alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Aksla Idrettslag

Aksla Idrettslag (stiftet 1928) er et idrettslag fra Ålesund. Aksla IL hører til byregionen Nørvasund/Hatlane/Gåseid, og rekrutterer hovedsakelig fra Nørvasund skolekrets, hvor det pr. 1. januar 2021 bor ca.  mennesker..

Klubben driver med håndball og fotball, og har ca. 800 aktive medlemmer, noe som gjør den til en av de største klubbene på Sunnmøre.

Aksla IL er sertifisert av Norges Fotballforbund som «kvalitetsklubb», noe som innebærer at den skal innfri forbundets krav til organisering, struktur og ledelse slik at klubben skaper trygge rammer for alle i klubben og er en positiv rollemodell i lokalsamfunnet.

Historie
Aksla Idrettslag har sitt utspring i en rekke bydelsklubber i Ålesund som ble stiftet på 1920- og 1930-tallet.

 1928: Arbeidernes Idrettslag ble stiftet 25. november 1928; dette regnes som stiftelsesdagen for Aksla Idrettslag
 1929: AIL Viking ble stiftet
 1930: Sportsklubben Trygg ble stiftet
 1930: Sportsklubben Ørnen ble stiftet
 1931: Sportsklubben Fart ble stiftet
 1931: AIL Brodd ble stiftet
 1933: Arbeidernes Schakklag ble stiftet
 1934: Sportsklubben Fart ble innmeldt i AIF
 1934: AIL Smart ble stiftet
 1935: Arbeidernes Atletklubb ble stiftet
 1938: Arbeidernes Turnlag ble stiftet

Alle disse klubbene hadde sitt utspring i Arbeidernes Idrettslag fra 1928. Fart, Brodd og Smart var alle medlemmer av AIF, og deltok i Arbeidermesterskapet i fotball. 

Aksla Idrettslag ble dannet som et resultat av en rekke sammenslåinger:

 1936: Arbeidernes Idrettslag ble slått sammen med Brodd
 1936: Vestbyen AIL ble slått sammen med Viking
 1939: Fart og Arbeidernes Atletklubb dannet Ålesund Sportsklubb
 1939: Brodd, Smart, Viking og Arbeidernes Turnlag dannet Fagen 39
 1945: Fagen 39 og Ålesund Sportsklubb dannet Aksla Idrettslag 21. juni 1945.

Fotball 
Aksla IL A-lag herrer rykket opp fra 6. til 5. divisjon i 2018. I 2022 rykket laget opp til 4. divisjon etter at de endte sesongen på 2. plass, 2 poeng bak Volda 2.

Senior damer spilte i 2021 i 4. divisjon Sunnmøre.

Håndball 
Senior damer spiller i 3. divisjon per 2022. Pr. 2022 har klubben ikke noe seniorlag for herrer.

Referanser

Kilder og linker
 Aksla Idrettslag (1988): Aksla Idrettslag 60 år: 1928-1988
 Aksla ILs hjemmeside
Om Aksla IL på Norges Fotballforbunds nettsted

Idrettslag i Ålesund
Idrettslag etablert i 1928
Fotballag i Ålesund
Fotballag etablert i 1928
Fredrik Gade

Fredrik Georg Gade (født 21. mars 1855 i Bergen, død 1. mars 1933) var en norsk lege.

Gade ble student i 1872, cand. med. i 1880, tjenestegjorde som kandidat ved Rikshospitalet og som reservelege ved Kristiania Bysygehus, og var 1882–85 assistent ved patalogisk-anatomisk institutt, samt 1886–89 reservelege ved Rikshospitalet. Da histologien ble utskilt som eget fag ved universitetet i 1888, ble han demonstrator, og 1891–1906 var han prosector histologiae. Som histolog var han også lærer ved Statens veterinærkursus, og han konkurrerte i 1900 om professoratet i patologisk anatomi, men fikk ikke stillingen. Samme år tok han doktorgraden med en avhandling om «De pathologisk-anatomiske forandringer i vævene af neurotrofisk oprindelse».

