alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Programmering

Programmering består av å designe, skrive, teste, feilsøke og vedlikeholde kildekoden til et program som skal tolkes av en datamaskin. Personen som foretar seg programmering kalles en programmerer eller utvikler. Utvikleren skriver kode etter en spesifikk syntaks som inneholder instruksjoner på hvordan programmet skal oppføre seg og hvilke kalkulasjoner det skal gjøre.

Man skiller som regel ut nivåene man skriver kode i lavnivå- og høynivåprogrammering, men også markeringsspråk. Kort sagt består lavnivå-programmering av koding hvor det er svært få abstraksjoner, eller lag, mellom koden utvikleren skriver og instruksjonene som maskinen leser. Et eksempel på lavnivåprogrammering er maskinkode, mens programmering i høynivå vil for eksempel være  Java eller C++. For markeringsspråk så blir dette ikke sett som programmering fordi dette ikke tillater å definere prosesser. 

Ada Byron Lovelace var den første som beskrev hvordan en maskin kunne programmeres.

Se også 
 Programmeringsspråk

Programmering
Åmotsdal

Åmotsdal er en dal og ei bygd i Seljord kommune i Telemark.
Åmotsdal er ei lita fjellbygd med om lag 75 husstander i Seljord Kommune, Telemark.
Grendene Langlim, Dyrlandsdalen og Lisleherad grenser til Åmotsdal. Åmotsdal har sin egen barnehage og en nærbutikk med gatekjøkken.

Kjøreavstand til Seljord eller Rauland er omtrent ½ time. Eva Bull Holtes museum er åpent hver sommer. Hytteutbygginga er på fremmarsj ved Kvambekk, Angre, Bøle, Sudbø og Fossheim.

Åmotsdal kirke 
Åmotsdal kirke er en bordkledd korskirke av tømmer, innviet i 1792, bygget der det tidligere stod ei stavkirke. Den er bygget av Jarand Rønjom, en allsidig kunstner og håndverker fra Åmotsdal. I København henger en klokke med runer som stammer fra stavkirken.

Landbruket 
Geit, sau og kyr beiter på fjellet om sommeren. Det har og blitt tatt opp igjen stølsdrift i Øverbø-liane, der de selger prim og ost fra Nystaul.

Landbruket i Åmotsdal er i stor grad preget av mindre enheter og brattlendte bruk. En god del av gårdene har jorder som man ikke kan bruke traktor på, og knapt nok en tohjuling. Dette gjør driften av gårdene i de fleste tilfeller tungvindt. 

Sauenæringen er viktig i området, i tillegg til at flere driver med melkeproduksjon. Mye av den tungt drevne jorden blir nå brukt som beite. I den senere tid har Åmotsdal fått en viss tilflytting av folk, som bosetter seg på mange av de nedlagte gårdsbrukene, noen av dem forsøker til og med å gjenoppta en viss drift og bærdyrking.

Kulturlandskapet i Åmotsdal er verdifullt, både biologisk og historisk. Mange av gårdene som ligger oppe i de bratte bakkene har solsvidde, lafta bygninger. I tillegg til de gamle og forseggjorte bygningene er det steinrøyser og steingarder som vitner om en annen tid. De blomsterrike engene i Åmotsdal har et mangfold en ikke finner i vanlige slåtteenger i dag. Landskapet her vanskeliggjør rasjonell drift, noe som har gjort det mulig for en god del arter å overleve.

Bosetninger i Seljord
Fathi Arafat

Fathi Arafat (født 11. januar 1933 i Jerusalem, død 1. desember 2004 i Kairo) var president i palestinernes Røde Halvmåne fra 1978 til 2001 og deretter ærespresident til 2004. Han var Yasir Arafats yngre bror. 

Han var et fremstående medlem av Fatah, PLOs politiske gren, og en nær samarbeidspartner for sin bror Yasir. Mens han studerte medisin i Kairo på 1950-tallet hjalp han Yasir med å etablere en palestinsk studentforening som senere ga opphav til Al Fatah og PLO.

Gjennom sin lederstilling i Røde Halvmåne var han også fungerende helseminister for palestinske flyktninger som bor utenfor Gaza og Vestbredden. Fathi var utdannet lege ved universitetet i Kairo (Qasr el-Eini), og tok eksamen der i 1957. I 1998 ble han æresdoktor (Honorary Doctorate of Science) ved det Internasjonale universitetet i Sri Lanka.

