldende i slaget, og senere berømte personer fra regionen, slik som Erling Skjalgsson.

En del kjente personer har vært oppe i tårnet, blant andre Arne Garborg, Kong Oscar II og Kong Haakon VII. Tyskerne ødela en del av tårnet under andre verdenskrig. Tårnet ble revet i 1963.

Galleri

Referanser

Lokalhistorie
Byggverk fullført i 1895
Byggverk i Stavanger
Byggverk revet i 1963
Ljusterö kirke

Ljusterö kirke (svensk: Ljusterö kyrka) er en hvimalt åttekantet trekirke ved Mellansjö inntil Kyrksjøen midt på Ljusterö, cirka tre kilometer fra ferjeleiet. Ljusterö tilhører fra 1997 Ljusterö-Kulla församling.
Mot øst, direkte i tilslutning til kirken, ligger en gulmalt prestegård som ble oppført i 1870. På andre siden landeveien ligger en kirkeskole. Kirken med kirkegård omgis av en tørrsteinmur fra 1750-tallet.

Kirkebygget
Kirken ble bygget i årene 1751-1755 som erstatning for det opprinnelige kapell som ble oppført på 1500-tallet som da hadde et frittstående klokkestøpul. Kapell, klokkestøpul og prestegård finnes angitt på kart fra 1726 og 1733 etablert av Johan Nessner. Kirken fikk sitt nåværende utseende ved en større ombygging i 1894 med Hjalmar Kumlien (1837–1897) som arkitekt, da også kirketårnet ble reist som erstatning for den tidligere frittstående klokkestøpulen. I sin nåværende form har kirken en åttekantet planform med tresidig kor i øst. Nord for koret finnes en vidt sakristi og ved kirkens vestre side finnes et våpenhus. Overfor våpenhuset er det et kirketårn med taklanterne og tårnspir med et kors på toppen. Kirken har en stamme av liggende tømmer og hviler på en sokkel av sprengt gråstein.

Inventar
 Døpefonten med utskåret tre er levert i 1927 av Libraria.
 Nåværende orgel med elleve stemmer er bygget i 1928 av Åkerman & Lund Orgelbyggeri. Den tilhørende orgelfasaden er bygget i 1847 etter tegninger av arkitekt Carl-Gustaf Blom-Carlsson.
 Prekestolen kom til ved renoveringen i 1894.
 Et votivskip ble skjenket til kirken i 1954.

Bildegalleri
Interiørbilder fra Stockholms läns museum:

Eksterne lenker
 Ljusterö kyrka, Stockholm 2008, © Stockholms stift, Tekst: Lisa Sundström, Foto: Mattias Ek
 Riksantikvarieämbetets bebyggelseregister - Ljusterö kyrka (Not: RAÄ angir feil arkitekt).

Svenska kyrkans kirkebygninger i Sverige
Österåker kommune
1755 i Sverige
Kirker fra 1755
Svenske kirker fra 1750-årene
Li Guangbi

Li Guangbi (kinesisk: 李光弼, født 708 i Chaoyang i dagens Liaoning i Kina, død 15. august 764), eller Prins Wumu av Linhuai (臨淮武穆王), var en jiedushi og general i Tang-dynastiets tid i Kina. Han var av khitansk avstamning. Hans innsats var viktig for nedkjempelsen av An Lushan-opprøret.

Referanser 

Kinesiske offiserer
Personer fra Chaoyang
Aġlabidene

Aġlabidene (arabisk: ; al-Aġālibah eller ; Banū al-Aġlab) var et dynasti av ʾamīrer fra den arabiske stammen Banū Tamīm som hersket over Ifrīqiya under Abbasid-kalifens nominelle overherredømme. Aġlabidene styrte i omtrent ett århundre før de ble styrtet av fatimidene.

