alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Atle Hauge

Atle Jensen Hauge (født 1971) er en norsk forsker og fil. dr., ansatt ved Østlandsforskning på Lillehammer. Han er også siden 2007 postdoktor ved University of Toronto.

Hauge ble cand. polit. i samfunnsgeografi ved Universitetet i Oslo i 1998. Han tok svensk FD-grad ved Uppsala universitet i 2007, på en avhandling som tok for seg svensk moteindustri fra et økonomisk geografisk perspektiv. Han var stipendiat fra 2004 til 2007. Ved Østlandsforskning har han bl.a. forsket på Hamar som regionsenter.

Fra 1999 til 2004 arbeidet han som førstekonsulent for næringsavdelingen ved Hedmark fylkeskommune.

Utvalgte publikasjoner 
 Ørbeck, Morten, Hauge, Atle, Alnes, Per Kristian, Hagen, Svein Erik & Skålholt, Asgeir (2010), Hamars rolle som regionsenter, rapport nr. 2/2010, Østlandsforskning
 Hauge, Atle & Hracs, Brian (2010), "See the Sound, Hear the Style: Collaborative Linkages between Indie Musicians and Fashion Designers in Local Scenes", Industry & Innovation, vol. 17, issue 1, pages 113-129
 Hauge, Atle, Malmberg, Anders & Power, Dominic (2009), “The Spaces and Places of Swedish Fashion”. European Planning Studies, 17(4): 529 – 547.
 Power, Dominic & Hauge, Atle (2008), “No man’s brand – Brands, institutions, fashion and the economy”. Growth and Change. volume 39, No. 1.
 Hauge, Atle (2007), Dedicated followers of fashion; an economic geographic analysis of the Swedish fashion industry, fil. dr.-avhandling, Uppsala universitet, ISBN 978-91-506-1952-2
 Hauge, Atle (1998), Nettverk, læring og makt; en analyse av relasjoner mellom leverandørforetak og sluttprodusenter i bilindustrien, hovedoppgave i samfunnsgeografi, Universitetet i Oslo

Eksterne lenker 
 www.ostforsk.no:Ansatte
 

Norske forskere
Fødsler i 1971
Hans-Jürgen Bäumler

Hans-Jürgen Bäumler (født 28. januar 1942 i Dachau) var en tysk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley og 1964 i Innsbruck.

Bäumler vant en olympisk sølvmedalje i kunstløp under Vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Sammen med Marika Kilius kom han på andreplass i parløp bak Barbara Wagner og Robert Paul fra Canada.

Fire år senere, under 1964 i Innsbruck vant han en ny sølvmedalje i parløp. Han og Marika Kilius kom på andreplass bak Ludmila Belousova og Oleg Protopopov fra Sovjetunionen.

Bäumler ble verdensmester i kunstløp to ganger, 1963 og 1964, begge i parløp sammen med Marika Kilius.

OL-medaljer 
 1960  Squaw Valley -  Sølv i kunstløp, parløp  Tyskland
 1964  Innsbruck -  Sølv i kunstløp, parløp  Tyskland

VM-medaljer 
 VM 1963 –  Gull i kunstløp, parløp 
 VM 1964 –  Gull i kunstløp, parløp 
 VM 1959 –  Sølv i kunstløp, parløp 
 VM 1960 –  Bronse i kunstløp, parløp

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Tyske kunstløpere
Verdensmestere i kunstløp
Olympiske sølvmedaljevinnere for Tyskland
Medaljevinnere under Vinter-OL 1960
Deltakere for Tyskland under Vinter-OL 1960
Kunstløpere under Vinter-OL 1960
Medaljevinnere under Vinter-OL 1964
Deltakere for Tyskland under Vinter-OL 1964
Kunstløpere under Vinter-OL 1964
Artikler i skøytesportprosjektet
Olympiske medaljevinnere i kunstløp
Jebel Ali kraftverk

Jebel Ali kraftverk er et kombinert gasskraftverk og oljekraftverk i Dubai i De forente arabiske emirater (FAE). Det har en installert produksjonskapasitet i enhet D som er på 450 MW fordelt på 3 like store blokker/turbiner. Anlegg D ble installert i perioden 2000–2001. Brenselkilden er råolje eller naturgass. Dette er blant landets største kraftverk målt etter installert effekt.

