alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Amstel (øl)

Amstel brygges av Amstelbrouwerij (norsk Amstelbryggeriet). Fra 1870-71 til 1980 lå bryggeriet på Mauritskade i Amsterdam, Noord-Holland i Nederland. Bryggeriet og ølet har fått navn etter elven Amstel som har sitt utløp i Amsterdam.

Historie
I 1872 brygget Amstelbryggeriet 10 000 hektoliter pils. Til brygging og lagring ble is tatt fra kanalene i Amsterdam og lagret i spesielle kjellere med doble vegger.

Marked
I begynnelsen ble Amstel hovedsakelig solgt og drukket i Amsterdam. Etter at det hadde blitt kjent og ble drukket i hele Nederland ble det i 1883 for første gang eksportert til Storbritannia og tidligere Nederlands-Indië.

Organisasjon
I 1892 ble Beiersche Bierbrouwerij de Amstel, opprettet av firmaet De Pesters, Kooy en Co., et aksjeselskap. I 1915 var produksjonen tyve ganger større enn i 1892, og i 1926 utgjorde Amstel en tredjedel av den totale eksporten av øl fra Nederland.

I 1941 overtok Amstel og Heineken kapitalen til det amsterdamske bryggeriet Van Vollenhovens Bierbrouwerij på Hoogte Kadijk. Dette bryggeriet ble stengt i 1961.

Aktiviteter i utlandet 
Amstel bygget et bryggeri i Surinam i 1954, og var et år senere det første nederlandske bryggeriet som eksporterte boksøl. Total eksporterte Amstel da 101 000 hektoliter.

I 1958 begynte et jordansk  bryggeri å brygge øl i samarbeide med Amstel, og i 1960 ble det tredje Amstelbryggeriet utenfor Nederland satt i drift på Curaçao, De nederlandske Antiller. I Libanon begynte Almazabryggeriet å produsere øl under lisens fra Amstel i 1962, og i 1963 ble bryggerier bygget i Puerto Rico og Hellas.

Heineken 
Amstelbryggeriet ble i 1968 overtatt av konkurrenten Heineken, og i 1980 stengte Amstelbryggeriet i Amsterdam da produksjonen ble flyttet til Zoeterwoude i Zuid-Holland. 

Etter flyttingen ble bryggeriet på Mauritskade revet, og den eneste bygningen som er igjen er hovedkontoret (bygget i 1930). Denne brukes i dag av Hogeschool van Amsterdam, i fasaden sees arbeider av billedhuggeren Gerarda Rueter.

Eksterne lenker 
 
 Amstel Gold Race (sykkelkonkurranse) (engelsk)

Nederlandske bryggerier
Nederlandsk mat og drikke
Amsterdam
Selskaper etablert i 1870
1870-årene i Nederland
FC Porto

Futebol Clube do Porto er en fotballklubb fra byen Porto i Portugal. Klubben ble stiftet i 1893. Klubben ble Mesterligaen-vinnere i 2004, etter å ha slått Monaco 3-0 i finalen. Klubben vant sitt første mesteligatrofé under daværende manager José Mourinho. Klubben spiller sine hjemmekamper på Estádio do Dragão som har en tilskuerkapasitet på .

Meritter 

 Portugisisk seriemester (30): 1935, 1939, 1940, 1956, 1959, 1978, 1979, 1985, 1986, 1988, 1990, 1992, 1993, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2003, 2004, 2006, 2007, 2008, 2009, 2011, 2012, 2013, 2018, 2020, 2022.
 Portugisisk cupmester (17): 1956, 1958, 1968,1977, 1984, 1988, 1991, 1994, 1998, 2000, 2001, 2003, 2006, 2009, 2010, 2011, 2020.
 Portugisisk supercupmester (22): 1981, 1983, 1984, 1986, 1990, 1991, 1993, 1994, 1996, 1998, 1999, 2001, 2003, 2004, 2006, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2018, 2020.
 Portugisisk mester (før innføringen av landsdekkende serie, 4): 1922, 1925, 1932, 1937
 Mesterligaen (2): 1986/87, 2003/2004
 Interkontinental cup (2): 1987, 2004
 1 Cup Iberica: 1935
 UEFA-cupen / Europaligaen (2): 2002/2003, 2010/2011
 UEFA Super Cup: (1) 1987

Sesonger

Spillerstall 
Oppdatert 31. oktober 2022.

