alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Bergesen d.y.

Bergesen d.y. ASA var et norsk rederi og et av verdens største.

Rederiet ble grunnlagt av Sigval Bergesen d.y. (1893–1980). Han var sønn av Sigval Bergesen, som også var skipsreder, men i  1935 brøt han med faren for å danne sitt eget selskap. Det samme året kjøpte han tankeren «President de Vogue» (omdøpt til «Bergesund»), i 1937 «Charles Racine» og i 1939 «Anders Jahre» (omdøpt «Bergeland»). Da andre verdenskrig brøt ut eide han tre tankskip. «Charles Racine» ble truffet av torpedoer og senket i 1942.

I løpet av krigstiden posisjonerte Bergesen seg i markedet og i 1950 hadde han fire skip i flåten, syv i 1955 og 16 i 1970. To av selskapets OBO-skip, MS «Berge Istra» og MS «Berge Vanga», søsterskip bygd i Pula i Kroatia, forsvant sporløst i henholdsvis Stillehavet og Atlanterhavet i 1975 og 1979.

I 1976 ble Sigval Bergesen d.y. tvunget til å trekke seg tilbake av helsemessige årsaker.  Ledelsen av selskapet ble overlatt til to av hans barnebarn, Petter C.G. Sundt og Morten Sig. Bergesen som var fettere.  Ti år senere ble selskapet børsnotert, og i 2003 solgte Petter Sundt og Morten Bergesen aksjene sine til World-Wide Group.

I dag har selskapet over 3 500 ansatte over hele verden. Det er verdens største eier og operatør av LPG-tankere, et segment de gikk inn i 1978. 
 Nettsted

Tidligere norske rederier
Etableringer i 1935
 
Artikler i sjøfart-prosjektet
Tobleroneskandalen

Tobleroneskandalen (eller Tobleroneaffären/Sahlinaffären) var en svensk politisk skandale som ble oppdaget i oktober 1995. Den gjaldt håndteringen av riksdagens kontokort som Mona Sahlin hadde disponert 1990–91 som arbeidsmarkedsminister. Anklagen resulterte i en forundersøkning som ikke førte fram ettersom det ikke ble avdekket noe straffbart forhold. Dels skyldtes dette også at Sahlin, som i 1995 var visestatsminister og fremste kandidat til å overta som partileder i Sosialdemokraterna etter Ingvar Carlsson, gikk av og lot være å stille til valg.

Sveriges socialdemokratiska arbetareparti
1995 i Sverige
Johnny Engstrøm

John Erik Engstrøm, bedre kjent som Johnny Engstrøm, var en norsk fotballspiller og trener som spilte for Ålgård FK og Bryne. Han fikk 458 kamper og scoret 158 mål for Ålgård, mens han fikk 118 kamper og scoret 22 mål for Bryne. 

Fotballspillere for Ålgård FK
Fotballspillere for Bryne FK
Norske fotballspillere
Personer fra Gjesdal kommune
John Kristian Dahl

John Kristian Dahl (født 27. mars 1981 i Kirkenes) er en norsk langrennsløper som har vært spesialist på sprintøvelsene, men etterhvert også har gjort det bra i turrenn, blant annet i Pasvikrennet. Han vant Vasaloppet i 2014, 2016 og 2017.

Biografi 
Dahl debuterte i verdenscupsammenheng i 2001 og tok sin første pallplassering i Toblach i 2003. Han representerte Kirkenes og Omegn Skiklubb før han flyttet til Trøndelag og Strindheim Idrettslag.

Dahl tok sin første verdenscupseier da han vant sprinten i Davos 13. desember 2009. Til tross for dette ble han ikke tatt ut til den norske troppen til OL i Vancouver 2010.  I det siste verdenscupløpet før OL ble han nr. 2, bare slått av svenske Emil Jönsson. Per 6. februar 2010 har han ni individuelle pallplasseringer fra verdenscupløp, én seier, fire andreplasser og fire tredjeplasser.

