alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Torgersøy fyrstasjon

Torgersøy fyrstasjon er et tidligere fyr i Oslofjorden nord på Torgersøya i Tønsberg kommune. Stasjonen ble opprettet i 1851. Fyret ble erstattet av en fyrlampe og en tåkeklokke som ble nedlagt i 1983. Klokketårnet er fredet som kulturminne.

Historikk

Torgersøy fyrstasjon ble opprettet som innseilingsfyr til Vallø saltverk på Valløy like nord for Torgersøya i 1851.

Det ble omgjort til fyrlampe i 1890 med hvitt lys og en rød sektor.

Det første fyret på Torgersøya besto av en fyrbygning i tre og hadde fastboende fyrvokter. Tuftene etter fyrbygningen er bevart.

Ved fyrlampen på Torgersøya ble det i 1910 bygd et klokkehus med tåkeklokke og klokketårn i sveitserstil. I tåke og snødrev slo klokka et slag hvert 15. sekund. Tåkeklokka ble automatisert i 1954 og nedlagt i 1983.

Klokketårnet på Torgersøya var i ferd med å forfalle, men ble satt i stand i 1992 etter flere års dugnadsarbeid fra foreningen Klokketårnets Venner. Både tårnet og området rundt ble fredet etter lov om kulturminner i 1997, og Klokketårnets Venner samarbeider med Riksantikvaren og Tønsberg kommune om vedlikeholdet.

Referanser

Eksterne lenker 
 Oscar Albert Johnsen: Sem og Slagen. En bygdebok, 2. bind (kulturhistorie), Tønsberg, 1963
 Torgersøy fyrstasjon – Norsk fyrhistorisk forening
 Norsk fyrliste 2012, Kystverket
 

Fyr i Vestfold og Telemark
Kulturminner i Tønsberg
Fredete byggverk i Vestfold og Telemark
Etableringer i 1851
1851 i Norge
Byggverk i Tønsberg
Vestfolds samferdselshistorie
Samferdsel i Tønsberg
Artikler i sjøfart-prosjektet
EM i friidrett 2002 – 10 000 meter menn

Dette er de offisielle resultatene for øvelsen 10 000 meter herrer ved EM i friidrett 2002 i München, Tyskland. Konkurransen ble avholdt den 7. august 2002.

Norge var ikke representert i øvelsen.

Rekorder
Rekorder før denne konkurransen:
 
Det ble ikke satt ny mesterskapsrekord under konkurransen.

Resultater

Eksterne lenker
 Resultater

Øvelser under EM i friidrett 2002
10 000 meter under EM i friidrett
Hustler

Hustler er et amerikansk pornografisk magasin som utgis hver måned. 

Hustler ble først utgitt i juli 1974 av Larry Flynt. Magasinet hadde en bra vekst og hadde på det meste et opplag på rundt 3 millioner eksemplarer. I 2008 var opplaget på ca. 500 000 eksemplarer.

Magasinet var et av de første store magasinene som viste mere detaljer av de kvinnelige kjønnsorganer. Idag er det fremdeles regnet som et hardpornoblad, og viser bruk av sexleketøy, samleier og gruppesex.

Med i Hustler-konsernet er også Hustler Casino i Gardena i California, og Hustler Hollywood, som er en butikkjede som selger sexprodukter med flaggskipet på Sunset Boulevard i West Hollywood, samt Hustler Club som er en kjede med strippeklubber, og Hustler TV.

Se også 
Hustler Casino
Hustler Hollywood
Hustler Club
Hustler TV

Eksterne lenker 
 

Tidsskrifter fra USA
Medieselskaper fra USA
Pornografiske tidsskrifter
Publikasjoner etablert i 1974
Kvitefella Kraftverk

Kvitefella Kraftverk er et vannkraftverk ved Rygg i Gloppen kommune i Vestland.

Kraftverket er et elvekraftverk og benytter et fall på 203 meter i Kvitefella.

Installert effekt er 1,3 MW. Årsproduksjon er 5,9 GWh.

Kraftverket ble bygget i 2004. Det eies av Kvitefella Kraft AS, bestående av 13 grunneiere på gårdene Sande, Rauset og Ravnestad.

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase

Småkraftverk i Vestland
Kraftverk i Gloppen
Kraftverk etablert i 2004
Gul kjerrmåler

Gul kjerrmåler (Hydrelia flammeolaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne lille arten finnes i Sør-Norge.

