alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Silicon Valley

Silicon Valley (norsk: Silisiumdalen) er den sørlige delen av San Francisco Bay Area i den amerikanske delstaten California. Navnet viste opprinnelig til regionens mange produsenter av integrerte kretser, der silisium er en viktig bestanddel. Etter hvert utviklet navnet seg til å vise til alle de høyteknologiske bedriftene i området, og til et metonym for høyteknologisektoren generelt.

Området er i stor grad overlappende med den geografiske Santa Clara-dalen, selv om også enkelte steder som ligger noe utenfor Santa Clara-dalen (som for eksempel Palo Alto og Fremont) regnes med til Silicon Valley.

Silicon Valley-området var opprinnelig befolket av amerikansk urfolk av Ohlone-stammen. På 1700-tallet kom spanjoler fra Mexico og i 1849 ankom en rekke europeere til dalen på grunn av gullrushet. Så sent som på 1950-tallet besto Silicon Valley i stor grad av jordbruksland.

Stanford-universitetet har alltid vært en av de største drivkreftene i Silicon Valley. Her studerte også de to unge menn Bill Hewlett og David Packard, som i 1939 grunnla Hewlett-Packard, det som skulle komme til å bli det første store dataselskapet i området. På 1970-tallet ble Silicon Valley-baserte Xerox Palo Alto Research Center landets mest fremgangsrike private forskningsmiljø innen informasjonsteknologi.

Silicon Valley vokste raskt i etterkrigstiden, blant annet gjennom militære investeringer. Den virkelig store revolusjonen kom først med den første ekte PC-en, fra Apple Computer. Apple ble grunnlagt i Cupertino i 1976 av Steve Jobs og Steve Wozniak – og i likhet med de tidligere nevnte gigantene var Apple en av de første og største kreftene i Silicon Valley. Sammen la foretak som disse grunnlaget for vår tids datamaskiner og dagens informasjonssamfunn.

Referanser 

Californias geografi
USAs økonomi
Vitenskap og teknologi i USA
Informasjonsteknologi
Barnesykdom

Barnesykdommer er en type infeksjoner man får når man er barn. De er en del av den større gruppen infeksjoner som samlet kalles barneinfeksjoner. Barnesykdommer rammer oss nesten alltid når man er barn. Fordi sykdommene medfører livslang immunitet rammes sjelden eller aldri voksne. Ordet barnesykdommer kan strengt tatt egentlig beskrive enhver sykdom som rammer barn, men vanligvis brukes det om barnesykdommer. Begrepet barnesykdommer omfatter stort sett det samme som barnesykdommer med utslett, som igjen grovt sett er sykdommene nevnt i listen under. Man skiller mellom denne gruppen og mer alvorlige sykdommer det vaksineres barn mot, som også kan ramme voksne, men som sjelden gir utslett.

De fleste barnesykdommer gir barnet et utslett, men ikke alle. I barnevaksinasjonsprogrammet vaksineres det mot noen av barnesykdommene, men bare noen.

De vanligste barnesykdommer / barnesykdommer med utslett
kusma
meslinger
røde hunder
skarlagensfeber
smittsom hjernehinnebetennelse (meningokokkinfeksjon)
vannkopper
tredagersfeber (4.(6.) barnesykdom, exanthema subitum)
den femte barnesykdom
Hånd-, fot- og munnsykdom

Legg merke til at barnesykdommer og barnesykdommer med utslett ofte brukes om hverandre, men at kusma i listen over er ett unntak fordi denne barnsykdommen som regel ikke har noe karakteristisk utslett.

Sykdommer
Strindens Promenade Orchester

Strindens Promenade Orchester er Studentersamfundet i Trondhjems studentorkester. Strindens består av 12 medlemmer og er lett gjenkjennelig i sine blå og hvite striper, kokkebukser og sjaketter.

Historie 
Strindens Promenade Orchester ble grunnlagt 28. april 1963 klokka 17.04 på Havstein kirkegård av fem studenter fra NTH, Jarle Drageset, Otto Fritzner, Erik Prøsch, Trond Skjefstad og Arne Sunde, som var lei av å være for gamle til å gå i barnetoget 17. mai.

Aktiviteter 
Strindens har som tradisjon å åpne festmøtene på Samfundet med å spille «The Stars and Stripes forever» kjempefort, et verk de har Guinness rekord i å spille hurtig. Rekorden lyder på 50,9 sekunder med alle slag og noteverdier intakt og ble satt i 1999. Normal spilletid er på 3 minutter og 50 sekunder. 