Dahl vant Vasaloppet i 2014 etter å ha blitt nummer sju i året før. Han ble nummer to i Marcialonga i 2014. Han vant Vasaloppet for andre gang i 2016, og for tredje gang i 2017. I 2016 vant han det 200 km lange Nordenskiöldsloppet, første gang dette rennet ble arrangert i moderne tid.

Resultatoversikt

Verdenscupen i langrenn 
Enkeltseire

Sammenlagt

Continental Cup 
Enkeltseire

Sammenlagtplasseringer Skandinavisk Cup

Ski Classics 
Enkeltseire

Sammenlagt

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Profil hos Worldloppet
  Profil hos Ski Classics

Norske langrennsløpere
Norgesmestere i langrenn
Kongepokalvinnere i skiidrett
Langrennsløpere tilknyttet Vasaloppet
Deltakere under Ski-VM 2009
Personer fra Sør-Varanger kommune
Fotballspillere for Mosvik IL
Fotballspillere for Sørild BK
Fødsler i 1981
Guðbergur Bergsson

Guðbergur Bergsson (født 16. oktober 1932 i Grindavík) er en islandsk forfatter.

Guðbergur utdannet seg ved Islands universitet for å få lærereksamen, og dro deretter til Universitetet i Barcelona for å utdanne seg innen litteratur. Hans tid i Spania gjorde ham til en av de ledende oversetterne av spansk litteratur på Island.

Hans første bok kom ut i 1961. Han har skrevet om lag 20 bøker, blant annet poesi og barnelitteratur. I 2004 fikk han Svenska Akademiens nordiska pris, og hans verk har blitt oversatt til mange ulike språk.

Bibliografi 
 Músin sem læðist, 1961
 Tómas Jónsson, metsölubók, 1966
 Ástir samlyndra hjóna, 1967
 Anna, 1968
 Það sefur í djúpinu, 1973
 Hermann og Dídí, 1974
 Það rís úr djúpinu, 1976
 Saga af manni sem fékk flugu í höfuðið, 1979
 Sagan af Ara Fróðasyni og Hugborgu konu hans, 1980
 Hjartað býr enn í helli sínum, 1982
 Leitin að landinu fagra, 1985
 Froskmaðurinn, 1985
 Svanurinn, 1991
 Sú kvalda ást sem hugarfylgsnin geyma, 1993
 Ævinlega, 1994
 Lömuðu kennslukonurnar, 2004

Priser og utmerkelser 
 Svenska Akademiens nordiska pris (2004)

Referanser 

Gudbergur Bergsson
Fødsler i 1932
Jungfrau

Jungfrau (tysk for «jomfru») er et fjell i Berner Oberland i Sveits. Toppen som når 4 158 moh. ligger i kantonen Bern, men sørdelen ligger i Wallis. Jungfrau ligger ved Aletschbreen. Fjellet er den høyeste toppen i den kjente troikaen Eiger, Mönch og Jungfrau.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Foto av fjellene Eiger, Mönch og Jungfrau

Fjell i Bern
Fjell i Wallis
Fjell over 4000 meter
Forum-bygningen

Forum-bygningen er en bygning som ble konstruert for å brukes under Forum for kultur i Barcelona i 2004. Den er tegna av de sveitsiske arkitektene Jaques Herzog og Pierre de Meuron (Herzog & de Meuron), og regnes av noen som symbolet på «det nye Barcelona». Det er en triangulær bygning med 180 meter lange sider og en høyde på 25 meter. Bygningen ligger midt i triangelet mellom gatene Avinguda Diagonal, Rambla de Prim og Ronda Litoral.

Forum-bygningen hadde en prislapp på 144 millioner dollar, noe som har blitt sterkt kritisert av opposisjonspartiene i Barcelona og Catalonia. Den har et auditorium med 3 200 sitteplasser og en utstillingshall på nesten 5 000 kvadratmeter. Fra og med høsten 2005 huser bygningen et museum for Barcelonas framtid og den bærekraftige utviklinga.

Se også
Forum for kultur 2004

Byggverk i Barcelona
Kosmos (selskap)

⅍ Kosmos var et rederi og industriselskap fra Sandefjord, grunnlagt som Hvalfangstselskapet Kosmos ⅍ i 1928 av Anders Jahre. I 1949 ble Hvalfangstselskapet Kosmos ⅍ (⅍ Kosmos) og søsterselskapet Hvalfangstselskapet Kosmos II ⅍ (⅍ Kosmos II) fusjonert til selskapet ⅍ Kosmos.