Utseende 
En ganske liten (vingespenn 16 – 20 mm), slank, gulaktig måler. Den ligner hasselmåler (Asthena albulata), men kan skilles fra denne på at vingenes brungule områder er omtrent like store som de hvite (hos hasselmåleren dominerer den hvite fargen) og at forvingen har en liten, brun flekk. Forvingen er hvit med omtrent seks ganske brede, bølgete, brungule tverrbånd som noen ganger flyter delvis sammen. Midt i vingen er det en liten, brun flekk. Bakvingen er hvit med tre brungule tverrbånd. Larven er lysgrønn med hvite lengdestriper på hver side av ryggen.

Levevis 
Arten finnes mest i litt fuktig løvskog. Larvene lever på or (Alnus spp.), lenger sør i Europa også på naverlønn (Acer campestre). De voksne målerne flyr i mai – juli.

Utbredelse 
Arten lever i Europa og Nord-Asia. I Norge er den funnet nord til Nord-Trøndelag.

Litteratur 
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker 
 
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
 UK moths, Hydrelia flammeolaria
  www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/  Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
 Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site

Målere
Sommerfugler formelt beskrevet i 1767
Dyr formelt beskrevet av Johann Siegfried Hufnagel
Grå kjerrmåler

Grå kjerrmåler (Hydrelia sylvata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den er funnet på Østlandet og Sørlandet i Norge, dessuten i indre Hordaland.

Utseende 
En liten til middelsstor (vingespenn 20 – 22 mm), slank, lysgrå måler. Oversiden har gjerne en litt silkeaktig glans. Som en del beslektede arter sitter den i hvilestilling med forvingene spredt ut til siden slik at bakvingene også er synlige. Forvingen er gråhvit (hvit med spredte, grå skjell) med to mer eller mindre tydelige, mer eller mindre brunlige tverrbånd. Utenfor det ytterste båndet er det vanligvis en smal, bølgete, mørk tverrstrek. Begge vingepar har en rad av korte, mørke streker langs ytterkantene. Bakvingen har ett brunt tverrbånd og en smal, mørk tverrstrek. Larven er mest blekgrønn på undersiden, rødlilla på ryggen.

Levevis 
Arten finnes i fuktig løvskog, men også på tørrere steder. Larvene lever først og fremst på or (Alnus spp.) og pile-arter (Salix spp.), men kan også gå på bjørk (Betula spp.) og edelkastanje (Castanea sativa). Det kan se ut som at arten nyter godt av styving av trær som gir mange nye skudd. De voksne målerne flyr i juni – august. Arten er ikke vanlig og er regnet som truet i Storbritannia ().

Utbredelse 
Arten finnes i hele Europa og i Nord-Asia. I Norge er den funnet langs kysten vestover til Vest-Agder og dessuten i Hordaland.

Litteratur 
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker 
 
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
 UK moths, Hydrelia sylvata
 Butterfly Conservation, Faktaark for Hydrelia sylvata, Storbritannia
 www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
 Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site

Målere
Sommerfugler formelt beskrevet i 1775
Dyr formelt beskrevet av Michael Denis
Dyr formelt beskrevet av Johann Ignaz Schiffermüller
Philip Neame

Philip Neame (født 12. desember 1888, død 28. april 1978) var en britisk skytter som konkurrerte under Sommer-OL 1924 i Paris.

Neame ble olympisk mester i skyting under OL 1924 i Paris. Han var med på det britiske laget som vant lagskytingen 100 meter løpende hjort, dobbeltskudd. De vant med 263 poeng, en poeng mer enn sølvmedaljevvinnerne fra Norge. Det var 25 deltakere fra sju nasjoner som deltok i konkurransen som ble avviklet 3. juli 1924 på skytearenaen i Versailles. Det var fire deltakere på hvert lag og de skjøt 10 x 2 skudd hver og høyeste score for hver enkelt skytter var 100, altså 400 for et lag. Deltakerne på det britiske laget var Neame, Cyril Mackworth-Praed, Herbert Perry og Allen Whitty.

Neame ble tildelt Victoriakorset, den høyeste utmerkelsen for tapperhet for britiske soldater, for sin innsats under første verdenskrig.

OL-medaljer 
 1924  Paris –  Sølv i skyting, 100 meter løpende hjort, dobbeltskudd  Storbritannia

Referanser

Eksterne lenker 
 

Victoriakorset
Britiske skyttere
Olympiske mestere for Storbritannia
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1924
Skyttere under Sommer-OL 1924
Personer fra distriktet Swale
Fødsler i 1888
Dødsfall i 1978
Britiske generaler
Olympiske medaljevinnere i skyting
Allen Whitty

Allen Whitty (født 5. mai 1867, død 22. juli 1949) var en britisk skytter som konkurrerte i Sommer-OL 1924 i Paris.