Anlegget ligger ute i havne- og frisonen Jebel Ali vest for Dubai.

Jebel Ali kraftverk har en installert produksjonskapasitet på 7801 MW: Anlegg D har en installert produksjonskapasitet på 1,027 MW, Anlegg E 616 MW, Anlegg G 818 MW, Anlegg K 918 MW, Anlegg L 2362 MW, Anlegg M 2060 MW.

Eksterne lenker
 IndustCards – «CCGT Plants in the United Arab Emirates».
 www.power-technology.com – «Jebel Ali M-Station, United Arab Emirates».
 www.dewa.gov.ae – «ELECTRICITY».

Varmekraftverk i De forente arabiske emirater
Gasskraftverk i De forente arabiske emirater
Oljekraftverk i De forente arabiske emirater
Aramon oljekraftverk

Aramon oljekraftverk er et varmekraftverk ved bredden av Rhône-elva i departementet Gard i Frankrike. Det har en installert produksjonskapasitet på 1400 MW fordelt på 2 like store blokker / turbiner. Operatør er Electricite de France. 

Anlegget ble utbygd i årene 1974–1977, og gjenåpnet i 2008. Brenselstypen er tungolje.

Eksterne lenker
 Industcards – «Gas- and Oil-Fired Plants in France and Switzerland»

Oljekraftverk i Frankrike
Varmekraftverk i Frankrike
Gard
Byggverk i Occitanie
Modern Jazz Quartet

The Modern Jazz Quartet ble startet i 1952 av Milt Jackson (vibrafon), John Lewis (piano, musical director), Percy Heath (bass), og Kenny Clarke (slagverk). Clarke ble erstattet av Connie Kay i 1955. Gruppa blir også ofte kalt Milt Jackson Quartet eller bare MJQ. Med noen års avbrudd var den aktiv til 1993. Den er kjent for ulike stilretninger innen jazz, blant annet bebop, cool jazz og third stream. MJQ har i mange tilfeller spilt med klassiske orkestre og har eksperimentert med å blande blues og fuge. I Europa fikk MJQ sitt definitive gjennombrudd etter en turné i 1960, som resulterte i albumet European Concert.

Eksterne lenker 
 Hole in the web Diskografi

Eksterne lenker 
 
 

Jazzgrupper
Margot Lander

Margot Ella Florentz Lander (født 23. august 1910 i Oslo, død 18. juli 1961 i København) var en primaballerina i Den Kongelige Danske Ballett og den viktigste danske ballerinaen i den første halvdelen av det tjuende århundre.

Hun ble født i Oslo, og var datter av operasangeren Ella Florentz og journalisten Marx Gerharh. Hun begynte å studere ved den Kongelige Danske Ballettskolen i 1917, og ble med i den Kongelige Danske Ballett i 1928. To år etter dette giftet hun seg med Harald Lander, en danser og koreografer som ble ballettmester på den Kongelige Danske Ballett.

Margot Lander ble førstedanser i 1933, og Danmarks første primaballerina i 1942. Hun danset hovedroller i Harald Lander sine balletter, i August Bournonvilles repertoar, og i Coppélia og Svanesjøen før hun pensjonerte seg i 1950.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Primaballerinaer
Norske ballettdansere
Danske ballettdansere
Ballerinaer
Tuzla kullkraftverk

Tuzla kullkraftverk er et kullkraftverk sørvest for byen Tuzla i Bosnia-Hercegovina. Det har en installert produksjonskapasitet på 779 MW, fordelt på seks blokker/ turbiner. 

Anlegget ble påbegynt omkring 1964, fikk første turbin installert i 1966 og stod ferdig i 1978. Brenselkilden er lignitt (brunkull) fra lokale gruver.

Eksterne lenker
 IndustCards – «Coal-Fired Plants in Bosnia & Montenegro».
 Coal-fired power plants - Global Energy Observatory. Besøkt 24. august 2020.
 