I 1986 forsøkte brødrene Arne og Wilhelm Blystad å overta kontrollen over selskapet uten å lykkes. To andre brødre, Morits og Brynjulf Skaugen, fikk imidlertid to år senere eierkontroll over Kosmos og splittet opp selskapet. Rederivirksomheten ble overtatt av I. M. Skaugen og Color Line.

Fra 1978 til 1989 var Bjørn Bettum administrerende direktør i Kosmos.

Se også 
FLK «Kosmos», flytende hvalkokeri
FLK «Kosmos II», flytende hvalkokeri

Litteratur 

Alf R. Jacobsen (1986) Kampen om Kosmos, Pax, Oslo. ISBN 82-530-1383-3
Odd Thorson (1953) Aksjeselskapet Kosmos gjennom 25 år. En epoke i Antarktis, Dreyer, Oslo

Eksterne lenker

 Lardex.net: Kosmos for femti år siden 

Hvalfangstselskaper
Tidligere norske rederier
Tidligere norske industriselskaper
Selskaper etablert i 1928
Selskaper opphørt i 1988
Artikler i sjøfart-prosjektet
Skolebrød

Skolebrød eller skolebolle er et bakverk av gjærdeig som er formet som en rund, flat hvetebolle, har en grop i midten som er fylt med et «øye» av gul egge- eller vaniljekrem, og blir pyntet med melisglasur og kokosstrø etter steiking. Skolebrød er et typisk norsk bakverk. Det så dagens lys på 1950-tallet.

På 1970-tallet dukket det opp kontrovers rundt bakverkets navn. Da diskusjonen om barn og unge spiste for mye sukker og slikkerier dukket opp, var det flere som tok til orde for at det å kalle en kaloririk bolle for «brød» kunne bidra til at det ble noe folk spiste til hverdags. Skolebolle ble derfor et nyord det tiåret. 

Bakverket har også mange forskjellige geografiske navnevarianter. I Arendal, Lillesand og Grimstad kaller man skolebrød for «porke» eller «purke». I Kristiansand har bakverket fått navnet tolvøres. Dette kom antageligvis av at prisen opprinnelig var 12 øre. Det er også en del nordmenn som kaller det pai, eggemelisbolle eller olabolle.

Nordmenn er også delt i spørsmålet om hvordan man skal spise et skolebrød. Ifølge en spørreundersøkelse utført av Opplysningskontoret for brød og korn i 2021, spiser 50% av nordmenn skolebrødet på tvers som en vanlig bolle. 47% spiser seg rundt og sparer det gule til slutt. 

Opplysningskontoret for brød og korn tok i 2017 initiativ til å innføre en egen «Skolebrødets dag». Denne dagen er lagt til siste fredagen før skolens sommerferie.

Referanser

Eksterne lenker
 
  Oppskrift på klassiske skolebrød
  Oppskrift på skolebrød

Boller
Palau Güell

Palau Güell er en modernistisk bygning av arkitekten Antoni Gaudí i den katalanske byen Barcelona. Den er en del av oppføringa «Antoni Gaudís verker» på UNESCOs verdensarvsliste. Bygningen ble bygd for den katalanske industrigiganten Eusebi Güell. Den ligger i gata Carrer Nou de la Rambla. Bygginga fant sted mellom 1885 og 1890.

Palau Güell ser forholdsvis beskjeden ut på utsida, med en fasade av grå stein fra steinbruddet i Garraf. Interiøret er derimot storslagent og luksuriøst. Sentrum i bygningen er en stor sal hvor Güells gjester ble underholdt. De ankom med hest og kjerre gjennom bygningens jernporter, som danner parabelforma buer. Hovedrommet har små hull i taket, og om kvelden hengte man opp lanterner på utsida som lyste inn, for at det skulle se ut som en stjernehimmel.

