alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Chester-le-Street

Chester-le-Street er en by i Durham i England. Den er administrasjonssenter for og har gitt navn til distriktet Chester-le-Street. Byen ligger omkring tretten kilometer vest for Sunderland, ved elven Wear og 11 km sør for Newcastle upon Tyne.

Byens historie går tilbake til romersk tid, da den var kjent som Concangis. Denne romerske festningen er "Chester" i bynavnet (fra latinske castra = befestet by, tilsvarende engelske castle.) Den andre delen i byens navn, le-Street, refererer den steinsatte romerske veien som gikk nordsør gjennom byen, og hva som i dag kalles Front Street.

Sognekirken, som er viet til jomfru Maria og Cuthbert av Lindisfarne, er kjent for at sankt Cuthberts legeme lå der i 112 år før translasjonen til Durhamkatedralen, og for at den første oversettelsen av Bibelen til engelsk ble foretatt der. Skriveren Aldred skrev en gammelengelsk glosse (forklaringer) mellom linjene på Lindisfarne-evangeliene der.

Chester-le-Street var inntil 1974 et eget distrikt, men ble da slått sammen med andre distrikter. Byen har vokst utenfor den gamle distriktsgrensen.

Severdigheter

Referanser

Litteratur 
 Selkirk, Raymond (2000): Chester-le-Street & Its Place in History. Birtley, County Durham: Casdec Print & Design Centre. ISBN 1-900456-05-2.
 Purdon, Gavin (1992): Chester-le-Street and district – The people and the place.

Eksterne lenker 
 
 Chester-le-Live, samfunnsnettsted
 Chester-le-Street Heritage Trail 
 Chester-le-Streets kulturarvgruppe
 Chester-le-Street Up & Down The Street
 Durham In Time , Chester-le-Streets kulturarvgruppe]

Byer i Durham

nl:Chester-le-Street
Torre de Collserola

Torre de Collserola er et teletårn på Tibidabo (Sierra de Collserola) ved Barcelona i Catalonia, Spania. Derfra sendes de fleste radiosignalene til byen og områdene rundt. 

Tårnet, som er laget i en futuristisk stil, har et utsiktsrom i tiende etasje hvor folk kan komme opp og se utover Barcelona. Torre de Collserola er 288 meter høyt, og ble designa av den britiske arkitekten Norman Foster.

Byggverk i Barcelona
Tårn
Geysir (geologi)

Geysir er en varm kilde som periodisk kommer i utbrudd og sender en søyle av vann og damp opp i luften. Fenomenet er oppkalt etter geysiren Geysir på Island. Geysir som ord er lånt fra islandske geysa, «sprute», «strømme».

Geysirer er sjeldne og krever en kombinasjon av geologi og klima som bare eksisterer noen få steder på jorden. Det er seks store geysirområder i verden: Island, Yellowstone nasjonalpark i USA, Taupo Volcanic Zone på New Zealand, Kamtjatka i Russland, El Tatio i Chile og Umnak Island i Alaska.

Tidligere fantes det geysirer ytterligere to steder i Nevada, kalt Beowawe og Steamboat Springs, men disse opphørte i 1980-årene da et nærliggende geotermisk kraftverk reduserte temperaturen og senket grunnvannsspeilet.

Det finnes flere enkeltstående geysirer rundt om i verden, både i California, Peru, Bolivia, Mexico, Dominica, Asorene, Kenya og Japan, men ingen andre større klynger av geysirer. Steamboat Geyser i Yellowstone nasjonalpark i USA er for tiden verdens mest kraftfulle geysir. Ved kraftige erupsjoner kan den sprute vann opp til 90 meters høyde.

Geysirerupsjon 
En aktiv geysir Strokkur på Island)

Noen kjente geysirer

Økonomisk utnyttelse 
 Vannkraft og jordvarme er grunnlaget for kraftverk og satsing på aluminiums- og ferrosilisiumsverk.
 Helsebad

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Geysers and How They Work av Yellowstone nasjonalpark
 Geyser Observation and Study Association (GOSA)
 GeyserTimes.org

Geysirer
Aleksandr Kolobnev

Aleksandr Vasiljevitsj Kolobnev (Александр Васильевич Колобнев) (født 4. mai 1981 i Vyksa) er en russisk profesjonell syklist.