Strindens reiser også på turer, blant annet på NATOM og UKEN i Bergen og er sammen med flere andre av Samfundets gjenger «Husets ansikt utad».  

Strindens er også aktive under UKA i Trondheim.

Eksterne lenker 
 Hjemmeside

Studentersamfundet i Trondhjem
Sveit

Sveit er et norrønt ord for «lag» eller «flokk». I vikingtida og middelalderen ble sveit brukt om en mindre, ofte selvstendig tropp av krigere eller hirdmenn. I nyere militærterminologi kan sveit være en halvtropp eller del av en større avdeling. Ordet har særlig vært brukt om en gruppe militærfly som handler sammen, gjerne en strids- eller manøverformasjon på tre fly. I dag kalles en slik sveit gjerne ving.

Hirden, som var det norske nazistpartiet Nasjonal Samlings paramilitære, politiske elitestyrke fra 1934 til 1945, var organisert militært med sveiten som nivået mellom fylkingen og troppen. En sveit i Hirden bestod av inntil fire tropper, det vil si litt over hundre mann, mens en fylking bestod av to til seks sveiter. Sveitene ble ledet av sveitførere.

Militære organisasjonsformer
Nasjonal Samling
Jan Kiepura

Jan Wiktor Kiepura (født 16. mai 1902 i Sosnowiec, død 15. august 1966 i Harrison ved New York) var en polsk operasanger og skuespiller – en av det 20. århundres største tenorer. Han var kanskje den mest kjente polske sanger i mellomkrigstiden, og sang til stor suksess ved verdens største operahus og konsertsaler, samtidig som han også ble feiret på filmlerretet.

Liv og virke

Bakgrunn 
Jan Kiepura var sønn av den tidligere profesjonelle sangerinne Miriam (født Neuman), og Franciszek Kiepura, som var baker og eide en dagligvarehandel. Moren var jødisk. Han hadde en bror, Władysław.

Etter å ha fullført grunnutdannelsen begynte han å studere jus ved universitetet i Warszawa, men tok samtidig sangtimer hos de store Wacław Brzeziński og Tadeusz Leliwa. Han sang i små roller ved operaen i Warszawa, og senere i Lviv og Poznań.

Karriere 
Hans første ekte debut kom med tittelrollen i Faust i 1925 ved operaen i Warszawa. Han bestemte seg så for å debutere i Paris, men stanset på veien i Wien, og forble der. I Wien fanget han oppmerksomheten til Franz Schalk, som var direktør ved Wiener Staatsoper – og den innflytelsesrike sangerinnen Maria Jeritza. Slik debuterte han i Wien i Puccinis Tosca til enorm suksess – og det til tross for at han sang mesteparten av sitt parti på polsk, da han kjente kun de to hovedariene på italiensk. I pressen ble han kjent som «tenorenes konge», «stemmens Krøsus», og «Carusos etterfølger».

Han sang senere rollen som Calaf i Puccinis Turandot ved samme operahus, og debuterte så ved La Scala i 1929 i Tosca, og sang ved samme operahus i urpremieren av Le preziose ridicole under ledning av Arturo Toscanini og i Manon ledet av Victor de Sabata. Han sang videre i Covent Garden, Opéra Comique, og Operaen i Berlin. Hvert besøk i Polen skapte stor sensasjon og entusiasme. Med tiden begynte Kiepura sin karriere som filmstjerne, først i samarbeid med den berlinske UFA, og senere med filmselskaper i Hollywood. 

I 1938 debuterte han i Metropolitan Opera som Rodolfo i Puccinins La Bohème, og sang senere ved samme scene Don José i Carmen og Il duca di Mantova i Verdis Rigoletto. Han sang også ved Teatro Colón i Buenos Aires, og sammen med sin kone Marta Eggerth på Broadway i Den glade enke av Franz Lehár. Denne operetten stilte de opp også i andre amerikanske byer, og etter andre verdenskrig også i England, Frankrike, Italia og Tyskland.

Kiepura var ikke virksom kun på operascenen, men også på filmlerretet – han spilte i mange musikkfilmer. Med sin vakre stemme, fysiske attraktivitet og mesterlige teknikk gjorde han seg gjeldende som en av det 20. århundres største operasangere.

