alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Hommersåk

Hommersåk er et tettsted i Riska bydel i Sandnes kommune i Rogaland. Tettstedet hadde innbyggere per 1. januar , og ligger i enden av Riskafjorden. Riska er en av 13 bydeler i Sandnes. Riska var en del av Hetland kommune frem til denne ble slått sammen med Stavanger 1. januar 1965. Det er gode hurtigbåtforbindelser til Stavanger og det er en utstrakt dagpendling hit.

Hommersåk har navn etter gården Hommersand.

Med røtter tilbake til 750 e.Kr. kan bygda by på både historie og rekreasjon. Et kors som ble funnet på Frøyland, om lag 1 kilometer fra Hommersåk sentrum, var blant de første kristne gravfunn i Norge. Korset har blitt datert til år 750 e.Kr., og ble følgelig tilvirket om lag 150 år før kristningen av Norge tok til for alvor.

Man regner at Hommersåk i Riska ble et tettsted da den første kirken på stedet, Riska gamle kirke ble reist i 1877. Fra dette året begynte bygda for alvor å utvikle seg til et tettsted, og industrireisningen skjøt fart. Stedet har hatt kornmøller, fabrikker og sementblanderi. Idag er det stort sett handelsnæring som drives på Hommersåk i Riska.

Referanser 

Tettsteder i Rogaland
Bosetninger i Sandnes
Riska

Riska er en bydel i Sandnes kommune. Bydelen har 7 294 innbyggere (1. januar 2016). Historisk sett er Riska navnet på en gård i det området som ble hetende Riskakverven.

Hommersåk utgjør sentrumsområdet i Riska bydel, som er en av 13 bydeler i Sandnes.

Med røtter tilbake til 750 e.Kr. kan bygda by på både historie og rekreasjon. Blant de første kristne gravfunn i Norge kan funnet av et kors på Frøyland, om lag én kilometer fra Hommersåk sentrum dateres tilbake til år 750. Dette var 150 år før kristningen av Norge tok til for alvor.

Hommersåk som tettsted sies å være like gammelt som den første kirken i bygda, som ble reist i 1877. Fra dette år begynte bygda for alvor å utvikle seg til et tettsted, hvor industrien skjøt fart. Her har det vært kornmøller, fabrikker og sementblanderi. Men i dag er det stort sett handel som er næringsvei på Hommersåk.

Riska har tre barneskoler; Hommersåk, Maudland og Kyrkjevollen, og én ungdomsskole; Riska ungdomsskole.

Stedsnavn og gårdsnavn i Riska: Hogstad, Haualand, Skjørestad, Jødestad, Karmel, Li, Kyrkjevollen, Hommersåk, Bjelland, Maudland, Frøyland, Hetland, Usken, Lauvås, Uskakalven, Eltervåg, Stølsvik, Rosenvik, Vier, Galtavik, Naustervik, Sletten, Breivik m.fl.

Historie 

Riskas historie kan føres så langt tilbake som til steinalderen. Flere funn, blant annet av en pilspiss, tyder på at fangst- og sankerfolk beveget seg i de områda som nå kalles Riska i steinalderen. Mye tyder på at det fantes folk i Grønvika ved Lihalsen, da det var nære sjøen. I den yngre steinalderen begynte jordbruket å slå rot. Informasjon fra bronsealderen finnes det mindre av; bare to funn kan dateres til denne tida. En såkalt «pålstav» blei funnet i en potetåker i 1925 på Skjørestad, ei øks skjefta på et kløvd og bøyd håndtak; denne er datert til 1300 f. kr. På Frøyland blei det også funnet ei øks datert til ca. 800 f. kr. Det er ikke funnet så mye fra tidlig jernalder, noen meiner det er fordi folk flytta bort fra sine tidligere bosteder grunna dårlig klima. Det har allikevel blitt funnet et kar av kleberstein på Hogstad. I denne tiden drev nok folk mest på med jordbruk. Fra romertida og folkevandringstida har man funnet spor som tyder på at Riska blei tettere folkesatt i perioden, som man sammen med tidlig jernalder kan kalle eldre jernalder. På øya Uskjo er det blitt funnet ei tuft etter et langhus, sju meter bred og 23 meter lang. Man finner tegn på at riskabuen også drev med vikingferder i den yngre jernalder, som også omfatter vikingtida.

