alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Pterogeniidae

Histanocerus
 Katagenius
 Kryptogenius
 Pterogenius
 Tychogenius
 Anogenius
 Hydromalion
 Laenagenius

Pterogeniidae er en artsfattig familie av små biller som er kjent fra Sørøst-Asia og Indonesia (indomalayiske faunaområde).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
 Familien Pterogeniidae Crowson, 1953
 Slekten Anogenius Löbl & Leschen, 1994
 Anogenius clypealis   Löbl & Leschen, 1994 – Malaysia
 Slekten Histanocerus Motschulsky, 1858 - 14 arter
 Slekten Katagenius Burckhardt & Löbl, 1992 - bare én art:
 Katagenius tamil Burckhardt & Löbl, 1992 
 Slekten Kryptogenius Burckhardt & Löbl, 1992 - 5 arter, blant andre:
 Kryptogenius acericornis Burckhardt & Löbl, 1992
 Kryptogenius bidentatus Burckhardt & Löbl, 1992
 Slekten Laenagenius Löbl, 2005 - bare én art:
 Laenagenius apterus Löbl, 2005  – Kina
 Slekten Pterogenius Candéze, 1861 - to arter:
 Pterogenius besucheti Lawrence, 1977
 Pterogenius nietneri Candeze, 1861
 Slekten Tychogenius Burckhardt & Löbl, 1992 - to arter:
 Tychogenius armatus Burckhardt & Löbl, 1992 
 Tychogenius spatulifer Burckhardt & Löbl, 1992

Eksterne lenker 
 

Biller
Felix kino

Felix kino er en kino på Aker Brygge i Oslo.

Kinoen åpnet 15. juni 1989 og hadde siste forestilling 30. desember 2011. Kinoen hadde to saler med til sammen 343 sitteplasser, hvorav 211 sitteplasser i Sal 1 og 132 sitteplasser i Sal 2.

Kinoen gjenåpnet 12. april 2013, med to saler, hvorav 209 plasser i Sal 1 og 130 plasser i Sal 2. Felix ble imidlertid stengt igjen kort tid senere, etter dårlig billettsalg.

Referanser 

nedlagte kinoer i Oslo
Etableringer i 1989
Studentenes og Akademikernes Internasjonale Hjelpefond

Studentenes og Akademikernes Internasjonale Hjelpefond (SAIH) er en norsk organisasjon som ble dannet 18. november 1961. Organisasjonens motto er «Utdanning for frigjøring» og arbeider med utdanning som bistand. Sentralt i arbeidet er støtte til høyere utdanning, men også sivilsamfunnsorganisasjoner som jobber for LHBT, likestilling, urbefolkning, og HIV-positives rettigheter.

Virksomhet 
SAIH var en av de første organisasjonene i Norge som engasjerte seg i kampen mot apartheid og offentlig kritiserte regimet i Sør-Afrika. Gjennom mange tiår støttet SAIH utdanningsprosjekter i Sør-Afrika, og har fortsatt arbeidet etter apartheids fall. Nå er fokuset på utdanning for sivilsamfunnsorganisasjoner som jobber for kvinners-, HIV positive- og LHTBI personers rettigheter.

Organisasjonen finansieres i stor grad av studenter og akademikere i Norge gjennom «tierordningen». Når studentene betaler semesteravgiften kan de velge å betale 10 til 40 kroner til SAIH. Det er opp til de lokale studentdemokratiene ved utdanningsinstitusjonene å avgjøre om og hvor mye studentene skal få muligheten til å bidra til SAIH gjennom semesteravgiften. Ansatte ved høyere utdanningsinstitusjoner som er medlem i SAIH kan starte en automatisk innbetalingsordning til organisasjonen gjennom lønnsslippen. I tillegg til en rekke utdanningsinstitusjoner er organisasjoner som Akademikerne, Unio, Fellesorganisasjonen, Forskerforbundet, Norsk Studentorganisasjon, Norsk Tjenestemannslag, Samfunnsviterne og Utdanningsforbundet medlem i SAIH. Organisasjonens arbeid er tredelt mellom  bistand i sør og informasjonsarbeid og politisk påvirkning i Norge. 