Utlånte spillere

Kjente spillere med tilknytting til klubben

Kjente trenere  
  André Villas-Boas
  Vitor Pereira
  José Mourinho
  Bobby Robson
  Artur Jorge
  Carlos Alberto Silva

Referanser

Eksterne lenker 
 

Porto
Porto
Porto
Porto
Høgskolen i Buskerud

Høgskolen i Buskerud (HiBu)  var en statlig høgskole som ble slått sammen med Høgskolen i Vestfold fra 1. januar 2014 til én institusjon under navnet Høgskolen i Buskerud og Vestfold. Den nye høyskolen gikk så inn i en ny fusjon med Høgskolen i Telemark, som resulterte i Universitetet i Sørøst-Norge (Opprinnelig Høgskolen i Sørøst-Norge). Fusjonen skjedde 1.1. 2016. 

HiBu ble etablert 1. august 1994 og hadde omkring 3000 studenter og 277 ansatte. Høyskolen var en av 24 statlige høgskoler i Norge og var et resultat av at tre statlige høyskoler i Drammen, Hønefoss og Kongsberg ble slått sammen som en del av Høgskolereformen i 1994.

Høyskolen hadde tre studiesteder med basis i de tre tidligere høyskolene, og hadde i 2011 17 bachelorutdanninger og 14 masterstudier.

Høyskolen tilbød fag- og profesjonsstudier innen helsefag, optometri og synsvitenskap, økonomi og administrasjon, siviløkonom, IT, lærerutdanning, PPU, visuell kommunikasjon, lysdesign, dynamisk webdesign, ingeniørutdanning, juss og ledelse, juss, engelsk, norsk, samfunnsfag, naturfag, matematikk, reiselivsledelse, samt statsvitenskap og menneskerettigheter. Disse kunne tas i varierende lengder fra halvårsenheter til bachelorgrader og mastergrader, samt en rekke kurs-, etter- og videreutdanninger. HiBu startet i 2010 en ny masterutdanning i Human Rights and Multiculturalism.

Se også
 Studentsamskipnaden i Buskerud

Referanser

Eksterne lenker
 Høgskolen i Buskerud og Vestfold 

Tidligere høgskoler i Norge
Buskeruds utdanningshistorie
Skoler i Drammen
Utdanning i Kongsberg
Utdanning i Ringerike
Statlige høgskoler i Norge
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1994
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 2013
Nordnorsk Musikkonservatorium

Nordnorsk Musikkonservatorium (etablert som Tromsø Musikkonservatorium i 1971) var opprinnelig tilknyttet Tromsø Musikkskole (1970), men ble utskilt som egen organisasjon året etter.  I 1975 fikk de navnet Nordnorsk Musikkonservatorium, og i 1980 ble skolen det første statlig drevne musikkonservatorium.

Etter høgskolereformen ble de i 1994 en del av Høgskolen i Tromsø, og fra 1. januar 2009 er den en del av Universitetet i Tromsø, nå under navnet Musikkonservatoriet i Tromsø.

Historie 

På slutten av 1960-tallet begynte daværende musikkinspektør Sigvart Steen ved Tromsø Musikkskole, Kirsten Sand og Victor Rostin Svendsen å arbeide med tanken om et musikkonservatorium i Tromsø, og i 1970 ble konservatorielinjen ved Tromsø Musikkskole opprettet. Privatskoleloven, som ble vedtatt samme år, gjorde det mulig å skille ut konservatorielinjen og videreføre den i egen institusjon, Tromsø Musikkonservatorium AS. 4. oktober 1971 ble det holdt konstituerende generalforsamling i Tromsø Musikkonservatorium AS, og 6. desember 1971 godkjente Kirke- og undervisningsdepartementet konservatoriet som tilskuddsberettiget etter privatskoleloven. 

Høsten 1971 hadde konservatoriet 2 linjer, 3-årig fagskolelærerutdanning i musikk og 4-årig musikkpedagogisk utdanning og totalt 20 studenter. Undervisningen ble drevet etter fagplaner fra Oslo Musikkonservatorium, som var for-løperen for Norges musikkhøgskole. Administrasjonen besto av rektor i halv stilling, inspektør i hel stilling og sekretær. Høsten 1975 var antall studenter steget til 50, og 20 år senere, høsten 1994, var antallet studenter 110. 