Bydeler i Sandnes
Hebei

Hebei er også et distrikt i Tianjin i Kina.
Hebei (kinesisk: 河北; pinyin: Héběi; Wade-Giles: Hó-pěi) er en provins i Folkerepublikken Kina.Frem til 1928 het den Zhílì eller Chih-li, under Ming-dynastiet het den Beizhili (det nordlige Zhili, i motsetning til det sørlige: Nanzhili). 

Den kinesiske enkelttegnsforkortelsen er 冀 for Ji.

Provinshovedstaden er Shijiazhuang.

Hebei omkranser fullstendig Beijing og Tianjin byprovinser. Provinsen har grense til Liaoning mot nordøst, Indre Mongolia mot nord, Shanxi mot vest, Henan mot syd og Shandong mot sydøst.  Bohaibukten i Gulehavet ligger mot øst.

En liten eksklave adskilt fra resten av provinsen ligger klemt inne mellom Beijing og Tianjin.

Navnet Hebei består av tegnene for «flod» 河 og «nord» 北, det vil si at provinsen heter «nord for floden», – og floden er Den gule elv.

Administrative enheter 
Hebei er delt inn i 11 enheter på prefekturnivå, som alle er byprefekturer.

Disse 11 enhetene på prefekturnivå er inndelt i 172 enheter på fylkesnivå (36 distrikter, 22 byfylker, 108 fylker og 6 autonome fylker). Disse er igjen inndelt i 2207 enheter på kommunenivå (Ett offentlig distriktskontor, 937 bykommuner (towns), 979 kommuner (townships), 55 etniske kommuner (ethnic townships) og 235 subdistrikter).

Historie 
For 450.000 år bodde Pekingmennesket på disse trakter. 

Under Qing-dynastiet ble provinsen kalt Zhílì. Det var ikke en provins i nøyaktig betydning av ordet, fordi det var et direktestyrt område fra keiserhoffet i «direktestyrt». Etter at keiserdømmet ble styrtet i 1911 var Zhili lenge på lokale krigsherrers hender. I 1928 ble navnet endret til Hebei, for å understreke at den nå var styrt som en vanlig provins. 

Etter at Japan tok kontroll over Mandsjuria i 1931 og opprettet marionettstaten Manchukuo i 1932 ble Hebei til buffersone mellom Kuomintangs Kina og japanerne som i 1933 også okkuperte de nordenfor liggende naboprovinsene Rehe og Chahar. I 1935 innsatte japanerne en kollaboratørregjering i Tongzhou for det som ble kalt Øst-Hebeis autonome militærråd. Fra 1937 til 1945 var Hebei og Beijing okkupert av japanske styrker.

Innenfor rammene av større reorganiseringer etter 1949 ble Hebei forstørret i nord ved tilførsel av områdene  Chengde (Jehol) og Zhangjiakou (Kalgan). Dette var hovedstedene til de oppløste provinser Rehe og Chahar. I sør ble – etter noe om og men med opprettelse av en kortlivet miniprovins – grensen mot Hebei rettet ut. 

Den 28. juli 1976 ble byen Tangshan rammet av et større jordskjelv.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Provinser i Kina
Provinser i Folkerepublikken Kina
Jilin (provins)

Jilin (kinesisk: 吉林; pinyin: Jílín; Wade-Giles: Chí-lín) er en provins i Folkerepublikken Kina. Den kinesiske enkelttegnsforkortelsen er 吉 for Ji.

Provinshovedstad er Changchun.

Navn 
Navnet ble tidligere romanisert som Kirin. Antagelig er det avledet av det mandsjuiske Girin ula, som betyr «langs elven». Dette ble forstått på kinesisk som Jilin wula (吉林乌拉), og så forkortet til  Jilin. De kinesiske skrifttegnene som benyttes for Jilin betyr «den løfterike skogen».