I tillegg til histologi studerte Gade også bakteriologi under Carl Friedländer, Robert Koch, Karl Weigert og Victor André Cornil. Han skrev en stor mengde tidsskriftartikler, og var redaktør for Norsk Magasin for Lægevidenskaben 1893–97. Han skrev også populære skrifter; særlig drev han opplysning om tuberkulosen, og ga 150 000 kroner til opprettelsen av et patologisk-anatomisk laboratorium ved Bergens kommunale sykehus som ble ferdig i 1911 og innviet 15. mars 1912 og heter i dag Gades Institutt. Gade var en av stifterne av Nordmandsforbundet i 1907 og redaktør av forbundets tidsskrift.

Verker 
 Om bakterierne (1886)
 Mikroskopet og den mikroskopiske teknik (1899) NBdigital
 De pathologisk-anatomiske forandringer i vævene af neurotrofisk oprindelse (1900)
 Heinrich Arnold Thaulow, 1808–1894 (1908)
 Undersøkelser over kræftsygdommene i Norge (1916)
 Kræftsykdommene: deres væsen, utbredelse og bekjempelse (1929)

Kilder 
 Salmonsens konversationsleksikon, 2. utg., bind IX, s. 309. København: J. H. Schultz, 1920.

Eksterne lenker 

 Gades institutt
 «Anatom, patolog og donator». Artikkel i Tidsskrift for Den norske legeforening av O D Lærum.

Norske redaktører
Norske leger
Personer fra Bergen kommune
Fødsler i 1855
Dødsfall i 1933
Aasulv Bryggesaa

Aasulv Olsen Bryggesaa (født 25. april 1856 i Hægebostad, død 3. april 1922 samme sted) var en norsk bonde, Venstrepolitiker og statsråd. Han var kirke- og undervisningsminister i Gunnar Knudsens andre regjering 1913–15.

Bryggesaa gikk ut av Holt seminar i 1877, og var deretter lærer i seks år. I 1878 overtok han farens gård. Han var medlem av herredsstyret i Hægebostad fra 1884 og ordfører fra 1889. 1900–06 var han stortingsrepresentant for Lister og Mandals amt og 1906–15 for Lyngdal valgkrets. I januar 1913 ble han utnevnt til statsråd og sjef for Kirke- og undervisningsdepartementet i Gunnar Knudsens andre regjering. Han gikk av i oktober 1915 og ble etterfulgt av Jørgen Løvland.

Som politiker var Bryggesaa en ivrig tilhenger av stemmerett for kvinner, kirkereformer og demokratisering. Han var imøtekommende overfor avholdsfolkets krav og arbeidet energisk for å fremme landsmålet.

Referanser

Kilder 
 Salmonsens konversationsleksikon, 2. utg., bind IV, s. 145. København: J. H. Schultz, 1916.
 NSD PolSys – Data om det politiske system

Eksterne lenker 
 
 
  Politiske taler av Aasulv O. Bryggesaa, virksommeord.uib.no

Venstre-statsråder
Norske utdanningsministre
Norske statsråder 1905–1940
Ordførere i Hægebostad
Venstre-ordførere i Vest-Agder
Stortingsrepresentanter fra Venstre
Stortingsrepresentanter 1901–1903
Stortingsrepresentanter 1904–1906
Stortingsrepresentanter 1907–1909
Stortingsrepresentanter 1910–1912
Stortingsrepresentanter 1913–1915
Personer fra Hægebostad kommune
Andreas Urbye

Andreas Tostrup Urbye (født 8. mai 1869 i Fredrikshald, dagens Halden, død 1955) var en norsk embetsmann. Han var arbeidsminister 1913–1916 og justisminister 1916–1917 i Gunnar Knudsens andre regjering.

Liv 

Urbye ble student i 1869, cand. jur. i 1891, og var et par år edsvoren fullmektig. I 1894 og 1897–1898 var han i utlandet med stipend for å studere strafferett. I mellomtiden var han sekretær i straffelovskommisjonen og fullmektig hos Riksadvokaten. I 1898 ble han statsadvokat i Tromsø og Finnmark lagsogn. Mens Francis Hagerup var statsminister, ble han konstituert som professor i strafferett ved universitetet i Kristiania 1904–1905.