Aġlabid-ʾamīrer

Ibrahīm I ibn al-Aġlab (800-812)
ʿAbd Allāh I ibn Ibrahīm  (812-817)
Ziyādat Allāh I ibn Ibrahīm (817-838)
Abū ʿIqāl al-Aġlab ibn Ibrahīm(838-841)
Abū ʿAbbās Muḥammad I (841-856)
Abū Ibrāhīm Aḥmad ibn Muḥammad ibn al-Aġlab (856-863)
Ziyādat Allāh II ibn Muḥammad (863)
Abū al-Ġarānīq Muḥammad II ibn Aḥmad; (863-875)
Aḥmad ibn Muḥammad ibn al-Aġlab ibn Ibrāhīm ibn al-Aġlab Abū Isḥāq (875-902)
Abū l-ʿAbbās ʿAbd Allāh II (902-903)
Abū Muḍar Ziyādat Allāh III ibn ʿAbd Allāh (903-909)

Algeries historie
Tunisias historie
Libyas historie
Italias historie
Maltas historie
Tidligere land i Afrika
Stater og territorier etablert i 800
Opphør i 909
Stater og territorier opphørt i 900-årene
Ifranidene

Ifranidene (arabisk: ; al-Ifraniyūn eller ; Banū Yafrin) var en berbersk stamme og dynasti som spilte en viktig rolle i det førislamske og tidlige islamske Nord-Afrika. Tilimsān i dagens Algerie var hovedstaden i dynastiet fra 790 til 1066. 

Algeries historie
Marokkos historie
Spanias historie
Tidligere land i Afrika
Heinrich Jacob Goldschmidt

Heinrich Jacob Goldschmidt (født 4. desember 1857 i Praha, død 20. september 1937 i Oslo) var en prisbelønt østerrikskfødt norsk kjemiker.

Familie 
Heinrich Goldschmidt var sønn av fabrikant Salomon Goldschmidt (1823-1902) og Julie von Portheim. Han giftet seg i 1887 med Amelie Kochne (1864-1929). Deres sønn Victor Moritz Goldschmidt ble professor ved Universitetet i Oslo i likhet med sin far. Goldschmidt gikk med pensjon i 1929 samme år som han ble enkemann. Sønnen Victor var da professor i Göttingen. De flyttet dit sammen, tok med seg den norske husholdersken og kjøpte hus. Etter tiltagende antisemittisme etter Hitlers maktovertakelse i 1933 forlot de Tyskland i 1935 og reiste tilbake til Norge. Emigranter fikk bare ta med seg 10 mark ut av landet. I 1942 skulle Victor deporteres til Auschwitz sammen med de andre norske jødene og ble uventet sluppet fri da han var på vei om bord i DS «Donau». Han flyktet deretter til Sverige.

Akademisk karriere 

Etter doktorgraden i 1881 på avhandlingen Über die Darstellung und Oxydation der Sebacinsäure sowie über einige neue Derivate der Glutarsäure var han professor i Zürich, Amsterdam og Heidelberg. I  1901 kom han til Kjemisk institutt (UiO) for å overta professoratet i  kjemi etter Peter Waage, hvori David Hercules Tornøe hadde sittet midlertidig fra 1899. Hans sønn Victor Goldschmidt (1888–1947) var også kjemiprofessor samme sted 1914–29.

Odd Hassel var elev av Goldschmidt. Både far og sønn Goldschmidt hadde stor betydning for Hassel.

Heinrich pensjonerte seg i 1929 og Ellen Gleditsch overtok professoratet. Han flyttet med sønnen til Göttingen hvor de bodde til 1935 da de returnerte til Norge.

Verv og utmerkelser 

 Han ble innvalgt som medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi
 I årene 1921-1929 var han styremedlem i Videnskapsakademiet
 Medlem av styret for Varekrigsfondet
 Medlem av styret for Pasteurlegatet
 Æresmedlem av Chemische Gesellschaft Heidelberg
 Medlem av det danske Videnskabernes Selskab
 I 1911 ble han slått til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for vitenskapelig fortjenste
 I 1924 ble han tildelt Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning

Referanser 

Østerrikere
Norske kjemikere
Norske forskere
Norske kjemiprofessorer
Professorer ved Universitetet i Oslo
St. Olavs Orden
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Personer fra Praha
Stampleinåstunnelen

Stampleinåstunnelen er en veitunnel i Asker kommune i Viken. Tunnelen er en del av europavei 134. Den er 375 meter lang.