Han døde av magekreft på sykehuset i Kairo der han selv var direktør. Han døde en måned etter broren og ble gravlagt i Kairo.

Andre verv 
 Medlem av Det palestinske nasjonalrådet (PNC) fra 1967.
 Hoveddelegat ved WHOs årlige World Health Assembly i Genève fra 1982.
 President i Palestine Higher Council of Health (PCH) fra 1992.
 President i Palestine Academy for Science and Technology (tidligere Palestine Academy for Scientific Research) fra 1992.

Referanser

Eksterne lenker 
 Dr. Fathi Arafats curriculum vitae ved Palestine Academy for Science & Technology

Palestinske politikere
Palestinske leger
Personer fra Jerusalem
Fødsler i 1933
Dødsfall i 2004
Nottinghamshire

Nottinghamshire (forkortes Notts) er et grevskap i England. Det ligger i regionen Øst-Midlands, og grenser mot South Yorkshire i nordvest, Lincolnshire i øst, Leicestershire i sør og Derbyshire i nordøst.

Det seremonielle grevskapet består av syv distrikter i det administrative grevskapet og den enhetlige myndigheten Nottingham, som ble selvstyrt i 1998. Nottingham er allikevel fortsatt administrasjonsby for grevskapet, men administrasjonen sitter utenfor området de styrer og er basert i West Bridgford i borough Rushcliffe ved en lokalisering som er rett ved Nottingham på den motsatte side av elven Trent.

I 2011 var det beregnet at grevskapet hadde en befolkning på 785 800 innbyggere. Over halvparten av befolkningen bor byområdet Stor-Nottingham (utbygde urbane område) og som fortsetter inn i Derbyshire.

Kultur 
Nottinghamshire er lokaliseringen til slektshjemmet til poeten Lord Byron, Newstead Abbey, som han solgte i 1818. Det er i dag eid av byen Nottingham og åpen for besøkende. Den i sin tid beryktede forfatteren, men i dag rehabilitert, D. H. Lawrence, var fra Eastwood i Nottinghamshire. Toton var fødestedet til den engelske folkesangeren og låtskriveren Anne Briggs, kjent for hennes sang «Black Waterside».

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Visit Nottinghamshire
 Nottinghamshire County Council
Margarethe von Trotta

Margarethe von Trotta (født 21. februar 1942 i Berlin) er en tysk filmregissør, skuespiller og manusforfatter.

Filmografi 

 Katharina Blums tapte ære  1975 
 Christa Klage vaknar opp 1978 
 Søstrene eller lykkens balanse 1979 
 Blodets bånd 1981 
 Vanviddets terskel 1983 
 Rosa Luxemburg 1986 
 Felix 1987 
 Fürchten und Lieben 1988 
 Løftet 1994 
 Paura e amore 1988 
 Tilbakekomsten 1990 
 Den lange stillheten 1993 
 Winterkind 1997 (TV) 
 Mit fünfzig küssen Männer anders 1998 (TV) 
 Dunkle Tage 1999 (TV) 
 Jahrestage/Aus dem Leben von Gesine Cressphal 2000 (mini) TV-serie 
 Rosenstraße 2001
 Hanna Arendt 2012

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tyske regissører
Tyske skuespillere
Tyske manusforfattere
Personer fra Berlin
Medlemmer av Akademie der Künste
Storjury

En storjury er et juridisk redskap for å gjennomføre rettslige forundersøkelser. Storjuryer blir brukt for å etterforske angivelige lovbrudd, granske bevis, avhøre vitner og til slutt avgjøre om det er tilstrekkelig bevis til å reise tiltale. Storjuryer har ofte makt til å tvinge vitner til å avgi forklaring ved at vitner som nekter å forklare seg kan fengsles eller bøtelegges for «forakt for storjuryen» inntil de avgir forklaring.

Under en storjurys saksgang er hverken anklagede eller hans forsvarer til stede, og dette er et av de tyngste argumentene mot bruk av storjuryer.

På den annen side bidrar storjuryer til at en anklager ikke kan trakassere folk ved grunnløs rettsforfølgelse.

Etter at den australske delstaten Victoria avviklet ordningen med storjury i 2009 er det nå kun USA og Liberia (tidligere amerikansk koloni) som har storjuryer. I USA er bruk av storjuryer obligatorisk i alvorlige føderale straffesaker. Slike storjuryer har mellom 16 og 23 medlemmer.