Whitty ble olympisk mester i skyting i OL 1924 i Paris. Han var med på det britiske laget som vant lagskytingen 100 meter løpende hjort, dobbeltskudd. De vant med 263 poeng, ett poeng mer enn sølvmedaljevvinnerne fra Norge. Det var 25 deltakere fra sju nasjoner som deltok i konkurransen som ble avviklet 3. juli 1924 på skytearenaen i Versailles. Det var fire deltakere på hvert lag og de skjøt 10 x 2 skudd hver og høyeste score for hver enkelt skytter var 100, altså 400 for et lag. Deltakerne på det britiske laget var Whitty, Cyril Mackworth-Praed, Philip Neame og Herbert Perry. Whitty kom på attendeplass i den individuelle konkurransen, 100 meter løpende hjort, dobbeltskudd.

OL-medaljer 
 1924  Paris –  Gull i skyting, 100 meter løpende hjort, dobbeltskudd  Storbritannia

Eksterne lenker 
 

Britiske skyttere
Olympiske mestere for Storbritannia
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1924
Skyttere under Sommer-OL 1924
Olympiske medaljevinnere i skyting
Hermann Gehri

Hermann Gehri (født 26. juli 1899, død 25. november 1979) var en sveitsisk bryter som deltok i de olympiske leker 1924 i  Paris.

Gehri ble olympisk mester i bryting under OL 1924 i Paris. Han vant den fjerde letteste vektklassen, weltervekt opp til 72,0 kg, i fristil. Det var sju vektklasser i fristil og seks i den gresk-romerske stilen. I finalen beseiret han Eino Leino fra Finland.

OL-medaljer 
 1924  Paris -  Gull i bryting, fristil weltervekt  Sveits

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sveitsiske brytere
Olympiske mestere for Sveits
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Sveits under Sommer-OL 1924
Brytere under Sommer-OL 1924
John Spellman

John Spellman (født 14. juni 1899, død 1. august 1966) var en amerikansk bryter som deltok i de olympiske leker 1924 i  Paris.

Spellman ble olympisk mester i bryting under OL 1924 i Paris. Han vant den nest tyngste vektklassen, lett tungvekt opp til 87,0 kg, i fristil. Det var sju vektklasser i fristil og seks i den gresk-romerske stilen. I finalen beseiret han Rudolf Svensson fra Sverige.

OL-medaljer 
 1924  Paris -  Gull i bryting, lett tungvekt fristil  USA

Eksterne lenker 
 

Brytere fra USA
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for USA under Sommer-OL 1924
Brytere under Sommer-OL 1924
Olympiske mestere for USA
Personer fra Middlesex County i Connecticut
Fjellhemlokk

Fjellhemlokk (vitenskapelig navn Tsuga mertensiana) er en art av bartrær innenfor hemlokkslekten i furufamilien. Den er en av fire arter som vokser i Nord-Amerika. I USA kalles den Mountain Hemlock

Trærne er middelsstore, gjerne 20-40 meter høye, sjelden inntil 59 meter. Den har smalt konisk eller uregelmessig trekrone og grå, skjellaktig tynn og lett oppløselig bark. Stammen er oftest ugrenet, men kan også være delt i noen hovedgrener. Diameteren på stammen kan nå 2 meter.

Nålene er inntil 2,5 cm lange, og både oversiden og  undersiden av bladene har spalteåpninger i smale hvit-aktige bånd. Nålene står til alle kanter på kvistene. Treet kjennes ellers på at konglene er større enn hos noen annen hemlokkart, opp til 8 cm lange og avlange.

Det er to underarter av arten:
 Nordlig fjellhemlokk (Tsuga mertensiana ssp. mertensiana) – mindre kongler med 50-80 skjell, bare Oregon og nordover
 California-fjellhemlokk (Tsuga mertensiana ssp. grandicona) – store kongler med 40-60 skjell, bare fra Oregon og sørover

Arten overlapper, men vokser høyere enn Vestamerikansk hemlokk (Tsuga heterophylla), vanligvis på 1500-3500 moh., bare i nord i Alaska og nordlige Canada finner vi den på ca. 1000 moh. Arten vokser helst på vestsiden av fjellene, ofte mindre enn 100 km fra Stillehavet. Den går sør til California, og skillet mellom de to underartene går ved Oregon.