I Tour de France 2011 testet han positivt for hydroklortiazid. 29. februar 2012 endte dommen på reprimande og bot.

Meritter 

2003
 2. etappe Settimana internazionale di Coppi e Bartali
2004
  Russisk mester på landevei
 Ungdomskonkurransen Settimana internazionale di Coppi e Bartali
 10.-plass OL – landeveisritt
2005
 7.-plass VM i landeveissykling – landeveisritt
2006
 1. etappe Vuelta a la Comunidad Valenciana
2007
 Monte Paschi Eroica
 3. etappe Paris-Nice
 2.-plass (sølv), VM i landeveissykling – landeveisritt
2008
 2.-plass Clásica de San Sebastián
 Bronse OL – landeveisritt
2009
 2.-plass (sølv), VM i landeveissykling – landeveisritt
2010
  Russisk mester på landevei
 2.-plass, Liège–Bastogne–Liège
2011
 2.-plass, GP Miguel Indurain
2012
2.-plass, Grand Prix Cycliste de Montréal
2013
 3.-plass sammenlagt og 1. etappe, Tour de Wallonie

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Russiske syklister
Deltakere for Russland under Sommer-OL 2004
Syklister under Sommer-OL 2004
Medaljevinnere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Russland under Sommer-OL 2008
Syklister under Sommer-OL 2008
Deltakere for Russland under Sommer-OL 2012
Syklister under Sommer-OL 2012
Personer fra Nizjnij Novgorod oblast
Dopingsaker i sykling
Fødsler i 1981
Olympiske medaljevinnere i sykling
Nasjonale mestere i landeveissykling
Russiske mestere
Arild Brodahl

Arild Brodahl (født 2. januar 1970) fra Fana ble skytterkonge under Landsskytterstevnet i Bodø i 2001.

Kilder 
 Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen

Eksterne lenker 
 Det frivillige Skyttervesens hjemmesider

Norske skyttere
Fødsler i 1970
Gullruten beste dramaserie

Beste dramaserie er en av kategoriene for prisutdelingen Gullruten. Det er kåret en vinner i kategorien siden starten av utdelingen i 1998. Frem til 2021 hadde NRK vunnet kategorien 22 av 24 ganger.

Klassen har tidligere hatt navnet beste TV-drama (1999-2016) med variantene beste TV-drama/dramaserie (2001), beste tv-drama / såpe / situasjonskomedie (2002) og beste TV-drama (dramaserie, situasjonskomedie eller såpe) (2004).

Vinnere 
1998: Blodsbånd – produsert av og for NRK
1999: Nini – produsert av og for NRK 
2000: Jul i Blåfjell –  produsert av og for NRK
2001: Fox Grønland – produsert av Rubicon TV for TV 2
2002: Lekestue – produsert av og for NRK
2003: Sejer - elskede Poona – produsert av og for NRK
2004: Svarte penger - hvite løgner – produsert av og for NRK
2005: Ran  – produsert av Maipo Film for TV 2
2006: Sejer - svarte sekunder  – produsert av og for NRK
2007: Størst av alt – produsert av og for NRK
2008: Berlinerpoplene – produsert av og for NRK 
2009: Himmelblå – produsert av og for NRK
2010: Harry & Charles – produsert av og for NRK
2011: Koselig med peis – produsert av Tordenfilm for NRK
2012: Taxi – produsert av og for NRK
2013: Halvbroren – produsert av Monster Scripted for NRK
2014: Lilyhammer – produsert av Rubicon TV for NRK
2015: Kampen om tungtvannet – produsert av Filmkameratene for NRK
2016: Skam – produsert av og for NRK
2017: Valkyrien – produsert av Tordenfilm for NRK
2018: Heimebane – produsert av Motlys/NRK for NRK
2019: Lykkeland - produsert av Maipo Film for NRK
2020: 22. juli - produsert av NRK for NRK
2021: Rådebank – produsert Fenomen tv film og scene / Storyline for NRK
2022: Pørni, produsert av Monster for Viaplay

