alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Astrid Tveitan

Astrid Tveitan (født 1974) er en norsk artist og låtskriver, utdannet lektor og cand.philol fra universitetet i Oslo, med hovedfag i kristendomskunnskap fra Det teologiske menighetsfakultet. Hun har tidligere, via MTG-Sony og EMI, utgitt låter som har blitt spilt og playlistet på riksdekkende radio m.m. Astrid Tveitan har deltatt i flere tv-program, blant annet serien Det Store Korslaget (TV 2), Sankthansfeiring fra Stavern (NRK1) og «Sommertoget» (NRK1). I 2000 deltok hun som soloartist i den norske Melodi Grand Prix-finalen med låten «I never stopped loving you» (Sigurd Røsnes/Jimmy James Ekgren). Den senere tid har Astrid Tveitan gitt ut egen musikk på eget plateselskap. Singelen «Dance through the storm» ble sluppet sommeren 2017, "How Do We Deal" i 2018 og "When It's Dark Outside" i 2019. Singlene har blitt spilt og playlistet på en rekke radiostasjoner i Norge.

Diskografi 
 1999 Millenium Project, Enter 2000 (EP), MTG-SONY (tekstforfatter og vokalist)
 2000: Astrid Tveitan, «I never stopped loving you» (singel), EMI (vokalist)
 2010 Kay Eide, «The Landfall» (korist)
 2013: Tom Hansen, «Standing tall» (tekstforfatter og vokalist)
 2015: Tom Hansen, «A taste of California» (tekstforfatter og vokalist)
 2017: Gudny Aspaas, «No Stranger» (korist)
 2017: Astrid Tveitan, «Dance through the storm», Tveitan Music (tekstforfatter, komponist og vokalist)
2018: Astrid Tveitan, "How Do We Deal", Tveitan Music (Tekst: Astrid Tveitan/Jeff Wasserman/Lars-Erik Dahle, Mel: Astrid Tveitan/Lars-Erik Dahle) 
2019: Astrid Tveitan, "When It's Dark Outside", Tveitan Music (tekst/mel/vokal: Astrid Tveitan/Jonny Sjo)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske popmusikere
Deltakere i Melodi Grand Prix
Fødselsdato ikke oppgitt
Microcarbo

se inndeling

Microcarbo (småskarver) er én av to slekter i skarvefamilien (Phalacrocoracidae), en familie som inngår blant sulefuglene (Suliformes). Slekten omfatter de mindre skarvene og teller kun fem nålevende arter, med tilsammen åtte taxa. Artene regnes som kystbundne dykkende sjøfugler med både marin og limnisk tilknytning, og de er utbredt i deler av Afrika, Eurasia og Australasia.

Biologi 
Småskarvene måler omkring  og veier gjerne cirka , avhengig av arten. Vingespennet måler , avhengig av arten. Alle har i hovedsak sort fjærdrakt, men én art kan ha hvit underside eller hvit framhals (fargevarianter) og flere av de andre har enten innslag av blågrønt eller grått i det svart på oversiden av vingene. En art har dessuten små avlange spetter på kroppen. Hodet og øvre del av halsen kan dessuten være mørkebrun eller mørkt olivenfarget hos flere arter.

Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til J. Orta (2018). Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn i parentes er uoffisielle midlertidige beskrivelser, som endres når nye offisielle navn foreligger.

 Suliformes, sulefugler
 Phalacrocoracidae, skarvefamilien
 Microcarbo, (småskarver)
 M. corontatus, kronskarv
 M. africanus, langhaleskarv
 M. pygmaeus, dvergskarv
 M. niger, orientdvergskarv
 M. melanoleucos, kortnebbskarv
 Poikilocarbo
 Urile
 Phalacrocorax (storskarver)
 Gulosus 
 Nannopterum
 Leucocarbo

Fotogalleri

Fossiler 
M. serventyorum er en fossil småskarv funnet i Bullsbrook i delstaten Vest-Australia i 1994. Den stammer fra holocen.