Se også 
 Merraskottunnelen
 Veitunneler i Norge
 Undersjøiske veitunneler i Norge

Veitunneler i Viken
Veier i Asker
Tunneler på E134
Tunneler åpnet i 2000
Merraskottunnelen

Merraskottunnelen er en veitunnel i Asker kommune i Viken. Tunnelen er en del av europavei 134. Den er 610 meter lang.

Se også 
 Stampleinåstunnelen
 Veitunneler i Norge

Referanser

Veitunneler i Viken
Veier i Asker
Tunneler på E134
Tunneler åpnet i 2000
Sankta Clara kloster (Torkø)

Sankta Clara kloster var et fransiskanerkloster på Torkø utenfor Listerbyåns utløp i Blekinge.

Adelsmannen Ture Turesson Bielke var blitt dømt av en kirkelig domstol for å ha utlånt penger og ha tatt gårder i pant. For å bøte på synden bygget han et lite kapell samt et lite herberge på Torkø, som han siden overlot til fransiskanerordenen. Kapellet sto ferdig i 1459. I 1467 fant fransiskanermunkene en alabastfigur på øya som de syntes lignet ordenens kvinnelige helgen Sankta Clara. Stedet måtte dermed være hellig, og munkene ansøkte derfor Rom om tillatelse til å oppføre et kloster, hvilket paven godkjente.

Kong Hans av Danmark, Norge og Sverige stadfestet siden Bielkes gavebrev, og gjennom nok et gavebrev mottok klosteret også Helgeø, som tilhørte kongen og kronen. Vilkåret var, at munkene årlig skulle gi en tønne torsk til det nærliggende Sølvesborg slott. Klosteret ble stadig omtalt i 1524, men i 1536 ble reformasjonen innført og alle klostre nedlagt. Sankta Clara kloster ble omsider revet ned, og en del av stenene ble slept over isene til Johannishus og brukt til slottsbyggeriet der. Kapellet ble stående, men i dag ses kun mindre rester av det.

Referanser 

Tidligere danske klostre
Skånelandene
Blekinge
Arkitekturåret 1932

Arkitekturåret 1932 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1932.

Bygninger

 19. mars – Sydney Harbour Bridge, tegnet av John Bradfield, blir åpnet i Sydney, Australia.
 23. april - Det nye Shakespeare Memorial Theatre i Stratford-upon-Avon, tegnet av Elisabeth Scott, åpner, og blir det første viktige bygningen som er reist i Storbritannia med en kvinnelig arkitekt.
 Sacré-Cœur i Praha, tegnet av Josip Plecnik, fullføres.
 Daily Express Building, London, tegnet av Owen Williams, blir bygget.
 Hoover Building på Western Avenue i Perivale, Vest-London, designet av Wallis, Gilbert and Partners i art deco-stil, blir åpnet.
 Lambeth Bridge, designet av Geoffrey Groves, blir åpnet.
 Unilever House i City of London, tegnet av James Lomax-Simpson fra Unilever med John James Burnet og Thomas S. Tait hos Sir John Burnet and Partners, blir åpnet.
 Sofiakatedralen i Harbin, Kina, fullføres.
 Douaumont Ossuaire, designet av Léon Azéma for å huse bein etter minst 130 000 uidentifiserte soldater fra begge sider, fullføres.
Immeuble Clarté, designet av Le Corbusier og Pierre Jeanneret, fullføres.

Priser
 Olympisk gullmedalje – Gustave Saacké, Pierre Bailey og Pierre Montenot for Arena for bulls, Paris.
 Olympisk sølvmedalje – John Russell Pope fra USA for Design for Payne Whitney Gymnasium.
 Olympisk bronsemedalje – Richard Konwiartz fra Tyskland for Design for Schlesierkampfbahn, Breslau.
 Royal Gold Medal – Hendrik Petrus Berlage.
 Prix de Rome, arkitektur: Camille Montagné premier grand prix, André Aubert second grand prix

Hendelser
 International Style av Philip Johnson og Henry-Russell Hitchcock blir publisert.
 International Exhibition of Modern Architecture ved Museum of Modern Art i New York sprer den internasjonal stil.
 John Wiley & Sons publishes Architectural Graphic Standards av Charles George Ramsey (1884–1963) og Harold Reeve Sleeper, den første boken som presenter tidens aksepterte arkitektonisk praksis på en klar og tilgjengelig grafisk form.