SAIH har prosjekter i syv land: Sør-Afrika, Zimbabwe, Zambia, Colombia, Nicaragua, Bolivia og Myanmar.

På årsmøtet i 2018 vedtok SAIH en resolusjon om «avkolonisering av høyere utdanning». Dette valget av ideologisk ståsted har vakt kritikk.

Ledere

1961–1965    Gøsta Lindeberg
1965–1966    Ole Rømer Sandberg
1966–1970    Gøsta Lindeberg
1970–1974    Bjørn Johannessen
1974–1977    Erik Berg
1977–1981    Marit Nybakk
1981–1983    Vidar Bjørnstad
1983–1986    Inger Kristin Tronstad
1986–1989    Heidi Stein
1989–1991    Odd Kjetil Johannesen
1991–1992    Vibeke Johnsen
1992–1994    Ellen M. Hansen
1994–1995    Yngvild Bergrav Hanssen
1995–1996    Vibeke Hermanrud
1996–1997    Stefan Midteide
1997–1998    Ronny Hansen
1998–1999    Tor Kjetil Edland
1999–2000 Ståle Berglund
2000–2001   Ellen Cathrine Kiøsterud
2002–2003    Signe Aanby (to perioder)
2004             Eirik Gulseth
2005–2006     Kathrine Sund-Henriksen (to perioder)
2007–2008   Jonas Holmqvist (to perioder)
2009 Sigrun Espe
2010 Runar Myrnes Balto
2011 Anette Remme
2012 Erik Schreiner Evans
2013 Anja Bakken Riise
2014–2015 Jørn Wichne Pedersen
2015–2016 Nicklas Poulsen Viki 
2016–2017 Inga Marie Nymo Riseth
2017–2018 Beathe Øgård
2019-2021 Sunniva Folgen Høiskar
2021-2022 Hector Enoc Ulloa

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske ideelle organisasjoner
Norske humanitære organisasjoner
Etableringer i 1961
Frei Fotballklubb

Frei Fotballklubb (FFK) (stiftet 1. januar 1997) er en norsk fotballklubb fra Kristiansund i Møre og Romsdal. Klubben er en av de største breddeklubbene i Kristiansund, og har for tiden lag i de aller fleste aldersgrupper med stigende vekst på jentesiden. Frei FK stiller dame- og herrelag i seniorklassen i 2019. Frei FK er en NFF kvalitetsklubb.

Historikk  
Klubben ble til da Rensvik Fotballklubb og fotballgruppa i Frei IL slo seg sammen til en klubb fra 1. januar 1997. Selv om Frei FK er en forholdsvis ung klubb, har klubben lange tradisjoner å se tilbake på. Frei IL ble stiftet så langt tilbake som i 1918 og Rensvik Fotballklubb ble stiftet i 1931.

Anlegg 
Omsundet Stadion er klubbens hovedarena og ble offisielt åpnet 1. oktober 2005. Der finnes klubbhus med garderobeanlegg, tribuneanlegg med kiosk og toalettfasiliteter. Anlegget fremstår i dag som et moderne fotballanlegg.

Klubben innviet en splitter ny kunstgressbane i 2017 da Rensvik Kunstgressbane ble ferdigstilt. 

På vinterstid disponerer klubben Freihallen. Innendørshallen er også er arena for Freihallen Cup.

Administrasjon og sportslig ledelse

Styret 

 Øystein Haugan: Leder
Fredrik Kleivli: Nestleder/sportslig leder
Arve Sundli: Styremedlem
Bjørn Inge Kvernstad: Styremedlem
Linn Mekvik: Styremedlem
Roar Trøan: Styremedlem
Cecilie Kvisvik: Styremedlem
Evelyn Leikanger: Varamedlem
Tore Ludvigsen: Varamedlem

Sportslig utvalg 

 Fredrik Kleivli: Sportslig leder, FIKS ansvarlig og KBK/NEAS kontakt. 
Aina Aarøe: Trener- og jentefotballansvarlig.
Tore Ludvigsen: Politiattestansvarlig, logistikk- og påmeldingsansvarlig.
Cecilie Kvisvik: Fair-Play og dommeransvarlig

Utmerkelser 
 Frei FK ble av Norges Fotballforbund tildelt prisen "Årets Fair-Play klubb 2018" i Nordmøre og Romsdal Fotballkrets. 
 Klubben ble i 2019 nominert av Norges Fotballforbund til UEFA Grassroot Awards i kategorien "Best Grassroot Club". Frei FK var Norges eneste kandidat i denne kategorien.

