alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Finansielle tjenester

Finansielle tjenester er tjenestene som tilbys av finansselskaper, som er organisasjoner som driver med forvaltning av penger. Finansselskaper inkluderer handelsbanker, kredittkortselskaper, banker og forsikringsselskaper, dessuten government sponsored enterprises (i USA) og meglerhus. Finansielle tjenester er den største næringen i verden dersom man ser på inntjeningen; i 2004 representerte i næringen 20% av markedsverdiene til selskapene på aksjeindeksen S&P 500.

Referanser

Finansmarkeder
Valdres Gardsbryggeri

Valdres Gardsbryggeri var et lite bryggeri i Volbu i Øystre Slidre. Det produserte øltypene Brisk, Kvek og Staut. Den førstnevnte øltypen ble levert på tolitersflasker. Gardsbryggeriet startet i 2001, og i 2003 hadde det en omsetning på rundt en million kroner. Bryggerilokalet var opprinnelig et sauefjøs som siden ble gjort om til et bryggeri på to etasjer.

Bryggeriet ble lagt ned i 2018.

Referanser

Eksterne lenker
 

Næringsliv i Øystre Slidre
Norske bryggerier
Selskaper etablert i 2001
Atna Øl

Atna Øl er et mikrobryggeri i Atna i Stor-Elvdal. Selskapet ble startet i 2004 som Atna Bryggeri ved å kjøpe opp det konkursrammede Østerdalen Bryggeri. Bryggeriet gikk konkurs i mars 2008 etter kun fire års drift. Våren 2009 startet produksjonen opp igjen i de samme lokalene etter konkursen, nå under navnet Atna Øl. Produksjonen ble i 2018 flyttet til Trondheim.

Utvalg
Atna Øl produserer hovedsakelig ulike pilsnertyper, blant andre:

Atna Stabburøl, 4,7 %, 0,33 cl flaske
Atna Nakenbad, 4,7 %, 0,33 cl flaske

Ved Eidskog kommunes 150-årsjubileum i 2009 ble ølmerket Eidskogøl'n' lansert, produsert av Atna Øl for kokken Max Ivan Lindkjølen, med en alkoholprosent på 4,7. Det var kun brukt økologisk malt og humle, samt gjær og vann - med tilsatt syv gram kreklingsaft per liter. Ølet var ikke filtrert eller pasteurisert.

Referanser

Eksterne lenker
 Atna Øl 
 Ratebeer

Næringsliv i Stor-Elvdal
Norske bryggerier
Selskaper etablert i 2004
Selskaper opphørt i 2008
Voivod (band)

Voivod er et canadisk band som gjorde seg bemerket gjennom 1980-tallet for sin helt særegne stil med elementer fra hardcore punk og progressiv rock sammen med thrash metal. Tekstene var preget av den kalde krigen med innhold om maktkamp, resultatene av krig og kynisk lederskap.

Voivod mistet en kreativ drivkraft da gitaristen Denis «Piggy» D'Amour døde i 2005, men bandet har fortsatt med flere plateutgivelser siden.

Bandmedlemmer

Nåværende 
Michel Langevin - trommer (1983-)
Denis Belanger - vokal (1983-1994, 2001-)
Dan Mongrain - gitar (2008-)
Dominique Laroche - bassgitar (2014-)

Tidligere 
Denis D’Amour - gitar (1983-2005)
Jean-Ives Theriault - bassgitar (1983-1991, 2008-2014)
Eric Forrest - bassgitar og vokal (1995-2001)
Jason Newsted - bassgitar (2002-2008)

Studioalbum 
War and Pain (1984)
Rrröööaaarrr (1986)
Killing Technology (1987)
Dimension Hatröss (1988)
Nothingface (1989)
Angel Rat (1991)
The Outer Limits (1993)
Negatron (1995)
Phobos (1997)
Voivod (2003)
Katorz (2006)
Infini (2009)
Target Earth (2013)
The Wake (2018)
Synchro Anarchy (2022)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Canadiske rockegrupper
Murgh makhani

Murgh makhani (norsk: smørkylling, ofte kjent under sitt engelske navn butter chicken) er en indisk matrett. Den er populær i indiske restauranter i hele verden. Oppskriften er allment kjent, men kan inneholde store variasjoner, selv innenfor Delhi. Murgh makhani serveres som oftest sammen med nan eller roti og ris.