England, Australia, New Zealand og Canada hadde tidligere storjury, men har avviklet bruken i løpet av de 20. og 21. århundrene.

Storjury er ikke i bruk i norsk rettsvesen.

Referanser 

Prosess
Råtten valgkrets

Råtten valgkrets (eller lommevalgkrets, fordi den var «i lomma på» en person; engelsk rotten borough / pocket borough) viser til visse korrupte valgkretser i England (før 1707), Storbritannia (1707-1801), kongeriket Irland (1541–1801) og Det forente kongerike Storbritannia og Irland (1801-1867). På grunn av disse valgkretsenes størrelse og sammensetning var det svært enkelt for én person å kontrollere dem og dermed sikre seg en plass i parlamentet. Begrepet ble tatt i bruk i det 17. århundre. Gjennom reformloven av 1832 ble mange av dem fjernet, og de siste forsvant i 1867.

Enkelte skiller mellom en ekte råtten valgkrets, som hadde et absurd lavt antall stemmeberettigede, og en lommevalgkrets, som hadde få nok stemmeberettigede til at det var lett for en stor jordeier å kontrollere den. 

Fordi valgkretsene ikke ble justert etterhvert som befolkningens størrelse og sammensetning endret seg, oppsto det en situasjon hvor noen parlamentsmedlemmer representerte noen ytterst få personer, mens større byer, som Manchester, ikke var representert i det hele tatt. Blant de verste eksemplene, notert i 1831 mens man arbeidet med reformloven, var:

Old Sarum i Wiltshire – 11 stemmeberettigede
Newtown på Isle of Wight – 23 stemmeberettigede
Dunwich i Suffolk – 32 stemmeberettigede
Plympton Earle i Devon – 40 stemmeberettigede

Hver av disse valgkretsene valgte to parlamentsmedlemmer – to representanter var dermed valgt av et snitt på 5,5 velgere. På et tidspunkt var 293 av de totalt 405 parlamentsmedlemmene valgt av færre enn 500 velgere. 

Mange av de råtne valgkretsene ble kontrollert av adelige som ga dem til sine sønner, slik at sønnene satt i Underhuset mens de selv satt i Overhuset. Hertugen av Wellington var valgt fra den råtne valgkretsen Trim i grevskapet Meath til det irske parlamentet før han ble adlet.

Moderne bruk

I moderne britisk språkbruk kan råtten valgkrets vise til en valgkrets hvor en kandidat har en så overveldende majoritet at det i realiteten ikke er noen konkurranse. Dette brukes som et alternativ til den mer nøytrale betegnelsen «sikkert sete» («safe seat»), og blir spesielt brukt når en person har sittet mange perioder, eller når et sete har gått i arv. 

Det brukes også som referanse til korrupsjon i lokaladministrasjon, og det politiske satirebladet Private Eye har en fast spalte under tittelen «Rotten Borough» som ramser opp historier om det de anser som offentlig vanstyre.

Britisk politikk
Gjende

Gjende er en innsjø i Jotunheimen. Sjøen er lang og smal – i luftlinje 18 km lang og 1,5 km bred på det bredeste. Gjende har en karakteristisk smaragdgrønn farge på grunn av de store mengdene morenemasse som føres med elva Muru ut i Gjende.
Elva Sjoa renner ut fra Gjende ved Gjendesheim, og ender i Gudbrandsdalslågen.

Gjende ligger midt i Jotunheimen, og både nord og sør for sjøen ligger topper på godt over 2 000 m. Ved vestenden ligger Gjendebu, på nordsiden ligger Memurubu og ved østenden ligger Gjendesheim. Om sommeren går det båtrute mellom disse tre stedene. Sjøen ga navn til den kjente reinjegeren Jo Gjende som hadde bu ved Gjendeosen, og til Gjendine Slålien, som ble født på Gjendebu.

Navnet Gjende er Gudbrandsdalsdialekt, og er den offisielle varianten av navnet ettersom sjøen ligger i Vågå kommune. På Vangsdialekt heter sjøen Gjendin, som en finner igjen i Henrik Ibsens navn på Besseggen, nemlig Gjendineggen, eller Gendineggen etter datidens ortografi.