Han ble gravlagt på Powązki-kirkegården i Warszawa. Fra 1967 holdes det årlig en sangfestival i Krynica-Zdrój til hans ære.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Polske operasangere
Tenorer
Personer fra Sosnowiec
Primitive Advent Christian Church

Primitive Advent Christian Church er et lite samfunn av adventister som brøt ut av Advent Christian Church.  

Samfunnet brukes ordet «Primitive» for å vise at de mener de følger den opprinnelige læren til kirken. De skiller seg fra Advent Christian Church hovedsakelig ved at de praktiserer rituell fotvasking og at de krever gjendåp for personer som har forlatt samfunnet dersom de kommer tilbake. 

Kirken er meget liten, og hadde bare omkring 400 medlemmer i ni menigheter på begynnelsen av 1990-tallet. 

Adventistene
Church of God General Conference (Abrahamic Faith)

Church of God General Conference (CGGC) er en gruppe av adventister som også er kjent som Church of God of the Abrahamic Faith and the Church of God General Conference (Morrow, GA). Samfunnet må ikke forveksles med Church of the Blessed Hope (CGAF), som noen ganger kaller seg Church of God of the Abrahamic Faith i perioden 1850-1920.

Church of God General Conference fikk sin begynnelse i 1921. I Waterloo i Iowa ble samfunnet organisert av flere grupper som hadde opparbeidet kontakt med hverandre over en lengre periode. Mindretallets, de ovennevnte Church of the Blessed Hope, dro på grunn av trenden mot troen på en overnaturlig djevelen, deretter å bli effektivt en del av Kristadelfianere.

Kirkens lære omfatter troen på at Jesu liv begynte med hans tilværelse som menneske på jorden, Jesu gjenkomst som konge på jorden og at løftene til Abraham vil bli bokstavelig oppfylt. Bortsett fra djevelen, deler de fleste doktriner med Kristadelfianere.
 
Hovedkvarteret er i Morrow i Georgia, og de utgir tidsskriftet The Restitution Herald. som kommer ut to ganger i måneden. Kirken hadde omkring 5000 medlemmer i 90 menigheter i 1998. Kirken har nå assosiasjoner med små grupper i Sør-Korea og Australia, men er primært basert i USA.

Eksterne lenker 
 Church of God General Conference

Antitrinitarisme
Adventistene
Fylkesvei 3134

Fylkesvei 3134 går mellom Askjer bru og Aulerød i Tønsberg kommune. Veien er 13,7 km lang.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen  fylkesvei 525 (Vestfold).

Kommuner og knutepunkter

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Tønsberg
Egil Reichborn-Kjennerud

Egil Reichborn-Kjennerud (født 4. februar 1903 i Kristiansand, død 10. april 1974 i Oslo) var en norsk høyesterettsadvokat, frontkjemper og idrettsleder som hadde en sentral stilling i Nasjonal Samling under andre verdenskrig.

Han var en kjent idrettsmann i 1920-årene. Han ble Norgesmester i 30 km temposykling i 1925 (30 km) og hadde en rekke verv i Norges Cykleforbund og Norges Idrettsforbund.

Han var sønn av Hans Konrad Reichborn-Kjennerud (1873–1940) og Kathinka Natalie Sewell (f. 1875). Medisinhistorikeren Ingjald Reichborn-Kjennerud var hans farbror.

Han vokste delvis opp i Tyskland, men ble utdannet jurist ved Det Kgl. Frederiks Universitet i Oslo og ble i 1936 høyesterettsadvokat.

Han var gift med Lilly Kristine Carlsen (1903–1988).

Okkupasjonstiden 
I desember 1940 ble Reichborn-Kjennerud utnevnt til Norges Idrettsfører. I 1941–1942 var han frontkjemper med grad av SS-Hauptsturmführer i Den norske legion og 5. SS-Panzer-Division «Wiking». Han ble ved fronttjenesten tildelt Frontkjempermerket, Det tyske ryttermerket i sølv og Jernkorset av andre klasse. Da han kom tilbake ble han utnevnt til høyesterettsdommer.I november 1942 ble Reichborn-Kjennerud av Quisling utnevnt som leder av Likvidasjonsstyret for de inndratte jødiske formuer. Som leder av styret administrerte han de jødiske eiendeler som var inndratt av Quisling-regimet i henhold til Lov om inndraging av formue som tilhører jøder av 26. oktober 1942.

