alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Peire Cardenal

Peire Cardenal (ca. 1180 – ca. 1278) var en trobador kjent for sine satiriske sirventes. Det er bevart 96 sanger etter ham, et sjelden høyt tall for poeter fra Cardenals tid.

Liv og virke 
Familienavnet Cardenal finnes i mange av regionens dokumenter på 1200 og 1300-tallet og Peire Cardenal var åpenbart av adelig opphav; i vidaen omtales han som «sønn av en ridder og en høybåren frue». Han ble utdannet til kannik, men gav opp en geistlig karriere til fordel «denne verdens forfengelighet» (i henhold til vidaen). 

Cardenal startet sin virksomhet som trobador ved hoffet til Ramon VI av Toulouse og oppholdt seg senere ved ulike hoff i Sør-Frankrike og Spania. Han hadde med seg et følge av joglars, noen av dem nevnes ved navn i poesien hans. 

I yngre år var Cardenal en sterk motstander av Frankrike, de geistlige og albigenserkorstoget, men mot slutten av livet ser det ut til at han hadde forsont seg med den nye samfunnsordningen i Sør-Frankrike.

Tre av Peires sanger har bevarte melodier, men to av dem er komponert av Guiraut de Bornelh og Raimon Jordan. Vidaen forteller at «han skapte poesi om mange vakre emner med herlige melodier», så det er litt overraskende at ikke flere av melodiene er bevart.

Referanser og noter

Litteratur 
 Elizabeth Aubrey: The Music of the Troubadours. Indiana University Press, 1996. ISBN 0-253-21389-4.
 Margarita Egan (red. og overs.): The Vidas of the Troubadours. New York: Garland, 1984. ISBN 0-8240-9437-9.

Eksterne lenker 

 Fullstendig verkliste, kritikker og biografi (fransk og oksitansk)
 Søkbar verksliste med noen få melodier (oksitansk)
 Utvalg verk med noter (oksitansk og italiensk)

Trobadorer
Personer fra Le Puy-en-Velay
Svetlana

Svetlana (russisk: Светла́на) er et kvinnenavn som er vanlig i Russland og på Balkan. Navnet er dannet av slaviske svet, «lys, hellig».

Etymologi
Svetlana er dannet av slaviske svet, «lys, hellig». På serbisk er svet «verden», svetlo «lys», og sveto «hellig». Světlá er tsjekkisk for «lys». Světlana er den tsjekkiske formen av navnet, Svjatlana (Святлана) den hviterussiske formen, Svjetlana den kroatiske formen og Svitlana (Світлана) den ukrainske formen.

Lana er en kortform av navnet, men kan også være en kortform av engelske Alana.

Utbredelse
Svetlana ble popularisert gjennom diktet «Svetlana» fra 1813 skrevet av den russiske dikteren Vasilij Zjukovskij.
I 2013 var det i Norge 623 kvinner som har Svetlana som første fornavn og 547 kvinner som har det som eneste fornavn.

Svetlana har bulgarsk navnedag 6. februar, russiske navnedager 26. februar og 2. april, slovakisk navnedag 15. mars, tsjekkisk navnedag 20. mars og latvisk navnedag 28. september. Svjetlana har kroatiske navnedager 2. februar, 3. oktober, 29. november og 13.  desember.

|}

Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
 Svetlana Allilujeva (1926–2011), datter av Josef Stalin
 Světlana Nálepková (f. 1960), tsjekkisk skuespiller
 Svetlana Boginskaja (f. 1973), russisk turner
 Svetlana Khorkina (f. 1979), russisk turner
 Svetlana Zakharova (f. 1979), russisk danser
 Svetlana Kuznetsova (f. 1985), russisk tennisspiller
 Svetlana Chernova, russisk-norsk danser
 Svetlana Fjæren, norsk politiker
 Svetlana Isjmuratova, russisk skiskytter
 Svetlana Ražnatović, serbisk artist
 Svetlana Stević, serbisk sanger
 Svetlana Bazjanova, tidligere russisk skøyteløper
 Svetlana Zjurova, russisk skøyteløper
 Svetlana Pospelova, russisk friidrettsutøver
 Svetlana Savitskaya, russisk astronaut

