alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Torpedo Kutaisi

Torpedo Kutaisi (georgisk: სკ ტორპედო ქუთაისი) er en georgisk fotballklubb fra Kutaisi. Klubben ble grunnlagt i 1946.

Meritter 
 Den georgiske ligaen:             (4)
1999–2000, 2000–01, 2001–02, 2017
 Den georgiske cupen: (4)
1998–99, 2000–01, 2016, 2018

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fotballag i Georgia
Fotballag etablert i 1946
Bastian Vasquez

Bastian Alexis Vasquez (født 9. april 1990 i Skien, død 2015), også kjent som Abu Safiyyah, var en jihadist som gjorde fremtredende opptredener i propaganda-videoer for den Islamske Staten i Irak og Levanten (ISIL). Han er antatt å ha dødd i januar eller i april/mai 2015, i forbindelse med produksjon av eksplosiver.

Tidlig aktivisme 
Vasquez ble født i Norge av chilenske foreldre, og var med i en gruppe av hiphop-sangere. Vasquez sluttet seg til den norske Islamistiske gruppen Profetens Ummah, angivelig rekruttert av Mohyeldeen Mohammad, etter å ha konvertert til islam i tenårene. Vasquez bodde i Barcelona, hvor han besøkte salafi-kretser. Han sluttet seg til ISIL og reiste til Syria i 2012. Han var beordret til å møte i retten i 2013, og siktet for å ha lastet opp en video på YouTube, hvor han fremsatte trusler mot den norske regjering og kong Harald.

ISIL propagandist 
Den 29. juni 2014 dukket Vasquez opp som programleder i en ISIL propagandavideo utgitt av Al-Hayat Media Center med tittelen Slutten på Sykes-Pikot, hvor han viser en gruppe av fanger i en bygning, deretter eksploderer bygningen mens Vasquez ler og priser Allah. Han dukket også opp i en video hvor han beskrev hvordan han og andre hadde drept irakiske soldater, og hvor en politistasjon ble sprengt. Etter utgivelsen av slike videoer, ble han siktet i henhold til Norges anti-terrorlover og etterlyst gjennom Interpol, og hans bankkontoer ble fryst.

Vasquez stoppet all kommunikasjon med folk i Norge i januar 2015. Han ble antatt å ha blitt drept som en del av interne stridigheter i ISIL, med ulike teorier om hvordan dette gikk til. Forfatter Åsne Seierstad skrev i sin bok To Søstre (oktober 2016) at Vasquez ble drept av ISIS etter at han hadde drept sønnen til Arfan Bhatti, en ledende figur i den norske Islamistiske gruppen Profetens Ummah.Denne påstand er nå trukket tilbake av forfatteren selv. Andre kilder skrev at Vasquez ble drept mens han laget bomber for ISIS i april 2015.

Referanser

Eksterne lenker
 Video

Islamister
Personer tilknyttet den islamske staten i Irak og Levanten
Personer fra Skien kommune
Lukas Greiderer

Lukas Greiderer (født 8. juli 1993) er en østerriksk kombinertløper som representerer HSV Absam Bergisel-Tirol.

Greiderer debuterte i verdenscupen i kombinert sesongen 2013/14. Han ble verdensmester da han sammen med Johannes Lamparter vant lagsprinten i Ski-VM 2021 i Oberstdorf. Han var også med på Østerrikes lag som tok bronse i lagkonkurransen.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok han bronse i normalbakke/10 km.

Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

Referanser

Eksterne lenker 

Østerrikske kombinertløpere
Olympiske bronsemedaljevinnere for Østerrike
Verdensmestere i kombinert
Deltakere under Ski-VM 2021
Personer fra Hall im Tirol
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 2022
Kombinertløpere under Vinter-OL 2022
Medaljevinnere under Vinter-OL 2022
Olympiske medaljevinnere i kombinert
Andrzej Koprowski

Andrzej Koprowski (født 11. mars 1940 i Lodz i Polen, død 29. januar 2021 i Warszawa) var en polsk katolsk prest tilhørende jesuittordenen, teolog, forfatter og radiojournalist.

Liv og virke

Bakgrunn
Andrzej Koprowski var den eldste av fire brødre. Han studerte polsk filologi fra 1956 til 1961 ved Universitetet i Warszawa. I 1961 trådte han inn i jesuittordenen og studerte filosofi ved ordenens høyskole i Krakow og teologi ved Collegium Bobolanum i Warszawa.