Murgh makhani lages ved å marinere kylling i jogurt over natten. Man tilsetter så krydder, typisk garam masala, ingefær, koriander og hvitløk. Kyllingen blir så ovnsbakt.

Retten inneholder også en saus, såkalt makhani. Sausen lages ved hjelp av smør, tomater, mandler og forskjellig krydder. Når både saus og kylling er klar, kuttes kyllingen opp og tilsettes i sausen.

Eksterne lenker 
 Oppskriften Murgh Makhani – Indisk smørkylling i «World Wide Oppskriftsbok»
 Oppskrift i engelskspråklig Wikibooks

Det indiske kjøkken
Kyllingretter
Tomat
Lahelle

Lahelle er et lite sted i Sandefjord kommune. Stedet ligger innerst i Lahellefjorden som er en arm av Tønsbergfjorden. Innløpet til fjorden markeres av Tønsberg tønne ytterst på Østerøya. På andre siden av fjorden ligger øya Natholmen og innseilingen til Tønsberg ved Færder fyr. Det eldste gjenværende (2008) hus i Lahelle is er datert til 1853.

Det finnes båtbrygger og offentlig badestrand i Lahelle, som har en blanding av fastboende og hyttebebyggelse.

Historie 
Stedsnavnet var tidligere skrevet Ladhella, bestående av ordet lada som sikter til lasting og lossing av fartøyer, og -hella som sannsynligvis er en naturlig helle som en flat steinhelle nede ved vannet.

Lahelle tilhørte Sandar kommune fram til denne ble slått sammen med Sandefjord i 1968. 

Rundt 1900 fantes verft for bygging og reparasjon av seilskuter i Lahelle.

Lahelle har også et fugleområde innerst i fjorden hvor mange spesielle arter tar en rast høst og vår.

Referanser

Bosetninger i Sandefjord
Badeplasser i Vestfold og Telemark
Imrich Bugár

Imrich Bugár (født 14. april 1955) er en tidligere diskoskaster som representerte Tsjekkoslovakia. 
Hans meritter inkluderer OL-sølv fra 1980, EM-tittel fra 1982 og VM-gull fra 1983.

Hans personlige rekord på 71,26 gir ham en åttendeplass på verdensstatistikken (per november 2007).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tsjekkiske diskoskastere
Verdensmestere i friidrett
Europamestere i friidrett
Olympiske sølvmedaljevinnere for Tsjekkoslovakia
Medaljevinnere under Sommer-OL 1980
Deltakere for Tsjekkoslovakia under Sommer-OL 1980
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1980
Deltakere for Tsjekkoslovakia under Sommer-OL 1988
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1988
Deltakere for Tsjekkoslovakia under Sommer-OL 1992
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1992
Personer fra Okres Dunajská Streda
Deltakere for Tsjekkoslovakia under VM i friidrett 1983
Deltakere for Tsjekkia under EM i friidrett 1994
Fødsler i 1955
Deltakere for Tsjekkoslovakia under EM i friidrett 1982
Deltakere for Tsjekkoslovakia under EM i friidrett 1978
C.J. Hunter

Cottrell James Hunter III (født 14. desember 1968, død 29. november 2021) var en amerikansk friidrettsutøver (kulestøter). Hunter ble bronsemedaljør under VM 1997 i Athen og under VM i Sevilla to år senere ble hans verdensmester med et støt på 21,79. Han er imidlertid mest kjent for sin innblanding i dopingskandalen BALCO. Han var også gift med Marion Jones fra 1998 til 2001.
Hunters personlige rekord er 21,87 fra 2000.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kulestøtere fra USA
Dopingsaker i friidrett
Verdensmestere i friidrett
Deltakere for USA under Sommer-OL 1996
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1996
Deltakere for USA under Sommer-OL 2000
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2000
Deltakere for USA under VM i friidrett 1991
Deltakere for USA under VM i friidrett 1997
Marita Liabø

Marita Liabø (født 26. juli 1971) er en norsk forfatter fra Førde. 