Historie 
I gammel tid var Jilin bebodd av mange og tildels vekslende folkegrupper, som mohe- og wujifolkene. Området var også del av kongedømmet Goguryeo og senere av kongedømmet Balhae (698–926). Så ble regionen domenert av khitanerne (Liao-dynastiet), jursjenerne (Jin-dynastiet og mongolene (Yuan-dynastiet). Under Qing-dynastiet var mye av området understilt generalen av Jilin, hvis tilsynsområde strakk seg helt øst til Japanhavet. Tilvandring av han-kinesere var strengt regulert.

Etter at områdene i øst ble avstått til Russland i 1860, åpnet Qing-dynastiet for generell innvandring av hankinesere. De fleste av nybyggerne kom fra provinsen Shandong. Tidlig på 1900-tallet var kineserne blitt den dominerende folkebruppen.

I 1932 ble området inkorporert i Mandsjukuo, en marionettstat etablert av Japan, med hovedstaden  Hsinking (nå Changchun), som i dag er Jilins provinshovedstad.

I 1949 var Jilin vesentlig mindre enn nå. Provinsen omfattet bare områdene rundt Changchun og byen Jilin, og hovedstaden var Jilin. De nåværende grensene er fra 1950-årene.

Under kulturrevolusjonen ble deler av Indre Mongolia tilført Jilin, som dermed fikk direkte grense til Mongolia. Men detteble senere reversert.

Administrative enheter 
Jilin er delt inn i 9 enheter på prefekturnivå (Én subprovinsiell by, 11 byprefekturer og ett autonomt prefektur).

Disse 9 enhetene er delt inn i 60 enheter på fylkesnivå (20 distrikter, 20 byfylker, 17 fylker og 3 autonome fylker). Disse er igjen inndelt i 1532 enheter på kommunenivå (456 storkommuner, 287 kommuner, 28 etniske kommuner og 240 subdistrikter).

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Jilins administration for industri og handel
 Utviklingssoner

 
Provinser i Kina
Provinser i Folkerepublikken Kina
Pukkellaks

Pukkellaks (Oncorhynchus gorbuscha) er en fisk i laksefamilien. Den har navn etter den store pukkelen som hannfisken utvikler under gytetiden, nesten all hannfisk dør etter gyting. Hovedutbredelsesområde er det nordlige Stillehavet.

Pukkellaksen fantes tidligere i store mengder langs kysten av Nord-Norge etter at den ble satt ut i vassdrag på Kolahalvøya i slutten av 1950-årene. Den ble i første halvdel av 1960-årene fanget i store mengder i norske farvann, men ble så sjeldnere. Sommeren 2017 var det igjen stort innsig av pukkellaks til norske elver.  I 2019 ble det startet rapportering av pukkellaksfangster i elvene. Det ble dette året fisket opp 21 tonn av arten, som er uønsket i Norge. Pukkellaksen utgjorde 7 prosent av all avlivet laksefisk som var fisket i elvene dette året, størst andel var i Troms og Finnmark.

I Fremmedartslista 2018 for Norge er pukkellaks vurdert til høy risiko på grunn av stort invasjonspotensial og liten økologisk effekt. I Fremmedartslista 2018 for Svalbard er den kategorisert i gruppen lav risiko.

Se også 
 Kongekrabbe, en krabbeart fra Stillehavet satt ut i Murmanskfjorden på 1960-tallet.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Laksefisker
Høyrisikoarter på fremmedartslista
Europas ferskvannsfisker
Calvados

Calvados er brennevin laget av epler som blir lagret på eikefat. Calvados blir ofte tilsatt pærer (5 % eller mindre, med unntak av Calvados fra Domfrontaisområdet). Epler har mindre sukkerinnhold enn for eksempel druer, slik at alkoholstyrken sjelden kommer over seks prosent. 4,5 % er et minimumskrav. 