Prest
Den 24. juni 1969 ble han presteviet av Warszawas hjelpebiskop Bronisław Dąbrowski og ble studentprest ved det katolske universitet i Lublin, der han fra 1976 til 1979 også foreleste i historie og kultursosiologi. Her ble han kjent med Karol Wojtyla, den senere pave Johannes Paul II. I 1977 ble han promovert til doktorgraden ved det polske vitenskapsakademis institutt for filosofi og sosiologi. Fra 1979 til 1983 var Koprowski rektor for Collegium Bobolanum. 

I 1983 ble han assistent for jesuittenes generalsuperior i Roma og var fra 1984 til 1989 regionalassistent for Østeuropa ved generalkurien i Roma, mens han underviste ved det pavelige universitet Gregorianas Institutt for sosialvitenskaper.

I 1989 vendte han tilbake til Polen og engasjerte seg ved kommunismens sammenbrudd for landets gjenoppbygging. Årene 1989–1997 ledet han den nye redaksjon for katolske programmer ved Telewizja Polska og fra 1992 til 1997 Warszawa-avdelingen av jesuittenes Catholic Office of Information and Initiative for Europe (OCIPE). Han brevvekslet omfangsrikt med pave Johannes Paul II. I 1997 ble han provinssuperior for jesuittene i Storpolen og Masovia.

Fra 2003 lil 2015 arbeidet Koprowski først som stedfortreder for, og så som etterfølger av, pater Federico Lombardi som programdirektør for Radio Vaticana. I 2015 kom han tilbake til Polen, virket som journalist, og oversatte flere verker fra italiensk til polsk. 

Andrzej Koprowski døde etter én ukes intensivbehandling på sykehuset Szpital Praski i Warszawa i en alder av 80 år av covid-19.

Skrifter 
 med Francesco Rossi de Gasperis: Na skrzyżowaniu dróg, Twarda 2017, ISBN 978–8362793204
 Nowe odczytanie codzienności, Kontrast 2018, ISBN 978–83–6279–324–2
 Państwo środka Chrześcijaństwo w Chinach wczoraj i dziś, 2019, ISBN 978–83–8180–033–4
 Bogusław Górka, Anty-autolustracja t.w. "Student". Prawda Jezuity i prawda o Jezuicie., ISBN 978-83-8180-429-5

Referanser

Eksterne lenker 
 

Polske jesuitter
Polske katolske prester
Katolske teologer
Polske forfattere
Polske journalister
Personer fra Łódź
Dødsfall relatert til covid-19 i Polen
Forfattere ofre for covidpandemien
Fem-punktsordre

En fem-punktsordre er et ordreformat som benyttes i Forsvaret. Formatet er en operasjonsordre som er sluttproduktet etter Plan- og beslutningsprosess i forsvaret. Hensikten er å standardisere strukturen av informasjon gitt i en ordre. De fem punktene er:

 Situasjon
 Oppdrag
 Utførelse
 Administrasjon og forsyningstjeneste
 Stridsledelse og samband

Formatet nyttes på flere nivå i Forsvaret, fra lagsnivå til operasjons- og kampanjeplaner.

Referanser 

Norges forsvar
Philippines Football League

Philippines Football League er den øverste divisjon for fotball på Filippinene.

AFC-ranking (2021)
17.  I-League & Indian Super League (14.491)
18.  Lebanese Premier League (13.533)
19.  Philippines Football League (13.225)
20.  Liga Super Malaysia (12.083)
21.  Bangladesh Premier League (11.146)

Lagene (2021)

Vinnere

 2017 – 
 2018 – 
 2019 – 
 2020 – 
 2021 – Avlyst

Referanser

Eksterne lenker 
 

Nasjonale toppdivisjoner i fotball for menn
Fotball på Filippinene
Sportsarrangementer på Filippinene
Jordan League

Jordan League (arabisk: الدوري الأردني للمحترفين‎) er den øverste divisjon for fotball i Jordan.