Se også 
 Sjøfugler

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sulefugler
Nina Malterud

Nina Malterud (født 28. oktober 1951 i Oslo) er norsk keramiker og professor i kunst. Hun er utdannet ved Statens Håndverks- og kunstindustriskole (1971–74), og arbeidet deretter i 20 år som kunstner ved Frysja Kunstsenter i Oslo. Hun har siden 1994 vært professor og leder av keramikklinjen ved Statens høgskole for kunsthåndverk og design i Bergen, i tillegg til sitt kunstneriske virke. I årene 1999–2002 var hun viserektor og fra 2002–2010 rektor ved Kunsthøgskolen i Bergen. 

Som kunstner har hun produsert en lang rekke utstillinger og bestillingsverk. De første 20 årene av sin karriere jobbet hun ved Frysja Kunstsenter in Oslo, hvor hun blant andre gjorde flere utstillinger og prosjekter i samarbeid med Beth Wyller og Lisbet Dæhlin. Hun er kjent for å basere sin kunst på velkjente keramiske former som kopper, boller, fat og fliser, og mens hennes tidligere arbeider bestod av forsiktig ornamentering, matte flater og jordfarger, er hennes senere verk mer fargerike med glaserte flater og et mer abstrakt uttrykk. Mange av hennes arbeider er i årenes løp innkjøpt av de norske kunstindustrimuseene og andre norske samlinger.

Nina Malterud var i 1979 initiativtager til tidsskriftet Kunsthåndverk og var medlem av redaksjonen fram til 1987. Hun har skrevet en rekke tekster til utstillinger og kataloger, og er også en aktiv kunstkritiker. I tillegg har hun i en årrekke vært svært sentral i diskursen omkring kunstnerisk utviklingsarbeid i akademia, og har i den forbindelse publisert flere artikler i vitenskapelige tidsskrifter. 

Malterud var sentral i opprettelsen av Program for kunstnerisk utviklingsarbeid i 2003 og har sittet i styret i programmet fram til 2014. Hun har også medvirket i en rekke ulike oppdrag i forbindelse med utredninger om og evalueringer av høyere kunstutdanning. 

Hun har mottatt flere utmerkelser og stipender, blant annet Statens treårige arbeidsstipend i 1979–1981, Anton Chr. Houens legat i 1985, Norske Kunsthåndverkeres vederlagsstipend i 1989 og Norske Kunsthåndverkeres ærespris i 2005. I 2022 mottok hun Ulrik Hendriksens ærerspris fra Bildende Kunstneres Hjelpefond, en pris som tildeles en billedkunstner, kunsthåndverker eller kunstfotograf som har gjort en spesielt fortjenstfull og uegennyttig innsats til beste for kunstnere og det visuelle kunstfeltet i Norge.

Publikasjoner 
 Malterud, Nina (2013). Supervisors’ Support – Some Specific Challenges. SHARE Handbook for Artistic Research Education, p.60-65 
 Malterud, Nina og Anne Britt Ylvisåker (2002). Brennpunkt Bergen. Keramikk 1950–2000. Kunsthøgskolen i Bergen/ Permanenten Vestlandske Kunstindustrimuseum. Bergen.
 Malterud, Nina (2009). Can You Make Art without Research? I Art and Art Research, Zürich University of the Arts.  
 Malterud, Nina (2012). Kunstneriske utviklingsarbeid – nødvendig og utfordrende. Information. Nordic Journal of Art and Research. Vol 1/2012

Referanser

Eksterne lenker 
 Nina Malterud i Norsk kunstnerleksikon
 Hjemmeside
 Intervju med Malterud
 Kunsthåndverk, tidsskrift

Norske kunstprofessorer
Norske keramikere
Personer fra Oslo
Fødsler i 1951
Cruiseferge

En cruiseferge eller cruiseferje er et skip som kombinerer noen av funksjonene til et cruiseskip med et roroskip. Ferge betyr at skipene ofte opereres med faste avgangs- og ankomsthavner og faste rutetider. Mange passasjerer reiser med skipene for opplevelsen, og er bare et par timer i bestemmelseshavnen eller forlater ikke skipet i det hele tatt, mens andre bruker skipene som transportmiddel.

Cruisefergetrafikken er i hovedsak konsentrert i havnene i Nord-Europa, spesielt i Østersjøen og Nordsjøen, men tilsvarende over Den engelske kanal, samt Irskesjøen, Middelhavet og til og med i Nord-Atlanteren.