Han ble medlem i Germanske-SS Norge og under saken mot Gunnar Eilifsen var han hoveddommer i den nyopprettede Politiets særdomstol sammen med Karl Marthinsen og Egil Olbjørn, men Reichborn-Kjennerud var den eneste som nektet å idømme dødsstraff.

Krigsslutt og rettsoppgjør 
I maidagene 1945 søkte Reichborn-Kjennerud sammen med folk fra Politikompaniene og Jonas Lie og Sverre Riisnæs-fraksjonen på Skallum gård i Bærum, som han disponerte. De vurderte å sette seg til motverge, men han og de fleste politifolkene forlot Skallum mens Henrik Rogstad, Jonas Lie og Sverre Riisnæs ble igjen.

Han ble etter krigen dømt til 10 års tvangsarbeid ved dom i Eidsivating lagmannsrett i september 1949.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Kristiansand kommune
Norske frontkjempere
Norske advokater
Norske dommere
Norske idrettsledere
Norske syklister
Norske Waffen-SS-offiserer
Mottakere av Jernkorset (1939)
Medlemmer av Nasjonal Samling
Nordmenn fra andre verdenskrig
Nordmenn dømt i landssvikoppgjøret etter krigen
Rødstrupe (bok)

Rødstrupe er en roman skrevet av forfatteren Jo Nesbø. Det er den tredje boken om politimannen Harry Hole. Handlingen spinner rundt skyld, svik, makt og kjærlighet.  Jo Nesbø mottok Bokhandlerprisen for romanen og den ble av Nitimens lyttere kåret til Tidenes beste norske kriminalroman. Bokklubben Krim og Spenning kåret den også til Tidenes beste norske kriminalroman

Handling 
Tilbake i Norge etter et langt utenlandsoppdrag får Harry Hole et oppdrag der han deltar i sikkerhetsopplegget i forbindelse med president Bill Clinton sitt norgesbesøk. Ved en misforståelse skyter og sårer Harry Hole en amerikansk Secret Service-agent. Denne hendelsen blir dysset ned, og Hole sparkes oppover til overvåkingspolitiet. Her får han kunnskap om at en automatrifle av merket Märklin, som er verdens attentatvåpen nummer en, har havnet i Oslo. Harry Hole er raskt på sporet av norske frontkjempere, nynazister og en kontakt med kodenavnet Prinsen som tilsynelatende har forbindelser til politiet. En morder går løs i Oslo.

Referanser

Eksterne lenker
 VG.no:Bokanmeldelse: Jo Nesbø: «Rødstrupe»
 Rødstrupe på Aschehougs hjemmeside

Harry Hole
Norske kriminalromaner
Romaner av Jo Nesbø
Bøker fra 2000
Vinnere av Bokhandlerprisen
Sorgenfri (bok)

Sorgenfri er den fjerde boka om Harry Hole av Jo Nesbø, gitt ut i 2002.

Hovedpersonen Harry er forandret. Han er nå tørrlagt alkoholiker, har fått seg kjæreste, Rakel, og et stebarn, Oleg, som han virkelig bryr seg om. Han er blitt en mer sårbar person, for nå har han noe å miste. 

Romanen åpner med et usedvanlig brutalt bankran som ender i et drap. En filialsjef i Oslo-banken får 25 sekunder på å tømme minibanken. Han bruker seks sekunder for mye, og en ansatt, Stine Grette, blir drept. Det blir satt på store ressurser for å finne ut av ranet/drapet, blant annet med to uavhengige etterforskningsgrupper. Harry leder den ene gruppen sammen med den nyutdannede Beate Lønn. Tidlig i etterforskningen blir han lokket hjem til en gammel flamme, den mystiske og forførende Anna. Den kvelden får Harry en «blackout», tilsynelatende etter for mye å drikke, og når det ikke kunne bli verre, så blir Anna funnet død i sengen. Mye av boka dreier seg om at Harry vil bevise sin uskyld.

Gjennom hele boken må han krige om kjærlighet, svik og hevn.

Eksterne lenker
 Sorgenfri på Aschehougs hjemmeside

Harry Hole
Norske kriminalromaner
Romaner av Jo Nesbø
Bøker fra 2002
Fylkesvei 3178

Fylkesvei 3178 (før 1. juli 2019, fylkesvei 665) i Vestfold går mellom Revetal i Tønsberg og Ra i Horten kommuner. 
Traséer: Ra – Solerød (4,8 km), Nordby – Revetal (7,3 km)

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen  fylkesvei 665 (Vestfold).