Eksterne lenker 
Gullruten sin hjemmeside

Gullruten
North American XB-28

North American XB-28 var et amerikansk bombefly utviklet under den andre verdenskrig. Bare to fly av denne typen ble produsert før flytypen ble kansellert, og den første XB-28 fløy første gang i april 1942. Flyet var beregnet for operasjoner i stor høyde og var utstyrt med trykk-kabin. Bestykningen skulle bestå av tre 12,7 mm mitraljøser rettet forover og tre tårn, hver med to 12,7 mm mitraljøser, som kunne fjernstyres fra cockpiten. Flyet skulle også kunne ta en bombelast på til sammen 1800 kg. Den andre prototypen XB-28A ble bygget uten bestykning, men med utstyr for rekognosering i stedet, og ble utstyrt med to Pratt & Whitney R-2800-27 motorer.

Spesifikasjoner

Eksterne lenker 
 North American XB-28 (Dragon)

Bombefly
Fly fra andre verdenskrig
Tomotors propelldrevne luftfartøy
North American-luftfartøy
Ulvøya (Oslo)

Ulvøya ligger i Indre Oslofjord, teknisk sett i Bunnefjorden, bare åtte kilometer fra Rådhusplassen i Oslo Sentrum. Adkomsten til Ulvøya skjer via Ulvøybrua fra Mosseveien. Ulvøya er kjent for Sydstranda, en populær sandstrand på øyas sydspiss, eiet og drevet av Ulvøya Vel.

Natur 
Øya er på ca. 300 da, og flere steder på øya er preget av kalkfuruskog, en sjelden skogtype i Norge. Denne skogtypen er vernet på Malmøya. Skråningen mot sjøen i nordvest er av Miljødirektoratet listet som en viktig naturtype, hvor det vokser grønnburkne. Denne planten er ellers ikke vanlig i Oslo. Miljødirektoratet oppgir om skråningen at «Utsiktshogster er en trussel mot de biologiske verdiene.»

Også på Sydstranda finnes en særegen naturtype, på ryggen mot vest. Dette er gammel slåttemark, og det er funnet interessante karplanter her.

På østsiden av øya er landets eneste (siste) naturlige forekomst av planten dvergtistel. Dette er også verdens nordligste forekomst, og den har status kritisk truet (CR) på rødlista. Men også denne forekomsten holdt på å bli ødelagt av utbygging. Ved hjelp av frøinnsamling, er den nå dyrket fram, og satt ut på naboøya Padda.

Eiendom 
Ved reformasjonen ble Ulvøya krongods, overført fra Mariakirken. Øya har vært bebodd i hvert fall fra 1500-tallet, da Tosten Tostensen var leietaker. Ved folketellingen i 1801 var det fortsatt bare ett hus på øya, bebodd av 14 mennesker. Ved folketellingen i 1865 er det to hus med til sammen 20 mennesker (det ene av disse husene brant i 1935). På 1870-tallet ble øya overtatt av Ludvig Dybwad, bror av bokhandler Jacob Dybwad. Han eide øya til sin død i 1896, hvoretter øya hadde flere eiere. Folketellingen i 1921 viser forsatt bare to husstander/familier, hvorav i alt 5 personer var over 23 år. I 1923 ble øya kjøpt av Kristian Gjølberg, som utarbeidet planer for brofobindelse og veier. Brua ble bygget i 1928, og kostet omkring 1/4 million kroner. Gjølberg anla også et vannverk, ved Vargveien 30. Øya ble så utparsellert, og planen den gang omfattet 150 villaer. Øya har i dag nærmere 1000 innbyggere.

Kuriosa 
En kuriositet er det at ett av de tidligste hastighetsløp for biler (kanskje det aller første), foregikk på den islagte Bunnefjorden i 1912, med start og mål mellom Ulvøya og Nordstrand.

Av andre arrangementer kan nevnes «Ulvøya rundt», en distansesvømming på 2250 m arrangert av Nordstrand Idrettsforening i årene 1930 – 1952.
Dette stevnet ble i 2014 arrangert igjen under navnet «Ulvøen Rundt - Open Water» arrangert av Nordstrand IF sin Triathlongruppe i samarbeid med Lambertseter Svømmeklubb og Ulvøya Vel. 54 deltakere fullførte. Beste tid var 33'00 siste var i mål på 1:46'29. I gamle dager startet stevnet på fastlandet på Nordstrand-siden, men start og mål ble i 2014 flyttet til Sydstranda.