I 1975 skiftet skolen navn til Nordnorsk Musikkonservatorium og i 1980 ble skolen overtatt av staten og fikk da status som høgskole og aksjeselskapet ble oppløst. 1. august 1994 gikk konservatoriet sammen med de andre høgskolene i Tromsø inn i en felles organisasjon, og het deretter Høgskolen i Tromsø, avdeling for kunstfag. Høgskolen i Tromsø fusjonert med Universitetet i Tromsø 1. januar 2009 og konservatoriet ble da et institutt ved Det kunstfaglige fakultet.

Av årsberetningen framgår det at det i 1972 ble vurdert å opprette kirkemusikkutdanning og i 1977 ble det det igangsatt en 1-årig kirkemusikkutdanning. Etter to år i Tromsø ble denne utdanningen flyttet til Bodø, men fortsatt som en del av Nordnorsk Musikkonservatoriums virksomhet. Utdanningen ble lagt ned etter et par år. Eilert Hægeland var sentral i denne delen av virksomheten.

I 1994 startet skolen satsing på internasjonal virksomhet og fem studenter fra Russland og en student fra Kina ble pionerene i en nyopprettet ordning for kvotestudenter.

Rektorer 
Viktor Rostin Svendsen (1971–1976)
Bernt Johan Ottem (1976–1985)
Poul Henrik Hansen (fungerende rektor 15. september 1980 til 15. oktober 1981 og 1. august 1982 til 31. juli 1984) 
Ketil Vea (1985–1989)
Kjetil Solvik (1989–1994)

Referanser 

Musikk i Tromsø
Tidligere høgskoler i Norge
Etableringer i 1971
Opphør i 1994
Wollert Konows regjering

Wollert Konows regjering ble utnevnt 2. februar 1910 som en samarbeidsregjering mellom Frisinnede Venstre og Høyre. Regjeringen søkte avskjed 16. februar 1912, etter at statsministeren hadde kommet med en støtteerklæring til landsmålet. Avskjed ble innvilget i statsråd 19. februar, med virkning fra 20. februar 1912. Konows regjering ble etterfulgt av Jens Bratlies regjering, en ny samarbeidsregjering mellom Frisinnede Venstre og Høyre.

Konow
1910 i Norge
1911 i Norge
1912 i Norge
Etableringer i 1910
Opphør i 1912
Politikk i 1910
Politikk i 1910-årene
Politikk i 1912
Thor Listau

Thor Listau (1938–2014) var en norsk politiker (Høyre) og militærtjenestemann. Han var stortingsrepresentant for Finnmark i tre perioder 1973-1985, og fra 1981 til 1985 var han fiskeriminister i Kåre Willochs regjering.

Liv og virke 
Thor Listau ble født i Svolvær i Lofoten som sønn av fiskematprodusent Magnus Listau (1898–1976) og husmor Johanna Jakobsen (1904–1945). Han gikk Hærens yrkesskole for sambandsteknisk befal 1954–1958, Special Ground Electronics Course ved University of Denver i 1963, kurs i blant annet sikkerhetstjeneste i Forsvaret 1966–1960 og lederkurs 1993–1994. Han ble bedriftsøkonom fra Bedriftsøkonomisk Institutt fra 1988.

Listau var sersjant og radiomekaniker ved Sambandskompani Brigade Nord 1958–1960, kvartermesterassistent ved Trøndelag Sambandsbataljon 1960–1961, radiomekaniker ved 3. Dragonregiment i 1961 og ansatt ved Forsvarets Forsøksstasjon i Kirkenes som operatør, teknisk leder, operasjonsleder og etterhvert stasjonssjef 1961–1985. I Forsvaret var han også formann i den stedlige lokalforeningen av Forsvarets sivile tjenestemenns landsforbund 1965–1966 og styreformann i Sportsklubben Vigør i Hesseng 1968–1969.

Etter en tid som politiker var han kontorsjef i Statens kornforretning og leder for Råvarepriskontoret for landbruksvarer 1986–1991, direktør i Statkorn 1991–1995, styreformann i Statkorn 1995–1996 og organisasjonsdirektør i Statkorn Holding AS/Cermaq ASA 1995–2005.