AFC-ranking (2021)
8.  UAE Pro League (30.133)
9.  Thailands toppserie i fotball (29.750)
10.  Jordan League (25.433)
11.  Eliteserien i fotball i Hongkong (23.450)
12.  Ligai olii (21.386)

Vinnere
 
 1944 – Al-Faisaly
 1945 – Al-Faisaly
 1946 – Jordan
 1947 – Al-Ahli
 1948 – Ikke arrangert
 1949 – Al-Ahli
 1950 – Al-Ahli
 1951 – Al-Ahli
 1952 – Al-Jazeera
 1953 – Ikke arrangert
 1954 – Al-Ahli
 1955 – Al-Jazeera
 1956 – Al-Jazeera
 1957 – Ikke arrangert
 1958 – Ikke arrangert
 1959 – Al-Faisaly
 1960 – Al-Faisaly
 1961 – Al-Faisaly
 1962 – Al-Faisaly
 1963 – Al-Faisaly
 1964 – Al-Faisaly
 1965 – Al-Faisaly
 1966 – Al-Faisaly
 1967 – Ikke arrangert
 1968 – Ikke arrangert
 1969 – Ikke arrangert
 1970 – Al-Faisaly
 1971 – Al-Faisaly
 1972 – Al-Faisaly
 1973 – Al-Faisaly
 1974 – Al-Faisaly
 1975 – Al-Ahli
 1976 – Al-Faisaly
 1977 – Al-Faisaly
 1978 – Al-Ahli
 1979 – Al-Ahli
 1980 – 
 1981 – Al-Ramtha
 1982 – Al-Ramtha
 1983 – Al-Faisaly
 1984 – Amman
 1985 – Al-Faisaly
 1986 – Al-Faisaly
 1987 – 
 1988 – Al-Faisaly
 1989 – Al-Faisaly
 1990 – Al-Faisaly
 1991 – 
 1992 – Al-Faisaly
 1993 – Al-Faisaly
 1994 – 
 1995 – 
 1996 – 
 1997 – 
 1998 – Avlyst
 1999 – Al-Faisaly
 2000 – Al-Faisaly
 2001 – Al-Faisaly
 2002–03 – Al-Faisaly
 2003–04 – Al-Faisaly
 2004–05 – 
 2005–06 – Shabab Al-Ordon
 2006–07 – 
 2007–08 – 
 2008–09 – 
 2009–10 – Al-Faisaly
 2010–11 – 
 2011–12 – Al-Faisaly
 2012–13 – Shabab Al-Ordon
 2013–14 – 
 2014–15 – 
 2015–16 – 
 2016–17 – Al-Faisaly
 2017–18 – 
 2018–19 – Al-Faisaly
 2020 – 
 2021 – Al-Ramtha

Referanser

Eksterne lenker 
 

Nasjonale toppdivisjoner i fotball for menn
Fotball i Jordan
Sportsarrangementer i Jordan
Sander Tangvik

Sander Tangvik (født 29. november 2002) er en norsk fotballspiller som spiller for Rosenborg Ballklub.

Karriere

Rosenborg 
Han kom til Rosenborg i 2017, og skrev sin første proffkontrakt i juni 2019.

Tangvik spilte sin første G16-kamp for Rosenborg G16 i mai 2017. I cupen 2018 kom RBK G16 på andreplass, etter at de tapte finalen for Stabæk. Han spilte på G19-laget i 2019, disse vant G19-cupfinalen, der de slo Odd 3-0 i cupfinalen.

Den 26. august 2019 spilte han sin første kamp for Rosenborg 2, i 3. divisjon avd 5, der RBK2 vant avdelingen og rykket opp til 2. divisjon. Han spilte videre for RBK2 i PostNord-ligaen avd. 2, der RBK2 kom på 12.-plass.

Etter spill på G16, G19 og på Rosenborg 2 signerte han kontrakt for A-laget 4. mars 2021. Sin debut på A-laget fikk han cupen 2021, i en bortekamp mot  den 1. august, en kamp som RBK vant 11–1 og Tangvik spilte 2. omgang. Eliteserie-debuten kom den 6. november 2022 i bortekampen nest siste serierunde mot . Rosenborg vant 4–2 og Tangvik kom inn som innbytter mot slutten av 2. omgang.

Norge 
Tangvik har landskamper for Norge G15, G16, G17, G18 og U20.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Sander Tangviks profil hos RBK.no
  Offisiell statistikk for Rosenborg Ballklub, Sander Tangvik
  Sander Tangviks profil på RBKweb.no

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Rosenborg BK
Singapore Premier League

Singapore Premier League er den øverste divisjon for fotball i Singapore.