Liabø er utdannet cand.philol. ved Universitetet i Bergen og arbeider som lærer. Hun debuterte i 1999 med romanen Tempus Fugit.  I sitt forfatterskap har hun vekslet mellom nynorsk og bokmål.

Bibliografi 
 Tempus Fugit, roman, 1999 ISBN 82-514-0585-8
 Brytning, roman, 2000 ISBN	82-05-27302-2
 Han liker meg, roman, 2001 ISBN 82-05-29783-5
 Mafia, roman, 2004 ISBN 978-82-05-33581-3
 Under brua, roman, 2006 ISBN 978-82-05-35356-5
 Hoppe naken, roman, 2007 ISBN 978-82-05-37497-3
 Vida Vagabond blir haimat, barnebok, Gyldendal, 2009
 Jenny blir knallhard, barnebok, Samlaget, 2010
 Eit lite stykke kosmos, dokumentarisk praktbok, Skald forlag, 2012
 Pusteproblem, roman, Samlaget, 2014

Kilder
Presentasjon av Marita Liabø i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 Forfatterside hos Gyldendal

Norske romanforfattere
Personer fra Førde kommune
Papirbjørk

Papirbjørk (Betula papyrifera) er en bjørkeart som opprinnelig hører hjemme i nordlige deler av Nord-Amerika, fra Newfoundland vest til Alaska, sør til Pennsylvania og Washington, med små isolerte forekomster lengre sør i fjellområder til Nord-Carolina og Colorado.

Treet er et middels stort løvfellende tre som blir opptil 20 meter høyt, (unntaksvis helt opp til 35 meter) med en stamme som kan bli 80 cm i diameter. Barken er hvit, som danner løse flak i fine horisontale striper, og ofte med små svarte merker og arr. Hos individer som er yngre enn fem år, ser barken brun ut med hvite barkporer, noe som gjør det vanskeligere å skille fra andre arter.

Papirbjørk vokser både i rene bestander og sammen med andre trær. Rene bestander forekommer tidlig i suksesjonen. Etter hvert overtar bartrær, og papirbjørk står bare igjen i lysninger. I østlige Canada etablerer bestander av papirbjørk og amerikaosp seg innen 30 år etter skogbrann. Den vokser sammen med bartrær som svartgran, kvitgran, rødgran og balsamgran. Vanlige busker i undervegetasjonen er nebbhassel, melbær, Diervilla lonicera, krypberglyng, kryparalia, bærlyng, arter i bjørnebærslekta, hyll, Viburnum lantanoides og i Alaska grønnor og Viburnum edule.

Kilder

Eksterne lenker 
 

Bjørkefamilien
Nord-Amerikas flora
Østlige Canadas trær
Navigatør

En navigatør er personen ombord på et skip eller fly som er ansvarlig for navigasjonen. Navigatørens hovedoppgave er å følge med på skips og flys posisjoner til enhver tid. Andre ansvarsområder inkluderer å planlegge turen, gi råd til kapteinen eller flykommandøren om estimert tid til destinasjon når man er i rute, og å unngå farlige situasjoner.

Se også
 Mannskap

Eksterne lenker 
 Navigatør (Utdanning i Forsvaret)

Navigasjon
Sjøfartsyrker
Artikler i sjøfart-prosjektet
Time prestegjeld

Time prestegjeld var et prestegjeld i Jæren prosti i Stavanger bispedømme.

Time prestegjeld med Time sogn ble opprettet fra 1. januar 1927 ved deling av Lye prestegjeld. Sistnevnte hadde røtter tilbake til tiden før reformasjonen.

Prestegjeldet som administrativ enhet ble faset ut av Den norske kirke fra 2004 og blir ikke lenger brukt.

Prester i Time prestegjeld

Referanser

Kilder 
 

Prestegjeld i Stavanger bispedømme
Time
Steinkast

Et steinkast var i norrøn tid et mye brukt lengdemål, men det knytter seg stor usikkerhet til den lengden dette målet utgjorde nå i dag. Per definisjon var et steinkast opprinnelig den lengden en voksen mann kunne kaste en nevestor stein, men uttrykket brukes i dag helst for å beskrive noe eller noen som er «et lite stykke unna».