I Norge er arten ganske sjelden, og alltid spredd gjennom planting eller spredning fra hager. Den er også plantet ut i det øvrige Norden samt i det nordligste Storbritannia.

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Furufamilien
Dyreassistert terapi

Dyreassistert terapi (DAT) er en type terapi der dyr deltar som del av behandlingen. DAT foregår som et hjelpemiddel i en større terapi med det formål å forbedre fysiske, sosiale, emosjonelle eller kognitive ferdigheter hos pasienten. DAT bidrar også til læring og motivasjon for deltakerne. 

Et forsøk i Norge fant at mennesker med psykiske lidelser hadde utbytte av å jobbe med husdyr i landbruket. Dette ga bedret selvfølelse, tro på egen mestring og redusert angst.
 Dette supplerer undersøkelser som viser at kjæledyr har gunstig psykisk innvirkning. 

DAT har imidlertid også møtt kritikk. Spesifikt har forskere ved Emory University kritisert tidligere undersøkelser som er gjort av terapi med delfiner. Forskerne fant at undersøkelsene var feilaktig utført og at det ikke kunne føres bevis for noen langvarig effekt av delfinterapi.

Norsk organisasjon for dyreassistert terapi (NODAT) er en ideell humanitær organisasjon som har som formål å legge til rette for dyreassistert terapi i Norge. NODAT er den første organisasjonen for DAT i Norge. Organisasjonen har som mål å få dette tilbudet ut til flest mulig i Norge og tilbyr derfor omfattende kursing til frivillige, som finansieres av offentlige og private bidrag.
 

NMBU (Norges miljø- og biovitenskapelige universitet) tilbyr teorikurs i dyreassistert terapi. Dette gjøres i samarbeid med en privat bedrift, Dyrebar Omsorg AS.

Referanser 

Alternativ behandling
Guglielmo Embriaco

Guglielmo Embriaco (født ca. 1040) var en genovesisk handelsmann og militærleder som hjalp korsfarerstatene i etterspillet av første korstog.

Embriaco ble antagelig født sent i 1030-årene, men ble ikke berømt før han og hans bror, Primo di Castello gikk i land ved Jaffa i juni 1099 med en skvadron galeier. Ifølge Annales til Caffaro di Rustico hadde han to skip, Raimond av Aguilers hevder det var seks eller ni. Ekspedisjonen var et privat foretak. Han og Primo marsjerte til å begynne med sørover mot Ashkelon, men en fatimidisk hær fra Egypt tvang dem til å marsjere inn i landet mot beleiringen av Jerusalem som pågikk. Tømmeret fra deres demonterte skip ble konvertert til beleiringstårn som var avgjørende i erobringen av byen den 15. juli. 

Embriaco hjalp til i erobringen av Jaffe, og med 200-300 menn ved slaget ved Ashkelon den 12. august, hvor han ledet en marineavdeling til sjøs. Embriaco og hans bror dro tilbake til Genova med brev fra Godfred av Bouillon og Daimbert av Pisa, henholdsvis beskytteren av den hellige grav og den latinske patriark i Jerusalem, som beskrev korstogets suksess og det påtrengende behovet for forsterkninger. De ankom i Genova 24. desember. Embriaco fikk tittelen consul exercitus Ianuensium («konsul av den genovesiske hær») fra Compagna og ble sendt tilbake med en flåte på 26 eller 27 galeier, fire eller seks lasteskip og tre til fire tusen menn. Han la til land med den nye pavelige legaten, kardinal-biskopen av Ostia, om bord den 1. august 1100.

Da han kom frem til det hellige land, møtte han kong Baldwin I i Laodikea, og sammen planla de et felttog for den neste våren. Han overvintret i Laodikea og utkjempet mange trefninger med sarasenerne- Han dro fra Laodikea i mars 1101, unngikk en stor egyptisk flåte nær Haifa og gikk i land ved Jaffa ved påsketider. Han fulgte Baldwin derfra til Jerusalem for å feire påske og besøke elva Jordan. Genoveserne ble lovet en tredjedel av byttet i felttoget, og de dro mot Arsuf som falt etter tre dager den 9. mai. Caesarea holdt ut til 17. mai. Tusen arabiske handelsmenn som ble tatt til fange i moskéen betalte løsepenger til genoveserne.

Embriaco dro tilbake til Genova i juli etter å ha inngått en avtale med Tancred. Han møtte en bysantinsk flåte ved De joniske øyer og gikk i land ved Korfo for å sende utsendinger til Konstantinopel. Han kom hjem til Genova i triumf i oktober. 
 