I 1905 var Urbye sekretær for de norske delegerte under Karlstadforhandlingene om oppløsning og avvikling av unionen. 1906–12 var han amtmann i Finnmarkens amt, og deltok som sådan 1907 ved forhandlingene i St. Petersburg om et grensedistrikt mellom Finnmark og Russland. I 1909 fikk han doktorgraden med en avhandling om Norsk strafferet.

I 1912 ble han sorenskriver i Eiker, Modum og Sigdal, men inntrådte alt i januar 1913 som statsråd i Gunnar Knudsens andre regjering. Her var han 1913–1916 arbeidsminister og 1916–1917 justisminister. Som justisminister la han frem et lovforslag om innskrenkninger i trykkefriheten («Lex Urbye»), men gikk av da forslaget ble nedstemt i odelstinget. De ble vedtatt mistillitsforslag mot Urbye. I 1918 ble han norsk sendemann ved legasjonen i Helsingfors, 1924–1939 i Moskva. 1939–1949 var han medlem av Den faste voldgiftsdomstolen i Haag.

Verker 
 Praktiske opgaver i strafferet (1905)
 Norsk strafferet (1909)

Referanser

Kilder 
 Nordisk familjebok. Uggleupplagan, bind 31, sp. 22. Stockholm: Nordisk familjeboks förlag, 1921.
 Salmonsens konversationsleksikon, 2. utg., bind XXIV, s. 320. København: J. H. Schultz, 1928.

Eksterne lenker 
 
 
 
  Eiker Leksikon

Fylkesmenn i Finnmark
Norske arbeidsministre
Norske justisministre
Norske statsråder 1905–1940
Norske amtmenn
Norske embets- og tjenestemenn
Sorenskrivere
Norske diplomater
Personer fra Halden kommune
Karl Vilhelm Hammer

Karl Vilhelm Hammer (født 12. juni 1860 i Moss, død 24. november 1927 i Oslo) var en norsk arkivar og journalist.

Liv 
Hammer studerte rettsvitenskap i noen år, før han oppga studiene og gikk over i journalistikken. Fra 1887 var han medarbeider i Verdens Gang, i noen år også redaksjonssekretær. 1898–1902 var han generalsekretær i komitéen for Norges deltagelse i Verdensutstillingen i Paris i 1900. I den anledning redigerte han verket La Norvège à l'Exposition universelle de 1900 à Paris og skrev rapporten om Norges deltagelse i verdensudstillingen i Paris (1904). Våren 1905 ble han sekretær i Utenriksdepartementet, og ble året etter utnevnt til førstearkivar. Fra 1906 var han konsulent ved Nobelinstituttet.

Hammer skrev en stor mengde avhandlinger og artikler med sosialøkonomiske og biografiske emner, særlig i konversasjonsleksika, i pressen og i tidsskrifter. Han var med på å utgi den første norske utgaven av Hvem er hvem? (1912), var norsk medarbeider for Nordisk familjebok og Salmonsens konversationsleksikon og utga sammen med C. J. Hambro Opslagsboken. Norsk konversationsleksikon.  Sammen med L. A. Havstad utga han i 1903 en Haandbog for Avislæsere. Med sitt inngående kjennskap til statsøkonomisk og sosialvitenskapelig litteratur skrev han årlige oversikter over denne i Statsøkonomisk Tidsskrift. I Norges Næringsliv (1908–10) skrev han en oversikt over Norges skipsfart.

Verker 
 Norges deltagelse i Verdensudstillingen i Paris 1900 (1904)

Kilder 
 Nordisk familjebok. Uggleupplagan, bind 36, sp. 243. Stockholm: Nordisk familjeboks förlag, 1924.
 Salmonsens konversationsleksikon, 2. utg., bind X, s. 768. København: J. H. Schultz, 1920.

Eksterne lenker 

Journalister i VG
Personer fra Moss kommune
Fødsler i 1860
Dødsfall i 1927
Finnmarkskommisjonen

Finnmarkskommisjonen (samisk Finnmárkokomišuvdna) ble oppnevnt av Kongen i statsråd 14. mars 2008, med grunnlag i finnmarksloven. Den har sete i Tana der den er samlokalisert med Indre Finnmark tingrett.