Kullkraftverk i Bosnia-Hercegovina
Varmekraftverk i Bosnia-Hercegovina
Ugljevik kullkraftverk

Ugljevik kullkraftverk er et kullkraftverk i Bosnia-Hercegovina, like ved byen Ugljevik, 25 km nordøst for Tuzla. Det har en installert produksjonskapasitet på 300 MW, fordelt på 1 blokk/turbin. 

Anlegget stod ferdig i 1985. Brenselkilden er lignitt (brunkull) fra lokale gruver.

Eksterne lenker
 IndustCards – «Coal-Fired Plants in Bosnia & Montenegro».

Kullkraftverk i Bosnia-Hercegovina
Varmekraftverk i Bosnia-Hercegovina
Kakanj kullkraftverk

Kakanj kullkraftverk er et kullkraftverk i Bosnia-Hercegovina, nær byen kakanj som ligger ved elva Bosna, 35 km nordvest for Sarajevo og 25 km sørøst for Zenica. Det har en installert produksjonskapasitet på 546 MW, fordelt på 7 blokker/ turbiner. 

Anlegget ble påbegynt omkring 1964, fikk første turbin installert i 1966 og stod ferdig i 1978, en utbygging som gikk helt parallelt med Tuzla kullkraftverk. Brenselkilden er lignitt (brunkull) fra lokale gruver.

Eksterne lenker
 IndustCards – «Coal-Fired Plants in Bosnia & Montenegro».
 Coal-fired power plants - Global Energy Observatory. Besøkt 24. august 2020.
 

Kullkraftverk i Bosnia-Hercegovina
Varmekraftverk i Bosnia-Hercegovina
Gacko kullkraftverk

Gacko kullkraftverk  er et kullkraftverk i Republika Srpska i det sørlige Bosnia-Hercegovina, nær byen Gacko i fjellene mot Montenegro. Det har en installert produksjonskapasitet på 300 MW, fordelt på 1 blokk/ turbin. 

Anlegget stod ferdig i 1983. Brenselkilden er lignitt (brunkull), fra en nærliggende gruve som ligger like nordøst for byen Gacko. Årlig brennes 1,8 mill. tonn brunkull. Det planlegges siden 2006 en mulig utvidelse og opprusting av anlegget.

Eksterne lenker
 IndustCards – «Coal-Fired Plants in Bosnia & Montenegro».

Kullkraftverk i Bosnia-Hercegovina
Varmekraftverk i Bosnia-Hercegovina
Afrikan History Week (AHW)

Afrikan History Week (AHW) er en frittstående organisasjon med formål å belyse og presentere afrikansk historie ved hjelp av utradisjonelle virkemidler. Foreningen ble grunnlagt i 2005 av Brother Buntu (Amani Olubanjo Buntu), Lamisi Gurah og Asta Busingye Lydersen for å presentere afrikansk kultur og historie. AHW planlegger og gjennomfører arrangementer som presenterer afrikanske kunstnere, forfattere, artister, filmer, forskere og fagpersoner som synliggjør aspekter ved afrikansk historie og kultur. Foreningen arrangerer hvert år en kulturfestival i september. I tillegg driver organisasjonen med workshops, nettverksbygging og informasjonsvirksomhet. Organisasjonen gir også ut magasinet Kush Magazine i forbindelse med kulturfestivalen.

Synlig – usynlig
«Synlig – Usynlig» har vært et underliggende motto for AHW, som tar utgangspunkt i at afrikanere ofte forblir «usynlige» når det gjelder representasjon og deltakelse i kulturutviklingen selv om de er svært synlige i et hvitt samfunn. Festivalen arrangeres etter modell av lignende festivaler i land som Canada, Jamaica, England, Tyskland og Frankrike.

Kritikk
I 2011 fikk organisasjonen kritikk av historiker og integreringsarbeider Kristoffer Gaarder Dannevig for å presentere ufaglige konspirasjonsteorier og drive med afrosentrisk identitetspolitikk som Dannevig mente kan bidra til omvendt rasisme. Dette ledet til en debatt i Aftenposten, Ny Tid og NRK P2.