Fødsler
 21. april – Anna Molden, norsk arkitekt
 11. august – Peter Eisenman, amerikansk arkitekt

Dødsfall
 21. mai - Herman Backer, norsk arkitekt (1856)

Referanser
Kongressen i Aachen

Kongressen i Aachen, også kalt Kongressen i Aix-la-Chapelle, var en internasjonal konferanse som fant sted i byen Aachen (fransk: Aix-la-Chapelle) fra 29. september til 21. november 1818. Hovedhensikten med møtet var å ordne tilbaketrekningen fra Frankrike etter seieren i Napoleonskrigene i 1815, men også andre spørsmål ble berørt.

Fyrstekongress
Kongressen i Aachen var en fyrstekongress for monarkene i stormaktene i Den hellige allianse, Preussen, Russland og Østerrike, samt Storbritannia. Keiserne Aleksander I av Russland og Frans I av Østerrike, samt kong Frederik Vilhelm III av Preussen, deltok personlig. Storbritannia var representert ved Robert Stewart, viscount Castlereagh og Arthur Wellesley, hertug av Wellington. Russland var videre representert ved grev Karl Robert von Nesselrode og grev Ioannis Kapodistrias, Østerrike av fyrst Klemens von Metternich og Preussen  av fyrst Karl August von Hardenberg og grev Christian Bernstorff. Frankrike sendte hertug Armand Emmanuel du Plessis de Richelieu til forhandlingene.

Saker
Det ble besluttet å avslutte besettelsen av Frankrike tidligere enn først planlagt. Det ble også avtalt lettelser i krigsskadeerstatningen landet skulle betale.  Frankrike ble på nytt anerkjent som stormakt. Kongressdeltagerne forpliktet seg til å bevare grensene fra 1815, forsvare de bestående samfunnsforhold og bekjempe revolusjonære bevegelser. 

Andre forhold som Wienerkongressen ikke hadde kommet fram til enighet om, som slaveri og diplomatiets rangklasser, ble også behandlet. Videre ble det bestemt at traktater skulle undertegnes i alfabetisk rekkefølge etter landenes navn skrevet på fransk.

Se også
Den første fredstraktaten i Aachen (1668)
Den andre fredstraktaten i Aachen (1748)

Referanser

Eksterne lenker

Europas historie
Napoleonskrigene
Diplomati
Traktater av 1818
Byregion Aachen
Arkitekturåret 1835

Arkitekturåret 1835 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1835.

Bygninger
 Nytt design av Buckingham Palace av John Nash fullføres.
 Robert Mills (arkitekt) begynner byggingen av Old Patent Office Building, Washington D.C., USA.
 Eugène Viollet-le-Duc får oppdraget av Prosper Merimée å restaurere Vézelay Abbey, den første av mange restaureringer av ham.

Priser
 Prix de Rome, arkitektur: 
første pris: Charles Victor Famin
andre pris: Alexis Paccard, Jean-Baptiste Guenepin

Fødsler
9. mars – C.T. Andersen, dansk tømrermester og Holmens og Nyboders bygningsinspektør i siste halvdel av 1800-tallet (død 1916)
13. august – Paul Due, norsk arkitekt (død 1919)

Dødsfall
 13. mai - John Nash, britisk arkitekt (født 1752)
Arkitekturåret 1826

Arkitekturåret 1826 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1826.

Bygninger
 Menai Suspension Bridge over Afon Menai i Wales, tegnet av Thomas Telford fullføres.
 Bank of England i London, tegnet av John Soane, fullføres.
 Cumberland Terrace i London, tegnet av John Nash og John Thompson fullføres.

Priser
 Prix de Rome, arkitektur: 
første pris: Léon Vaudoyer 
andre pris: Marie Antoine Delannoy 
tredje pris: Dommey

Fødsler
 Thomas Worthington, engelsk arkitekt (død 1909)
Wilhelm von Hanno, tyskfødt norsk arkitekt, billedhugger, maler og grafiker (død 1882)

Dødsfall
 4. juli - Thomas Jefferson, amerikansk president (født 1743)
Sylvia Reynolds Eckes

Sylvia Reynolds Eckes er en amerikansk pianist og professor emerita i piano ved Ohio University.