AFC-ranking (2021)
22.  Kuwait Premier League (10.490)
23.  A-League (9.900)
24.  Singapore Premier League (9.750)
25.  Bahraini Premier League (9.633)
26.  Liga 1 (9.145)

Vinnere

 1996 – 
 1997 – 
 1998 – 
 1999 – 
 2000 – 
 2001 – 
 2002 – 
 2003 – 
 2004 – 
 2005 – 
 2006 – 
 2007 – 
 2008 – 
 2009 – 
 2010 – Étoile
 2011 – 
 2012 – 
 2013 – 
 2014 – 
 2015 – 
 2016 – Albirex Niigata Singapore
 2017 – Albirex Niigata Singapore
 2018 – Albirex Niigata Singapore
 2019 – 
 2020 – Albirex Niigata Singapore
 2021 – Lion City Sailors

Referanser

Eksterne lenker 
 

Nasjonale toppdivisjoner i fotball for menn
Fotball i Singapore
Sportsarrangementer i Singapore
Kommunedel 2 (Drammen kommune)

Kommunedel 2 i nye Drammen kommune består i hovedsak av Krokstadelva og Stenseth. Samlet befolkning for Krokstadelva og Stenseth er 8 001. Kommunale tjenester er i Mjøndalen.

Historie 
Etter Kommunereformen 1. januar 2020 ble Drammen, Nedre Eiker og Svelvik kommune slått sammen til nye Drammen kommune, i den sammenheng ble Drammen delt opp i ti kommunedeler. Krokstadelva og Stenseth er kommunedel 2.

Samfunn

Steder i kommunedel 2 
 Krokstadelva er et tettsted og knutepunkt for kommunedelen Krokstadelva plassert på nordsida av Drammenselva.
 Stenseth er et stort boligfelt i åsen i den østligste delen av Krokstadelva.
 Eknes er et skole og idrettsområde i Krokstadelva.
 Hovjordet er et stort boligfelt i Krokstadelva i Drammen kommune, som ble utviklet på 1980-90 tallet.
 Horgen er et boligområde i Krokstadelva oppkalt etter gården «Horgen Søndre»
 Langeløkka er et boligområde i Krokstadelva mellom Stenseth og Hovjordet.

Skoler 
 Krokstad skole
 Stenseth skole
 Eknes ungdomsskole

Barnehager 
 Hasselbakken familiebarnehage
 Langløkka barnehage
 Møllenhoff barnehage
 Stenberghaugen barnehage
 Stensethalleen barnehage
 Stenseth barnehage(privat)
 Årbogen barnehage(privat

Kultur

Idrettsanlegg 
 Eknes idrettshall
 Årbogen Idrettspark

Kirker 

Nedre Eiker kirke
Nedre Eiker kapell

Referanser 

Kommunedelene i Drammen kommune
V.League 1

V.League 1 er den øverste divisjon for fotball i Vietnam.

AFC-ranking (2021)
12.  Ligai olii (21.386)
13.  Iraqi Premier League (20.183)
14.  V.League 1 (20.019)
15.  DPR Korea League (18.500)
16.  Ýokary Ligasy (15.970)

Vinnere

 1955 – 
 1956 – 
 1957 – 
 1958 – 
 1959 – 
 1960 – 
 1961 – 
 1962 – Hà Nội ACB
 1963 – 
 1964 – Hà Nội ACB
 1965 – 
 1966 – 
 1967 – 
 1968 – 
 1969 – 
 1970 – 
 1971 – 
 1972 – 
 1973 – 
 1974 – 
 1975 – 
 1976 – 
 1977 – 
 1978 – 
 1979 – 
 1980 – Công nghiệp Hà Nam Ninh
 1981–82 – 
 1982–83 – 
 1984 – Hà Nội ACB
 1985 – Công nghiệp Hà Nam Ninh
 1986 – 
 1987–88 – 
 1989 – Đồng Tháp
 1990 – 
 1991 – Hải Quan
 1992 – 
 1993–94 – 
 1995 – Công an Thành phố Hồ Chí Minh
 1996 – Đồng Tháp
 1997 – 
 1998 – 
 1999–00 – 
 2000–01 – 
 2001–02 – 
 2003 – 
 2004 – 
 2005 – 
 2006 – 
 2007 – 
 2008 – 
 2009 – 
 2010 – 
 2011 – 
 2012 – 
 2013 – 
 2014 – 
 2015 – 
 2016 – 
 2017 – 
 2018 – 
 2019 – 
 2020 – 
 2021 – Avlyst

Referanser

Eksterne lenker 
 

Nasjonale toppdivisjoner i fotball for menn
Fotball i Vietnam
Sportsarrangementer i Vietnam
Hà Nội FC

Hà Nội FC (vietnamesisk: Câu lạc bộ bóng đá Hà Nội) er en fotballklubb fra Hanoi i Vietnam.