Annen bruk av navnet
 «Svetlana», dikt fra 1813 skrevet av den russiske dikteren Vasily Zhukovsky
 Svetlana Nazarova, hovedperson i flere romaner av Sergei Lukyanenko
 882 Swetlana, en asteroide

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kvinnenavn
Vernadskij (forskningsstasjon)

Vernadskij (Akademik Vernadskij) er Ukrainas eneste forskningsstasjon i Antarktis, beliggende på Marina Point på Galindez Island i øygruppen Argentine Islands. Stasjonen ble etablert ved at Ukrainas National Antarctic Scientific Center overtok britenes base Faraday Station i februar 1996 for 1 britisk pund.

Fra stasjonen drives det forskning innen meteorologi, den øvre atmosfæren, geomagnetisme, ozon, seismologi, glasiologi, økologi, biologi og fysiologi.

Stasjonen består av ni bygninger, som alle står på fjellgrunn. Den er helårsbemannet og kan innkvartere inntil 24 personer. Stasjonen er oppkalt etter den ukrainske vitenskapsmannen Vladimir Vernadskij (1863–1945).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Forskningsstasjoner i Antarktis
Antarktishalvøya
Vitenskap og teknologi i Ukraina
Etableringer i 1996
Artikler i Antarktis-prosjektet
Faraday Station

Faraday Station er en tidligere britisk forskningsstasjon i Antarktis. Stasjonen ble etablert av Falkland Islands Dependencies Survey som Base F, eller Argentine Islands, på Winter Island i øygruppen Argentine Islands i 1947. Hovedbygningen ble reist på tuftene etter hytta til British Graham Land Expedition 1934–1937.

Stasjonen flyttet til  naboøya Galindez Island i mai 1954, der hovedbygget ble navngitt «Coronation House». Basen endret navn til Faraday i august 1977 for å hedre den britiske vitenskapsmannen Michael Faraday.

Stasjonen ble i 1996 overført til Ukraina for £1 og omdøpt til Akademik Vernadsky. Stasjonen består av ni bygninger, som alle står på fjellgrunn. Den er helårsbemannet og kan innkvartere inntil 24 personer.

Referanser 

Forskningsstasjoner i Antarktis
Britisk Antarktis
Etableringer i 1947
Opphør i 1996
Artikler i Antarktis-prosjektet
1940-årene i Antarktis
Stiftelsen Norsk Mat

Stiftelsen Norsk Mat (tidligere Stiftelsen Matmerk) er en uavhengig stiftelse som har som formål å bidra til økt mangfold, kvalitet og verdiskaping i norsk matproduksjon. Den ble opprettet av Landbruks- og matdepartementet i 2007.

Stiftelsen har 20 ansatte og kontor i Oslo. Administerende direktør er Nina Sundqvist.

Fagområder 
 Kvalitetssikring av norsk matproduksjon gjennom landbrukets internkontrollsystem, Kvalitetssystemet i landbruket] (KSL)
 Utvikling og profesjonalisering av lokalmatprodusenter og drift av databasen lokalmat.no
 Markedsføring av merkeordningene «Nyt Norge», «Spesialitet» og Beskyttede betegnelser
Tildeling av Ingrid Espelid Hovigs matkulturpris

Stiftelsen har i tillegg ansvaret for godkjenning av gårder og redaktøransvar for den nasjonale nettsiden for «Inn på Tunet», samt for å drive generisk informasjon om økologisk matproduksjon gjennom nettsiden www.okologisk.no.

Importert kjøtt 
I 2020 fikk TINE innvilget dispensasjon for å kunne bruke importert kjøtt i skinke- og baconost merket Nyt Norge fram til 1. juni 2021.

I april 2021 kunne P4 informere om at Tine har brukt 924 kilo med importert kjøtt i Norvegia smøreost merket med "Nyt Norge".