Kontrasten til Bessvatnet er kjent for de som har gått Besseggen, da en har det klare blå Bessvatnet på den ene siden av eggen og det smaragdgrønne Gjende på den andre siden. Fargeforskjellen skyldes at Bessvatnet får lite tilsig av smeltevann fra isbre, mens Gjende får store mengder bresmeltevann (blant annet fra Memurubreen) som inneholder fine leirpartikler (slam). Disse fine partiklene holder seg flytende i vannet gir den grågrønne fargen når lyset brytes. Det er bare en tynn «vegg» ved Bandet/Besseggen som hindrer Bessvatnet å drenere til Gjende - istiden var over før breen hadde gnagd seg gjennom berget.

Før istiden var det trolig en elvedal som hadde skåret seg dypt ned i det høyfjellsvidde der Gjende ligger nå. Senere har en stor «Gjendebre» erodert og slipt ned fjellet og dannet bassengene som Gjende og Bessvatnet fyller.



Personer fra nærområdet
Gjendine Slålien (1871–1972) var en kvinne som jobbet som seterjente. En strofe av hennes spill på bukkehorn, ble brukt av Edvard Grieg i «Hjemve».

Se også 
 Liste over innsjøer i Oppland

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Gjendebåtene
 Gjendebu
 Grundig artikkel om Gjende
 NVE, dybdekart

Innsjøer i Vågå
Jotunheimen
Sjoavassdraget
Valgobservatør

Valgobservatør er en person som kontrollerer at et valg skjer på riktig måte, og at det ikke forekommer valgfusk. Valgobservatører er oftest eksterne personer, som normalt ikke ville ha deltatt i det aktuelle valget.

Observatørene skal kontrollere perioden før valget, selve stemmegivningen, opptellingen av stemmene samt publiseringen av valgresultatet.

De fleste observatørene sendes ut i OSSEs regi, men også Europarådet, FN og EU deltar med valgobservatører. I Norge er det NORDEM (The Norwegian Resource Bank for Democracy and Human Rights) som rekrutterer, lærer opp og sender ut de fleste norske observatører som inngår i OSSEs team. NORDEM er fullfinansiert av UD og er en del av Flyktninghjelpen/NORCAP.

Norge
Valgobservatører kommenterte i 2009 at departementsansatte ikke kan stille til valg i Norge og at kandidater som stiller til valg kan sitte i valgstyrene. Etter valgene i 2009 og 2013 påpekte valgoservatører svakheter i den norske lovgivningen og valgordningen. OSSE påpekte at man i Norge plikter å stille til valg om man er nominert og ikke er medlem i et annet parti, noe som bryter med organisasjons- og ytringsfriheten. Valgobservatørene påpekte at det i Norge bare er mulig å stille til stortingsvalg som del av en liste, og enkeltkandidater kan ikke stille til valg uten å danne et parti. Selv om stortingsvalget bruker åpne lister må 50% endre stemmeseddelen for at det skal ha noen effekt, og ingen er derfor blitt valgt til Stortinget via preferansevalg.

Til valget i 2017 kom det 158 valgobservatører fra 32 forskjellige land.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Manual for valgobservasjon (fra Den norske Helsingforskomité)

Valg
Styggedalstraversen

Styggedalstraversen er navnet som brukes på turen over Styggedalstindane. Turen krever klatring og er en av de mest spektakulære klatrerutene i Norge. Turen kombineres gjerne med en tur opp på Gjertvasstind, eventuelt også Sentraltind og Skagastølstraversen.

Klatreruter i Norge
Jotunheimen
Mathias Soggemoen

Mathias Johnsen Soggemoen (født 5. oktober 1847, død 1929) var en norsk jernbanearbeider som ble en av Norges første pionerer innen fjellklatring. Han gjorde en rekke førstebestigninger av norske fjell, flere av dem sammen med dansken Carl Hall. Han kom til Halls fortopp på Stetind i 1889.

Han var husmannssønn fra Romsdalen og den eldste av syv søsken, og giftet seg 17. juni 1875 med Ingeborg Olsdatter Soggebrekken og bosatte seg på Veblungsnes. Soggemoen arbeidet på Raumabanen i 1912. På sine gamle dager reiste Mathias og kona til Amerika. Flere av barna deres hadde utvandret dit flere år tidligere.

Referanser 

Norske fjellklatrere
Personer fra Rauma kommune
Saltfjellet

Saltfjellet (pitesamisk: Sálltoduottar) er et fjellområde i Nordland som skiller regionene Helgeland og Salten. Fjellområdet strekker seg fra kysten og inn til svenskegrensen. Svartisen dekker store deler av Saltfjellet, og inngår i Saltfjellet-Svartisen nasjonalpark. Fjellkjeden strekker seg over sju kommuner: Saltdal, Bodø, Beiarn og Gildeskål i nord, Meløy og Rødøyi vest og Rana i sør.