Samarbeid med Kristiansund Ballklubb 
Kristiansund BK ble startet som en sammenslåing på A-lagsnivå av Kristiansund FK og Clausenengen, men har etter dette opprettet samarbeid med flere klubber i Kristiansundsregionen deriblant Frei FK. I sesongen 2007 og 2008 benyttet KBK Omsundet Stadion som sin primære hjemmebane.

Freihallen Cup 
Frei FK arrangerer årlig den tradisjonsrike innendørscupen Freihallen Cup i januar/februar. Fotballcupen er forbeholdt barnefotballen. I 2018 deltok i overkant av 100 lag.

Tidligere spillerprofiler i Frei FK 

 Joakim Bjerkås
 Aina Aarøe
 Berit Aspehaug Kjøl

Referanser

Eksterne lenker
 



Frei
Fotballag i Kristiansund
Fotballag etablert i 1997
Delegasjon

Delegering (av latin delega're) vil si overføring av myndighet. Hensikten er avlasting av arbeidsoppgaver fra den som formelt innehar myndigheten, samt forenkling av beslutningsprosess.

Delegering kan skje i forbindelse med et spesielt oppdrag, ved at en person opptrer med fullmakt til å utføre en spesiell handling. 

Den mest omfattende form for delegering skjer imidlertid som en mere generell overføring av myndighet i et hierarki. Det kan være i en organisasjon, der styret delegerer avgjørelser til daglig leder ved en prokura, eller videre nedover i en organisasjon til en person som utfører den praktiske arbeidsoppgaven.

Delegering er også vanlig i forbindelse med lovmessige avgjørelser, ved for eksempel at avgjørelser blir delegert fra statlig nivå til kommunalt nivå. 

Personer eller organisasjoner som delegerer fra seg, er imidlertid til syvende og sist ansvarlig for at jobben blir utført, og står også hovedansvarlig for økonomiske forpliktelser, og for feil som blir begått. 

Må ikke forveksles med delegasjon sett i sammenheng med f.eks. part i forhandlings-/drøftingssammenheng.

Statsrett
Statsvitenskap
Arbeidsliv
Politisk terminologi
Trygve Allister Diesen

Trygve Allister Diesen (født 11. juli 1967) er  TV-skaper, filmregissør, manusforfatter og produsent. Han er halvt skotsk og halvt norsk av fødsel, men oppvokst i Songdalen, og bosatt i Oslo. 

Trygve Allister Diesen er mest kjent som skaper av TV-serien Wisting, basert på Jørn Lier Horsts krimbøker (2019). Han er også skaperen av Torpedo (vist 2007), og har regissert TV og film i flere land.

Diesen har regissert tre langfilmer: Tyven tyven (Norges Oscar-kandidat 2003) og thrilleren Mørkets øy i Norge, samt independentfilmen Red (2008 film) i USA. Filmen, med Brian Cox i hovedrollen, hadde sin premiere på Sundance-festivalen i 2008, og Diesen var regissør og produsent. 

Diesen studerte film ved University of Southern California, School of Cinematic Arts, på begynnelsen av 1990-tallet. I 2010 var han den første som fullførte doktorgrad i regi ved Den norske filmskolen.