Meritter

 V.League 1 (5)
2010, 2013, 2016, 2018, 2019
 Den vietnamesiske fotballcupen (2)
2019, 2020

Eksterne lenker 
 

Fotballag i Vietnam
Fotballag etablert i 2006
United City FC

United City FC er en fotballklubb fra Negros Occidental på Filippinene. Laget ble stiftet som Ceres La-Salle FC, men skiftet navn til United City FC foran 2020-sesongen.

Meritter

 Philippines Football League (4)
2017, 2018, 2019, 2020
 Den filippinske fotballcupen (2)
2012–13, 2013–14

Eksterne lenker 
 

Fotballag på Filippinene
Fotballag etablert i 2012
Lillelitauen

Lillelitauen eller Lille Litauen (latin: Lithuania minor, litauisk: Mažoji Lietuva, yusk: Kleinlitauen, polsk: Litwa Mniejsza, russisk: Máлая Литвá eller prøyssisk Litauen (litauisk: Prūsų Lietuva, tysk: Preußisch-Lithuania, polsk: Litwa Pruska) er en av de fem historiske landsdeler i Litauen, det tidligere Østpreussen og Preussen, hvor de prøyssiske litauere (lietuvininkai) bodde. Lille Litauen var den nordligste del av denne provins, og fikk navnet på grunn av områdets litauisktalende befolkningsflertall.

Historie
Forut for Den tyske ordens invasjon på 1200-tallet var Lille Litauen bebodd av de baltiske stammer skalvere og nadruvere. Under ordenens angrep og krigene med Litauen flyktet de opprinnelige befolkningsgruppene. Kampene mellom Den tyske orden og Litauen-Polen ble avsluttet med Melnotraktaten den 17. september 1422, og området ble befolket på nytt av hjemvendende flyktninger, litauiske tilflyttere og opprinnelige vestbaltere. 

Begrepet Lillelitauen ble første gang benyttet mellom 1517 og 1526. Området var, med unntak av Klaipeda-regionen, som ble mandatområde under Folkeforbundet i 1920 ved Versaillestraktaten og ble knyttet til Litauen i 1923, en del av Preussen inntil 1945, da de tysk/prøyssiske innbyggere i stort tall fulgte Nazi-Tysklands oppfordring om å forlate området. Deretter ble Lille Litauen en del av Kaliningrad oblast i Sovjetunionen, og bare en mindre del av Lille Litauen ble liggende innenfor grensene av det moderne Litauen og Polen.

Lille Litauen har gitt viktige bidrag til litauisk kultur. Lille Litauens skriftspråk kom til å danne skjelett for moderne litauisk. Den litauiske forfatter, dikter og prest Kristijonas Donelaitis (1714 – 1780), etnisk litauisk lutheraner, levde i Lille Litauen og skrev det første klassiske litauiske dikt, «Årstidene» (Metai), som er et av de viktigste litauiske poetiske verker.

Se også 
Klaipeda-regionens historie

Litteratur
Simon Grunau, Preussische Chronik. Hrsg. von M. Perlbach etc., Leipzig, 1875.
Adalbert Bezzenberger, Die litauisch-preußische Grenze.- Altpreußische Monatsschrift, XIX–XX, 1882–1883.
K. Lohmeyer, Geschichte von Ost- und Westpreußen, Gotha, 1908
R. Trautmann, Die Altpreußischen Sprachdenkmaler,Göttingen, 1909
L. David. Preussische Chronik. Hrsg. von Hennig, Königsberg, 1812
M. Toeppen, Historische-comparative Geographie von Preußen, Gotha, 1958

Referanser

Eksterne lenker 
The Folklore of the Lietuvininkai
Tidslinje for Lille Litauen

Litauens etnografiske landsdeler
Litauens historie
Tysklands historie
Russlands historie
Kine Nesheim

Kine Nesheim fra Haugesund (født 20. januar 1988 i Kongsberg) er en norsk sanger og låtskriver. Hennes debutalbum Ein aen gong  ble utgitt i 2020.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske sangere
Norske komponister
Norske låtskrivere
František Lízna

František Lízna (født 11. juli 1941 i Jevíčko i Riksprotektoratet Böhmen-Mähren; død 4. mars 2021 i Olomouc i Tsjekkia) var en tsjekkisk katolsk prest tilhørende jesuittordenen som var sosionom og menneskerettighetsaktivist, og flere ganger under den kommunistiske tiden satt fengslet.