I februar 1102 ble han valgt til konsul, men det er det siste nedtegnede sporet etter ham.

Litteratur
 Airaldi, Gabriella. Blu come il mare: Guglielmo e la saga degli Embriaci, red Fratelli Frilli, Genova: 2006, ISBN 88 7563 174 3. 

Personer knyttet til korstogene
Italienere
Pedro Arispe

Pedro Arispe (født 30. september 1900, død 4. mai 1960) var en uruguayansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.

Arispe ble olympisk mester i fotball to ganger, under OL 1924 i Paris og i 1928 i Antwerpen. Han har også vunnet Copa América en gang, 1924. Arispe spilte 19 kamper for Uruguays landslag i perioden 1924 til 1929. Han var assisterende trener for landslaget under VM 1930 i Montevideo.

OL-medaljer 
 1924  Paris -  Gull i fotball  Uruguay  
 1928  Amsterdam -  Gull i fotball  Uruguay

Eksterne lenker 
 

Uruguayanske fotballspillere
Olympiske mestere for Uruguay
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Uruguay under Sommer-OL 1924
Fotballspillere under Sommer-OL 1924
Medaljevinnere under Sommer-OL 1928
Deltakere for Uruguay under Sommer-OL 1928
Fotballspillere under Sommer-OL 1928
Personer fra Montevideo
Fødsler i 1900
Dødsfall i 1960
Olympiske medaljevinnere i fotball
Emicho av Leiningen

Emicho av Leiningen (må ikke forveksles med biskop Emicho av Leiningen) var greve i Rhinland sent i det 1000-tallet og leder for det «tyske korstog» i 1096. 

Den opprinnelige tanken med det første korstog som ble forkynt av pave Urban II ved konsilet i Clermont i november 1095, hadde allerede vendt seg til en mye annerledes folkebevegelse ledet av Peter Eremitten. Peters forkynnelse av korstoget spredte seg mye raskere enn den offisielle versjonen i Urbans kall. Peters versjon som antagelig involverte Jesu hjemkomst, hadde innflytelse på Emicho som spredte sin egen fortelling om at Kristus hadde vist seg for ham. Kristus hadde angivelig lovet å krone ham til keiser, og ville hjelpe ham med å omvende jødene i Europa, dersom Emicho ville slutte seg til korstoget.

Dette gjorde han, og i første halvdel av 1096 samlet han en hær som ankom Speyer i mai. Emicho, eller hans tilhengere i separate grupper, dro også til Worms, Mainz, Köln, Trier og Metz hvor de med tvang konverterte de jødiske samfunnene og massakrerte de som nektet. 800 jøder ble drept bare i Worms. 

Emicho var tydeligvis motivert av grådighet, siden han trengte penger til å finansiere hæren sin, og de jødiske samfunnene var kjent for å være rike. Det ser også ut til at han følte at jødene var like store fiender av Kristus som muslimer i Syria, men jødene var mer kjent for ham og nærmere hjemmet. Jødene i byene langs Rhinen forsøkte først å betale Emicho for å få ham til å dra bort, men selv om han tok imot pengene deres, tvangsdøpte eller drepte han dem. Som en av korsfarerne forklarte en jødisk rabbi: «Dere er barna av de som drepte gjenstanden for vår frelse og hengte ham på et tre; og han selv har sagt: Det vil komme en dag da mine barn vil komme og hevne mitt blod.»  Det ble sagt at i noen samfunn skal mødre ha drept sine egne barn for å unngå den uunngåelige slakten. Biskopene i byene forsøkte ofte å beskytte sine jødiske undersåtter, men lyktes ikke alltid.

Emichos hær trakk til seg mange merkelige tilhengere, inkludert en gruppe som tilbad en and de trodde var fylt av den hellige ånd. Hæren fortsatte ned langs Rhinen til de nådde Donau som de fulgte til Ungarn. Her gikk de tom for penger og mat og begynte å plyndre de ungarske landområdene. Store deler av hæren ble drept av ungarerne. Resten delte seg opp for å slutte seg til andre korsfarerhærer, og Emicho dro tilbake til sin familie, hvor han ble refset for ikke å ha fullført sitt løfte om å erobre Jerusalem.

Referanser

Litteratur
 Ingo Toussaint, Die Grafen von Leiningen, Jan Thorbecke Verlag, Sigmaringen 1982. ISBN 3-7995-7017-9

Personer knyttet til korstogene
Tuja

Tuja (Thuja occidentalis) er en av to arter av tujaslekten som vokser i Nord-Amerika, og den er også forvillet i Norge. Arten er svært giftig.