Benevnelsen har blitt brukt i gamle kilder helt fram mot 1600-tallet, blant annet i beretningen biskop Jens Nilssøn gjorde under sin ferd gjennom Asker i 1594, men det er uklart om lengden kunne defineres. Et steinkast ble regnet å være trygg avstand mellom to hus i tilfellet brann, men i juridisk sammenheng for langt unna til at et vitne kunne gi troverdighet i et møte mellom to personer. På grunn av stor usikkerhet om lengden, har et steinkast gjerne blitt oppgitt som ca. 35-75 meter i mer moderne kilder.

I en privat studie gjort på slutten av 1990-tallet laget to nordmenn en datamodell, som de matet med informasjon for å sannsynlighetsberegne hvor langt et steinkast og et pilskudd var. Den kom fram til følgende konklusjon, basert på en rekke kjente norrøne lengdemål, blant annet tommer (2,37 cm) og fot (28,44 cm):

Et steinkast var 120 (også kalt storhundre) alen langt (ca. 56,88 meter eller 200 fot), og det var 4 steinkast i et pilskudd, som altså må ha vært 480 alen langt (227,52 meter eller 800 fot) omkring år 900. Senere i middelalderen gikk det 10 pilskudd på en fjerding vei (2 275,2 meter eller 8 000 fot), som altså tilsvarer ei kvart yngre norrøn mil (også kalt rast og vei) på 9 100,8 meter eller 32 000 fot.

Boligannonser nytter fra tid til annen steinkast for å beskrive relative avstander.

Referanser 

Lengdeenheter
Gamle måleenheter
Øystein Orre

Øystein Orre (død 25. september 1066) var en norsk høvding av Giskeætten. Han deltok i kong Harald Hardrådes tog til England og falt i slaget ved Stamford bro.

Liv og virke

Bakgrunn 
Øystein var sønn av Torberg Arneson på Giske og Ragnhild, datter av Erling Skjalgsson på Sola. Han hadde minst to søsken: Broren Ogmund og søsteren Tora, som var gift med kong Harald Hårdråde og mor til hans to sønner Magnus og Olav. Under kong Olav II Haraldssons herskertid (1015 - 28) hadde folk i Øysteins slekt stått og kjempet på motsatte sider: Torberg og hans brødre hadde kjempet trofast på kong Olavs side, mens Ragnhilds far Erling Skjalgsson hadde kjempet mot dem med Svein Håkonsson i slaget ved Nesjar i 1016; han ble til slutt myrdet i 1028.

Øystein var trolovet til kong Haralds datter med Ellisiv av Kyiv, Maria.

Invasjonen av England, død ved Stamford bridge 
I 1066 fulgte han sin svoger, kong Harald Hardråde, på hærtoktet til England. Harald og hans hær møtte først motstand ved Scarborough, der folket nektet å overgi seg. Harald brente ned byen, og med dette overgav de øvrige byer i Northumbria seg. Hæren seilte videre langs Humber og steg så i land ved Riccall. Haralds hær støtte der sammen med jarlene Morcar og Edwin; de kjempet mot Haralds invasjonshær tre kilometer sør for York i  slaget ved Fulford den 20. september. Invasjonsstyrken vant en klar seier, og byen York og dens forsvarere overgav den 24. september.

Da kongen noe senere ble overrumplet av Harald Godwinsson ved Stamford bro, bevoktet Øystein flåten med en del av hæren, men ved meldingen om overfallet dro han av sted for å unnsette kongen. Han kom frem først etter kong Haralds fall - de hadde på den varme dagen ikke kledt på seg brynjene. Noen av Øysteins menn, kledt i tunge brynjer,  skal ha brutt sammen av utmattelse og dødd selv før de kom frem til slagfeltet. Men de øveige kom frem, for sent, og Øystein falt selv der sammen med de fleste av sine menn.

Referanser

Kilder 
 «Eystein Orre» i Salmonsens konversationsleksikon. Anden Udgave. Bd. VII (1918).
 