Referanser

Eksterne lenker
 
 1 million til Afrikan History Week fra Norsk kulturråd

Norske organisasjoner
Festivaler i Oslo
Afrika
Organisasjoner etablert i 2002
Repeterende arrangementer etablert i 2002
Den europeiske pakt om regionale språk eller mindretallsspråk

Minoritetsspråkpakten, eller Den europeiske pakt for regionale språk eller minoritetsspråk (engelsk European Charter for Regional or Minority Languages; fransk Charte européenne des langues régionales ou minoritaires) er en europeisk mellomstatlig avtale som ble inngått i 1992 i regi av Europarådet. Hensikten var å beskytte og støtte tradisjonelle regionale og minoritetsspråk.

Avtalen har kun gyldighet for de språk som tradisjonelt har var snakket av statsborgere i de landene som har underskrevet avtalen (og utelukker på den måten de språk som gjelder de som nylig har flyttet til landet). Det dreier som om språk som avviker markant fra flertallets språk eller det offisielle språk i de landene som har underskrevet avtalen. Språkene skal enten ha tilknytning til et bestemt område eller de skal tales av et språklig mindretall innenfor staten som helhet.

Det skal finnes mulighet for de som snakker disse språkene for blant annet nytte dem ved utøvelsen av sine medborgerlige rettigheter. Selv det å forhindre eller minske diskriminering er et viktig delmål. Det er Europarådets oppgave å se til og kontrollere at konvensjonens bestemmelser respekteres og følges. Konvensjonen om minoritetsspråk er oppbygd av 23 ulike artikler. De land som har godkjent konvensjonen sår selv undertegne og velge frivillig hvilke artikler som skal godkjennes. I 1998 trådte konvensjonen i kraft etter at fem land hadde godkjent den.

Norge har per 10. november 1993

 Samisk (kun delene II og III)
 Kvensk (kun del II)
 Romanes (kun del II)
 Romani rakripa (kun del II)

Referanser

Eksterne lenker 
 lovdata.no Norsk oversetteilse av Europeisk pakt om regions- eller minoritetsspråk av 1992 
 Nettsted for Den europeiske pakt for regionale språk eller minoritetsspråk (juridiske forhold), engelsk
 Europarådet: Generell informasjon om pakten, engelsk

Internasjonale avtaler
Europarådet
Flommen i Seinen 1910

Flommen i Seinen 1910 var en flom i Paris og de omkringliggende områdene i Frankrike der unormalt høy vannføring i elven Seinen førte til oversvømmelse i sentrum av Paris.

Flommens forløp 

I slutten av januar 1910 etter måneder med mye nedbør parallelt med rask snøsmelting, oversvømmet Seinen den franske hovedstaden ved at vann ble presset oppover fra overfylte rør og tunneler, og sivet inn i kjellere gjennom grunnen.

Vinterflom var en forventet hendelse i Paris, men 21. januar begynte elva å stige langt raskere enn normalt. I løpet av påfølgende uke måtte tusenvis av parisere evakuere hjemmene sine etterhvert som vannet sivet inn i bygninger og gater i hele byen og samtidig slo ut mye av Paris' grunnleggende infrastruktur. Politi, brannmenn, og soldater tok seg frem gjennom vannfylte gater i båter for å evakuere isolerte beboere gjennom vinduer i høyere etasjer og for å dele ut hjelpeforsyninger. De evakuerte ble samlet i provisoriske tilfluktssteder i kirker, skoler og andre offentlige bygninger. Vannet truet også med å slå over elvebredden, men før dette skjedde hadde man klart å forhøye elvens bredder ved å bygge provisoriske diker. Da vannet nådde jernbaneterminalen Gare d'Orsay, var denne i løpet av kort tid oversvømmet med over en meter vann. De som skulle forflytte seg gjennom byen måtte benytte båt eller bruke gangveier av tre som ble bygget av myndighetenes ingeniører og av pariserne selv.

28. januar nådde vannet sin maksimale høyde på 8,62 meter, rundt 6 meter over sitt normale nivå. I tillegg til de direkte skadene som vannmassene førte til var vannet også forurenset av kloakk, noe som også bød på betydelige helsemessige utfordringer. Seinen var tilbake til sitt normale nivå først ved månedsskiftet februar/mars.