Referanser

Eksterne lenker
 Kort presentasjon av Ulvøya med kart og bilder
 Velforeningens hjemmeside
 Historisk turtips på Ulvøya

Øyer i Oslofjorden
Øyer i Oslo
Områder under Bekkelaget
Nils Ivar Agøy

Nils Ivar Agøy (født 19. november 1959 på Lillehammer)  er en norsk historiker, teolog, oversetter og forfatter. Han er professor ved Institutt for økonomi, historie og samfunnsvitenskap ved Universitetet i Sørøst-Norge.

Agøy underviser i historie og idéhistorie ved Universitetet i Sørøst-Norge, og har skrevet en rekke bøker og artikler om blant annet den norsksvenske unionsstriden, fredsbevegelsen, arbeiderbevegelsen og mellomkrigstidens hemmelige militærapparat. Videre har han skrevet og snakket mye om Tolkien og hans bøker, både i inn- og utland.

Han mottok i 1995 Bastianprisen for sin oversettelse av boken Silmarillion skrevet av J.R.R. Tolkien. I 1981 var han også en av initiativtakerne til opprettelsen av Arthedain som er Norges Tolkienforening og han ble utnevnt som deres første æresmedlem for sitt arbeid i foreningen.

Bibliografi 
  
 For konge og fedreland?,  2001
 Mytenes mann - J.R.R. Tolkien og hans forfatterskap, 2003

Oversettelser
  
  
 Tolkien, J.R.R. Ufullendte fortellinger, 2004

Vitenskapelige artikler 
 It will serve to increase our Union difficulties. Norway, Sweden and the Hague Peace Conference of 1899. Historisk tidsskrift 2000 79: 2
 Forsvarsminister Quisling og den indre militære sikkerheten Historisk tidsskrift 1992 71: 123-169 
 Om å konstruere konspirasjoner. Lars Borgersrud og det norske forsvaret under den svensk-norske krig. Historisk tidsskrift 2002 81: 4

Referanser

Eksterne lenker  

Norske litteraturhistorikere og litteraturkritikere
Norske oversettere
Norske teologer
Norske militærhistorikere
Norske historikere
Professorer ved Høgskolen i Telemark
Fødsler i 1959
Tunejolla

Tunejolla er ei klinkbygde og flatbunnet trejolle som ble utviklet i båtbyggeriet i Jelsnes i 1936. Båttypen fikk stor utbredelse i Oslofjord-området, og det fantes også et utsalg av båttypen i Danmark. Tunejolle bygges ikke lenger.

Tunejolla 
Som båttype er denne en enestående båt videreutviklet fra den alminnelige båttypen eike med spiss forstavn, et akterspeil og flat bunn med eller uten kjøl. Båtbyggeren Einar Skaar som tilhørte en aktiv båtbyggerslekt i Østfold, videreførte tradisjonen med å tenke nytt og oppfunnet en ny variant av eiken som ble kalt «eke» av østfoldingene.

Skaar kalte den nye båten for Stavneke med henvisning til forstavnen uten speil, men var raskt med å bytte navn etter en person som besøkte båtbyggeriet på Tune, fikk se en ferdig båt. Han utbrøt: «Dette var en pen Tunejolle». Deretter ble den nye båttypen kalt Tunejolle.

Den ble en elegante båt med et godt utseende som kunne ta seg fram på grunne farvann og ble fort en suksess etter restriksjonene på import av utenbordsmotorer som også het påhengsmotor, var opphevet i 1957. Som et billig alternativ som kunne brukes på mindre plattgattede robåter, ble utenbordsmotoren meget fort populært.

Pram hadde vært et populært valg for disse som vil ha påhengsmotor på en liten robåt. Den spisstevnet robåten med et akterspeil er større opptil 16 fot i lengde og kunne ha plass for vindskjerm samt kalesje, ble meget ettertraktet. Som en større åpen båt med midlertidig beskyttelse mot sjøsprøyt og vær ble denne båttypen gjort om til en klassisk motorbåt bygd for påhengsmotor fremfor alt annet.