Nordmenn fra norrøn tid
Giskeætten
Personer fra Giske kommune
Dødsfall i 1066
Fødselsdato ukjent
Cathrine Løchstøer

Anne-Cathrine Løchstøer (født 21. mars 1951) er en norsk journalist, diplomat og forfatter. Hun var ministerråd ved Norges delegasjon til Den europeiske union i Brussel.

Virke 
Løchstøer er cand.philol. med hovedfag i fransk fra Universitetet i Oslo (UiO) (1991). Hun begynte i NRK i 1993, og var utenriksredaktør fra 1996 til 2001. Fra 2002 til 2006 var hun NRKs korrespondent i Brussel. I 2006 ble hun ansatt i Utenriksdepartementet som seniorrådgiver i utviklingsministerens analysestab.

Bibliografi

Bøker 
 Culture de minorité et démocratisation nationale : les berbères de l'Algerie 1980-90 (hovedoppgave i fransk 1991)
 Algerie: Ved demokratiets grense Aschehoug (1995)
 Frankrike på tvers Aschehoug (2002)

Artikler 
 Algeria 1980-90: Political changes and implications for gas developments (1990:8) (Inngår i serien Studie, Fridtjof Nansens Institutt)
 Fransk høyre og Maastricht-traktaten (1992:11)  Europaprogrammet

Referanser 

NRK-journalister
NRK-korrespondenter
Norske diplomater
Norske sakprosaforfattere
Goslar

Goslar (am Harz) er en by i den tyske delstaten Niedersachsen. Byen har et areal på 92,58 km², og har 42 792 innbyggere (31. desember 2006). Byen ligger ved utkanten av fjellområdet Harz. Gamlebyen i Goslar står sammen med Rammelsberggruvene og Øvre Harz vannreguleringssystem på UNESCOs liste over verdens kulturarv.

Historie 

Goslar ble grunnlagt i 922 av  Henrik I. På 1000-tallet bygde  Henrik II et keiserpalass i byen, fordi det lå en sølvgruve i fjellet Rammelsberg, like i nærheten av Goslar. Myntene fra denne tiden ble spredt helt til Færøyene. Byen ble et viktig punkt i det tysk-romerske riket og flere riksdager ble holdt i Goslar. Senere ble byen tildelt status som fri riksstad og ble medlem i Hansa-forbundet. I trettiårskrigen ble Goslar inntatt av svenske tropper og i 1802 opphørte dens status som fri riksstad, da Goslar ble underlagt Preussen. Siden 1992 er den historiske bykjernen og sølvgruven i Rammelsberg med på UNESCOs liste over verdensarv.

Kjente personer 

 Johann Nikolaus Frobes, matematiker, fysiker og filosof
 Adolf Grimme, politiker
 Heinz Guderian, general

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Niedersachsen
Verdensarven i Tyskland
Hansabyer
Airport ’75

Airport '75 (også kjent som Katastrofealarm – Airport '75) er en amerikansk katastrofefilm fra 1974 regissert av Jack Smight. Filmen handler om et amerikansk passasjerfly som kolliderer med et småfly. Pilotene blir nesten utradert og en flyvertinne må derfor forsøke å ta over spakene for å bringe passasjerene bort fra katastrofen. Hovedrollene spilles av Charlton Heston, Karen Black og George Kennedy. 

Airport '75 er den andre av Airport-filmene. Den etterfulgte Airport (1970) og ble etterfulgte av Airport 77 (1977).

Den ble en stor publikumssuksess, men ble dårlig mottatt av anmelderne.

Handling
Et Boeing 747 passasjerfly er på en vanlig ruteflyvning da et mindre propellfly nærmer seg kritisk. Piloten i småflyet får hjerteattakk og treffer cockpiten på passasjerflyet. Kapteinen av flyet blir hardt skadet mens resten av mannskapet blir drept. Når ingen andre i flyet kan styre, må en flyvertinne etter beste evne forsøke ta spakene for å bringe resten av mannskapet og passasjerene fra katastrofen. Veiledning fra kontrolltårnet på bakken blir livsnødvendig for å mestre den kaotiske situasjonen.