Det er flere turistforeningshytter i området som primært drives av Bodø og Omegns Turistforening og Rana Turistforening.

Samferdsel

Europavei 6
Saltfjellet krysses av Europavei 6 mellom Dunderlandsdalen i sør og Lønsdalen i nord. Veien ble påbegynt i 1929, og den ble åpnet 3. juli 1937. Etterarbeider på veien fortsatte imidlertid helt fram til Andre verdenskrig brøt ut i 1940. Veien fikk fast dekke med oljegrus i 1965/66 og asfalt i 1972. De første tiårene var veien vinterstengt, og først fra høsten 1968 ble veien helårsvei. I 1990 ble en ny og bedre vei over fjellet mellom Bolna og Sørelva åpnet.

Nordlandsbanen
Nordlandsbanen ble åpnet frem til Mo i Rana i 1942, og etter det drev tyskerne banebygging på Saltfjellet med krigsfanger som arbeidskraft. Arbeidet med jernbanen fortsatte etter frigjøringen i 1945, og 10. desember 1947 åpnet jernbanen til Lønsdal stasjon. Senere ble jernbanen forlenget til Fauske i 1958 og Bodø i 1962.

Se også
 Saltfjellet landskapsvernområde
 Polarsirklene

Referanser

Eksterne lenker 
 Turforslag til Saltfjellet og Svartisen på DNT og NRKs nettsted ut.no

 
Fjell over 1000 meter
Beiarns geografi
Bodøs geografi
Meløys geografi
Fjell i Rødøy
Fjell i Rana
Fjell i Saltdal
Tralee

Tralee (Irsk gælisk: Trá Lí) er en by og administrasjonssentrum i Kerry i Irland. Den ligger i det sørvestlige hjørnet av Irland og har ca. 25000 innbyggere (2002). Byen ble grunnlagt i det 13. århundre og var hovedsete for jarlene av Desmond. Navnet Tralee kommer fra irsk gælisk Trá Lí, eller Trá Laoi, som betyr «bredden av elva Lee». Byen ligger ved eidet til Dinglehalvøya og har mange fasiliteter.

Sir Edward Denny var en uvanlig jordeier i sin tid. Under Hungersnøden i Irland 1845-1849 var det ikke uvanlig at godseierne økte jordleien som leilendingene betalte. Han ble kjent for å redusere jordleien til det leilendingene kunne betale, noe som huskes fremdeles.

Grevskapet Kerry er populært som turistmål. Den vakre kysten med flere bukter og halvøyer og frodig vegetasjon trekker til seg mange av turistene som besøker Irland. Tralee er et godt utgangspunkt for turer til Dinglehalvøya og til den populære turistveien «Ring of Kerry».

Byen er kjent for den årlige festivalen "The Rose of Tralee", en skjønnhetskonkurranse for irske kvinner og utenlandske kvinner av irsk avstamning.

Bilder

Eksterne lenker 
 

Byer i Kerry
Otto Graf Lambsdorff

Otto von der Wenge Graf Lambsdorff (født 20. desember 1926 i Aachen, død 5. desember 2009 i Bonn) var en tysk liberal politiker (FDP) og regjeringsminister.

Han deltok i andre verdenskrig, hvor han fra våren 1944 tjenestegjorde som offisersaspirant i Wehrmacht etter å ha gått på offiserskolen Ritterakademie i Brandenburg an der Havel fra 1941. Rett før krigens slutt ble han sterkt skadet. Etter krigen studerte han juss. Han ble dr. juris. i 1952. Han arbeidet i bankvesenet frem til 1971, og virket fra 1960 dessuten som advokat.

Han var føderal næringsminister fra 1977 til 1982, og fra 1988 til 1993 formann for FDP. Mellom 1972 og 1998 var han medlem av Forbundsdagen.

Lambsdorff ble i 1987 dømt for medhjwlp til skatteforbrytelser med bøter som en følge av Flickaffæren. Affæren var også utløsende for at han gikk av som økonomi- og teknologiminister i 1984.