Båtbyggeren Kristian Skaar tilhørte den fjerde generasjonen av sin slekt. I tiden hadde forespørselen vært så stor at båtbyggeriet produserte ca. 300 småbåter i året i 1960-årene, de ble som regel kalt Skaarbåter på folkemunne fordi det var ikke bare tunejoller som var satt i produksjon, seilbåter og motorsnekker var også bygd i båtbyggeriets storhetstiden. Båtproduksjonen ble lagt ned i 2013.

Variantene 
Gjennom historien hadde båtbyggeriet konstruerte et antall varianter etter kundens ønsker og forespørsel om hvordan den skulle brukes, som seilbåt, robåt eller motorbåt.

Trebåtene fremdeles i produksjon
 Tunejolla- standard 9 ft, den minste utgaven som robåt
 Tunejolla- standard 13 ft, landstedbåt med årer eller utenbordsmotor
 Tunejolla- standard 16 ft Seilbåt (spriseil) med en kjølkasse med senkekjøl av stål
 Tunejolla- Bred/Høy 16 ft, en romslig robåt som kan ha utenbordsmotor
 Tunejolla- Bred/Høy «Viking» 16-17 ft, motorbåt med vindskjerm og kalesje i tillegg til et fordekk.

Plastbåtene i produksjon fra 1970 til 1980-tallet
 Øvre Tune-båt 13 åpen 
 Øvre Tune-båt 13 med dekk og vindskjerm
 Øvre Tune-båt 15
 Øvre Tune-båt 16 åpen
 Øvre Tune-båt 16 med dekk og vindskjerm
 Øvre Tune-båt 18

Litteratur 
 Gøthe Gøthesen: Motorbåten Fra snekke til motorkrysser, fra ferieferd til smuglertokt 1997 ISBN 82-00-22771-5
 Espen Skjærbakken: Indre Østlandets trebåter 2005 ISBN 82-90660-24-3

Eksterne lenker 
 Tunebåtene fra Øvre Tune Båtbyggeri

Robåter
Norske båttyper
Næringsliv i Sarpsborg
Sjøfart i Viken
Artikler i sjøfart-prosjektet
Georg Frederik von Krogh

Georg Frederik von Krogh er navnet til flere personer:

Georg Frederik von Krogh (1687-1768), norsk offiser.
Georg Frederik von Krogh (1732-1818) (født 1732, død 1818), norsk offiser.
Georg Frederik von Krogh (1777-1826) (født 1777, død 1826), norsk offiser.
Georg Frederik von Krogh (1802–1841) (født 1802, død 1841), publisist og 1ste directeur (formann) i det Norske Studentersamfund (1824).
Clonmacnoise

Klosteret Clonmacnoise (irsk Cluain Mhic Nóis som betyr «Engen til Nós' sønner» ligger i grevskapet Offaly i  Irland, ved elven Shannon sør for Athlone.

Det moderne tettstedet ved samme navn ligger ved siden av klosteret langs riksvei R444, 7 kilometer nord for byen Shannonbridge.

Grunnleggelse
Clonmacnoise ble grunnlagt i 545 av Kieran av Clonmacnoise på det stedet hvor den viktigste landruten mellom øst og vest gjennom myrene i det sentrale Irland krysset elven Shannon.  Ciarán hadde vært elev av Diarmuid fra Clonard og Finian av Clonard.

Like etter at han ankom møtte Ciarán Diarmait mac Cerbaill som ifølge tradisjonen hjalp ham med å bygge den første kirken – en mindre konstruksjon av tre som skulle ble den første av mange mindre kirker på stedet. Diarmait skulle senere gjøre krav på tittelen som den første kristne overkongen i Irland.

Ciaran døde et år senere av gulfeber, han var da i begynnelsen av tredveårene. 

Flere bygninger og keltiske høykors kan fortsatt beskues i Clonmacnoise.