Om filmen

Popularitet og økonomi 
Airport '75 ble meget populær, spesielt i USA hvor den innbragte $47,3 millioner og ble den syvende mest innbringende filmen i 1974. Den ble den nest mest innbringende av Airport-filmene.

Produksjonskostnadene er estimert til $3 millioner.

Anmelderne 
Den ble dårlig mottatt av anmelderne, noe som blant annet gjenspeiles i at den kun har fått 29 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske anmelderen Roger Ebert gav den 2,5 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin gav den 1,5 av 4 stjerner.

Også de norske anmelderne gav den jevnt over dårlig mottakelse.

Priser 
Filmen fikk ingen priser, men det kan nevnes at den ble nominert til en Golden Globe i klassen "mest lovende kvinnelige nykommer" (Helen Reddy).

I rollene

Referanser

Eksterne lenker 
 

Dramafilmer fra USA
Katastrofefilmer fra USA
Filmer fra 1974
Engelskspråklige filmer
Filmer som foregår ombord i fly
Filmer lagt til USA
Oppfølgerfilmer
Filmer satt til 1970-årene
Gregorius Dagsson

Gregorius Dagsson (død 1161) var en norsk høvding i borgerkrigstiden.

Han var sønn av Dag Eilivsson, som grunnla Gimsøy kloster, og gjennom moren var han beslektet med Giskeætten. Søsteren Baugeid var abbedisse ved klosteret. En annen søster, Borghild, var gift med Kåre kongsbror, sammødre halvbror av kong Olav Magnusson. Gregorius var en av de fremste lendmennene i sin tid, og bodde på gården Bratsberg i Grenland. Da han hadde påkalt seg kong Sigurd Munns vrede, gikk han over til kongens bror Inge Krokrygg, og ble en av dennes sterkeste støtter i de følgende urolighetene, da Inges brødre, Sigurd og Øystein Haraldsson slo seg sammen for å berøve ham hans del av riket. Inge var sterkt funksjonshemmet, og lot høvdingene (deriblant Gregorius) rå for det meste av landsstyringen. Inges bror Øystein forsøkte å ta Gregorius til fange, men Gregorius klarte å rømme, og Øystein brente gården hans.

Gregorius vendte seg først mot Sigurd og fikk ham drept i Bergen i 1155, og da Øystein ville hevne drapet, overrumplet Gregorius ham noen år senere ved Foss i Ranrike, hvor Øystein falt. Da Sigurd Munns sønn Håkon Herdebrei senere tok kongsnavn, var Gregorius en av førerne for den hæren som slo ham ved Konghelle i 1159. Men da han med få menn ville angripe Håkons bønder i nærheten av Uddevalla i januar 1161, ble han drept. Liket ble gravlagt i Gimsøy kloster.

Gregorius ble i «Gerhard Schønings våpenbok» 
fra sist på 1700-tallet, påstått å ha hatt et våpenskjold, uten at dette er bekreftet i kilder fra middelalderen. Påstanden finnes ikke i Iver Hirtzholms våpenbok fra 1600-tallet. Antakelig er våpenet en forveksling med våpenet til sysselmannen i Skien, Stig Håkonsson, som er kjent fra 1335.

Gregorius har en gate i Skien oppkalt etter seg.

Referanser

Litteratur 
 Hans Cappelen: «Ikke Gregorius Dagsson», Våpenbrevet nr. 94 mars 2015, Norsk Heraldisk Forening, Oslo 2015. Artikkelen justert i Ætt og Annet nr. 96, Grenland Ættehistorielag, Skien 2015, side 37-38
 Johan Marius Setsaas: «Schønings våpenbok: Til glede og bekymring», Genealogen nr. 2/2014, Oslo 2014, side 45-51
 Nordisk familjebok. Uggleupplagan. Bd. 10 (1909), «Gregorius Dagssön» 
 Snorre: Norges Kongesagaer. Oversatt av Anne Holtsmark og Didrik Arup Seip. Gyldeldal, Oslo 1979
 
 

Nordmenn fra norrøn tid
Norske lendmenn
Borgerkrigstiden
Personer fra Skien kommune
Dødsfall i 1161
Fødselsår ukjent
Nordmenn på 1100-tallet
Nordmenn fra middelalderen
MaskeGruppen

MaskeGruppen AS er en leverandør av forbruksartikler til næringsliv og offentlig forvaltning. Selskapet ble etablert i 2014 i forbindelse med omstrukturering, og består av fire datterselskap inkludert Maske AS.  Julius Maske AS startet opp som bokbinderi i 1858 , og drev som grossist i over 150 år. I 2006 overtok selskapet konkurrenten S-gruppen, som slet med driften. Selskapet ble omorganisert og fikk sin nåværende form i 2014.