Denne eviggrønne arten blir 5–20 meter høy, og er tett greinet med tett dekkende bladverk, grenene peker oppover. Kronen er smalt kjegleformet. Tujabladene er eviggrønne og skjellaktige, og skjellbladene er lagt i fire rader langsetter kvistene. Toppskuddet er opprett, og dette skiller den fra lawsonsypress.

Ovenfra ser skuddene mørkt grønne ut, men nedenfra lysegrønne. Bladene har en sterkt aromatisk lukt. Bladene er rik på vitamin C, og ble brukt av indianere og tidlige europeiske pionerer som kur for skjørbuk. Indianerne brukte tuja som medisin mot en rekke plager, og den er mye brukt i homøopatien. Bladene er føde for flere forskjellige dyr, som larver og forskjellige sorter sommerfugler.

Hannkonglene er små og lite iøynefallende og sitter på tuppene av kvistene. Hunnkonglene er i begynnelsen lite iøynefallende, men vokser til omtrent 1–1,2 cm med 6–12 overlappende, tynne, læraktige skjell. Hannblomstene er gulbrune og kuleformete, hunnblomstene er nesten usynlige. 

Arten er naturlig utbredt i østlige Canada og tilstøtende deler av USA. Nordgrensen for utbredelsen strekker seg fra Anticosti i St. Lawrence-bukta til den sørlige delen av Jamesbukta, gjennom sentrale Ontario til sørøstlige Manitoba. Vestgrensen går sørover gjennom sentrale Minnesota og Wisconsin til en smal stripe ved sørenden av Michigansjøen. Sørgrensen for den sammenhengende utbredelsen går gjennom sørlige Michigan, sørlige New York, sentrale Vermont, New Hampshire og Maine.

Spredte bestander finnes i nordvestlige Ontario, vest i sentrale Manitoba, sørøstlige Minnesota, sørlige Wisconsin, nord i sentrale Illinois, Ohio, sørlige New England og i Appalachene fra vestlige Pennsylvania sørover til vestlige Nord-Carolina og østlige Tennessee.

På våte steder vokser østamerikansk tuja sammen med balsamgran, svartgran, kvitgran, rødgran, amerikalerk, svartask og rødlønn. På tørrere steder er gulbjørk, papirbjørk, amerikaosp, Populus grandidentata, balsampoppel, canadahemlokk og weymouthfuru vanlige. I undervegetasjonen finnes busker som gråor (subsp. rugosa), topplønn, alaskakornell, Lonicera canadensis, bærlyng og krypberglyng.

Østamerikansk tuja er en svært vanlig hageplante. Det finnes mange kultivarer med varierende vekstform og farge på baret. I Norge kan arten dyrkes til herdighetssone 4 eller 5 avhengig av kultivar.

Østamerikansk tuja sprer seg med vindspredte frø og er funnet forvillet flere steder i Norge, spesielt i Østfold, ved Moss, Halden, og i Oslo, Ringsaker, Bergen (Hordaland), Balestrand (Sogn og Fjordane), og Snåsa (Nord-Trøndelag). I Fremmedartslista 2018 er tuja vurdert til lav risiko på grunn av moderat invasjonspotensial og liten økologisk effekt.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Hus, hjem & hage – Tuja

Sypressfamilien
Nord-Amerikas flora
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Planter formelt beskrevet i 1753
Medisinplanter
CBBC Channel

Denne artikkelen handler om TV-kanalen CBBC Channel. For merkenavnet BBC bruker på sine barneprogram, se CBBC
CBBC (Children's BBC) er en britisk TV-kanal, eid av BBC. Den retter seg mot barn mellom fire og tolv år. Den deler sendeplass med BBC Three, og sender derfor fra klokken 07:00 til 19:00. De første sendingene gikk på luften 11. februar 2002 som et supplement til barneprogrammene på BBC One og BBC Two. Søsterkanalen CBeebies retter seg mot enda yngre barn.
Den 14. mars 2016 fikk CBBC en overhaling ved at kanallogoen ble byttet ut, samt at kanalidentene (kanalgrafikken) og et helt nytt studio som byttet ut «CBBC Office». Det nye studioet heter «CBBC HQ», hvor HQ står for «headquarters» (hovedkvarter).

Eksterne lenker 
 

BBC
Britiske TV-kanaler
TV-kanaler etablert i 2002

nn:CBBC