Kommisjonen skal kartlegge bruks- og eierrettigheter som folk i Finnmark kan ha ervervet med grunnlag i langvarig bruk av det arealet som 1. juli 2006 ble overført fra Statskog SF til Finnmarkseiendommen. Dette arealet antas å omfatte vel 95 % av grunnen i Finnmark (45 000 kvadratkilometer). Kartleggingen skal ifølge finnmarksloven § 29 skje på grunnlag av «gjeldende nasjonal rett».
 
Hensikten med Finnmarkskommisjonen er å få til en raskere og mer helhetlig avklaring av rettighetsforholdene i Finnmark enn hva som hadde vært mulig gjennom de vanlige domstolene. Parter som er uenige i kommisjonens konklusjoner om rettighetsforholdene kan bringe spørsmålene inn for Utmarksdomstolen for Finnmark, som ble etablert høsten 2013.

Minst to av de fem medlemmene i kommisjonen skal være bosatt i Finnmark eller på annen måte ha sterk tilknytning til fylket. For tiden har kommisjonen følgende sammensetning: Jon Gauslaa (leder), Hilde Agathe Heggelund, Ole Henrik Magga, Veronica Andersen og John Bernhard Henriksen.

Kommisjonen kunngjorde i februar 2009 at den har startet rettighetskartleggingen på øyene Stjernøya og Seiland i Vest-Finnmark (felt 1) og i Nesseby kommune i Øst-Finnmark (felt 2). Den har senere startet arbeidet i ytterligere fem utredningsfelt, Sørøya (felt 3), Karasjok (felt 4), Varangerhalvøya øst (felt 5), Varangerhalvøya vest (felt 6), Tana med Tanafjorden (felt 7) og Kautokeino (felt 8).

Kommisjonens rapport for felt 1 Stjernøya/Seiland ble offentliggjort 20. mars 2012. Senere har kommisjonen offentliggjort rapportene for felt 2 Nesseby (februar 2013), felt 3 Sørøya (oktober 2013), felt 5 Varangerhalvøya øst (juni 2014) og felt 6 Varangerhalvøya vest (oktober 2015).

Referanser

Eksterne lenker
 Finnmarkskommisjonens hjemmesider
 Informasjonsside om finnmarksloven
 Finnmarksloven
 Forskrift om Finnmarkskommisjonen og Utmarksdomstolen for Finnmark

Myndigheter i Troms og Finnmark
Telefonkatalog

Telefonkatalog er en samling av telefonnummer sortert etter abonnentnavn innen et område.

I Norge 
Allerede i 1880, et halvt år etter at telefonanlegget ble opprettet, ble den første fortegnelse over abonnenter i Christiania utgitt som en side i Morgenbladet. Den inneholdt 169 oppføringer. To år etter kom den første katalogen i bokform, utgitt av International Bell Telephone Co. som drev telefonnettet i Christiania.
Den første rikstelefonkatalogen for Norge ble utgitt i 1896. Allerede i 1912 var den på over tusen sider og måtte deles i flere deler.

Fra rundt 1995 ble næringsforetak oppført separat i katalogen på rosa sider. Gule Sider var en separat katalog med bransjesortering av bedrifter distriktsvis.

I 2012 var det slutt på telefonkatalogen i papirform. I 2017 kom den siste papirutgaven av Ditt Distrikt, en mer lokal versjon av den tidligere utgitte telefonkatalogen.