Calvados ble i 1942 et appellation d'origine contrôlée-område (dvs. statlig navnegaranti og regler for produksjon.) Området inkluderer departementene Calvados, Manche og Orne, samt deler av departementene Eure, Mayenne, Sarthe og Eure-et-Loir. Utfra dette ble to andre områder utskilt; Calvados Pays d'Auge der sideren destilleres to ganger, og Calvados Domfrontais, med en pæreandel på minimum 30 %. Obligatorisk to års lagring for Fine/3 stjerner, tre år for Vieux/Reserve, fire år for VSOP/Vieille Reserve, og seks år for XO/Napoleon/Hors d'Auge. Det finnes også Calvados som er mye eldre, gjerne opp mot 20 år.

For øvrig fremstiller man også både sider og destillert sider i Bretagne. Her heter det tilsvarende produkt Gwechall (bretonsk for «eldgammel»). Eplebrennevin fra andre områder kalles Eau-de-vie de Pomme, Apple Brandy, Applejack, Aquardiente di Sidre og i Norge: Eplebrennevin.

Eksterne lenker
 Apples, cider and Calvados in Pays d'Auge, Normandie

Brennevin
Fransk drikke
Epledrikker
Vardal

Vardal er et sogn i Gjøvik og en tidligere selvstendig kommune i daværende Oppland fylke, opprettet som Vardal formannskapsdistrikt i 1837. 1. januar 1964 ble Vardal, Biri, Gjøvik og Snertingdal kommuner slått sammen til den nye Gjøvik kommune. Vardal hadde da omtrent 9 500 innbyggere.

Vardal formannskapsdistrikt bygde på det gamle Vardal prestegjeld, som oppsto alt i middelalderen. Hovedkirka i dette prestegjeldet sto ved gården Haug i øvre del av Vardal. Annekset Hunn lå nærmere den senere kjøpstaden Gjøvik. Også gården Bråstad var kirkested i middelalderen.

Grensejusteringer

 1. januar 1861 ble Gjøvik skilt ut fra Vardal som egen kommune. Vardal hadde etter fradelingen 4 114 innbyggere, Gjøvik 626.
 1. januar 1896 ble en del av Østre Toten kommune med 49 innbyggere overført til Vardal. Dette var matrikkelgardene Østby og Ås.
 1. januar 1900 ble en ubebodd del av Søndre Land overført til Vardal.
 1. juli 1921 ble en del av Vardal med 723 innbyggere overført til Gjøvik og på samme dato i 1955 ble ytterligere en del med 1 372 innbyggere overført til Gjøvik.
 Sørligrenda i Vardal ble i 1964 slått sammen med Eina, en del av Gran samt Vestre Toten til den nye Vestre Toten kommune. Ved sammenslåingen hadde Sørligrenda 87 innbyggere.

Politisk historie

Vardal var fram til ca. 1900 ei utpreget bondebygd, og dette ble gjenspeilet i de politiske maktforholdene. I 1902 tok Arbeiderdemokratene over ordførervervet, og i en tjueårsperiode var dette det dominerende partiet i Vardal. I 1928 mistet det makten til Arbeiderpartiet. Med unntak av okkupasjonsårene beholdt Arbeiderpartiet ordføreren fram til Vardal gikk inn i Gjøvik kommune.

Bygde- og innbyggernavnet

Bygdenavnet Vardal kan en via skriftlige kilder følge tilbake til 1300-tallet. Rygh setter navnet Vardalr i sammenheng med et elvenavn, sannsynligvis et eldre navn på Vesleelva (Mustadelva). Etter sammenslåingen med Gjøvik har navnet Vardal fått en snevrere geografisk basis. I dag er det hovedsakelig området rundt Vardal (Haug) kirke (Haugsbygda) som regnes som Vardal. En person fra Vardal kalles en vardøling.

Kjente vardøler

 Anne Brandfjeld (1815–1905)
 Hans Mustad (1837–1918)
 Ole Evinrude (1877–1934)
 Sverre Braastad (1879–1979)
 Viggo Sandvik (født 1951)
 Dag Alexander Olsen (født 1989)
 Jan Erik Larssen (født 1970)
 Hans og Even Øveraasen

Se også

 Liste over ordførere i Vardal 1837–1963

Gjøviks historie
Tidligere kommuner i Oppland
Kommuner opphørt i 1964
Norske kommuner etablert i 1838
Tidligere kommuner i Kristians amt
Kirkesogn
Skrutrekker

Skrujern omdirigeres hit, for bandet se Skrujern (band)
En skrutrekker er et redskap for å trekke til eller løsne skruer. Dette verktøyet blir også kalt skrujern.