Datterselskap  
 Maske AS er en totalleverandør av forbruksartikler til næringsliv og offentlig forvaltning innenfor områdene kontor- og datarekvisita, tørk- og renholdsprodukter, catering, emballasje, lyskilder, skole- og helseartikler. Distribusjon skjer gjennom to sentrallagre i Oslo og Trondheim.
Datarekvisita Norge AS er en leverandør av kontor- og datautstyr til det norske bedriftsmarkedet. Sortimentet omfatter IT-utstyr, kontor- og datarekvisita, samt installasjoner og utstyr til møterom (A/V konferansesystemer).
Maske Emballasjefabrikk AS leverer emballasje i kartong, bølge og massivpapp i tillegg til ferdiggjøringstjenester.
 Maske Bandagist AS leverer sykepleieartikler på blå resept, deriblant stomi, kateter, inkontinens og brystproteser.

Referanser

Eksterne lenker
 
 Maske Emballasje AS
 Maske Bandagist AS
 Datarekvisita Norge AS

Næringsliv i Trondheim
Selskaper etablert i 1858
Norske selskaper
Norske engrosselskaper
Terje Kalheim

Terje Kalheim (født 21. september 1952) er en norsk politiker som representerer Arbeiderpartiet, og er ansatt i LOs internasjonale avdeling. Han tilhørte Sosialistisk Venstreparti (SV) og var byråd for kultur og byutvikling i Oslo 30. september 1992 til 25. oktober 1995, i SV-Ap-byrådet som ble ledet av Rune Gerhardsen. I sin tid i byrådet var han blant annet ansvarlig for avtalen mellom Oslo kommune og Blitz-huset som ble forhandlet frem i 1994.

Han gikk på Sogn Yrkesskole fra 1968 til 1970. Han jobbet siden i Oslo Sporveier, hvor han også var fagforeningsleder. På slutten av 1980-tallet var han styremedlem i den EU-kritiske organisasjonen Opplysningsutvalget om Norge og EF. I november 1990 ble han valgt til nestleder i Nei til EF. 19. september 1991 publiserte Vårt Land et intervju med ham som sjokkerte deler av organsisasjonen. Han mente det ville være vanskelig for Norge å stå utenfor om Finland og Sverige ble med. Han kritiserte også Senterpartiets argumentasjon: «Ingenting er enklere enn å gjøre som Anne Enger Lahnstein: Reise land og strand rundt og trekke EFs meninger og holdninger etter hårene. Det gir mange stemmer, men kan også representere en naiv overforenkling av EFs politikk.» Flere lokallagsledere mente Kalheim måtte trekke seg som nestleder, men han fikk også støtte fra flere, blant annet SV-politikerne Raymond Johansen, Paul Chaffey og Berge Furre. Aftenposten rapporterte om en «isfront» mellom nestlederen og leder Kristen Nygaard. Etter at Kalheim ble byråd i Oslo trakk han seg som nestleder i oktober 1991.

Byrådene Kalheim og Raymond Johansen meldte seg etter valgnederlaget i 1995 ut av SV og inn i Arbeiderpartiet, etter at de under EU-kampen hadde markert seg som EU-tilhengere og ikke fått renominasjon på sikker plass til bystyret for Oslo SV. 

Han er sønn av fagforeningsmannen og EF-motstanderen Ragnar Kalheim, som i sin tid meldte overgang fra Arbeiderpartiet og ble en av frontfigurene i dannelsen av SV inntil sin død i 1974.

Referanser 

SV-politikere i Oslo
Ap-politikere i Oslo
Byråder i Oslo
Fødsler i 1951