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Stiftelsen Norsk Mat sine vedtekter
 Inn på Tunet

Norske stiftelser
Norsk mat
Etableringer i 2007
Francesco Landini

Francesco Landini (ca. 1325 – 1397) var en florentinsk komponist og organist, sanger, poet, multiinstrumentalist og orgelbygger. Han var også oppfinner av musikkinstrumenter.

Landini var en av de mest populære komponistene på andre halvdel av 1300-tallet og uten sammenligning den mest berømte komponisten i Italia.

Liv og virke 
En koppersykdom gjorde Francesco Landini blind i barndommen. Han konsentrerte seg om musikk og behersket flere instrumenter i tillegg til orgel, for eksempel lutt, og han sang, skrev poesi og komponerte. Ifølge biografen Filippo Villani, hvis Liber de origine civitatis Florentiae regnes som den biografiske hovedkilden til Landini, beskjeftiget Landini seg også med astrologi, etikk og filosofi. Dermed legemliggjorde han den typiske 1300-tallskomponisten, som så seg selv og uttrykte seg som en intellektuell personlighet – til forskjell fra komponistene i tidlig middelalder som det knapt finnes kunnskap om personligheten til. I det allerede føderal-republikansk pregede Italia kunne mektige borgere av bystater som Venezia, Siena og Firenze tilby kunstnerne samfunnsmessige fora å utfolde seg på, eksempelvis slik det kom til uttrykk i Boccaccios Dekameronen. Giovanni Gherardi da Prato forteller i Paradiso degli Alberti hvordan stedets litterati – leger, filosofer, matematikere og teologer – diskuterte med hverandre mens de lyttet til Landinis vidunderlig vakre spill på portativet.
 
Landini var ansatt som organist ved Santa Trinità-klosteret i Firenze, og mellom  1365 og 1397 som organist og kapellan ved San Lorenzo-kirken i Firenze.

Landini konstruerte orgler og oppfant musikkinstrumenter, eksempelvis et som ble kalt serena eller syrena syrenarum, og som kompinerte trekk fra lutt og psalterium, en antatt forgjenger for bandura.

Verk 
Det er bevart over 150 verk etter ham, tolv to- og trestemmige madrigaler, en caccia, 141 ballate, hvorav 92 tostemmige, 2 såvel to- som trestemmig, og 47 trestemmige, og noen få messer. Han regnes som den største mester av trecento-madrigaler. Man antar at Landini skrev teksten til mange av sine verk.

Landini-verk finnes i følgende manuskripter:
 Codex Panciatichiano (f.1-50)
 Codex Reina
 Codex Squarcialupi

Eksterne lenker 
 Francesco Landini (c.1325-1397): Works List & Discography, verkfortegnelse og diskografi
 Davide Daolmi: Francesco Landini. Le fonti biografiche, kildetekst og bilder fra Squarcialupi-Codex
 Margo Schulter: What is a Landini cadence?, mediveal.org

Referanser 

Middelalderkomponister
Italienske komponister
Musikkinstrumentmakere
Multiinstrumentalister
Personer fra Fiesole
Blinde personer
Hov (biologi)

En hov eller høv er nederste del av tærne på et hovdyr. Vanligvis brukes uttrykket mest om hester, der hver fot ender i en enkelt tå med en stor, flat negl (selve hoven) som avslutning. Også nesehorn og tapirer har tær som ender i høver, men der er det flere høver per fot.

Hoven på en hest vokser og må derfor beskjæres hver annen måned hvis hesten ikke går uskodd. Når en hest blir skodd, beskjæres høvene. Feil i beskjæring eller skoing kan gi sykdommer og feil i ben og høver. Det er viktig å passe på at hoven får vide seg ut også når den har sko på seg.