Se også
 Clonmacnoise-krøniken

Offaly
Katolske klostre
Klostre i Irland
Ruiner i Irland
Julius Braathe

Julius «Jul» Braathe (født 4. mars 1877 i Trøgstad som Julius Olaissen, død 8. juli 1914, Kolbotnvannet i Oppegård) ble skytterkonge på Landsskytterstevnet i 1903 på Lillehammer. Han ble med dette Oslo Østre Skytterlag sin første skytterkonge. Braathe var OL-deltaker for Norge i tre olympiske leker, i Ekstralekene 1906 i Athen, 1908 i London og 1912 i Stockholm. Han døde i en drukningsulykke bare 37 år gammel.

OL-medaljer 
 1908  London -  Gull i skyting, 300 meter rifle, 3 stillinger, lagskyting (Norge)
 (1906  Athen -  Sølv i skyting, 300 meter rifle, stående)
 (1906  Athen -  Sølv i skyting, frigevær lagskyting (Norge))

Andre titler 
 Sølvmedalje lagskyting OL i Athen i 1906 (ikke lenger godkjent som offisielt OL av IOC)
 Gullmedalje lagskyting OL i London 1908

Referanser

Kilder 
 Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen

Eksterne lenker 
 
 Det frivillige Skyttervesens hjemmesider

Norske skyttere
Olympiske mestere for Norge
Olympiske sølvmedaljevinnere for Norge
Medaljevinnere under Sommer-OL 1906
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1906
Skyttere under Sommer-OL 1906
Medaljevinnere under Sommer-OL 1908
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1908
Skyttere under Sommer-OL 1908
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1912
Skyttere under Sommer-OL 1912
Personer fra Trøgstad kommune
Fødsler i 1877
Dødsfall i 1914
Olympiske medaljevinnere i skyting
Ian Anderson

Ian Scott Anderson (født 10. august 1947 i Dunfermline i Skottland) er en britisk vokalist, gitarist og fløytist. Han har siden 1968 sunget og spilt tverrfløyte i rockebandet Jethro Tull. 

Anderson har flere ganger spilt sammen med flere av verdens store symfoniorkester, blant annet London Philharmonic Orchestra i innspillingen A Classic case fra 1994. Han har skrevet, komponert, arrangert og fremført sin egen musikk siden han som student sammen med Mick Abrahams var med å starte Jethro Tull. Hans tekster er kjent for sin avanserte prosa og klare artikulasjon mens musikken er melodiøs og i rytmisk stil. Et av Ian Andersons talent er hans bredde i instrumentbruk, både innen rytme-, strenge- og blåseinstrument. Han komponerer alt sitt eget materiell.

På 1970-tallet ble hans kjente positur, stående på et ben med det andre opptrukket og spillende på tverrfløyte, nærmest en logo for Jethro Tull.

Diskografi (som soloartist) 
 Walk Into Light (1983)
 Divinities: Twelve Dances with God (1995)
 The Secret Language of Birds (2000)
 Rupi's Dance (2003)
 Ian Anderson Plays the Orchestral Jethro Tull (2-CD og DVD) (2005)
 Thick as a Brick 2 (2012)
 Homo Erraticus (2014)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 Nettsted for British Philharmonic Orchestra

Skotske sangere
Skotske gitarister
Britiske fløytister
Jethro Tull-medlemmer
Personer fra Dunfermline
Order of the British Empire (MBE)
Margaret Stewart, 4. grevinne av Angus

Margaret Stewart, 4. grevinne av Angus (født før 1360, død 1417) var grevinne av Angus i sin egen rett.

Hennes far var Thomas Stewart, 2. jarl av Angus (død 1361) og hennes mor var Margaret Sinclair som hun ble oppkalt etter. Margaret Stewart etterfulgte tittelen 4. grevinne av Angus og som et resultat av sitt ekteskap med Thomas, jarl av Mar, ble hun også tiltalt som grevinne av Mar.

Da Margaret ble enke etter Thomas, jarl av Mar i 1374, innledet hun en ulovlig affære med William Douglas, 1. jarl av Douglas. Forholdet var ulovlig ettersom de var i slekt, om enn ikke i blodsbånd, ved at Douglas var ektefelle med hennes avdøde manns søster. Resultatet av forholdet var at fødte hun sønnen George Douglas (ca. 1380–1403). Gjennom et eget charter fikk hun sikret sin sønn ved at hennes eiendommer ble overført til ham, og i 1389 fikk han også tittelen jarl av Angus av kong Robert II av Skottland.