Politisk arbeid 
Listau hadde sine første tillitsverv i Høyre som formann i Kirkenes Unge Høyre 1965–1967, styremedlem i Sør-Varanger Høyre 1965–1972, styremedlem i Finnmark Unge Høyre 1965–1967, medlem av Sør-Varanger skolestyre 1966–1971, medlem av Sør-Varanger kommunestyre 1968–1973 (formannskapet 1972–1973), formann i Finnmark Unge Høyre 1967–1969 og medlem av Finnmark Høyres politiske utvalg 1970–1985.

Han var innvalgt på Stortinget fra Finnmark 1973–1985, og hadde også verv som formann i Høyres distriktspolitiske utvalg 1974–1977 og medlem av Høyres politiske råd 1974–1980. På Stortinget var han medlem av Stortingets sjøfarts- og fiskerikomité 1973–1981. Han var også styremedlem i de tradisjonelle Høyre-avisene Sør-Varanger Avis og Finnmarksposten 1974–1982. I 1981 ble Listau utnevnt til fiskeriminister i Kåre Willochs regjering, en posisjon han beholdt frem til 1985. Steinar Eriksen møtte på Stortinget i Listaus fravær. Listau var senere medlem av Høyres sentralstyre 1988–1990 og styreformann i Høyres Studieforbund 1988–1995.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fiskeriministre
Høyre-statsråder
Statsråder i Regjeringen Willoch
Stortingsrepresentanter fra Høyre
Stortingsrepresentanter for Finnmark
Stortingsrepresentanter 1973–1977
Stortingsrepresentanter 1977–1981
Stortingsrepresentanter 1981–1985
Lokalpolitikere i Sør-Varanger
Høyre-politikere i Finnmark
Tillitsvalgte i Unge Høyre
Norske bedriftsøkonomer
Norske offiserer
Personer fra Vågan kommune
Arne Nilsen

Arne Ragnar Nilsen (1924–2020)  var en norsk statsråd og stortingsrepresentant som representerte Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Voss fra 1960 til 1963, og stortingsrepresentant fra Hordaland i fem perioder 1965–1985.

Han var vararepresentant til Stortinget 1958–1961 og 1961–1965, og var medlem av kommunestyret i Voss fra 1952 til 1968. Han var formann i Hordaland arbeiderparti 1966–1973 og medlem av Arbeiderpartiets landsstyre 1969–1975. 

Nilsen hadde sin yrkesmessige bakgrunn fra NSB.

Statsrådsposter 
 11. januar 1978–8. oktober 1979 statsråd i Kommunal- og arbeidsdepartementet i Odvar Nordlis regjering
 8. oktober 1979–4. februar 1981 statsråd i Sosialdepartementet  i Odvar Nordlis regjering
 4. februar 1981–14. oktober 1981 statsråd i Sosialdepartementet i Gro Harlem Brundtlands første regjering

 1981–1985: president i Odelstinget

 1981–1985 medlem i Forbruker- og administrasjonskomitéen
 1981–1985 medlem i Valgkomitéen
 1977–1981 formann i Finanskomitéen
 1977–1981 medlem i Den utvidede utenriks- og konstitusjonskomitéen
 1977–1981 medlem i Valgkomitéen
 1973–1977 medlem i Den utvidede utenriks- og konstitusjonskomitéen
 1973–1977 formann i Finanskomitéen
 1973–1977 formann i Kommunal- og miljøvernkomitéen
 1973–1977 varamedlem i Den utvidede utenriks- og konstitusjonskomitéen
 1969–1973 nestformann i Kommunal- og miljøvernkomitéen
 1969–1973 nestformann i Kommunalkomitéen
 1969–1973 varamedlem i Den utvidede utenriks- og konstitusjonskomitéen
 1969–1973 medlem i Valgkomitéen
 1965–1969 medlem i Kommunalkomitéen

Referanser

Eksterne lenker 
 

   

Norske kommunalministre
Norske sosialministre
Ap-statsråder
Statsråder i Regjeringen Nordli
Statsråder i Regjeringen Brundtland I
Stortingsrepresentanter fra Ap
Stortingsrepresentanter for Hordaland
Stortingsrepresentanter 1965–1969
Stortingsrepresentanter 1969–1973
Stortingsrepresentanter 1973–1977
Stortingsrepresentanter 1977–1981
Stortingsrepresentanter 1981–1985
Odelstingspresidenter
Ap-ordførere i Hordaland
Ordførere i Voss
Personer fra Voss kommune
Lindemanprisen