Konsekvenser 

Beregninger av flomskadene nådde rundt 7 milliarder franc. Totalt ble 20 000 bygninger i Paris oversvømmet, og ytterligere 30 000 i forstedene. Det tok flere uker bare å få ryddet gatene for slam etter at vannet hadde trukket seg tilbake. I områdene rundt ble også landbruket hardt rammet ved at buskap druknet og jordsmonn ble vasket bort av vannmassene.

Litteratur 

Historien om flommen og måten denne ble håndtert på er gjengitt i en bok av historikeren Jeffrey H. Jackson under tittelen Paris Under Water:  How the City of Light Survived the Great Flood of 1910 utgitt av Palgrave Macmillan i januar 2010.

Eksterne lenker
 Crue de la Seine (fransk)
 Samling av postkort med motiv fra flommen (engelsk)
 Bilder tatt av fotografen Pierre Petit (engelsk)
 Assemblée nationale, web-side for flommen i 1910 (fransk)
 Flommens konsekvenser for sykehusene i Paris (fransk)

Flommer
Paris
Hendelser i 1910-årene
Patrick Péra

Patrick Péra (født 17. januar 1949 i Lyon), fransk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble og 1972 i Sapporo.

Péra vant en olympisk bronsemedalje i kunstløp under 1968 i Grenoble. Han kom på tredjeplass i single for menn, bak Wolfgang Schwarz fra Østerrike og Timothy Wood fra USA.

Fire år senere, under vinter-OL 1972 i Sapporo vant han en ny sølvmedalje i kunstløp. Han ble nummer tre i single for menn bak Ondrej Nepela fra Tsjekkoslovakia og Sergej Tsjetverukhin fra Sovjetunionen.

OL-medaljer 
 1968  Grenoble -  Bronse i kunstløp, single menn  Frankrike
 1972  Sapporo -  Bronse i kunstløp, single menn  Frankrike

VM-medaljer 
 VM 1971 –  Sølv i kunstløp, single menn 
 VM 1968 –  Bronse i kunstløp, single menn 
 VM 1969 –  Bronse i kunstløp, single menn

Eksterne lenker 
 

Franske kunstløpere
Olympiske bronsemedaljevinnere for Frankrike
Medaljevinnere under Vinter-OL 1968
Deltakere for Frankrike under Vinter-OL 1968
Kunstløpere under Vinter-OL 1968
Medaljevinnere under Vinter-OL 1972
Deltakere for Frankrike under Vinter-OL 1972
Kunstløpere under Vinter-OL 1972
Personer fra Lyon
Artikler i skøytesportprosjektet
Fødsler i 1949
Olympiske medaljevinnere i kunstløp
Cappella Palatina

Cappella Palatina (palatina er adjektiv av palatium – palass) er slottskapellet i Palazzo dei Normanni i Palermo og befinner seg i første etasje i midten av slottsanlegget. Kapellet ble bygget at den normanniske kong Roger II av Sicilia i årene 1132–1140. Kapellet ble bygget oppå et tidligere kapell fra rundt 1080, og dette befinner seg under dagens kapell som en krypt. Det tok åtte år å bygge selve kapellet, og langt flere år å få gjennomført mosaikkdekorasjonene. Ifølge en inskripsjon i kuppelen ble selve innvielsen av kapellet foretatt i 1143.

Kapellet er tilegnet St. Peter og minner om en basilika med kuppel. Kirken har tre apsider, som var vanlig i bysantinsk arkitektur, og seks buer, tre på hver side av midtskipet, hvilende på søyler i klassisk stil.

Kapellet er en enestående blanding av islamsk, bysantinsk og normannisk kunst og arkitektur, og viser den kulturelle sammensmeltningen som var i Kongedømmet Sicilia under normannisk styre.

Eksterne lenker 
 

Kirker i Italia
Palermo
Sicilias historie
Byggverk fullført i 1140
Kirker fra 1100-tallet
Byggverk på Sicilia
Katolske kirker i Italia
Alpin tundra

Alpin tundra er en økosone eller klimasone som karakteriseres av mangel på skog på grunn av høyden over havet. Alpin tundra ligger høyere enn skoggrensa og skiller seg fra arktisk tundra ved ikke å ha permafrost. Dessuten er jorda i alpine strøk vanligvis bedre drenert enn jord i arktiske strøk. 