Eksterne lenker 
 Informasjon om Palau Güell

Byggverk i Barcelona
Katalansk modernisme
Verdensarven i Spania
University of Florida

University of Florida (forkortet UF) er et delstatseid, forskningsbasert sea-grant- og land-grant-universitet i Florida i USA, med campus i Gainesville. Det ble grunnlagt i 1853 som East Florida Seminary, mens Florida Agricultural College (FAC) fra 1884 var en annen forløper – som samtidig var delstatens første land-grant-universitet. Gainesville ble valgt til campus i 1905.

I årene 1945–47 var det enorm søkning fra hjemvendte krigsveteraner, og den store tilstrømmingen ble avhjulpet ved å bygge et tilleggscampus i Tallahassee. Etter to års drift ble derimot denne campusen selvstendig og utviklet seg til dagens Florida State University.

I 1958, etter 106 år, fikk svarte studenter adgang til University of Florida.

UF er USAs nest største campus for høyere utdanning. Budsjettet er om lag 23 mrd kroner årlig. På grunn av høy kvalitet på flere av fagtilbudene (særlig ved det såkalte Honours program) regnes universitetet tidvis til gruppen Public Ivy – de 10-30 beste offentlige universitetene i USA. Både studentene og forskerne kan vise gode resultater. Et resultat av forskningen ved UF er sportsdrikken Gatorade.

Skoler og studentforhold
De 17 collegene arrangerer i alt 123 mastergradsprogrammer og 76 doktorgradsprogrammer, ved i alt 87 skoler og fakulteter. Disse er:
J. Hillis Miller Health Science Center (1956) – 6.159 studenter
University of Florida College of Dentistry
University of Florida College of Public Health and Health Professions
College of Medicine at the University of Florida
University of Florida College of Nursing
University of Florida College of Pharmacy
University of Florida College of Veterinary Medicine
University of Florida College of Engineering (1910) – 6 935 studenter
Warrington College of Business (1926) – 6 339 studenter
Fisher School of Accounting
University of Florida School of Journalism (1916) – 3 000 studenter
University of Florida College of Liberal Arts and Sciences (1910) – 1 400 studenter
Bob Graham Center for Public Service
Fredric G. Levin College of Law (1909) – 1 153 studenter
University of Florida College of Health and Human Performance (1946) – 2.004 studenter
University of Florida College of Agricultural and Life Sciences (1964)
Institute of Food and Agricultural Sciences
University of Florida College of Design Construction and Planning (1925) – 1 500 studenter
M.E. Rinker Sr. School of Building Construction
University of Florida College of Education (1906) – 1 900 studenter
P.K. Yonge Developmental Research School
University of Florida College of Fine Arts (1975) – 900 studenter
University of Florida Division of Continuing Education

University of Florida har 50 882 studenter og 2 311 vitenskapelig ansatte i 2006, og i høstsemesteret samme år var skolepengene på årsbasis US$ 3 206 for studenter folkeregistrert i delstaten Florida. Studentene representerer mer enn 100 land.

Studiene gis opp til doktorgradsnivå i en rekke fag.

Referanser

Eksterne lenker
 

Universiteter i Florida
Public Ivy
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1853
1853 i USA
Schweizerische Bundesbahnen

Schweizerischen Bundesbahnen SBB (forkortelse SBB, fransk Chemins de fer fédéraux suisses CFF, italiensk Ferrovie federali svizzere FFS, retoromansk Viafiers federalas svizras VFS er Sveits' statlige jernbaneselskap. Selskapet har sitt hovedsete i Bern.

Schweizerischen Bundesbahnen (SBB) har eksistert som organisasjon siden 1. januar 1902. Landets fem største private jernbaner ble suksessivt overført til SBB i årene 1901 til 1909.

Statistikk 
 Passasjerer per år (2006): 285,1 mill.
 Godsmengde per år: 60 mill. tonn
 Jernbanelengde: ca. 3000 km med normalspor (per 2005 +ca. 74 km meterspor)
 Stasjoner: 824
 Stasjoner åpne for persontrafikk: 760
 Stasjoner med godstrafikk: 452
 Stasjon med størst persontrafikk: Zürich (300 000)
 Ansatte: 27 933

SBBs skinnenett er nesten fullstendig elektrifisert, så nær som Brünigbahn med meterspor.