En enkel skrutrekker består av et håndtak, en klinge og en tupp.  Håndtaket er vanligvis av plast, men tidligere så var tre mest vanlig.  Klingen er vanligvis stål, og tuppen består vanligvis av en hard legering.

Skrutrekkere klassifiseres etter sporet på tuppen. De vanligste er flatt spor, krysspor og pozidriv. I senere år har også Torx blitt mer vanlig, også sekskant har fått stor utbredelse etter at selvbyggmøbler kom på markedet for et par tiår siden. Andre mer uvanlige spor er forskjellige såkalte sikkerhetsspor som brukes for å hindre at forbrukere får adgang til bestemte steder.

Skrutrekkere finnes i manuelle og elektriske utgaver. En elektrisk skrutrekker har som regel utskiftbare tupper. Den enkleste manuelle utgaven er beskrevet ovenfor, men det finnes også skrutrekkere med skrallefunksjon og slagtrekkere.

Se også 
 Boremaskin

Elektrisk verktøy
Norges samferdselsminister

Norges samferdselsminister er medlem av regjeringen og sjef for Samferdselsdepartementet. Denne personen har egentlig ikke tittelen «minister», men statsråd. Likevel brukes tittelen i dagligspråket. Samferdselsdepartementet, opprettet i 1946, har ansvaret for samferdsel og kommunikasjon i hele landet og underliggende departementet finnes syv etater: Nasjonal kommunikasjonsmyndighet, Statens jernbanetilsyn, Luftfartstilsynet, Statens havarikommisjon for transport, Jernbaneverket, Taubanetilsynet og Statens vegvesen. Før 1946 hadde Arbeidsdepartementet ansvaret for oppgavene Samferdselsdepartementet i dag innehar.

Norges første samferdselsminister var Nils Langhelle (Ap), som medlem i Einar Gerhardsens andre regjering fra 1946 til 1952. Han er per i dag den nest lengst sittende samferdselsministeren like bak Kjell Opseth (Ap).

Liste over Norges samferdselsministre 

For Samferdselsdepartementets statsråder før 1946, da Arbeidsdepartementet, se Liste over Norges arbeidsministre.
Listen over Norges samferdselsministre viser en oversikt fra 1946 til i dag over perioden statsråden hadde sin posisjon, hvilket parti personen representerte og i hvilken regjering ministeren var medlem.

Referanser

Eksterne lenker
 

Samferdsel
Nordmannsjøkelen

Nordmannsjøkelen (nordsamisk: Dáččavuonjiehkki) er en isbre på øya Seiland i Hammerfest og Alta kommuner i Finnmark. Den er ca. 3 km² og høyeste punkt er rundt 1040 meter over havet.

Breer i Troms og Finnmark
Hammerfests geografi
Altas geografi
Seilandsjøkelen

Seilandsjøkelen (nordsamisk: Nuortageašjiehkki) er en isbre i Seiland nasjonalpark på øya Seiland i Troms og Finnmark.
Breen har et areal på ca. 14 km² og et høyeste punkt på ca. 950 moh.

Navnet Seilandsjøkelen brukes også om toppen av det faste fjellet, som er isfritt. Denne toppen ligger 985,9 meter over havet, og danner grensepunkt mellom kommunene Hammerfest og Alta. Dette var det høyeste punktet i den tidligere kommunen Kvalsund.

Referanser 

Breer i Troms og Finnmark
Altas geografi
Hammerfests geografi
Sunnfjord

Sunnfjord er et distrikt i Vestland fylke og det midterste av de tre fogderiene i det tidligere fylket Sogn og Fjordane. De to andre er Nordfjord og Sogn. Sunnfjord består av kommunene Askvoll, Fjaler og Sunnfjord, og den sørlige delen av Kinn (tidligere Flora kommune). Regionen har et samlet areal på 3 643 km² og 39 060 innbyggere per 1. oktober 2013.