Alpin tundra går over til subalpin skog under tregrensen. 

Alpin tundra forekommer i fjellstrøk over hele verden. Floraen i alpin tundra sonen karakteriseres av arter som kryper langs bakken. Det kalde klimaet i disse høytliggende områdene forårsakes av lavt lufttrykk, og er ganske likt polarklima. 

I norsk språk omtales landskap i klimasonen alpin tundra oftest som snaufjell, dvs fjellandskap uten skog. 44 % av Norges landareal omfattes av økosonen alpin tundra.

Se også
Biom
Skoggrense
Tundra
Vegetasjonssoner

Økologi
Klima
Fjell
Biogeografi

de:Alm (Bergweide)
it:Alpeggio
Anna Monlarini

Anna Monlarini, noen ganger skrevet Anna Molnarini (født 1930) er en tidligere italiensk turner.  

I 1950 deltok hun i VM i turn. Individuelt fikk ingen medaljer, men Italia fikk bronse i lagkonkurransen. Individuelt kom hun på 34.-plass sammenlagt. 

Hun deltok som reserve i OL i 1952, men vant ingen OL-medaljer. Kvinner konkurrerte individuelt for første gang i OL-sammenheng i 1952, og Italia fikk 6.-plass i lagkonkurransen. Instruktør var Giulio Lay.

Referanser

Eksterne lenker 
 Profil hos Ginnastica Pavese (italiensk)

Italienske turnere
Deltakere for Italia under Sommer-OL 1952
Gymnaster under Sommer-OL 1952
Fødsler i 1930
Dog Almighty

Dog Almighty er et norsk rockeband bestående av Fridtjof Nilsen, Kim Nordbæk og Fredrik Wallumrød, startet i januar 2006. De har sitt utspring fra bandene Span og Farout Fishing.

Diskografi
2007 Dog Almighty (album)

Eksterne lenker 
 

Norske rockegrupper
Band etablert i 2006
Elena Santoni

Elena Santoni er en tidligere italiensk turner.  

I 1950 deltok hun i VM i turn. Individuelt fikk hun ingen medaljer, men Italia fikk bronse i lagkonkurransen. Individuelt kom hun på 28.-plass sammenlagt. 

Hun deltok i OL i 1948, men vant ingen OL-medaljer. Kvinner konkurrerte kun som lag i 1948, og Italia fikk 8.-plass i lagkonkurransen. Individuelt fikk hun 46. beste poengsum sammenlagt.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Italienske turnere
Deltakere for Italia under Sommer-OL 1948
Gymnaster under Sommer-OL 1948
Deltakere for Italia under Sommer-OL 1952
Gymnaster under Sommer-OL 1952
Fødselsår ikke oppgitt
Bjørn Haug

Bjørn Haug (født 16. desember 1928 i Oslo, død 8. april 2020 i Oslo) var en norsk jurist som var regjeringsadvokat i 21 år og deretter dommer i EFTA-domstolen fra den ble opprettet i 1994. Fra 1995 til han gikk av i 2000, var han domstolens president.

Liv og virke

Bakgrunn
Bjørn Haug vokste opp i Oslo og tok examen artium i 1947. Året etter tok han studentfagkurs ved Oslo handelsgymnasium. Så studerte han jus ved Universitetet i Oslo og ble cand.jur. i 1954.

Karriere
Deretter var han sekretær i Finansdepartementet og dommerfullmektig i Tønsberg. Fra 1956 til 1959 var han førstesekretær i Justisdepartementets lovavdeling. I denne tiden hadde han permisjon for å ta Master of Laws-graden ved University of California, Berkeley i 1958, Han var fullmektig hos Regjeringsadvokaten fra 1959 til 1961 og ble høyesterettsadvokat 1961. 

Erfaring fra næringslivet skaffet han seg som jurist i Christiania Spigerverk fra 1962 til 1972. Fra 1967 var han juridisk direktør og medlem av konsernledelsen. 