Margaret frasa seg tittelen til grevinne av Angus til fordel for sin sønn i 1389 og levde tilbaketrukket resten av livet.

Referanser 

Angus 04
Vanlig furubarveps

Vanlig furubarveps (Diprion pini (Linnaeus 1758) ) er en planteveps som tilhører familiegruppen  barvepser (Diprionidae).

Vanlig furubarveps regnes som skadedyr på furu. Den har mindre betydning som skadedyr i Norge, enn rød furubarveps, selv om den har forårsaket enkelte alvorlige skader også i Norge.

Utbredelse 
I det sydlige Norge, det nordligste funnet er fra øya Vega i Nordland. I Europa, fra Spania i vest til Asia, inn i Russland.

Utseende 
Hunnens kroppslengde er opptil 10 millimeter,  lyst gulaktig og et svart parti midt på bakkroppen. Hunnen har svart hode og trådformete antenner.

Hannen kropp er noe mindre, 7-8 millimeter og vanligvis svart. Hannen har fjærformete antenner.  
Larvene er opptil 28 millimeter, gulgrønne med svarte punkter og streker på sidene. Hodekapselen er brun.

Levevis 
Flygetiden er i slutten av juni og begynnelsen av juli. Hunnen legger eggene i nålene på furutreets skudd. En hunn kan legge 100-150 egg. Med eggleggingsrøret på undersiden av bakkroppen, skjærer hun et snitt inn i kanten av barnålen.  Her legges eggene i rader med 3 til 20 egg i hver barnål. Eggene legges side ved side og ikke adskilt som hos rød furubarveps. Rekken av egg dekkes med et ekskret.

Larven bruker omtrent to måneder på utviklingen. I løpet av september og litt inn i oktober er larvene fullt utvokste. De slipper seg ned i skogbunnen under treet, og spinner seg inn i kokong. Larvene overvintrer i kokongen som larve og går først inn i puppestadiet om våren.

I Mellom-Europa kan vanlig furubarveps ha to generasjoner i løpet av ett år. I Norden har vanlig furubarveps bare en generasjon.

Skadedyr 
I Norden har det ikke vært omfattende skade angrep av vanlig furubarveps, bare lokale angrep på mindre områder. De alvorlige angrepene på furu har vært forårsaket av rød furubarveps.

Ved et større angrep blir konsekvensen at furutreet får redusert tilvekst av nye skudd. Ved helt avnåling av et tre er sjansen for at treet dør stor. Larveperioden til vanlig furubarveps fortsetter etter at årets nåler er fullt utvokst, slik at trærne vil overvintre uten nåler. Treets næringsreserve blir liten neste vår, og dette kan forårsake treets død. Ved et moderat angrep er muligheten for at treet overlever større.

Vanlig furubarveps legger egg på fleste artene av furuer, både unge og eldre trær, som Pinus sylvestris, Pinus mugo og Pinus contorta.

Insekticider er i praksis eneste alternativ ved bekjempelse av et angrep. Virussykdom er kjent for vanlig furubarveps. Men viruset har ikke blitt kunstig fremstilt og heller ikke benyttet til praktisk bekjempelse.

Systematisk inndeling 

 vepser (Hymenoptera)
 gruppe planteveps (Symphyta)
 gruppe / overfamilie Tenthredinoidea  
 familie barvepser (Diprionidae) 
 delgruppe Diprioninae – 20 europeiske arter.
 slekt Diprion
 Vanlig furubarveps – Diprion pini (Linnaeus 1758)

Kilder 
 www.skogforsk.no/skogskade/ – Skogskade
 Fauna Europa (2004) Fauna Europaea version 1.1,  www.faunaeur.org – utbredelsesdatabase for europeiske dyr.

Eksterne lenker 
 
 www.skogforsk.no/skogskade/ – Skogskade

Vepser
Skadedyr
Årevinger formelt beskrevet i 1758