Mot vest ligger byen Florø, mens byen Førde ligger innerst i fjorden. Folk fra Sunnfjord kalles sunnfjordinger og snakker sunnfjordsdialekt. Sunnfjordsbunaden kommer fra dette området. Sunnfjord er ett av de 15 distriktene som til sammen utgjør landsdelen Vestlandet.

Sunnfjord og Nordfjord var i middelalderen de to halvfylkene som sammen utgjorde fylket Firdafylke (nå kalt Fjordane) under Gulatingsloven.

Administrative inndelinger 
 Florø, Førde, Naustdal, Gaular og Jølster deltar i regionrådet Samarbeidsforum i Sunnfjord, Askvoll og Fjaler deltar i HAFS regionråd.
 Distriktet inngikk i det tidligere Sønd- og Nordfjord fogderi.
 Distriktet inngår i domsmyndighetsområdet til Fjordane tingrett under Gulating lagdømme.
 Distriktet utgjør virkeområdet for Sunnfjord prosti under Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Sunnfjord kommune 
 Fra 1. januar 2020 blir Førde, Naustdal, Gaular og Jølster slått sammen til en storkommune med navn Sunnfjord.

Tettsteder
Tettsteder i Sunnfjord rangert etter innbyggertall 2021 (Kommune i parentes):

Førde –  (Sunnfjord)
Florø –  (Kinn)
Naustdal –  (Sunnfjord)
Dale –  (Fjaler)
Sande – 915 (Sunnfjord)
Langhaugane – 820 (Sunnfjord)
Farsund – 771 (Sunnfjord)
Askvoll – 718 (Askvoll)
Brandsøy – 698 (Kinn)
Skei – 483 (Sunnfjord)
Eikefjord – 379 (Kinn)
Vassenden – 331 (Sunnfjord)
Flekke – 280 (Fjaler)

Politikk

Stortingsvalget 2017 
Valgresultat ved Stortingsvalget 2017 i Sunnfjord:

Stortingsvalget 2013 
Valgresultat ved Stortingsvalget 2013 i Sunnfjord:

Stortingsvalgene 1906-1918 

Søndfjord var en valgkrets i Nordre Bergenhus amt ved stortingsvalgene fra 1906 til 1918. Ved disse stortingsvalgene praktiserte man en valgordning med direkte flertallsvalg i enmannskretser. Søndfjord valgte således én representant og én personlig vararepresentant.

Valgkretsen Søndfjord bestod av herredene Ytre Holmedal/Fjaler, Indre Holmedal/Gaular, Jølster, Førde, Naustdal og Vevring med rundt 16 000 innbyggere og 8 000 stemmeberettigede etter innføringen av kvinnelig stemmerett.

Valgresultat

Stortingsrepresentanter

Referanser

Eksterne lenker 
 Regionrådet HAFS nettsider
 Portal for Sogn og Fjordane
 Turistinformasjon for Sunnfjord

Vestlands geografi
Landskap i Norge
Distrikter i Norge
Politikk i Vestland
Stortingsvalget 1906
Stortingsvalget 1909
Stortingsvalget 1912
Stortingsvalget 1915
Stortingsvalget 1918
Sogn og Fjordanes historie
Valgdistrikter ved Stortingsvalg
Riksvei 5

Riksvei 5 (Rv5) går mellom Florø i Kinn og Eri i Lærdal i Vestland. Veien (unntatt fergestrekningen og felles trasé med E39) er 152,7 km lang.

Med utgangspunkt der E16 går inn i Lærdalstunnelen, omtrent fem kilometer sør for Lærdalsøyri, går veien nordvest til Sogndal og Fjærland og derfra nordover til Jølster og videre ut til havet der den ender i Florø.