Liv og virke

Bakgrunn
František Lízna stammet fra en bondefamilie fra Karpatoukraina og ble født i Jevíčko. Han gjorde sin militærtjeneste ved PTP i landsdelen Slovakia. På grunn av hans aktiviteter ble han flere ganger forsømt av de statlige kommunistiske mundigheter, og fengslet, blant annet for ødelleggelse av det sovjetiske flagg (1960), og forsøk på landeflukt (1964). Han arbeidet som sosialarbeider i Velehrad, der han sluttet seg til jesuittordenen i 1968. 

Også etter dette ble han rettsforfulgt og dømt til fengsel, som for spredning av ikke systemkonform litteratur (samizdat) (1970-årene; 1981 og 1983) og trykking av flyveblader om politiske fanger (1988). Mellom fengselsoppholdene arbeidet han i forskjellige deler av sosial- og helsevesenet, mens han fra 1978 engasjerte seg som dissident innen rammene av Charta 77.

Prest
Etter sine studier i filosofi og katolsk teologi ble han presteviet, men det var ikke før i 1990 at han fikk statlig tillatelse til prestelig virke. 

Etter fløyelsrevolusjonen i Tsjekkoslovakia var han fra 1989 til 1995 rektor for jesuitterkirken Maria Himmelopptagelse i Brno og engasjerte seg særlig for  romer, fengslede og uteliggere; ut av solidaritet lot han seg på sine identifikasjonsdokumenter innskrive som rom-folk, som var en egen statsborgerkatefori.. Dessuten virket han i menigheten i Vyšehorky, derfra virket han som fengselssjelesørger i Mírov-fengselet nær ved, og blantt samfunnets marginaliserte mennesker. Han vat i mange år redaksjonell leder for tidsskriftet Akord.

Æresbevisninger
President Václav Havel hedret han i 2001 ved å gjøre ham til ridder av Tomáš-Garrigue-Masaryk-ordenen for «sine fremragende fortjenster for utvikling av demokrati og menneskerettigheter» Året før var han blitt medlemm av den tsjekkiske regjerings menneskerettighetsråd. I 2003 fikk han sammen med en annen fengselsprest, Tomáš Vlasák, Stiftelsen Charta 77 utmerkelse František Kriegl-prisen for arbeidet for de innsatte. I 2017 fulgte utmerlkelsen Ceny Paměti národa fra den almennyttige organisasjon Post Bellum; prisen hedrer den aktive motstand mot den kommunistiske totalitarianisme.

Død
Pater František Lízna døde den 4. mars 2021 av covid-19 på universitetssykehuset tilknyttet Palacký-universitetet i Olomouc.

Referanser 

Personer fra Okres Svitavy
Tsjekkiske jesuitter
Tsjekkiske katolske prester
Menneskerettighetsaktivister
Aktivister fra Europa
Sosialarbeidere
Dødsfall relatert til covid-19 i Tsjekkia
Katolske religiøse ledere ofre for covidpandemien
Martin Bugge Urianstad

Martin Bugge Urianstad (født 6. februar 1999) er en norsk proffsyklist som sykler for Uno-X Pro Cycling Team.

Han startet sin sykkelkarrière i Stavanger Sykleklubb.

I 2016, mens Martin fortsatt syklet for Stavanger SK vant han en Norges Cup i landeveissykling.

I 2019 ble Martin satt inn som reserve på det norske landslagets tropp til Tour de L'Avenir, hvor han bidro til sammenlagt seier for Tobias Foss.

I 2020 vant Martin U23-NM fellesstart i Sandnes, etter å ha vært i brudd store deler av dagen.

Referanser

Eksterne lenker 

 Martin Urianstad - First Cycling
 martinbuggis - Instagram
 MUrianstad - Twitter

Norske syklister
Camille d’Hostun, duc de Tallard

Camille d'Hostun de la Baume, duc de Tallard () var en fransk adelig, diplomat og kommandant, som ble fransk marskalk.