Han var eldste sønn av grev Herbert von Lambsdorff og Eva von Schmid, og var gift i andre ekteskap med Alexandra von Quistorp. Fra sitt første ekteskap hadde han tre barn. Hans nevø Alexander Graf Lambsdorff representerer fra 2004 FDP i Europaparlamentet.

Lambsdorff var medlem av den tyske evangeliske Johanniter-ordenen. Han ble i 2000 tildelt storkors av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden. I 2006 ble han tildelt Nordrhein-Westfalens fortjenstorden.

Lambsdorff er gravlagt på Südwestkirchhof Stahnsdorf.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Tyske jurister
Medlemmer av Forbundsdagen
FDP-politikere
Tyske føderale ministre
Adelige tyskere
Personer fra Aachen
Tyske næringsministre
Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden
Leif Larsen (andre betydninger)

Leif Larsen er et norsk mannsnavn, sammensatt at fornavnet Leif, som er brukt av 15490 menn i Norge og etternavnet Larsen som er det fjerde mest brukte etternavnet i Norge med 39605 personer. Det var i 2008 bare 70 menn med navnet Leif Larsen i Norge, mens 309 menn hadde Leif som første fornavn og Larsen som etternavn. 

Leif Larsen kan vise til flere kjente personer:

 Leif Andreas Larsen (1898–1978), telegrafdirektør og ordfører i Bærum 1946–1951.
 Leif Larsen (1906–1990), kjent som Shetlands-Larsen, offiser fra marinen under andre verdenskrig.
 Leif Larsen (1918–2005), ordfører i Stavanger 1968–1971.
Leif Johan Larsen (f. 1945), norsk litteraturviter og sakprosaforfatter.
 Leif Larsen (f. 1944), norsk matematiker og professor.
 Leif Værum Larsen (1948–2009), norsk trombonist og politiker.
 Leif Larsen, tidligere administrerende direktør i Geco AS.
Leif Ove Larsen (f. 1961), norsk medieviter og sakprosaforfatter.
 Leif Olve Dolonen Larsen (f. 1975), norsk idrettsutøver i grenene kulestøt, judo, amerikansk fotball og profesjonell boksing.
 Leif Larsen (langrennsløper) (f. ukjent) norsk deltager i de paralympiske vinterlekene 1976 og 1980.
 Leif H. Larsen (1954–2015), norsk diplomat.

Referanser
Jordet skole (Larvik)

Jordet skole er en barneskole mellom Stavern og Larvik. Skolen har ca. 294 (oktober 2018) elever fordelt på 14 klasser. Cathrine Haakestad er rektor fra 1. august 2018. Skolen var bonusskole i 2003, og aktiv deltaker i det landsomfattende Pilot-prosjektet fra 2001 til 2004.

Skolen ligger i Larvik kommune. Sjøen, skogen og boligområder er nære naboer til skolen. Uteområdene rundt skolen er store og blir flittig brukt av elevene i undervisningen.

Skolen har et personale på ca. 36 (2018). Utover dette er vaktmester og renholdere tilknyttet skolen. Ledelsen ved Jordet skole består av rektor og 2 teamledere.

Hoveddelen av Jordet skole er fra 1976. 8 år etter det ble skolen utvidet med gymsal og det som nå er SFO-avdeling for 3. og 4. klasse. I forbindelse med innføringen L-97 der 6. åringene skulle begynne på skolen, ble arealet øket betraktelig. I den nyeste delen av bygget fra 1996, holder nå 1. og 3. klasse til.

Fra 2007  er deler av bygget renovert. Utvendig er vinduer og kledning byttet og det er lagt nytt tak. Innvendig er de fleste dører til klasserommene byttet og elevtoalettene er oppgradert.

Eksterne lenker
 Skolens hjemmesider

Barneskoler i Vestfold og Telemark
Skoler i Larvik
Idunn

For tidsskriftdatabasen, se Idunn.no
For kvinnenavnet, se Idun
Idun eller Idunn (norrønt: Iðunn) er i norrøn mytologi kjærlighetsgudinnen som er gift med Brage.
Hun opptrer kun i få myter, hvor den viktigste er myten om jotnen Tjatse.
Hun har ansvar for de livgivende og foryngende epler som sikrer gudene evig ungdom.

Myten om Idunn og Tjaste fortelles det om i Den yngre Edda, og hun omtales i 
Den eldre Edda.
Disse tekstsamlinger ble innsamlet og nedskrevet på i Island på 1200-tallet.

Eksterne lenker 
 

Åsynjer