Bedriftskatalogen 
Telenor utga i 1988 en separat landsdekkende telefonkatalog. Den het Bedriftskatalogen frem til 2000 da den skiftet navn til Bizkit.  Utstrakt bruk av telefaks i næringslivet og separat oppføring av telefaksnummer i egen kolonne var spesielt for denne katalogen som også var delt i et alfabetisk register med foretaksnavn og et bransjeregister. I 2006 skiftet den navn til Proff og er i dag Norges fremste portal for informasjon om næringslivet. Siste papirutgave kom i 2008, og er i dag på kun på nett. www.proff.no

Dataregistre 
Utviklingen innen data- og teleteknikk har muliggjort effektiv bruk av dataregistre. Internetteknologien gjør effektiv bruk av dataregistre mulig, og oppkobling til foretaksregistre og telefonregistre skjer i dag ved bruk av datamaskin. Bransjeoppføringene i slike registre er generelle og gir lite presis informasjon ved søk etter bestemte bedriftstyper og produkter.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Telefonnumre
Oppslagsverk
Publikasjoner etablert i 1880
Publikasjoner nedlagt i 2012
1880 i Norge
2012 i Norge
Ole-Petter Arneberg

Ole-Petter Arneberg (født 13. desember 1987) er en norsk forfatter.

Arneberg kommer fra Rjukan. Debutboka MEPÅNO kom ut på Flamme Forlag høsten 2008.

Arneberg er medredaktør i den litterære fanzinen kollege og spiller i bandet feilkontroll.

Bibliografi 
 MEPÅNO, Flamme Forlag (2008)
 KNIV.2, Selvpublisert (2010)
 IMDb Parents Guide til min forkastede roman Karakterer, AFV Press (2012)
 LIFE 2.0, Flamme Forlag (2012)
 PIT, Flamme Forlag (2018)

Eksterne lenker 
 Offisiell hjemmeside for MEPÅNO
 Morgenbladet Med på noe usikkert (21.11.2008)
 Bergens Tidende Lovende debut (22.12.2008)
 Studvest Dristig og vellykket (14.01.2009)

Norske forfattere
Asbjørn Eide

Asbjørn Eide (født 11. februar 1933 i Eksingedalen) er en norsk jurist og menneskerettighetsekspert. Han er internasjonalt kjent for sitt arbeid for de økonomiske og sosiale rettigheter som del av menneskerettighetsbegrepet.

Asbjørn Eide er cand. jur. fra Universitetet i Oslo. Som student var han i 1961 formann i Det Norske Studentersamfund. Etter å ha vært universitetsstipendiat i juss gikk han i 1969 over til Institutt for fredsforskning (PRIO), der han arbeidet til 1987. Han var i to perioder direktør for PRIO. Etter opprettelsen av Institutt for menneskerettigheter var han direktør der 1987-1998. Han har også hatt en rekke oppdrag for FN og andre internasjonale institusjoner.

Han var Torgy Segerstedt professor ved Gøteborgs universitet 2003-2004 og er æresdoktor ved det juridiske fakultet ved Universitetet i Lund (1992).

Eide ble i 2010 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sitt arbeide for freds- og konfliktforskning og hans mangeårige arbeide for menneskerettighetene.

Asbjørn Eide er gift med ernæringsekspert Wenche Barth Eide. Sammen har de arbeidet med spørsmål om retten til mat. De er foreldre til tidigere forsvarsminister og utenriksminister (Ap) Espen Barth Eide.

Referanser

Eksterne lenker 
 
Intervju med Asbjørn Eide i anledning PRIOs 60-årsjubileum

Norske fredsforskere
Norske jurister
Riddere av 1. klasse av St. Olavs Orden
Formenn av Det Norske Studentersamfund
Ledere av Institutt for fredsforskning (PRIO)
Personer fra Vaksdal kommune
Passacaglia

Passacaglia, passacaille eller pasacalle (spansk pasar una calle «spasere gatelangs») var opprinnelig en spansk folkedans. På 1500-tallet kom dansen til Frankrike og Italia hvor den ble oppført scenisk.

Som musikkform er passacagliaen ofte, men ikke alltid, basert på en bass-ostinat i tredelt takt, vanligvis med en alvorlig og mollpreget karakter.

Den mest kjente passacaglia fra barokken er Johann Sebastian Bachs Passacaglia i c-moll for orgel (BWV 582). Også «Crucifixus» fra Messe i h-moll er bygd opp som en passacaglia.