Eckes er utdannet fra Peabody Institute og Juilliard School. I 1979 avla hun doktorgrad ved University of Kansas med avhandlingen The Lyric pieces of Edvard Grieg. Hun hadde sine debutkonserter i Oslo og Lincoln Center for the Performing Arts i New York. Eckes har spilt inn Griegs lyriske stykker, slåtter og Holbergsuite (New York: Connoisseur Society, 2000), og bidratt til andre plateinnspillinger.

Eckes arbeidet ved University of Kansas, Northern Illinois University, Rollins College og Ohio University. Fra 1995 til hun ble pensjonist i 2011, var hun professor i piano ved Ohio University School of Music.

Eckes ble i 2011 utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for fortjenstfullt virke for fremme av norsk musikk i USA og for musikken til Edvard Grieg i særdeleshet.»

Referanser

Eksterne lenker
 Sylvia Reynolds Eckes, presentasjon fra Ohio University School of Music

 

Pianister fra USA
Den Kongelige Norske Fortjenstorden
Taffara Deguefé

Taffara Deguefé (født 15. juni 1926 i Abomse ved Ankober, død 6. mars 2015) var en etiopisk bankmann, som en periode var sentralbanksjef og deretter ble politisk fange under Dergen.

Deguefé begynte i 1944 i statsbanken i Etiopia. Han utdannet seg i Canada og fikk i 1950 bachelorgrad i handel fra University of British Columbia. Han studerte deretter rettsvitenskap og vendte tilbake til Etiopia der han i 1955 avla juridisk grad ved University College of Addis Ababa. Han ble generaldirektør for sivil luftfart, var sjef for kontoret til Etiopias statsbank i Khartoum i Sudan og ble banksjef både i statsbanken og en handelsbank.

Deguefé ble i 1974 utnevnt til sjef for Etiopias nasjonalbank. Etter at keiser Haile Selassie ble styrtet i et kupp i september 1974, ble Deguefé fengslet. Han satt som politisk fange til 1981. Etter dette flyttet han til Canada. Deguefé var, inntil han ble fengslet i 1974, Norges honorære konsul i Etiopia.

Kong Harald utnevnte i 2011 Deguefé til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for fortjenstfullt virke for Norge og norske interesser i Etiopia. I 1974 ble han æresdoktor ved University of British Columbia.

Utgivelser 
 A guide to service. Being a collection of selected speeches, Addis Ababa: Commercial Bank of Ethiopia, 1973
 A tripping stone. Ethiopian Prison Diary (1976–1981), Addis Ababa: Addis Ababa University Press, 2003
 Minutes of an Ethiopian Century, Addis Ababa: Shama Books, 2006

Referanser 

Etiopiere
Sentralbanksjefer
Den Kongelige Norske Fortjenstorden
Johannes Dale (kjemiker)

Johannes Dale (født 30. mai 1923 i Haugesund, død 15. juli 2003 i Bærum) var en prisbelønt norsk kjemiker, ansett for å være blant verdens fremste innen stereokjemi.

Etter examen artium 1943 og siv.ing. fra NTH 1948, var Dale ansatt ved Forsvarets forskningsinstitutt 1948-57 og det amerikanske Union Carbide si forskningsgrein i Brussel 1958-65. Sin dr.philos. fikk han i 1959. I 1966 overtok han professoratet i organisk kjemi ved Kjemisk institutt (UiO) etter svensken Salo Granowitz som bare satt ett år etter han i 1963 overtok for Endre Berner. 

Dale hadde en rekke industrielle samarbeid og patenter, som da han  i 1986 patenterte et finkjemikal for borehull med Borregaard for bedre utnyttelse av oljeforekomster, og mottok året efter Guldberg-Waage-medaljen.

Blant Dales kortere opphold nevnes California Institute of Technology, Pasadena 1951-52, Eidgenössische Technische Hochschule Zürich i 1957,   gjesteprofessor ved Brandeis University, Massachusetts 1971, University of California, Los Angeles 1972, København Universitet 1976 og Hebrew University i Jerusalem 1985.