Eksterne lenker 
 

Jernbaneselskaper
Sveitsiske selskaper
Etableringer i 1902
Jernbane i Sveits
Sveriges kristna socialdemokraters förbund

Sveriges Kristna Socialdemokraters Förbund (SKSF), eller Broderskapsrörelsen, er en organisasjon tilknyttet Sveriges socialdemokratiska arbetareparti. Forbundet ble etablert i  1929, men den første klubben oppstod i Örebro i 1924.

Organisasjonen har vært en radikal kraft innom arbeiderbevegelsen og i kristne miljø. Siden 1960-tallet har en samarbeidet med ulike fredsg og bistandsorganisasjoner gjennom Broderskapsfonden. På slutten av 1990-tallet ble det knyttet kontakt med Sveriges Muslimska Råd.

Leder siden 2005 er Peter Weiderud.

Ledere
Bertil Mogård 1929-1954
Åke Zetterberg 1954-1968
Evert Svensson 1968-1986
Georg Andersson 1986-1990
Torgneg Larsson 1990-1992
Berndt Ekholm 1992-1999
Anna Berger Kettner 1999-2005

Eksterne lenker 
 

Sveriges socialdemokratiska arbetareparti
Politiske partier etablert i 1929
1929 i Sverige
Min venn Balthazar

Min venn Balthazar (originaltittel: Au hasard Balthazar også kjent som Balthazar) er en fransk film fra 1966, regissert av Robert Bresson. Den handler om et esel, kalt Balthazar, som går fra eier til eier i løpet av sitt korte liv på den franske landsbygda. Filmen har, i likhet med øvrige Bresson-filmer, en elliptisk fortellerstil, uaffektert skuespill, og et ekspressivt lyddesign.

Filmens esel er hentet fra en anekdote i Idioten av Fjodor Dostojevskij, hvor prins Mysjkin forteller om sykdommen han led av under sin gjennomreise i Tyskland, og hvorledes han i Basel i Sveits ble fascinert, og nærmest helbredet, av et esels breken.

Den amerikanske filmkritikeren Andrew Sarris har skrevet at filmen «står alene på toppen av en av de luftigste tinder for kunstnerisk realiserte emosjonelle opplevelser». Min venn Balthazar ble i 2012 kåret av det britiske filmmagasinet Sight & Sound til historiens 16. beste film.

Bakgrunn 
Filmen ble produsert av Mag Bodard, som i filmåret 1964 hadde hatt en suksess med Paraplyene i Cherbourg. Filmens regissør, Jacques Demy, var en erklært tilhenger av Bresson, og hadde tidligere brukt Elina Labourdette i Lola, som han hadde funnet i Bressons Damene fra Bologne-skogen.

Handling 
Filmen følger livsløpet til eselet Balthazar i en fransk landsby. Først sees Balthazar da han drikker melk fra sin mors bryst. Han blir senere tatt i dåpen av Marie og hennes søsken. De skiller imidlertid lag når Marie vokser opp og faller for den ondsinnede, men attraktive Gérard, som bruker Balthazar for å levere post og brød. Han går deretter fra eier til eier, helt til han kollapser av utmattelse, og dør foran en hirde med sauer.

Analyse 
Balthazar blir ofte analysert sammen med sin «søsterfilm» Den voldtatte (Mouchette, 1967), i og med at de er Bressons to siste sort-hvittfilmer, har hovedkarakterer som er ofre for menneskelig ondskap, og en handling lagt til den franske landsbygda. I tillegg begynner begge filmene med at hovedkarakteren for kjærlig omsorg fra sin mor, hvorpå denne raskt forsvinner, og blir fraværende fra resten av filmens narrativ. Hovedkarakterene dør begge ute i naturen: i Den voldtatte begår Mouchette selvmord ved å rulle ut i en dam, mens i Balthazar kollapser eselet ved en ås. Begge filmer har også blitt analysert som religiøse allegorier, sammenlignbare med korsveien.