Siden senromantikken ble det under innflytelse av Bach skrevet atskillige orgelpassacaglier, ofte med en påfølgende fuge. Også nyklassisistiske komponister benytter seg gjerne av formen. Viktige eksempler er:
Johann Nepomuk David: Introduktion und Passacaglia über „Wach auf, wach auf du deutsches Land“
Sigfrid Karg-Elert: Passacaglia und Fuge über B-A-C-H op. 150
Flor Peeters: Passacaglia e Fuga e-Moll op. 42
Max Reger: Introduktion, Passacaglia und Fuge e-Moll op. 127
Georg Schumann: Passacaglia und Finale über B-A-C-H op. 39, Verlag F. E. C. Leuckart, Leipzig 1905
Richard Wetz: Passacaglia und Fuge d-Moll op. 55
Arild Sandvold: Introduksjon og Passacaglia h-Moll op. 4

Dmitrij Sjostakovitsj skrev noen langsomme satser i større verk på passacaglia-formen: 2. klaversonate, 8. symfoni, 2. klavertrio, 1. fiolinkonsert. Videre er Passacaglia d-moll op. 1 av Anton Webern og 4. sats av Johannes Brahms' 4. symfoni kjente orkesterpassacaglier i tillegg til Irgens-Jensens «Passacaglia», som er et sentralt verk i norsk orkesterlitteratur.

Her er tema til en passacaglia av Sjostakovitsj (preludium nr 12 i giss-moll fra 24 preludier og fuger, op. 87): 
 

Chaconne er en musikkform nær identisk med passacaglia.

Se også 
Mer om chaconne og passacaglia i avsnittet Chaconne og passacaglia i artikkelen om chaconne.

Litteratur 
 Thomas Schmitt: Passacaglio ist eigentlich eine Chaconne. Zur Unterscheidung zweier musikalischer Kompositionsprinzipien. I Frankfurter Zeitschrift für Musikwissenschaft Årgang 13 (2010), s. 1–18 (online, PDF, 364 KB)
 

Musikalske former
Wang Dan

Wang Dan (kinesisk: 王丹; pinyin: Wáng Dān, født 26. februar 1969) er en dissident fra Kina. Han studerte ved Pekinguniversitetet og ble en av lederne under studentdemonstrasjonene på Den himmelske freds plass i Beijing i 1989. Etter at demonstrasjonene var slått ned av de kinesiske myndighetene ble Wang Dan arrestert og dømt til fire års fengsel. 

Han ble løslatt i 1993, men ble arrestert igjen i 1995 på grunn av opposisjonell virksomhet. Denne gangen ble han dømt til 11 års fengsel. 

Rett før den amerikanske president Bill Clintons statsbesøk til Kina i 1998 ble Wang løslatt av medisinske grunner, og fikk fly til USA for behandling.

Eksterne lenker 
 Wang Dans personlige hjemmeside

Personer fra Beijing
Kinesere
Fødsler i 1969
Sataniske vers (roman)

Sataniske vers (engelsk: The Satanic Verses) er en roman av den indisk-engelske forfatteren Salman Rushdie. Da boka ble utgitt i 1988, skapte den mye oppstyr, spesielt i den muslimske verden, da mange muslimer anså bokas innhold for blasfemisk, ettersom Rushdie i et kapittel henviser til en apokryf muslimsk legende, der profeten Muhammed i et svakt øyeblikk anerkjenner andre guddommer enn Allah. India var det første land som helt bannlyste boka, og andre land fulgte så etter.

Den handler om to indere som flyr fra India til England. Flyet sprenges av terrorister og styrter i Den engelske kanal, men de to inderne overlever. Mystiske ting skjer. Den ene omvandles til en engel, og den andre får utseendet og lukten til Djevelen. I et av kapitlene drømmer engelen om muslimens profet, Muhammed. Han drømmer at Muhammed godtar at det finnes flere guder enn Allah. 

Etter boken ble utgitt ble flere bokhandlere angrepet som en reaksjon på utgivelsen.

Forlagssjef William Nygaard i Aschehoug forlag - som hadde utgitt boken - ble utsatt for et attentat i 1993. Han ble truffet av tre skudd, men overlevde.