Østersjøcruisefergene 
I den nordlige Østersjøen konkurrerte de to store rivaliserende selskapene; Viking Line og Silja Line, i flere tiår på rutene mellom Åbo og Helsingfors i Finland og Sveriges hovedstad Stockholm. Siden 1990-årene har Tallink også steget som et stort selskap i området, som kulminerte med oppkjøpet av Silja Line i 2006.

Liste over de største cruisefergene av deres tid 
Begrepet «cruiseferge» kom ikke i bruk før i 1980-årene, selv om det tilbakevirkende er brukt om de tidligere fergene som hadde stor kapasitet på lugarer og offentlige rom, i tillegg til bilkapasitet.

Tonnasjen spesifiseres i bruttotonnasje (BT) eller i bruttoregistertonn (brt).

Liste over rederi som opererer cruiseferger

Australia 
  Spirit of Tasmania

Canada 
  BC Ferries
  Marine Atlantic

Danmark 
  DFDS Seaways

Estland 
  Tallink

Færøyene 
  Smyril Line

Finland 
  Eckerö Line
  Silja Line (opereres av Tallink)
  () Viking Line

Frankrike 
  Brittany Ferries
  Corsica Ferries - Sardinia Ferries
  Maritima Ferries

Hellas 
  ANEK Lines
  Blue Star Ferries
  Hellenic Seaways
  LANE Lines
  Levante Ferries
  Minoan Lines
  NEL Lines
  Superfast Ferries
  Ventouris Ferries

Irland 
  Irish Ferries

Italia 
  Grandi Navi Veloci
  Grimaldi Lines
  Corsica Ferries
  Moby Lines
  Tirrenia di Navigazione

Kroatia 
  Jadrolinija

Mexico 
  Baja Ferries

Norge 
  Color Line
  Fjord Line

Spania 
  Acciona Trasmediterranea
  Baleària

Sverige 
  Stena Line

Storbritannia 
  P&O Ferries

Åland 
  Eckerö Linjen
  () Viking Line

Bildegalleri

Se også 
 Passasjerskip
 Cruiseskip
Atlanterhavsskip
 Roroskip
 Ro-pax
 Ferje
Bilferge
Pendelferge
Gassferje

Eksterne lenker 
 Fakta om Color Fantasy og Color Magic | Color Line
 Top 6 European Cruise Ferries | Cruise Critic
 Ferry News - Ferry Industry News | CruiseandFerry.net

Skip
Passasjerskip
Fergetyper
Artikler i sjøfart-prosjektet
Langhaleskarv

Langhaleskarv (Microcarbo africanus) er en skarv i slekten Microcarbo Den finnes ved sjøen og i innsjøer i Afrika sør for Sahara og på Madagaskar.

Beskrivelse
Langhaleskarven er en relativt liten skarv, 50–55 cm. lang. Vingespennet er på 85 cm. halen er veldig lang, derav navnet.

Atferd
Langhaleskarvens føde består hovedsakelig små fisk, som elefantfisker, maller og ciklider. Den kan også spise tunger, frosker, vannlevende virvelløse dyr og små fugler.

Den legger to til fire egg et reir i et tre eller på bakken skjult i høyt gress.

Eksterne lenker

Sulefugler
Skarver
Kronskarv

Kronskarv (Microcarbo coronatus) er en skarv i slekten Microcarbo. Den finnes ved Benguelastrømmen i Sør-Afrika.

Eksterne lenker

 Sulefugler
 Skarver
Kortnebbskarv

Kortnebbskarv (Microcarbo melanoleucos) er en skarv som lever i Australia, New Zealand, Ny-Guinea, Malaysia, Indonesia og flere øyer i Stillehavet.

Beskrivelse

Kortnebbskarven er 56-58 cm. lang. Den har fått sitt navn på grunn av sitt nebb på 3 cm. Den har tre underarter, M. m. melanoleucos, M. m. brevicauda og M. m. brevirostris. Det finnes flere varianter av arten, deriblant melanistiske varianter og skarver med svarte nebb.

Habitat
Kortnebbskarven lever nær vannforekomster som innsjøer, laguner, elvemunninger, sumper og kystlinjer. Den finnes i New Zealand, Fastlands-Australia og Tasmania, Indonesia, Ny-Guinea og Malaysia. Den finnes også på flere øyer i området.