Se også
 Klauv
 Klo
 Hovdyr
 Hovslager
 Hestehøver

Eksterne lenker
 Om hov hos SNL

Dyreanatomi
Torstein Seiersten

Olav Torstein Seiersten (født 22. februar 1931 i Brandbu, Oppland) var en av verdens beste langdistanseløpere på skøyter på 1950-tallet.
Han gikk for Brandbu Idrettsforening. Seiersten begynte å gjøre seg gjeldende som juniorløper sesongen 1950/51. Han kom på 10.-plass under junior-NM på Hamar i 1951, plassen foran den to år yngre Knut Johannesen. Vinteren 1952 satte Seiersten ny uoffisiell verdensrekord på 5000 meter for juniorer med tida 8.33.0 under et løp på hjemmebanen på Berstjernet på Brandbu. Helga etter stilte han som storfavoritt under junior-NM, men der presterte han å falle både på 500 og 5000 meter.

I 1952/53-sesongen fikk han et avbrekk da han var med i Tysklandsbrigaden. Seiersten kom sterkt tilbake i et førjulsstevne i Trondheim i desember 1953. Her vant han 3000-meteren foran Hjalmar Andersen i det som var Hjallis' comeback-stevne. 

Torstein Seiersten arbeidet hele sitt yrkesaktive liv som konduktør i NSB. Det var vanskelig å få trent tilstrekkelig i perioder med ugunstig skiftarbeid. Foran Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo, fikk han permisjon uten lønn og bedre anledning til å trene. I OL gikk han bare 5000 meter og måtte der nøye seg med en 10.-plass. Formen var toppet til Allround-VM 1956 på Bislett Stadion 12. februar 1956 14 dager etter OL. Her gjorde Seiersten sitt beste løp i karrieren da han vant 10 000 meter på 16.43,3 foran mesteren Oleg Gontsjarenko. Sammenlagt kom han på 4.-plass. I Allround-VM 1957  ble han nummer 5, og samme plassering fikk han i Allround-EM 1958. Han fikk bronsemedalje i NM all round både i 1959 og 1960. Han deltok i sitt første senior-NM på Bislett i 1954 og etter å ha deltatt i 11 mesterskap på rad, deltok han i sitt siste i Tønsberg i 1964. Torstein Seiersten hadde planer om å legge opp etter 1962-sesongen, men ble utfordret av Knut Johannesen til å være med på treningsopplegget til Stein Johnson. Det ga gode resultater også for Seiersten som var blant dem som rekordforbedret seg under landskampen mot Sovjet på Bislett i januar 1963. På 5000 meter oppnådde han den sterke tiden 7.52.0. Han la opp etter 1964-sesongen. Seinere hadde han noen oppgaver som lagleder for Norges Skøyteforbund.

Olympiske meritter 
 Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo, 5 000 meter – 10.-plass
 Vinter-OL 1960 i Squaw Valley, 5 000 meter – 4.-plass
 Vinter-OL 1960 i Squaw Valley, 10 000 meter – 6.-plass

Personlige rekorder

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Torstein Seiersten på The-Sports.org (internasjonale mesterskapsresultater)
 
 Bilde av Seiersten på Digitalt Museum

Norske skøyteløpere
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1956
Skøyteløpere under Vinter-OL 1956
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1960
Skøyteløpere under Vinter-OL 1960
Deltakere for Norge i allround-VM på skøyter
Skøyteløpere for Brandbu Idrettsforening
Personer fra Gran kommune
Artikler i skøytesportprosjektet
Fødsler i 1931
Styliani Tsikouna

Styliani «Stella» Tsikouna (gresk: Στυλιανή "Στέλλα" Τσικούνα, også skrevet Stiliani Tsikouna; født 19. oktober 1972 i Khalkis) er en gresk diskoskaster. Hun ble nummer fem under OL i Sydney 2000.

Hennes karrierebeste resultat er 65,25 meter, fra et stevne i Heraklion, i mai 2004. Resultatet rankerer henne som nummer tre blant greske diskoskastere gjennom tidene, bak Ekaterini Voggoli and Anastasia Kelesidou. Etter endt karriere har hun fått stilling i den greske marinen.

Under OL på hjemmebane i 2004 hadde hun 9. beste resultat i kvalifiseringen (61,72 meter), men klarte ikke å følge opp i finalen. Der åpnet hun med 59,48, og kom ikke lenger. Det gav henne en 11.-plass.