Filmografi (utdrag) 
 Wisting, 2019, serieskaper, regissør, hovedforfatter 
Arne Dahl, 2015, regi 
The Assets, 2014, regi 
Det tredje øyet, 2014, regi 
Varg Veum - I mørket er alle ulver grå, 2011, manus  
Varg Veum - Svarte får, 2011, manus 
Kommissarie Winter – Vänaste Land, 2010, regi
 Red, 2008, regi og produsent
 Torpedo, 2007, regi, manus (m/Knut Kristiansen (manusforfatter) og Kjersti Ugelstad)
 Drømmefangeren, 2006, regi
 Tyven tyven, 2002, regi, manus (m/Knut Kristiansen (manusforfatter))	
 Mørkets øy, 1997, manus/regi

Referanser

Eksterne lenker  
 

Norske filmregissører
Norske manusforfattere
Personer fra Kristiansand kommune
Consolidated B-24 Liberator

Consolidated B-24 Liberator var et fire-motors amerikansk bombefly utviklet og bygget av Consolidated og på Willow Run under andre verdenskrig. Flyet har kommet i skyggen av den mer kjente B-17 Flying Fortress, men ble bygget i både større antall og hadde større innflytelse på krigens gang. Flyets vinger skapte dog en del stabilitetsproblemer, og har nok ført til at B-17 er mer kjent enn B-24. Dersom B-24 ikke ble lastet på rett måte, slik at flyet ikke hadde god nok balanse, ville en flyger få store problemer og mye arbeid med å holde flyet på rett kjøl. Vingene var svært lange, men ikke særlig brede – i motsetning til B-17. Under konstruksjonen av flyet regnet man seg frem til at en slik vingeform ville minske luftmotstanden, og gi flyet bedre rekkevidde og høyere marsjfart, men det gikk på bekostning av stabilitet. B-24 var dermed et krevende fly å holde i balanse.

Flyet fikk likevel stor betydning – ikke minst på grunn av rekkevidden som ikke bare hadde strategisk betydning i kampen mot den tyske krigsindustrien, men også stor betydning i slaget om Atlanterhavet hvor B-24 Liberator fratok de tyske ubåtene det de hadde igjen av områder hvor de kunne ferdes uten å frykte flyangrep. Se anti-ubåtkrigføring. Britiske anti-ubåt Liberator fikk påmontert fire fastmonterte Hispano 20 mm maskinkanoner under nesen for angrep mot ubåter i overflatestilling, og er de tyngste flyene som ble utstyrt med slikt skyts under andre verdenskrig.

B-24 Liberator ble brukt på alle fronter under den andre verdenskrig i både amerikansk og britisk tjeneste, inkludert samveldestatene, og i en rekke forskjellige roller. De siste B-24 i aktiv tjeneste var i bruk i det indiske flyvåpenet helt frem til 1968 som maritime rekognoseringsfly.

Spesifikasjoner

Eksterne lenker 
 Wings Palette-fargelegging

 

Bombefly
Fly fra andre verdenskrig
Maritime patruljefly
Firemotors propelldrevne luftfartøy
Luftfartøy produsert i USA
Torshov gård

Torshov er en gård i Ridabu i Hamar kommune. Navnet tyder på at stedet kan ha vært et hov i før-kristen tid, antagelig for den norrøne guden Tor. Ordet «hov» går igjen i mange stedsnavn i Norge og knyttes gjerne til offerplasser.

Fjøset på Torshov er bygget i 1798 av Anders Nilsen Steen som arvet gården etter sin onkel Halvor Steen samme år. Utformingen på fjøset er inspirert av Anders Nilsen Steens reiser med seilskute. Han var seilskuteskipper og seilte på Nederland, Frankrike og England, og Steen-Fjøset på Torshov er det eneste av sitt slag i Norge.

Det karakteristiske klokketårnet er et påbygg fra 1808. Urverket er konstruert av arkitekten Abraham Pihl. Han var prost i Vang kirke og Norges første offentlig ansatte astronom.

Referanser 

Gårder i Hamar
Hamars historie
Abraham Pihl
Bengt Eriksen

Bengt Åge Eriksen (født 13. mars 1965 i Oslo) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er fotballekspert i Eurosport. 

Eriksen hadde tidligere samme jobb i TV 2 Sporten i perioden 2003–2011. Eriksen er født og oppvokst på Oppsal i Oslo, der han nå er bosatt. Han har tidligere vært fotballspiller for ,  og , og fotballtrener for  og . Han er sønn av den tidligere spilleren og treneren Leif Eriksen (født 1940).