Historikk
Delstrekningen mellom Skei og Fjærland ble åpnet i 1986 av den tidligere visepresidenten i USA, Walter F. Mondale; etternavnet hans stammer fra Mundal i Fjærland. Før Fjærlandstunnelen ble åpnet var veien mellom Skei og Lunde skiltet riksvei 625.
Strekningen mellom Fjærland og Sogndal ble ferdig i 1994. Da ble veien Skei – Fjærland – Sogndal riksvei 5. Før det gikk riksveien over ferjen Hella–Dragsvik og Gaularfjellet (nå fylkesvei 55 og fylkesvei 613).

Amlatunnelen på strekningen mellom Sogndal og Lærdal er 2969 meter lang og ble åpnet i 1995. Samtidig avløste fergeleiet på Mannheller det tidligere fergeleiet i Kaupanger : Ferjesambandet Kaupanger–Revsnes ble lagt ned, mens Ferjesambandet Mannheller–Fodnes åpnet. Da Lærdalstunnelen på E16 åpnet i 2000 forsvant også Ferjesambandet Kaupanger–Gudvangen fra riksveinettet.

Veien har gjennomgått veiarbeid siden 1999 på stykket Brandsøy – Svarthumle. 6. juli 2005 ble den nye veien åpnet.

Veien var såkalt stamvei før veireformen i 2010, og beholdt derfor statusen som riksvei f.o.m 1. januar samme år.

Fra 1928 frem til 1965 gikk Rv 5 fra Karlshus i Råde til Trara i Fredrikstad (Østfold) som en sidevei til Rv 1. Den veien er nå en del av Rv 110.

Planer og prosjekter

Arbeidet med å forlenge Støylsnestunnelen med 6 km ble innledet høsten 2019. Dette gjøres for å unngå et særlig skredutsatt parti langs Kjøsnesfjorden.

Kommuner og knutepunkter



Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart
 
 Fergeinfo Fodnes-Mannheller

Riksveier
Veier i Vestland
Veier i Kinn
Veier i Sunnfjord
Veier i Sogndal
Veier i Lærdal
 
Bomveier i Norge
Gurkemeie

Gurkemeie (Curcuma longa L.) er en flerårig plante som hører til ingefærfamilien. Den kan bli over to meter høy, har liljeliknende blad og blekgule til rosa blomster i form av et aks. Under jorden er en rotknoll med flere sylindriske siderøtter.

Gurkemeie stammer fra Sydøstasia. Den største produsenten er India, men den blir også dyrket i Kina, Taiwan, Indonesia, Sri Lanka, Australia, Afrika, Peru og Karibia. Krydderplanten ble antakelig tatt med til Europa av venetianeren Marco Polo (1254–1324). I sin bok En beskrivelse av verden omtaler han planten som «en frukt som likner safran».

Krydderet gurkemeie, av og til kalt indisk safran, er plantens tørkede og malte rotknoll. Krydderet inneholder stoffet curkummin, et stoff som lenge har vært ansett for å ha helende effekt mot en rekke sykdommer, og kan brukes til å teste for grunnstoffet bor. Aromaen minner om ingefær, smaken er lett bitter og skarp. Den blir sjelden brukt alene, men er en viktig del av karri, som får den gule fargen sin fra gurkemeien. Også sennep og worchestershiresaus inneholder ofte gurkemeie. Gurkemeie er lysømfintlig og må lagres mørkt.

Importen av gurkemeie til Norge har øket sterkt de første ti årene av 2000-tallet, fra 4707 kilo i 1999, til 7693 kg i 2003, 9224 kg i 2006, 16 699 kg i 2009 og 28 531 i 2011.

Gurkemeie kan brukes som en rimeligere fargeerstatning for safran, f.eks. i lussekatter.

I folkemedisinen har gurkemeie hatt utstrakt anvendelse, men grunnet lav biotilgjengelighet er de effektene man ser in vitro vanskelige å gjenskape in vivo. Av denne årsak har alternative behandlere også forsøkt å gi pasienter gurkemeie intravenøst, noe som kan være svært farlig og som også har medført dødsfall.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 NIFAB – Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling (UiT) 
 Om Gurkemeie på Urtekildens planteleksikon
 Gurkemeie - fra krydder til medisin

Ingefærfamilien
Krydder
Gule blomster
Stauder
Medisinplanter