Kommuner og knutepunkter

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Horten
Veier i Tønsberg
Superkontinent

Et superkontinent er, innen geologi, en landmasse sammensatt av mer enn en tektonisk plate. Samlingen av de tektoniske platene som danner Eurasia kvalifiseres som superkontinent i dag (Eurasia).

En oversikt over sannsynlige superkontinenter, med antatt eksistens i millioner år fra vår tid, omfatter.
 Columbia / Nuna - 1.800 - 1.200 
 Rodinia - 1.100 - 700 
 Gondwana - 550 - 400 (1-2 kontinenter)
 Pangea - 300 - 200
 Eurasia - 55 - vår tid

Det dannet seg på 1990-tallet en økende erkjennelse av at søylestrømmer har sammenheng med superkontinenter, hvor man mente å observere sykluser hvor superkontinenter hemmet mantelens lavautveksling som en «trykk-koker», og til slutt sprakk opp i en prosess med stor magmatisk aktivitet.
Såkalte «store magmatiske provinser» (large igneous provinces) har vært tidfestet til omtrent 2770 millioner år siden, og videre 2740, 2715, 2705, 2450, 2250-2000, 1900-1600, 1380 og 1275-1267 (Columbia), 1108, 800 og 723 (Rodinia), og 250 millioner (Pangea) år siden, hvor navn i parentes antyder hvilket kontinent som var i ferd med å bli dannet eller splittet opp i prosessen.

Referanser

Kontinenter
Gina Janssen

Gina Janssen (født 1953) er en tysk skuespiller, pornofilmaktør og nakenmodell.

Janssen begynte sin karriere som nakenmodell i tyske pornoblader, før sin inntreden i filmbransjen. Hennes filmdebut var i 1975 i Schulmädchen-Report, som var en populær, erotisk filmserie i Tyskland på 1970-tallet. Etter det flyttet hun til Danmark hvor hun ble med i mer hardcore-pregede filmer. I 1976 spilte hun en sentral rolle i den danske sex-filmen I løvens tegn (hvor hun medvirket i hardcore-scener). Hun hadde også sentrale roller i oppfølgerne, Agent 69 Jensen - I skorpionens tegn (1977) og Agent 69 Jensen - I skyttens tegn (1978). På 1980-tallet hadde hun en sentral rolle i den erotiske skrekk-thrilleren Sadomania (1981), av Jess Franco, samt i pornofilmen Nympho maniacs (1980). Hennes siste filmrolle var i Funny boys und funny girls fra 1984.

Filmografi (utvalg) 
 1984 Funny boys und funny girls
 1981 Sadomania .... Loba Mendoza
 1980 Drei Schwedinnen auf der Reeperbahn
 1980 Nympho maniacs
 1979 Sunnyboy und Sugarbaby (også kjent som She's 19 and Ready)... Britta
 1979 A Baroness and Her Servant
 1978 Agent 69 Jensen - I skyttens tegn .... Matty Hari
 1978 Studentinnen-Report .... Nancy
 1977 Agent 69 Jensen - I skorpionens tegn .... Matty Hari
 1976 I løvens tegn .... Yrsa
 1975 Schulmädchen-Report 9: Reifeprüfung vor dem Abitur

Eksterne lenker 
 

Tyske skuespillere
Pornofilmskuespillere
Tyske modeller
Fødselsdato ikke oppgitt
Personer fra DDR
Kuttainen

Kuttainen (nordsamisk: Guhttás) er et gammelt tettsted i Kiruna kommune i Norrbottens län i landskapet Lappland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 333 innbyggere.

Stedet Kuttainen i nordligste Lappland ligger ved Muonioälven ved finskegrensen i Kiruna kommune i Norrbottens län, ca. 20 km sydøst for Karesuando og ca. 200 km nord for polarsirkelen. I Kuttainen har det vært mye jordbruksdrift og det er sterkt preget av kristne idealer der gamle tradisjoner fortsatt lever. 

Stedet ble grunnlagt i 1660 av Per Hindersson Aasa fra Juoksengi og bar da navnet Tullinkisuando. Per Eriksson Kuttainen fra Haapakylä, som ble husbonde på nybygget ved 1660-tallets slutt, ga stedet sitt nåværende navn. En stor del av stedets befolkning nedstammer fra Per Eriksson Kuttainens svigersønn, namndsmannen Anders Andersson Karist-Kuttainen.