Sataniske Vers
Bøker fra 1988
Steven Wilson

Steven John Wilson (født 3. november 1967 i Kingston upon Thames i England) er en engelsk gitarist, vokalist, låtskriver og grunnlegger av det progressive rockebandet Porcupine Tree. Han er også en selvlært produsent, lydtekniker, gitarist og keyboardspiller (samt kyndig på andre instrumenter). I tillegg til bandet Porcupine Tree har han også vært medlem av bandene Blackfield, No-Man og Bass Communion. Siden 2008 har Wilson gitt ut plater under sitt eget navn. Steven Wilson er også en aktiv produsent, og har blant annet produsert albumer for artister som Fish, Anja Garbarek, og band som Opeth og Anathema..

Musikalske prosjekter 
 Porcupine Tree
 Storm Corrosion
 No-Man
 I.E.M
 Bass Communion
 Blackfield
 Storm Corrosion

Solokarrière 
I de siste årene har han også hatt en vellykket solokarrière under sitt eget navn.
 Insurgentes (2008)
 Grace for Drowning (2011)
 The Raven That Refused to Sing (And Other Stories) (2013)
 Hand. Cannot. Erase. (2015)
 To the Bone (2017)
 The Future Bites (2021)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Engelske gitarister
Engelske sangere
Engelske komponister
Centre for the Study of Civil War

Centre for the Study of Civil War (Senter for borgerkrigsstudier) var et senter for fremragende forskning med sin hovedfinansiering fra Norges forskningsråd. Sentret ble opprettet i 2003, og ble avsluttet ved utgangen av 2012.

Sentrets leder var Scott Gates, og styret ved Institutt for fredsforskning (PRIO) var også styre for senteret. Sentret var en del av PRIOs organisasjon, men nøt utstrakt autonomi.

Viktige aktører bak opprettelsen av senteret var, foruten direktøren Scott Gates, Nils Petter Gleditsch og Dan Smith (daværende direktør i PRIO).

Sentrale forskere på senteret var foruten de ovennevnte Jon Elster, Ola Listhaug, Kaare Strøm, Halvard Buhaug, Sabine Carey, Jeffrey T. Checkel, Karl Ove Moene og Håvard Hegre, som alle ledet arbeidsgrupper ved sentret.

Eksterne lenker
 CSCWs hjemmesider 

Etableringer i 2003
Opphør i 2012
Institutt for fredsforskning (PRIO)
Charlton Automatic Rifle

Charlton Automatic Rifle er et lett maskingevær fra New Zealand, designet av Philip Charlton  i 1941.

Den er en helautomatisk ombygd versjon av Lee-Enfield riflen, som en erstatning for Brengun og Lewisgun maskingevær, som det var stor mangel på i New Zealand under andre verdenskrig.

Den opprinnelige Charlton Automatic Rifle ble bygget på utgåtte Lee-Metford og Magazine Lee-Enfield rifler, fra helt tilbake fra boerkrigen. De var tenkt i bruk som halvautomat, men med mulighet for helautomatisk ild ved nødstilfeller. De brukte standard 10-patroners Lee-Enfield våpenmagasiner, eller 30-patroner Brengun magasiner. De finnes to versjoner, New Zealand versjonen designet og produsert av Charlton Motor Workshops i Hastings, og en versjon produsert i Australia av Electrolux, hvor de bygde om SMLE Mk III* riflen. De var forskjellige av utseende, men hadde samme mekanismer og funksjoner.

Omtrent 1 500 rifler ble produsert på New Zealand, hvor omtrent alle ble ødelagt i en brann kort tid etter andre verdenskrig. Det finnes kun noen få kjente eksemplarer, en på Imperial War Museum i London, en ved National Army Museum i Waiouru på New Zealand, en på Army Museum i Australia, + noen få til.

Eksterne lenker 
 1 2 - bilder

Våpen fra andre verdenskrig
Lette maskingeværer
National Eye Institute

National Eye Institute (NEI) er ett av instituttene under US National Institutes of Health og ble opprettet i 1968.

NEIs formål er å forske og understøtte forskning som skal forhindre og kurerer øyesykdommer og andre synsforstyrreler.

Eksterne lenker
 NEIs nettside

Forskningsorganisasjoner
Etableringer i 1968
Vitenskap i 1968
1968 i USA