Militærkarriere 
Tallard gikk inn i den franske armeen 15 år gammel. Han tjente senere under prince de Condé i Nederlandene, og fra 1674 under Turenne i Alsace. Han ble forfremmet til maréchal de camp i 1678, og tjente i niårskrigen (1688–1697).

Vennskapet hans med den franske kong Ludvig XIV sikret han maktstillinger. Etter krigen tjente han to år som ambassadør i hoffet i St. James's, der han med stor kunnskap om europeisk politikk viste seg å være svært nyttig. Da kong Jakob II av England døde i september 1701, anerkjente kong Ludvig sønnen til Jakob som etterfølgeren hans til tronen i England. Kong Vilhelm III kastet derfor Tallard ut av London i 1702.

Militærkarrieren til Tallard nådde høydepunktet under den spanske arvefølgekrigen. Den 7. september 1703 tok duc de Burgundy og Tallard byen Breisach. Tallard tok senere Landau i midten av oktober. En styrke under fyrsten av Hessen-Kassel ble så slått av styrken til Tallard i slaget ved Speyerbach den 15. november. Som følge av dette, falt Landau to dagar senere. Kort tid senere ble Tallard marskalk av Frankrike.

I 1704 ble Tallard sendt for å forsterke den fransk-bayerske armeen til Maximilian II Emanuel og marskalk Marsin ved Donau. Den var truet av den allierte armeen til hertugen av Marlborough og prins Eugene. Den 1. juli dro Tallard fra Strasbourg, og selv om den seks dager lange omringingen av Villingen ble avsluttet (den 22. juli), klarte den franske marskalken å føre 34 000 mann gjennom Schwarzwald og nådde Ulm den 5. august.

Tallard fikk den øverste kommandoen over den samlede fransk-bayerske armeen, men det påfølgende slaget ved Blenheim den 13. august 1704 førte til at styrkene hans ble totalt utslettet. Han ble tatt til fange og ført til England, der han ble satt i husarrest i Nottingham.  Forfatteren Daniel Defoe skrev at det vesle, vakre blomsterbedet, etter fransk mote var praktgjenstandene i Nottingham.

Senere liv 
Tallard reiste tilbake til Frankrike i 1711. Til tross for katastrofen i Blenheim, bar ikke Ludvig nag til marskalken. Tallard ble gjord til hertug i 1712 og ble adlet i 1715. I testamentet til Ludvig XIV ble Tallard utpekt til kongerådet, men duc d'Orléans fikk testamentet annullert. Tallard ble valgt til president i Académie des Sciences i 1724 og i 1726 ble han fransk minister. Han døde i 1728.

Referanser

Kilder
 Denne artikkelen bygger på «Camille d’Hostun, duc de Tallard» frå ,  den 22. mai 2011. 
  oppga desse kildene: 
 Chandler, David G. Marlborough as Military Kommandant. Spellmount Ltd, (2003). ISBN 1-86227-195-X
 Churchill, Winston. Marlborough: His Life and Times, Bk. 1, vols. i & ii. University of Chicago Press, (2002). ISBN 0-226-10633-0
 Falkner, James. Blenheim 1704: Marlborough's Greatest Victory. Pen & Sword Books Ltd, (2004). ISBN 1-84415-050-X
 Lynn, John A. The Wars of Louis XIV, 1667–1714. Longman, (1999). ISBN 0-582-05629-2
 Tincey, John. Blenheim 1704:The Duke of Marlborough's Masterpiece.'' Osprey Publishing Ltd, (2004). ISBN 1-84176-771-9
EM i friidrett innendørs 2021 – 1500 meter menn

1500 meter for menn under EM i friidrett innendørs 2021 ble arrangert 4. mars 2021 kl 20:20 (forsøksheat). og 5. mars 2021 kl 21:35 (finale) lokal tid.

Regjerende europamester innendørs fra 2019 var Marcin Lewandowski fra Polen.

Ingebrigtsen ble opprinnelig diskvalifisert for å ha krysset banelinjen til indre bane. Etter hvert godtok juryen det norske lagets anke, da Ingebrigtsen hadde blitt tvunget til regelbruddet fordi han ble stengt av to polakker, men hadde ikke hatt noen fordel av dette.

Rekorder

Resultater

Forsøksheat
Kvalifisering: De to første i hvert heat (Q) og de fire raskeste ellers (q) gikk videre til finalen.

Finale

Referanser 

EM i friidrett innendørs 2021
Mellomdistanseløp