Lindemanprisen er en årlig utmerkelse, administrert av Lindemans legat ved Norges musikkhøgskole som i sin tid ble startet av Ludvig Mathias Lindeman.  I perioden 1978–1993 var prisen delt mellom komponist, utøver og pedagog.  Prisen er i 2005 på 150 000 norske kroner, og vinneren har siden 2001 den ekstra rolle, å selv velge ut mottaker av den årlige De unges Lindemanpris på 50 000 kroner. Prisvinneren her må være under 35 år.  Utdelingen skjer i slutten av oktober, Lindemansalen på Norges musikkhøgskole i Oslo

Vinnere av Lindemanprisen  
1978: Nicolai Dirdal, Klaus Egge, Arild Sandvold
1979: Ludvig Nielsen, Eline Nygaard, Robert Riefling
1980: Eva Knardahl, Reimar Riefling, Geirr Tveitt
1981: Rolf Karlsen, Arne Nordheim, Kåre Opdal
1982: Rolf Bækkelund, Finn Mortensen, Arve Tellefsen
1983: Egil Hovland, Robert Levin, Ketil Vea
1984: Ivar Benum, Johan Kvandal, Einar Steen-Nøkleberg
1985: Ørnulf Gulbransen, Mariss Jansons, Gunnar Sønstevold
1986: Leif Jørgensen, Knut Skram, Harald Sæverud
1987: Ingrid Bjoner, Lasse Thoresen, Frøydis Ree Wekre
1988: Harry William Kvebæk, Alfred Janson, Karsten Andersen
1989: Olav Anton Thommessen, Agnes Buen Garnås, Babben Lavik
1990: Aase Nordmo Løvberg, Ketil Hvoslef, Joar Rørmark
1991: Jan Garbarek, Richard Kjelstrup, Øistein Sommerfeldt
1992: Knut Buen, Antonio Bibalo, Jiri Hlinka
1993: Anne Gjevang, Marit Isene, Knut Nystedt
1994: Ole Kristian Ruud
1995: Bjarne Fiskum
1996: Ragnar Søderlind
1997: Kjell Bækkelund, Leif Ove Andsnes
1998: Erik Niord Larsen
1999: John Persen
2000: Truls Mørk
2001: Harald Herresthal
2002: Magne Hegdal
 2003: Christian Eggen
2004: Liv Glaser
2005: Rolf Wallin
2006: Kåre Nordstoga
2007: Stephan Barratt-Due og Soon-Mi Chung
2008: Asbjørn Schaathun
2009: Solveig Kringlebotn
2010: John Pål Inderberg
2011: Nils Henrik Asheim
2012: Sven Nyhus og Terje Kvam 
2013: Terje Tønnesen og Det norske kammerorkester 
2014: Harald Jørgensen
2015: Cecilie Ore 
2016: Sidsel Endresen
2017: Alf Richard Kraggerud
2018: Bjørn Kruse
2019: Grete Pedersen
2020: Per Gisle Haagenrud
2021: Maja Ratkje
2022: Håvard Gimse

Vinnere av De unges Lindemanpris  
2001: Rolf Gupta
2002: Lene Grenager
2003: Erlend Skomsvoll
2004: Tor Espen Aspaas
2005: Rolf-Erik Nystrøm
2006: Arve Moen Bergset
2007: Christian Ihle Hadland
2008: Rolf Borch
2009: Mari Eriksmoen
2010: Espen Reinertsen og Eivind Nordset Lønning
2011: Ørjan Matre
2012: Prisen blei ikke delt ut dette året.
2013: Audun André Sandvik 
2014: Ingrid Røynesdal
2015: Therese Birkelund Ulvo
2016: Vilde&Inga
2017: Sandra Lied Haga
2018: Øyvind Mæland
2019: Maria Angelika Carlsen
2020: Frida Fredrikke Waaler Wærvågen
2021: 
2022:

Referanser

Eksterne lenker 
 Lindemans legat
 Oversikt over vinnere av Lindemanprisen
 Oversikt over vinnere av De unges Lindemanpris