VG meldte 24. november 2008 at Eriksen var klar som ny sportsdirektør i VIF, en jobb han takket nei til.

Det ble 6. januar 2012 kjent at Eriksen ikke lenger skulle fortsette som fotballekspert for TV 2 Sporten, etter å ha vært heltidsansatt siden 2006.. 11. april 2013 kunngjorde TV-kanalen C More at de hadde fått Eriksen inn i sitt team av fotballeksperter til sendingene fra Tippeligaen, som kanalen hadde hovedrettighetene til å sende.

Eriksen ble i desember 2012 kåret til Årets Osloborger av Aftenpostens lesere for sitt engasjement i letingen etter Sigrid Giskegjerde Schjetne.

Eriksen ble i desember 2021 ansatt som daglig leder i Moss Fotballklubb. Han ga seg som daglig leder i Moss 1. juli 2022.

Spillerkarriere

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Profil hos Norges Fotballforbund
 Profilside på cmore.no

Programledere for TV 2
Norske fotballspillere
Norske fotballtrenere
Fotballspillere for Strømmen IF
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballtrenere for Drøbak-Frogn IL
Fotballtrenere for Skeid Fotball
Ekspertkommentatorer (sport)
Personer fra Oslo
Fjellsetra

Se Fjellseter for å lese om stedet i Bymarka i Trondheim
Fjellsetra er et skianlegg på Sunnmøre. Fjellsetra havner ofte i skyggen av det større, og mer besøkte Strandafjellet.

Se også
 Liste over norske alpinanlegg

Skianlegg i Norge
Idrettsanlegg i Møre og Romsdal
Gran turismo

Gran turismo har flere betydninger:
 Gran turismo, en biltype.
 Gran Turismo, en videospillserie for PlayStation-konsoller.
Kommunikasjonsforbundet

Kommunikasjonsforbundet startet som en fagorganisasjon for sentralborddamer innenfor Televerket. Forbundet fusjonerte 1. januar 2005 med Norges Funksjonærforbund til Negotia.

Tidligere norske fagforbund
Arado Ar 234

Arado Ar 234 «Blitz» (lyn) var et tysk jetdrevet bombefly, utviklet og produsert for Luftwaffe av Arado under andre verdenskrig. Prototypen, Ar 234 V1 (Werk-Nr.130 001, TG+KB), fløy første gang 15. juni i 1943 og flyet regnes som verdens første jetdrevne bombefly. 2. august 1944 ble Ar 234 også verdens første jetdrevne rekognoseringsfly. Flyet ble hovedsakelig benyttet som rekognoseringsfly og var så godt som umulig å avskjære.

Ar 234 ble produsert i 5 varianter, deriblant en nattjagervariant.

Spesifikasjoner

Museumsfly 

Det finnes kun ett gjenværende eksemplar av Ar 234. Dette flyet, en Ar 234 B-2, ble sammen med ni andre eksemplarer overgitt til britiske styrker ved Sola flyplass ved Stavanger i 1945. Flyet ble senere transportert til USA for testing, og er i dag utstilt på museum i Washington D.C.