Internasjonale mesterskap

Referanser

Eksterne lenker 
 
 olympionikes.gr: Utøverprofil fra Assosiation of Hellenic Olympic winners

Greske diskoskastere
Deltakere for Hellas under Sommer-OL 1996
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Hellas under Sommer-OL 2000
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Hellas under Sommer-OL 2004
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2004
Alumni fra University of Texas at El Paso
Personer fra Evvia
Fødsler i 1972
San Millán de la Cogolla

San Millán de la Cogolla er en lite befolket kommune i La Rioja, (Spania). Den har sitt navn fra 600-tallets (St.Emilianus også kalt San Millán)) som levde her, samt fra formen til fjellene omkring (ordet cogolla betyr "hette"). Tettstedet er kjent for sine tvillingklostre Yuso og Suso, som kom på UNESCOs verdensarvliste i 1997. I 2007 var innbyggertallet 303, etter at det falt mye i løpet av 1900-tallet. Området er spanskspråklig, men noen lokale stedsnavn er av baskisk opphav.

Historien til klostrene i San Millán 

Suso er det eldste av de to klostrene, og her ble de første kjente sitater på spansk og baskisk språk skrevet. I dag finnes disse på museum i Madrid.

Kristendommen har en fortløpende historie i San Millán siden St. Emilianus sin tid. Skriverommet forble aktivt selv under den muslimske perioden, og gjennom århundre har det religiøse samfunnet overvunnet forskjellige endringer som har påvirket klostrene. Uansett har dagliglivet på klosteret utviklet seg. De opprinnelige munkene som holdt til på Suso var eremitter, men Yuso utviklet seg som Benediktinerkloster og er idag et Augustinkloster. Idag tiltrekker San Millán seg mange pilegrimer som går leden «Sankt Jakobs veg», selv om klostrene ligger litt fra den offisielle ruten mellom Nájera og Burgos. Deler av Yuso klosteret er ombygd til hotell.

Referanser

Kilder 
 UNESCOs verdensarvliste
 Cervantes Centre

Eksterne lenker 
 
 Klosteret San Millán de Yuso sin offisielle nettside

Spansk kultur
Kommuner i La Rioja
Verdensarven i Spania
Katolske klostre
Klostre i Spania
Anders Lindegaard

Anders Rosenkrantz Lindegaard (født 13. april 1984) er en dansk fotballspiller som spiller for den svenske klubben Helsingborgs IF.

Han spilte for den norske klubben Aalesunds FK før han i 2010 ble kjøpt av Manchester United. Lindegaard var utleid til Aalesunds Fotballklubb i vårsesongen 2009, og gikk høsten 2009 permanent over til Ålesund-klubben. Lindegaard var tidligere målvakt for Odense Boldklub.

I januar 2011 ble overgangen til Manchester United gjennomført, trass i at landsmann og klubblegende Peter Schmeichel anbefalte å hente en mer merittert keeper. Overgangssummen ble antatt å ligge på rundt 3 500 000 pund, hvorav en betydelig del skulle utbetales etter et bestemt antall kamper. Dette er den dyreste overgangen i Aalesunds FKs historie.

Den 31. august meldte Lindegaard overgang til West Bromwich Albion FC på en fri overgang, hvor han skrev under på en toårskontrakt og ble gjenforent med Darren Fletcher og Jonny Evans fra sin tid i Manchester United.

Oppholdet hos West Bromwich ble nok litt skuffende for dansken som gikk på lån til Lancashire og Preston North End FC ut kontraktsperioden. Lindegaard fikk ikke fornyet tillit hos noen av klubbene og sto uten kontrakt sommeren 2017, men en langtidsskade på Burnley FCs landslagskeeper Tom Heaton ga keeperen mulighet til å holde hanskene varme på Turf Moor ut 2017/18-sesongen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Danske fotballspillere
Spillere i Fotball-EM 2012
Fotballspillere for Odense BK
Fotballspillere for Kolding FC
Fotballspillere for Aalesunds FK
Fotballspillere for Manchester United FC
Fotballspillere for West Bromwich Albion FC
Fotballspillere for Preston North End FC
Fotballspillere for Burnley FC
Fotballspillere for Helsingborgs IF
Vinnere av Kniksenprisen
Norgesmestere i fotball
Utenlandske fotballspillere i Norge
Fotballkeepere som har scoret
Personer fra Odense
Anne Rimmen