Referanser 

Tettsteder i Norrbottens län
Kiruna kommune
Dalvatn kraftverk

Dalvatn kraftverk  er et  vannkraftverk ved Dalvatnet i Sauda kommune i Rogaland. 

Kraftverket utnytter et fall på 190 meter mellom Holmavatnet og Dalvatnet. Holmavatnet er oppdemmet og reguleres mellom 743 og 719 moh.

Kraftverket ble opprinnelig bygget i 1922 under navnet Sauda II og hadde da en installert effekt på 15 MW. 

I 1978 ble den gamle stasjonsbygningen revet og en ny reist. Installert effekt økte da til 24 MW.

I 2006 startet produksjonen i en ny kraftstasjon ved siden av den gamle. Det ble installert en francisturbin på 10 MW og vannveien er nå en tunnel i fjell. Den gamle rørgaten skal rives.

Kraftverket driftes av Saudefaldene AS, og deler av fallrettighetene leies av Statkraft ettersom staten har benyttet hjemfallsretten.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase
 Store Norske - AS Saudefaldene

Eksterne lenker
 Dalvatn kraftverk på Veidekkes nettsider

Vannkraftverk i Rogaland
Kraftverk i Sauda
Saudavassdraget
Saudefaldene AS
Kraftverk etablert i 1922
Kraftverk etablert i 1978
Kraftverk etablert i 2006
Jo Strømgren

Jo Strømgren (født 1970) er en norsk danser, koreograf og regissør. 

Strømgren debuterte som koreograf i 1994 med oppsetningen Rechts-Links, etter å ha fullført fire år ved Statens Balletthøgskole (tre år med dans og ett år koreografi). I 1996 innledet han et treårig engasjement som danser og koreograf med Carte Blanche i Bergen. I 1998 startet han sitt eget dansekompani, Jo Strømgren Kompani. Han vakte oppsikt med balletten A Dance Tribute to the Art of Football i 1998, som ble oppført i en rekke land. Som frilans koreograf har han skapt forestillinger for flere andre kompanier, deriblant Den Norske Nasjonalballett, Ballet de l’Opera National du Rhin, Wiener Statsopernballett, Conservatoire National Superieur de Paris, Cloud Gate Ensemble, og Repertory Dance Theatre Utah. Etter hvert har han også hatt flere engasjement som teaterregissør, blant annet ved Den Nationale Scene, Trøndelag Teater, Torshovteatret, Nationaltheatret, Statens teaterhøgskole og Teaterhögskolan i Stockholm. Som manusforfatter har han fått satt opp flere teaterstykker.  

I 2013 ble han huskoreograf for Nasjonalballetten. Han har integrert figurteater i flere av sine danseproduksjoner. I 2013 satte han opp Oslolosen som en ren dukketeaterproduksjon på Torshovteatret. Dette var en forestilling for barn basert på Harald Eias rollefigur Oslolosen fra NRKs humorserie Uti vår hage 2. 

Hans aktivitet som frilans koreograf og regissør inkluderer blant annet stykker som Lille Eyolf, Jorden rundt på 80 minutter, Et Dukkehjem A Dance Tribute to the Art of Football og Polaroid. Han var også manusforfatter på spillefilmen Mot Moskva fra 2003, samt de danserealterte kortfilmene Naboen (2010) og Closed (2017).  

Strømgren har gjennom flere år hatt en engasjement for å bringe nye publikumsgrupper inn i teateret, som ved å kombinere fotball og ballett, og ved samarbeidet med breakdance-gruppen Absence Crew (2019). Han har også arbeidet for å bringe dans ut til ungdom gjennom den kulturelle skolesekken og for å bringe dans ut i Europa.

Priser og utmerkelser 
I 2002 fikk Strømgren Heddaprisen for forestillingen There. I 2010 fikk han Gullrosen i klassen Arts Documentary & Performing Arts for kortfilmen Naboen, som han regisserte sammen med Stein-Roger Bull. Det var også Strømgren som skrev manus til filmen.

I 2009 mottok han Trondheim kommunes kulturpris og i 2015 Telenors kulturpris.

Referanser

Eksterne lenker 
 Jo Strømgren kompani

Norske teaterregissører
Norske koreografer
Norske dansere
Norske dramatikere
Personer fra Trondheim kommune