Norske musikkpriser
Utmerkelser etablert i 1978
Den koptiske katolske kirke

Den koptiske katolske kirke er en av de orientalske katolske kirker, i kommunion med Den hellige stol. Den har sitt tyngdepunkt blant kopterne i Egypt og følger den alexandrinske ritus. Det tradisjonelle liturgiske språk er koptisk, men man bruker også arabisk. Kirken hadde i 2008 et medlemstall på omkring 160 000, ca. 0,2 % prosent av den egyptiske befolkningen. Kirken er dermed betydelig mindre enn den koptisk-ortodokse kirke (8 %), men større enn den romersk-katolske (0,04 %).

Særkirkens overhode er den koptisk-katolske patriark av Alexandria, som har sitt sete i Kairo. Nåværende patriark er Antonios Naguib (siden 2006).

Historie 
4. februar 1442 ble det inngått en formell union mellom flere koptiske kirker gjennom dokumentet Cantate Domino som ble signert under konsilet i Firenze. Den koptiske delegasjonen hadde dog ikke støtte i befolkningen, og det kom dermed ingen konkrete resultater ut av det. 150 år senere forsøkte man igjen, med unionsavtaler som ble signert 15. januar 1595 og 28. juni 1597. Begge forsøk strandet offisielt 7. oktober 1602, først og fremst på grunn av problemer omkring spørsmålet om autonomi og lydighet mot paven. 

I det 17. århundre fant det sted en del katolsk misjonsarbeid blant kopterne. Fransiskanerordenen begynte dette arbeidet, og i 1630 kom en kapusinermisjon i Kairo. I 1675 begynte også jesuittene med misjon i Egypt. Det ble også ført teologiske læresamtaler mellom Roma og den koptiske kirken, uten at dette bar frukt. 

I 1741 gikk den koptiske ortodokse biskopen av  Jerusalem, Amba Athanasius, over til den katolske kirke. Pave Benedikt XIV utnevnte ham til apostolisk vikar for de koptiske katolikkene, som det fantes knapt 2000 av på det tidspunktet. Athanasius gikk senere tilbake til den ortodokse kirken, men Roma utnevnte en etterfølger, og kirken ble dermed bevart. 

I 1824 ble et patriarkat for de koptiske katolikkene opprettet. Bakgrunnen var en misforståelse, da Den hellige stol trodde at den osmanske visekongen i Egypt ønsket det. Patriarkatet eksisterte i første omgang bare på papiret. Osmanene tillot fra 1829 at katolikkene bygde egne kirker. 

I 1895 ble patriarkatet opprettet på ny av Leo XIII, som i 1899 utnevnte biskop Kyrillos Makarios til patriark. Det oppsto raskt problemer, spesielt økonomisk. Patriarkatet var helt avhengig av hjelp fra Roma, og patriarken ble etter mye problemer suspendert i 1908. Deretter fulgte en sedisvakans frem til 30. desember 1927, da Markos Khuzam ble utnevnt til administrator. Etter en prøvetid på tjue år ble han den 9. august 1947 endelig utnevnt til patriark Markos II Khouzam. Den nåværende koptisk-katolske patriarken av Alexandria, Antonios Naguib, er den femte innehaveren av tittelen.

Jurisdiksjoner 
Den koptiske katolske kirken utgjør en egen kirkeprovins, som består av ett patriarkat og seks eparkier (tilsvarer bispedømmer i Vestkirken).

Se også 
 Den katolske kirke i Egypt

Eksterne lenker 
 «Giga-Catholic Information» om den koptisk-katolske kirkens hierarki (engelsk)

Orientalsk katolisisme
Kristendom i Egypt
Columbia University

Columbia University (opprinnelig King's College) er et privat (stiftelse), amerikansk universitet. Det er en av USAs eldste institusjoner for høyere utdanning, grunnlagt i New York i 1754. Universitetet rangeres som blant de beste i verden og hadde rundt  studenter høsten 2016. Columbia er medlem av Ivy League, en eksklusiv idrettsliga mellom åtte prestisjefylte amerikanske privatskoler i nordøstre USA.