Rolleliste 

 Anne Wiazemsky – Marie
 François Lafarge – Gerard
 Philippe Asselin – Maries far
 Nathalie Joyaut – Maries mor
 Walter Green – Jacques
 Jean-Claude Guilbert – Arnold
 Pierre Klossowski – kjøpmann
 François Sullerot – Bakeren
 Marie-Claire Fremont – Bakerens kone 
 Jean Rémignard – Notary

Referanser

Eksterne lenker 
   på Critics Round Up
 
   på Arts & Faith Top100 Spiritually Significant Films-liste

Franske dramafilmer
Franske kriminalfilmer
Filmer fra 1966
Franskspråklige filmer
Filmer basert på verk av Fjodor Dostojevskij
Kjemi (fagblad)

Kjemi er et norsk fagblad som dekker hele kjemifeltet.

Bladets formål er å gi faglig orientering om tekniske, industrielle og vitenskapelige emner, og å virke som et bindeledd mellom personer og bedrifter som har tidsskriftets målgruppe som fagområde.

Kjemi er også organ for medlemmer av Norsk Kjemisk Selskap (NKS), kjemiingeniører tilsluttet Teknisk-naturvitenskapelig forening (TEKNA) og Norges ingeniør- og teknologorganisasjon.

Eksterne lenker 
 Tidsskriftet Kjemi
 Norsk Kjemisk Selskap 

Norske fagblader
Kjemi
Thon Hotels

Thon Hotels (tidligere Rainbow Hotels) er fra 2005 markedsnavnet for en kjede av hoteller eid av Olav Thon Gruppen. Kjeden ble etablert i 1989, men Olav Thon la grunnlaget for kjeden i 1974 da han kjøpte Hotel Bristol i Oslo. I 1983 kjøpte Thon Hotell Munch, og startet Oslos første rom-/frokosthotell før han i 1989 dannet kjeden «Rainbow Hotels» med totalt elleve hoteller.

Rainbowkjeden vokste i løpet av de neste fem-seks årene, og i 1995 kjøpte den sine første hoteller i Brussel før den i 1996 kjøpte Summit Stanhope Hotel, Brussels første fem-stjerners hotell. I 2005 endret kjeden navn til dagens Thon Hotels, og hotellene ble delt inn i konseptene Budget, City og Conference.

Noen hoteller i kjeden  
 Britannia Hotel
 Hotel Bristol
 Thon Hotel Linne - forretnings- og konferansehotell etablert i 1969, Linderud, Oslo. 
 Thon Hotel Vettre
 Thon Hotel Gyldenløve

Eksterne lenker 
 

Hotellkjeder i Norge
Selskaper etablert i 1989
Klaus Erik Krogh

Klaus Erik Krogh (født 26. januar 1952 på Fredriksberg) er dansk designer og bokkunstner. Han er utdannet på Den Grafiske Høyskole i København til grafisk designer, og han har også utdannelse fra BI i Norge. Klaus Erik Krogh er kjent som grafisk designer av bokproduksjoner med høy kvalitet – både bibler, salmebøker, praktverk og andre. På 1970-tallet var han ansatt som designer ved Aschehoug forlags skolebokavdeling. Her utarbeidet han et mnemoteknisk kodesystem for oversendelser av datatekst til fotosetterier for direkte konvertering.

De seks år hvor Krogh var produksjonssjef i Det Norske Bibelselskap, designet og produserte han Bibelselskapets oversettelse av Bibelen 79/85. Dette var den første bibelutgave som hadde samme tekst på hver side, og samtidig individuell grafisk behandling av de ulike utgavene.

Siden 1987 har Klaus Erik Krogh drevet designfirmaet tidligere kaldet 2Krogh AS, nu 2KDenmark. Firmaet ligger i Århus, og Krogh driver det sammen med sin norske kone Liv Sødal Krogh. Her har de tre spesialområder: Grafisk profilering og branding, skolebokstilrettelegging og design og produksjon av bibler og salmebøker. Blant annet har de designet Såmannsbibelen, Den norske kirkes offisielle gave til Pave Johannes Paul II ved hans norgesbesøk i 1989, og Olavsbibelen, som kombinerer bibeltekst med eksempler på nordisk kirkekunst gjennom alle tider. En rekke av Kroghs bokproduksjoner har vunnet priser for god design.