Hekking
Hekkingen skjer sør i Australia og i New Zealand. Reiret er bygget av greiner og blader og plasseres i eukalyptus-trær som står i vannet. Den legger fire eller fem egg.

Eksterne lenker
 

 Sulefugler
Australias fugler
New Zealands fugler
Ny-Guineas fugler
Malaysias fugler
Indonesias fugler
Dyr formelt beskrevet av Louis Jean Pierre Vieillot
Fugler formelt beskrevet i 1817
Orientdvergskarv

Orientdvergskarv (Microcarbo niger) er en fugl i skarvefamilien.

Beskrivelse
Orientdvergskarven er en liten skarv, ca. 50 cm. lang. Den ligner på en bengalskarv, men den er større.

Utbredelse
Orientdvergskarven finnes i India, Sri Lanka, Bangladesh og Nepal. Den er også funnet i Myanmar, Thailand, Laos og Indonesia.

Se også
Dvergskarv
Bengalskarv
Kortnebbskarv

Eksterne lenker

Sulefugler
Bengalskarv

Bengalskarv (Phalacrocorax fuscicollis) er en fugl i skarvefamilien. Den lever i elver og våtmarksområder i India og Sri Lanka. Det finnes også bestander i Kambodsja, Myanmar og Thailand. De hekker i kolonier. Bengalskarven ligner på orientdvergskarv (Microcarbo niger).

Referanser

Eksterne lenker
 

Sulefugler
Bangladeshs fugler
Bhutans fugler
Indias fugler
Kambodsjas fugler
Myanmars fugler
Pakistans fugler 
Sri Lankas fugler
Thailands fugler
Vietnams fugler
Dyr formelt beskrevet av James Francis Stephens
Fugler formelt beskrevet i 1826
Scelidothrix

Scelidothrix er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer og har larver som eter planterøtter.

Levevis 
De voksne billene er dagaktive og finnes helst på blomster, der de eter pollen og nektar.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sør-Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
 Hopliini-gruppen
 Stammen Heterochelini 
 Slekten Scelidothrix Dombrow, 2001
 Scelidothrix nigropilosa Dombrow, 2001
 Scelidothrix veroniciana Dombrow, 2001

Kilder 
 Liste over artene

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 2001
Harpina

Harpina er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer (Melolonthidae). Slekten omfatter bare én kjent art.

Levevis 
Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Afrika.

Systematisk inndeling 
 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
 Stammen Hopliini
 Slekten Harpina Burmeister, 1844 
 Harpina vittigera Burmeister, 1844

Kilder 
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Dyr formelt beskrevet i 1844
Pseudomicroplus

Pseudomicroplus er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer og har larver som eter planterøtter.

Utseende 
Små (mindre enn 5 millimeter) oldenborrer. Antennene har ni ledd.

Levevis

Utbredelse 
Slekten er endemisk for Madagaskar, Komorene og omkringliggende øyer (Maskarenene).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
 Hopliini-gruppen
 Stammen Madahopliini Lacroix, 1997
 Slekten Pseudomicroplus Lacroix, 1998 
 Pseudomicroplus aquilus Lacroix, 1998
 Pseudomicroplus brunneus Lacroix, 1998
 Pseudomicroplus canutus Lacroix, 1998
 Pseudomicroplus costatus Lacroix, 1998
 Pseudomicroplus rugosus (Blanchard, 1850)
 Pseudomicroplus vieui Lacroix, 1998

Kilder 
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1998
Madagaskars insekter
Cylichnus

Cylichnus er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer og har larver som eter planterøtter.

Levevis 
De voksne billene finnes gjerne på blomster, larvene lever i jorda.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
 Hopliini-gruppen
 Stammen Scelophysini
 Slekten Cylichnus Burmeister, 1844 
 Cylichnus neglectus Péringuey, 1902
 Cylichnus pilosulus Burmeister, 1844
 Cylichnus vanus Péringuey, 1902

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Dyr formelt beskrevet i 1844
Vanstaronia

Vanstaronia er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer og har larver som eter planterøtter.

Levevis 
De voksne billene finnes gjerne på blomster, larvene lever i jorda.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
 Hopliini-gruppen
 Stammen Scelophysini
 Slekten Vanstaronia Kemmerer, 2006 
 Vanstaronia kochi (Schein, 1956)

Kilder 
 Liste over artene

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1956
Eulaiades

Eulaiades er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer og har larver som eter planterøtter.