Skolen har rundt 4000 akademisk ansatte. Fagkretsen inkluderer samfunnsvitenskapelige og humanistiske fag, naturvitenskapelige fag, ingeniørfag, medisin og jus, fordelt på seksten egne og fire tilknyttede skoler. Skolen tildeler grader opp til bachelor, men den underliggende Fu Foundation School of Engineering & Applied Sciences tildeler teknisk-naturvitenskapelige eksamener opp til doktorgrad (Ph.D).

I 2016 utgjorde skolepengene US$  ved School of General Studies.

Dwight D. Eisenhower var rektor ved Columbia fra 1948 til 1953, da han ble valgt til USAs president.

Tilknyttede skoler
 Columbia Business School
 Barnard School, Liberal Arts, for kvinner
 Jewish Theological Seminary, Jødisk teologisk seminar
 Columbia Teachers College, Lærerseminar
 Union Theological Seminary, Presteseminar

Bibliotekene ved Columbia University har til sammen 13 millioner titler, noe som gjør det til USAs åttende største bibliotek. Det er også blant de fem største akademiske bibliotekene i USA.

Se også
Oversikt over personer tilknyttet Columbia University

Referanser

Eksterne lenker
 
 Columbia Law School
 Columbia School of International and Public Affairs (SIPA)

Manhattan
Stiftelser
Etableringer i 1754
Ivy League
Columbia University
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1750-årene
1754 i Nord-Amerika
Maren Fransisca Paus

Maren Fransisca Paus, gift Maren Fransisca Løvenskiold (født 24. desember 1793 i Skien, død 10. juni 1854 i Christiania) var gift med eier av Rafnes gård ved Porsgrunn, medeier i Bolvik jernverk, kammerherre og stortingsrepresentant Frederik Michael Frantz Wilhelm Løvenskiold (1790–1869) («Fritz») som en tid var postmester i Christiania (Oslo). De fikk fem barn. Fra dem nedstammer bl.a. fugleforskeren Herman Leopoldus Løvenskiold.

Hun var datter av skipsfører og proprietær Søren Christianssøn Paus (1745–1797) og Kristine Bøyeson (1758–1828), datter av kjøpmann Realf Bøyesen Ording og Mette Grubbe, som tilhørte en skipper- og kjøpmannsslekt i Telemark. Maren Fransisca var barnebarn av sogneprest Christian Sørenssøn Paus i Sauherad. Etter at faren døde på sjøen i 1797 ble hun og hennes søster tatt opp i huset hos deres tante Christiane Elisabeth Bøyesen gift 2. gang med Jacob Aall (onkel til eidsvollsmannen med samme navn), og vokste opp på Borgestad gård i Skien. Hun tilhørte en familie som har en ukjent tilknytning til den mest kjente slekten Paus, men muligvis har fått navnet gjennom oppkalling etter denne.

Hennes søster Anne Zacharine Paus var gift med Niels Aall Løvenskiold. Hennes bror Christian Paus var proprietær og ble stortingsrepresentant i 1830. Hennes mann Fritz Løvenskiold og dennes bror Niels Løvenskiold var sønner av kammerherre Severin Løvenskiold. En annen av hennes manns brødre var stattholder Severin Løvenskiold.

Maren Fransisca Paus er kjent for å ha ført en ungpikedagbok fra Skien-Porsgrunnsdistriktet under Napoleonskrigene. I 1813 besøkte prins Christian Frederik av Danmark-Norge (den senere kongen) Brekke gård i Skien eid av Jacob Aalls nevø, Nils Aall. Hun skriver om prinsens besøk i dagboken sin. Hun skriver ellers noe naivt om sitt selskapelige og sosiale liv på Borgestad gård, og om forelskelsen i sin senere ektefelle som hun fryktet tilhørte en familie som ikke ville anse henne for et «standsmessig parti».

Referanser

Litteratur 
 Paus, Maren Fransisca. Fra en forsvunden tid : utdrag av Maren Fransisca Paus' dagbøker : dagbok fra oppveksten på Borgestad og Fossum 1809-1814. Skavan forlag, 1996. (Faksimileutgave, 1. utgave 1937). Med forord av Finn C. Knudsen.
 Hans Cappelen: «En forelsket ungpikes jul for 153 år siden» (Maren Fransiska Paus), Porsgrunns Dagblad julenummer 1965

Eksterne lenker 
 Krig og nød 1807-1814

Personer fra Skien kommune
Fødsler i 1793
Dødsfall i 1854