Litteratur 
 Bateson, Richard P. Arado Ar 234 Blitz (Aircraft in Profile 215). Windsor, Berkshire, UK: Profile Publications Ltd., 1972.
 Boyne, Walter J. The Aircraft Treasures Of Silver Hill: The Behind-The-Scenes Workshop of our Nation's Air Museums. New York: Rawson Associates, 1982. .
 Boyne, Walter J. Clash of Wings. New York: Simon & Schuster, 1994. .
 Brown, Eric. Wings On My Sleeve: The World's Greatest Test Pilot Tells his Story. London: Orion Books, 2006, .
 Ethell, Jeffrey L. Aerei della II guerra mondiale (in Italian). Milan: A. Vallardi, 1996. 
 Fleischer, Seweryn and Marek Ryś. Ar 234 Blitz (Aircraft Monograph 10). Gdańsk, Poland: AJ-Press, Second expanded edition, 2004. .
 Green, William. Aircraft of the Third Reich, Vol. 1. London: Aerospace Publishing Limited, 2010. .
 Griehl, Manfred. Arado Ar 234 (Luftwaffe Profile Series no. 15). Atglen, Pennsylvania: Schiffer Books, 2001. .
 Griehl, Manfred and Joachim Dressel. Heinkel He 177 - 277 - 274. Shrewsbury, UK: Airlife Publishing, 2004. .
 Griehl, Manfred. Strahlflugzeug Arado Ar 234 'Blitz' (in German). Stuttgart, Germany: Motorbuch Verlag, 2003. .
 Kobel, Franz. The World's First Jet Bomber: Arado Ar 234. Atglen, Pennsylvania: Schiffer Books, 1991. .
 Kranzhoff, Jörg Armin. Arado, History of an Aircraft Company. Atglen, Pennsylvania: Schiffer Books, 1997. .
 Murawski, Marek J. Arado Ar 234 Blitz (Kagero Monograph 33) (bilingual Polish/English). Lublin, Poland: Kagero, 2007. .
 Myhra, David. Arado Ar 234C: An Illustrated History. Atglen, Pennsylvania: Schiffer Books, 2000. .
 Price, Dr. Alfred. "Arado Ar 234". International Air Power Review, Volume 24, 2008. Westport, Connecticut: AIRTime Publishing Inc. ISSN 1473-9917.
 Smith, J. Richard and Eddie J. Creek. Arado Ar 234B (Monogram Close-Up 23). Boylston, Massachusetts: Monogram Aviation Publications, 1984. .
 Smith, J. Richard and Eddie J. Creek.  Arado Ar 234 Blitz (Monogram Monarch Series No. 1). Boylston, Massachusetts: Monogram Aviation Publications, 1992. .
 Smith, J. Richard and Eddie J. Creek. Military Aircraft in Detail: Arado Ar 234A. Hinckley, Leicestershire, UK: Midland, 2006. .

Eksterne lenker 
 Wings Palette-fargelegging

Rekognoseringsfly
Bombefly
Fly fra andre verdenskrig
Firemotors jetdrevne luftfartøy
Luftwaffe (Wehrmacht)
Arado-luftfartøy
Ingenting (band)

Ingenting er et rockeband fra Sandnes i Rogaland. Bandet ble startet på slutten av 1980-årene, og ga i 1991 ut sitt første album. Musikken bandet spiller er rock'n'roll med tekster på dialekt. Bandet er spesielt kjent i Rogaland, men har spilt over hele landet og solgt totalt  album. I 1998 ble Ingenting oppløst, for så å bli gjenforent noen år senere.

Ingenting har vært et av to oppvarmingsband (det andre er Kvelertak) for Kiss på Viking stadion i Stavanger 8. juni 2013.

Medlemmer 
 Kjell Undheim: vokalist  (2004–)
 Tor Jan Møller: bass (1988–)
 Arne Olav Nygard: gitar (2016--)
 Arne Bekkeheien: trommer (2018 –)
 Tommy Grude: gitar (2022–)

Tidligere medlemmer 
 Kjartan Osmundsen: vokal (-1997, 2001-2004)
 Arve Stokka: gitar (1986-1989)
 Tom Mølstre: gitar (-1993) 
 Svenni Øverland: trommer (-1993)
 Håkon Kyllesø: Vokal (-1986-1987)
 Tormod Fuglestad: bass (1986-1988)
 Knut Køningsberg: trommer (1993)
 Tom Christian Jensen: trommer (1993–2004)
 Michael Ravndal: vokal (1998)
 Inge Helland: gitar (2003)
 Bård Schanche: gitar (1990-2003, 2004-2016)
 Stene Osmundsen: trommer (2004–2016)
 Øyvind Jakobsen: trommer (2016-2018)
 Ove Morten Grødeland: gitar (1991-2022)

Diskografi 
 Ingenting (Indiscreet EOM, LP, 1991)
Ingenting (Steens Records, 1991)
 Pass ikkje inn (Sonet, 1993)
 Piknik (Sonet, 1994)
 Dill & Dall (Sonet, 1996)
 Samleting (Sonet, 1998) (samleplate)
 Nytt (S.U.B./Oslove Records, 2003)
 Fine meg (Oslove Records, 2004)
 Kjempegreier (Sonet, august 2008)
 Ingenting Live (Universal/Sonet, april 2010)
 25 år i box! (West Audio, desember 2016)