Anne Elgård Rimmen (født 11. september 1981 i Danmark) er en norsk programleder og tidligere sportsanker for NRK Sport. Hun er født i Danmark, men flyttet til Norge som treåring. Hun er dansk statsborger og samboer med Ailo Mikkelsen Gaup, og sammen har de to barn.
Rimmen tok sin journalistutdannelse ved University of Queensland i Brisbane i Australia. Hun startet TV-karrieren som videojournalist, programleder og redigerer i TV Telemarks redaksjon i Skien. Etter dette arbeidet Rimmen for bladet RED og i TVNorges sportsredaksjon. Etter at hun kom til NRK i september 2007 var hun primært tilknyttet NRK Sport, hvor hun blant annet var programleder for OL-studio fra Sommer-OL 2012 i London i tillegg til å være sportsanker i Dagsrevyen og de øvrige nyhetsprogrammene på NRK. Våren 2011 var hun programleder for Melodi Grand Prix-sendingene sammen med Per Sundnes. Hun vant folkets pris under Gullruten 2011.

I 2014 var hun programleder for NRK-programmet Monsen på villspor, og i 2020 deltok hun som «Ravnen» i underholdningsprogrammet Maskorama på NRK. 

Anne Rimmen er stesøster til TV-medarbeiderne Morten Stokstad og Marte Stokstad.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Programledere for NRK
Vinnere av Gullrutens publikumspris
Norske sportsjournalister
Programledere for Melodi Grand Prix
Gordes

Gordes er en kommune i departementet Vaucluse i regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur sør i Frankrike. Nærmeste større by er Avignon.

Geografi 
Området til Gordes inneholder noe av "Les Monts de Vaucluse", en gruppe fjell og åser.

Nabotettsteder 
I nord grenser kommunen til: Venasque og Murs.
I øst: Joucas og Roussillon (Vaucluse).
I sør: Goult, Saint-Pantaléon, Beaumettes og Oppède.
I vest: Cabrières-d'Avignon og Saumane-de-Vaucluse.

Postnummer 
Gordes sitt postnummer er 84220, som den deler med Goult, Murs, Roussillon, Cabrières d'Avignon, Les Beaumettes og Saint Pantaléon.

Historie 
Navnet "Gordes" kommer fra keltiske ordet "Vordense". Vordense var uttalt Gordenses, så Gordae/Gordone og tilslutt Gordes

Okkupert av det romerske imperium.

I 1031 ble slottet bygget og the latinske ordet "castrum" ble lagt til stedsnavnet, så det ble "Castrum Gordone". Slottet ble forsterket i 1123.

I 1148 Sénanque Abbey var etablert med støtte av Alfant, Bishop of Cavaillon og Ramon Berenguer II, Count of Barcelona, Count of Provence, av kristine munker som kom fra Mazan Abbey i Ardèche.

I det åttende århundre, en benediktinerorden kjent som Saint-Chaffret bygget på stedet til antikkens cella (romersk tempel) som var ødelagt under arabernes invasjoner.

Etter at Kong René av Provence sin død, ble Provence i 1481 innlemmet i det franske kongedømme som en "province royale française" (kongelig fransk provins).

Under andre verdenskrig var Gordes en aktiv motstandslandsby og fikk senere tildelt en medalje for sin innsats, Croix de guerre 1939–1945.

Land

Arkitektur 

Hovedseverdigheten for byen er slottet som ligger midt i sentrum. Det ble i 1525 delvis gjenoppbygd i renessansestil.

I umiddelbar nærhet til byen ligger Sénanqueklosteret i romersk-bysantisk stil. Et fortsatt virksomt kristent kloster med monker. Samt "landsbyen av bories" (også skrevet "boris", "borris" og "borries"), som er antikke steinhus bygd på iglovis.