Sammen med Eyvind Skeie driver Klaus Erik Krogh IdéHospitalet AS. Høsten 2007 utkom Vann av klippen med design av Klaus Erik Krogh, tekst av Eyvind Skeie og bilder av grafiker Terje Grøstad.

Referanser

Eksterne lenker 
 2Krogh AS

Danske designere
Personer fra Frederiksberg
Fødsler i 1952
Kai Normann Andersen

Kai Normann Andersen (født 11. april 1900 i København, død 24. juni 1967 samme sted) var en dansk populærkomponist.

Kai Normann Andersen var utdannet bankmann, men kom tidlig i gang som komponist med melodier til danske film og revyer. Han var produktiv og skrev over 900 melodier, deriblant en rekke slagere på 1930-, 40- og 50-tallet. Blant de mest kjente er Man binder os på mund og hånd, Man bli'r så glad når solen skinner, Jeg har en ven, en rigtig sailor, Hot Hot og Den gamle skærslippers forårssang som Jens Book Jenssen gjorde kjent i Norge. Også melodiene til Landmandsliv og operettefilmen Mød mig på Cassiopeia ble populære. Det samme gjelder flere melodier til Liva Weel og Ellen Gottschalch, som Andersen bodde sammen med.

I nyere tid er det blitt utgitt flere CD-er med Kai Normann Andersen-musikk, blant annet et par med originalversjoner samt albumer med jazz-, pop- og vise-arrangementer av Bjarne Liller, Grethe Mogensen og Ann-Mette Elten.

Et utvalg av Kai Normann Andersens «tidløse» musikk ble i 2006 tatt opp i den danske Kulturkanonen som skulle gjenspeile den danske kulturarv.

Andersen er begravet på Frederiksberg Ældre Kirkegård i København.

Filmografi (utvalg)

Musikk 
 
 1932 – Lalla vinner!

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Låtskrivere
Danske komponister
Personer med enkeltverk i den danske kulturkanonen
Personer fra København
Blokkebær

Blokkebær (Vaccinium uliginosum), mikkelsbær eller skinntryte, er en dvergbusk som ligner mye på blåbær. I Norge er den mindre populær enn blåbær. I Nord-Amerika, der blåbær mangler, blir derimot blokkebær plukket av amerikanske urfolk.

Navn 
Arten har minst tre navn i bruk. På vestlandet og nordover kalles den blokkebær, mens den kalles skinntryte på sørvestlandet og på sørlandet. I innlandet og på østlandet er det gjerne skinntryte den er kjent ved. Opp gjennom historien er den blitt kalt ved mange navn som vitner om et dårlig rykte.

Utbredelse  
Denne svært lite krevende busken er meget vanlig i Norge, særlig på litt næringsfattige myrer og i næringsfattig furuskog. Den går også høyt opp i fjellet.

Beskrivelse  
Lyngen har brune runde kvister og kan bli opptil 40 cm høy. Selv om lyngen ikke blir høyere enn noen få centimeter i fjellet kan den også der bære en god del bær. Bladene er blågrønne i fargen, men der buskene vokser tett kan det bli et flammende rødt teppe av løvet før det felles om høsten. Bæret ligner blåbær, men kan skilles fra blåbær ved at frøene og saften er fargeløs, litt grønnlig.

Bruk 
Bærene kan brukes på samme måte som blåbær, til saft, syltetøy og lignende. Man bør være påpasselig med å fjerne stilkene fra bærene før konservering siden de kan gi uønsket smak. Sammen med blåbær kan det settes vin på dem. Unge blader er søtlige i smaken og kan også spises. Den er blitt mistenkt for å være giftig på grunn av at det er blitt rapportert om ubehag etter store inntak av blokkebær. Det er derimot vist at det er knyttet til en mikroskopisk parasittsopp som kan opptre i bærene.

Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 

Hvite blomster
Lyngfamilien
Bær
Planter formelt beskrevet i 1753
Norges flora
Grønlands flora
Svalbards flora
Danmarks flora
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Arktisk flora