Utseende 
Små, kraftige, matt brunlige oldenborrer med påfallende lange og kraftig bakbein.

Levevis

Utbredelse 
Slekten er endemisk for Madagaskar.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
 Hopliini-gruppen
 Stammen Madahopliini Lacroix, 1997
 Slekten Eulaiades  Fairmaire, 1899 
 Eulaiades femoralis (Blanchard, 1850)
 Eulaiades inflatipes Fairmaire, 1899
 Eulaiades latipennis (Fairmaire, 1898)
 Eulaiades sicardi Lacroix, 1997
 Eulaiades steineri Lacroix, 1997

Kilder 
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1899
Madagaskars endemiske fauna
Microcarbo serventyorum

Microcarbo serventyorum er en utdødd forhistorisk skarv fra holocen-epoken. Den ble først beskrevet av Gerard Frederich van Tets i 1994, da et subfossil ble funnet i en myr i Bullsbrook i delstaten Vest-Australia.

Referanser

Eksterne lenker

Sulefugler
Gyroplia

Gyroplia er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer (Melolonthidae). Slekten omfatter bare én kjent art.

Levevis 
Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.

Utbredelse 
Arten er bare kjent fra Borneo.

Systematisk inndeling 
 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
 Stammen Hopliini
 Slekten Gyroplia Brenske, 1893 
 Gyroplia bimaculata Brenske, 1893

Kilder 
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Dyr formelt beskrevet i 1893
Rødfotskarv

Rødfotskarv (Poikilocarbo gaimardi) er en kystbunden dykkende sjøfugl i skarvefamilien (Phalacrocoracidae) og eneste art i slekten Poikilocarbo. Arten er endemisk til kysten av Sør-Amerika.

Biologi 
Rødfotskarven blir 71–75 cm lang og veier 1,3–1,8 kg. Vingespennet utgjør cirka 91 cm. Kjønnene er like. Fjærdrakten hos voksne fugler er overveiende mørkegrå. Hodet, nakken, ryggen, vingene og halen er mørkegrå med noen markeringer av sølvgrå. Den ventrale overflaten er noe blekere. På hver side av halsen har voksne fugler en langstrakt hvit flekk, og bak øyet har de spredte flekker med hvite filoplumer. Halsen er lang. Nebbet er tynt og gult med rød base som går over i et parti med naken rød-oransje hud. Ingen underarter er beskrevet, men fuglene på Atlanterhavskysten er fysisk noe mindre og blekere i fargene enn de på Stillehavskysten.

Rødfotskarven er endemisk til Sør-Amerika og finnes langs Stillehavskysten fra Piura nord i Peru til Punta Elefante og Peninsula de Taitao sør i Chile, noe som for en stor grad er synonymt med Humboldtstrømmen. Langs Atlanterhavskysten er den begrenset til kysten av Santa Cruz i Argentina.

Rødfotskarven lever ikke i kolonier som mange andre skarver gjør. Isteden hekker de parvis eller i små grupper. Reiret plasseres i bratte klipper. Det bygges som regel av guano, fjær og sjøgress eller noe lignende. Den legger 2–4 egg asynkront fra midten av oktober til tredje uken i november.

Inndeling
Inndelingen av skarvefamilien følger Birds of the World. Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl. Navn i parentes er uoffisielle.

 Phalacrocoracidae, skarvefamilien
 Microcarbo, (småskarver)
 Poikilocarbo (monotypisk)
 P. gaimardi, rødfotskarv (monotypisk)
 Urile
 Phalacrocorax (storskarver)
 Gulosus 
 Nannopterum
 Leucocarbo

Galleri

Referanser

Eksterne lenker

Sulefugler
Dyr formelt beskrevet av René Primevère Lesson
Dyr formelt beskrevet av Prosper Garnot
Fugler formelt beskrevet i 1828
Leona Popović

Leona Popović (født 13. november 1997) er en kroatisk alpinist.

Hun representerte Kroatia under VM i alpint 2017 i St. Moritz, der hun kjørte ut i både super-G og kombinasjonen. 