Alle bygningene i Gordes er laget av stein og terracottatakstein. Ingen gjerder er tillat, kun steinmurer. Alle strøm- og telefonkabler er nedgravd, og gatene er stenlagt.

Dagliglivet 

En gang i uken, på tirsdags formiddag, er det marked. Torgselgere fra området setter opp boder og selger sine varer: mat, klær, instrumenter, dekorasjoner og håndarbeid. Tettstedet har to bakerier og noen butikker.

Gordes er også kjent som sted for kunstere som har levd og arbeidet her: (André Lhote, Marc Chagall, Philippe Ragueneau, Victor Vasarely, Victor Spahn, Walter Salles, Willy Ronis, etc.) og politikere (inkludert François Mitterrand).

Turistattraksjoner i nærheten 

De nærmeste severdighetene er Sénanqueklosteret og landsbyen des Bories.

Det er kort vei fra Gordes til Fontaine-de-Vaucluse, Roussillon og L'Isle-sur-la-Sorgue. 
I nord ligger Mont Ventoux og i sør Luberon.

Befolkningsutvikling 
Antall innbyggere i kommunen Gordes

Se også 
 Victor Vasarely

Litteratur 
 GORDES notes d'histoire er en referansebok på fransk om historien til landsbyen, skrevet av Jean-Louis Morand og korrigert av kommunen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Kommunedata INSEE

Kommuner i Vaucluse
Croix de Guerre (Frankrike)
Kirkevalget i Norge 2009

Kirkevalget i Norge 2009 var et valg til flere av organene i Den norske kirke. Det fant sted 14. september 2009, i en del kommuner også 13. september. Valget var en følge av et politisk forlik som ble inngått i 2008 om Den norske kirkes stilling som statskirke, der blant annet en demokratireform var et sentralt moment. Det var første gangen det ble gjennomført et nasjonalt koordinert valg til alle kirkeorganene.

Det ble valgt menighetsråd for samtlige 1 280 menigheter i Den norske kirke. Dessuten var det for første gang direktevalg av lekmedlemmer til bispedømmerådene og delegater til Kirkemøtet. Kirkevalget fant sted samtidig med stortingsvalget 2009.

Det var omkring 3,2 millioner stemmeberettigede ved valget, det vil si alle registrerte medlemmer av Kirken som var født i 1994 eller tidligere. Ved forrige kirkevalg var valgoppslutningen 4,2 prosent.

Reglene for valget ble vedtatt av Kirkemøtet i november 2008, og den nødvendige lovhjemmel ble vedtatt i Odelstinget og Lagtinget våren 2009. Stortinget bevilget 68 millioner kroner til demokratireformen, herav 27 millioner kroner til lokal gjennomføring.

Bispedømmerådene 

Ved valg av sju lekfolksrepresentanter til hvert bispedømmeråd ble det utprøvd ulike modeller. I Oslo, Hamar, Stavanger og Nord-Hålogaland bispedømmer ble samtlige sju valgt ved direkte valg. I Borg, Nidaros og Sør-Hålogaland ble tre av de sju (altså et mindretall) valgt direkte, mens det i Tunsberg, Agder og Telemark, Bjørgvin og Møre var fire av de sju (et flertall) som ble valgt direkte ved kirkevalget. De som ikke ble valgt direkte, ble valgt av menighetsrådene i bispedømmet. Valgperioden er som en overgangsordning satt til to år, slik at det blir nytt valg samtidig med kommunevalget 2011.

Kirkemøtet 

Kirkemøtet består av medlemmene av bispedømmerådene (pluss lederen av Samisk kirkeråd), og det er altså dermed delvis valgt ved kirkevalget. 

Kirkemøtet består nå av 59 menn og 56 kvinner. Gjennomsnittsalderen er 47,8 år.

Eksterne lenker 

 Kirkens nettsider om valget
 Nordisk nettverk for ekteskapet – om kirkevalget

Noter 

2009
Valg i 2009
2009 i Norge