Single og EP
 Luremus/Det einaste (2008, EP)
 Slag i tryne (2014)
 Aldri i kne (2018)
 Holda kogen (2019)
 Party (2019)

Eksterne lenker 
 
 Biografi fra Norsk pop- og rockleksikon

Norske rockegrupper
Fylkesvei 3718

Fylkesvei 3718 går mellom Blakstad i Froland og Nes Verk i Tvedestrand kommune. Veien er 25,6 km lang.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 151 (Aust-Agder).

Kommuner og knutepunkter

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Agder
Veier i Froland
Veier i Tvedestrand
Lolita (1997)

Lolita er en film fra 1997 regissert av Adrian Lyne og var den andre filmen basert på romanen Lolita av Vladimir Nabokov. Filmens hovedrolle innehas av Jeremy Irons som Humbert og Dominique Swain (den gang 17 år gammel) som Dolores «Lolita» Haze. Viktige biroller spilles av Melanie Griffith som Charlotte Haze og Frank Langella som Clare Quilty.

Den første filmversjonen av Lolita var 1962-versjonen, regissert av Stanley Kubrick.

Forskjeller vis-à-vis romanen 

Filmen ble laget i et forsøk på å være tro mot Nabokovs roman. Scener og hendelser holder seg tett opp til romanens beskrivelse. Enkelte kritikere og lesere beklaget at enkelte av hovedpersonens ikke tillitvekkende karaktertrekk dermed forsvant. Mange mente også at mye av bokens humorfylte og tragiske ironi — som kan skimtes ut ifra forskjellene mellom Humberts selvbilde og hans handlinger — gikk tapt, ettersom filmen på et vis lanserer Humberts beretninger som fakta.

Et annet, stort avvik er portretteringen av Lolita som svært vakker. Mange av personene i boken, inkludert hennes egen mor og Humbert selv, bemerker at Lolita ikke er vakker i ordinær betydning. Det antydes også at dette er grunnen til at ikke større mistenksomhet rettes mot Humbert.

Lolitas utseende i filmen var svært forskjellig fra hvordan hun beskrives i boken. I boken skal hun ifølge Humbert ha mørkt, kastanjefarget hår i bobfrisyre og honningbrun hud. Filmens Lolita er mye mer «sexy schoolgirl» stereotypisk, med rødaktig blondt hår i fletter. Filmen viser henne også klart og tydelig med tannregulering, noe hun ikke har i boken.

Lolitas alder da Humbert møter henne er 14 år i filmen, i stedet for 12 år, som i boken. Hun oppfører seg generelt også mye mer voksent i filmen enn i boken.

Skuespillere 
 Jeremy Irons som Professor Humbert Humbert
 Ben Silverstone som en yngre Humbert
 Dominique Swain som Dolores "Lolita" Haze
 Frank Langella som Clare Quilty
 Melanie Griffith som Charlotte Haze
 Suzanne Shepherd som Miss Pratt
 Keith Reddin som prest ved navn Rigger
 Erin J. Dean som Mona.
 Joan Glover som Miss LaBone.
 Ed Grady som Dr. Melinik.
 Michael Goodwin som Mr. Beale.
 Angela Paton som Mrs. Holmes.
 Emma Griffiths-Malin som Annabel Lee.
 Ronald Pickup som Humbert's far.
 Michael Culkin som Mr. Leigh
 Annabelle Apsion som Mrs. Leigh.

Kilder 
 Intervju med Stephen Schiff ved Suellen Stringer-Hye. Zembla. 1996.
   A Paradise with Skies the Color of Hell Flames: Adrian Lynes (usette) versjon av Lolita. (Den første akademiske vurderingen av filmen.) Ved Charles Savage. The Harvard Advocate. Vinteren 1997-98.
     Intervju: Stephen Schiff on his Lolita ved Charles Savage. The Harvard Advocate. Våren 1998.

Eksterne lenker
 

Filmer fra 1997
Dramafilmer fra USA
Engelskspråklige filmer