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 23 i slalåm.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kroatiske alpinister
Deltakere for Kroatia under Vinter-OL 2018
Alpinister under Vinter-OL 2018
Deltakere for Kroatia under Vinter-OL 2022
Alpinister under Vinter-OL 2022
Fødsler i 1997
Bruno (ubåtbunker)

Bruno er en ubåtbunker oppført på Laksevåg i Bergen av den tyske Kriegsmarine under andre verdenskrig.

Bunkeren brukes av Forsvarets logistikkorganisasjon til vedlikehold av Sjøforsvarets Ula-ubåter, mens Forsvarsbygg forvalter anlegget. Hele bunkeren var opprinnelig på 45 mål, men 15 mål ble revet etter krigen.

Historie
Arbeidet ble påbegynt i 1941 og bunkeren ble tatt i bruk i 1943. En stor del av arbeidet med å bygge bunkeren ble utført av rundt 2000 krigsfanger fra Sovjetunionen og Polen. Bunkerens tak består av fem meter tykk armert betong. Det gikk med en hel norsk årsproduksjon av sement til byggingen. Den ble forsøkt ødelagt under bombingen av Laksevåg 4. oktober 1944. Bruno tjente som hovedkvarter for tyskernes 11. Unterseebootsflottille.

Bunkeren var ikke helt ferdig da Tyskland kapitulerte i 1945 og Forsvaret startet opp ubåtverkstedet i 1953. Bunkerens eksteriør og struktur ble fredet i 2004, den brukes blant annet til kontorer og verksteder. Bunkeren hadde i utgangspunktet syv dokker, tre av disse eksisterer. 

I 2017 ble det gjennomført et omfattende miljøarbeid i Nordrevågen utenfor bunkeren med fjerning av mange tonn med gammelt skrot og tildekking av forurenset sjøbunn.

Referanser 

Bergens historie
Norge under andre verdenskrig
The Film Daily

The Film Daily var et amerikansk bransjeblad for film som første gang ble utgitt av Wid Gunning i oktober 1915. Opprinnelig het det Wid's Films and Film Folk, før det ble omdøpt til Wid's Daily i 1918 og deretter The Film Daily i 1922. Det var det første store, daglige bransjebladet for film i USA og publiserte også The Film Daily Year Book årlig. The Film Daily opphørte i 1970.

Referanser

Eksterne lenker 
 Media History Digital Library

Tidsskrifter fra USA
Publikasjoner etablert i 1915
Publikasjoner nedlagt i 1970
Tomb Raider (2018)

Tomb Raider er en amerikansk spillefilm regissert av Roar Uthaug og manusforfattet av Geneva Robertson-Dworet. Den er basert på action-eventyrspillet Tomb Raider fra 2013. Tittelrollen spilles av Alicia Vikander, mens Walton Goggins, Daniel Wu og Dominic West innehar andre sentrale roller. Filmen produseres av Warner Bros. i samarbeid med Metro-Goldwyn-Mayer og har premiere 16. mars 2018.

Den er den tredje filmen basert på videospillet og regnes som en reboot av den første filmserien.

Rolleliste
 Lara Croft … Alicia Vikander
 Mathias Vogel … Walton Goggins
 Lu Ren … Daniel Wu
 Alex Ren … Leo Ashizawa
 Conrad Roth … Alexandre Willaume
 Ana Miller … Kristin Scott Thomas
 Richard Croft … Dominic West

Referanser

Eksterne lenker

Tomb Raider
Filmer fra 2018
Rebootfilmer
Eventyrfilmer fra USA
Actionfilmer fra USA
Fantasyfilmer fra USA
Filmer lagt til Japan
Filmer lagt til Hongkong
Idutywa (biller)

Idutywa er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer og har larver som eter planterøtter.

Levevis 
De voksne billene er dagaktive og finnes helst på blomster, der de eter pollen og nektar.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sør-Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
 Hopliini-gruppen
 Stammen Heterochelini 
 Slekten Idutywa Péringuey, 1902
 Idutywa collaris (Burmeister, 1844)
 Idutywa viduus (Blanchard, 1850)

Kilder 
 Liste over artene

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1902
Sør-Afrikas insekter
Blikana

Blikana er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer (Melolonthidae). Slekten omfatter bare én kjent art.

Levevis 
Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.

Systematisk inndeling 
 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
 Slekten Blikana Péringuey, 1902 
 Blikana comosa Péringuey, 1902

Kilder 
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1902