Utmerket 
 Norsk Kjemisk Selskap visepresident 1970–71
 Det Norske Videnskaps-Akademi innvalgt 1975
 Burgenstock Conference on Sterochemistry, president i 1975
 Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab innvalgt 1988
 Guldberg-Waage-medaljen 1987

Utgivelser

Referanser 

Norske kjemikere
Norske forskere
Norske kjemiprofessorer
Professorer ved Universitetet i Oslo
Personer fra Haugesund kommune
Guldberg og Waage-medaljen
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Medlemmer av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab
Fødsler i 1923
Dødsfall i 2003
Oxeoschistus

Oxeoschistus er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).

Utseende 
Ganske store, brune sommerfugler, vingenes ytterkant er litt bølgete. Oversiden er brun med et oransje tverrbånd med mørke flekker. Det oransje tverrbåndet finnes også på forvingens underside, mens bakvingens underside er brun med lyse tverrbånd og gjerne også øyeflekker.

Levevis  
Larvene lever sannsynligvis på bambus i slekten Chusquea.

Utbredelse 
De fleste artene lever i Mellom-Amerika, der er dermed en av få slekter av Pronophilina som forekommer utenfor Sør-Amerika. Slekten er utbredt fra Mexico i nord til Bolivia i sør.

Systematisk inndeling 

 Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
 Gruppen Glossata
 Gruppen Coelolepida
 Gruppen Myoglossata
 Gruppen Neolepidoptera
 Gruppen Heteroneura
 Gruppen Eulepidoptera
 Gruppen Ditrysia
 Gruppen Apoditrysia
 Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
 Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
 Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
 Familien flikvinger, Nymphalidae
 Underfamilien ringvinger, Satyrinae
 Stammen Satyrini 
 Gruppen Pronophilina 
 Slekten Oxeoschistus Butler, 1867
 Oxeoschistus cothon Salvin, 1871
 Oxeoschistus cothonides Grose-Smith, 1896
 Oxeoschistus duplex Godman, 1905
 Oxeoschistus hilara (Bates, 1865)
 Oxeoschistus iphigenia Pyrcz, 2004
 Oxeoschistus leucospilos Staudinger, 1876
 Oxeoschistus pronax (Hewitson, 1860)
 Oxeoschistus protogenia (Hewitson, 1862)
 Oxeoschistus puerta (Westwood, 1851)
 Oxeoschistus tauropolis (Westwood, 1851)
 Oxeoschistus sp. – ubeskrevet art fra Peru

Kilder 
 Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 22.1. 2012.
 Lewis, H.L. (1974) Fjärilar från hela världen. Forum, Stockholm. ISBN 91-37-10100-5

Eksterne lenker 
 
 Brower, A.V.Z. (2006) Oxeoschistus på Tree of life
 Bilde av Oxeoschistus pronax
 Bilder av Oxeoschistus hilara

Ringvinger
Dyr formelt beskrevet i 1867
Dyr formelt beskrevet av Arthur Gardiner Butler
Pekka Haavisto

Pekka Olavi Haavisto (født 23. mars 1958 i Helsingfors) er en finsk politiker for Gröna förbundet. Han var medlem av Riksdagen fra 1987 til 1995 og er fra 2007 igjen riksdagsmann. Haavisto var fra 1995 til 1999 miljøminister og minister i utenriksdepartementet i regjeringen Lipponen I. Han var fra 1993 til 1995 partileder i Gröna förbundet og var fra 2000 til 2006 leder i Det europeiske grønne partiet.

Haavisto har arbeidet for FN og FNs miljøprogram (UNDP). Fra 2005 til 2007 var han EUs spesialrepresentant for Sudan og Darfur, hvoretter han var FN-rådgiver for fredsprosessen i Darfur.

I 2012 stiller Haavisto til presidentvalget i Finland. Han kom på andreplass med 18,8 % av stemmene i første runde og gikk videre til andre valgomgang. I den avgjørende valgomgangen tapte han for Sauli Niinistö.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Finske politikere fra De Grønne
Finske ministre
Finske riksdagsmedlemmer
Personer fra Helsingfors