I 1972 ble han utnevnt til regjeringsadvokat, en jobb han hadde til han i 1994 ble utnevnt til dommer i EFTA-domstolen. I denne tiden hadde han ansvaret for å omorganisere embetet og bygge det ut. Han førte også selv et stort antall saker, blant andre saken om utbyggingen av Alta-vassdraget i 1981 og avskjedssaken mot Børre Knudsen i 1983. For den internasjonale domstolen i Haag prosederte han grensetvisten mot Danmark om havområdet mellom Grønland og Jan Mayen i 1993.

Fra 1982 til 1988 var han også riksmeglingsmann. Han var gift med dommer Agnes Nygaard Haug. Legen Charlotte Haug, tidligere redaktør av Tidsskrift for Den norske legeforening, er deres datter. Professor og tidligere statsråd Gudmund Hernes er deres svigersønn.

Haug døde 8. april 2020 i Oslo.

Verv 
 Leder av Bedriftsdemokratinemnda 1973–93
 Leder av Petroleumsinntektsutvalget 1974–76,
 Den Norske Nobelkomites representant som revisor i Nobelstiftelsen i Stockholm 1973–2000
 Styreformann i Den Norske Opera 1975–81.
 Formann i panelet som utmålte erstatninger Irak skulle betale etter invasjonen og okkupasjonen av Kuwait 1996–2001

Heder 
 Kommandør av St. Olavs Orden 1982.
 Kommandør av den svenske Nordstjärneorden.
 Storkorset av den luxembourgske Ordre de Mérite.

Bibliografi 
 Torstein Eckhoff: Sivilprosess, redaktør av 2. utgave fra 1971
 Skattlegging av undersjøiske petroleumsforekomster m.v. Foreløpig utredning fra Petroleumsinntektsutvalget, 1975
 Mange jern i ilden: Tilbakeblikk på et aktivt yrkesliv 2008

Referanser

Eksterne lenker 
 Om Bjørn Haug i Norsk biografisk leksikon

Norske advokater
Riksmeglingsmenn
Norske regjeringsadvokater
Norske dommere
St. Olavs Orden
Personer fra Oslo
Pippisteinen

«Pippisteinen» var det første funnet av bergkunst i Alta kommune. «Pippisteinen» ble funnet ca. 1950 i Gjermundsby ca. 4 km fra Isnestoften, på vestsiden av Altafjorden. Steinen er i underkant av 50 cm lang, og har bare én helleristning, en menneskefigur som likner på Pippi Langstrømpe, derav navnet. 

«Pippisteinen» var i mange år en del av utstillingene på Tromsø Museum, men i juni 2008 kom Pippi «hjem» til Alta kommune, og er i dag utstilt på Verdensarvsenter for bergkunst - Alta Museum.  

«Pippisteinen» ble funnet under jordarbeid, og dateringen er usikker, men man regner med at den ble laget av jeger-fangstfolk i yngre steinalder. Fra 1998 og framover er det funnet flere nye helleristninger i dette området på Isnestoften. En av disse, en blokk fra Langnesholmen, er også utstilt på Verdensarvsenter for bergkunst - Alta Museum.

Eksterne lenker
 Omtale av Pippisteinen på Verdensarvsenter for bergkunst - Alta Museums hjemmeside
Bergkunst i Troms og Finnmark
Kulturminner i Alta
Carl Moltke

Carl Moltke (født 15. november 1798 i Kiel i hertugdømmet Holstein, død 12. april 1866 på godset Assiden i Livland) var en dansk greve, embedsmann og kortvarig gehejmestatsminister i 1848 under Frederik VII. Han var minister uten portefølje i Regjeringen Moltke III, minister for Slesvig fra 1852-54 under ministeriene Regjeringen Bluhme I og Regjeringen Ørsted og igjen minister uten portefølje i 1864 under Regjeringen Bluhme II.

Han ble i 1835 utnevnt til kammerherre, i 1842 ble han dekorert med Dannebrogordenens storkors og i 1848 med Elefantordenen. Han fikk gehejmekonferensraadstittelen og ble i 1846 ordenskansler.

Moltke giftet seg 29. mai 1824 med Anna Malvine Simons.

Eksterne lenker 
 Carl Moltke – Dansk biografisk Lexikon

Danske politikere
Personer fra Kiel
Dannebrogordenen
Elefantordenen
Fødsler i 1798
Dødsfall i 1866