alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Middelnedertysk

Middelnedertysk er et utviklingsstadium i nedertysk, og utviklet seg fra gammelsaksisk og kjennes i skriftlig form siden 1225/1234 gjennom verket Sachsenspiegel (Saksenspeilet). Det ble meget utbredt og ble talt i dagens Nord-Tyskland og Nederland. Språket var beslektet med sitt sydlige nabospråk: Middelhøytysk.

Under begrepet middelnedertysk ble i tidlig moderne germanistikk både middelnederfrankiske og middelnedersaksiske dialekter sammenfattet. Begrepet middelnedersaksisk viser til den saksiske stammen, som levet mellom Zuidersee og Pommern, og i de saksiske hertugenes rike.

Det middelnedertyske språk var i hansatiden fra ca. 1300 til ca. 1600 det førende skriftspråk i den nordlige del av Sentral-Europa og tjente som lingua franca i hele Nord-Europa fra London i vest til Novgorod i øst, og fra Bergen i nord til Westfalen i syd. Det ble også, ved siden av latin, brukt i diplomatiet og for juridiske dokumenter. Hansaforbundets korrespondanse brukte middelnedertysk. På Gotland, i Riga, Reval (Tallinn) og Dorpat (Tartu) var middelnedertysk et fremtredende språk. Dette resulterte i en sterk innflytelse på de skandinaviske språk (dansk, svensk og norsk), som har opptatt en stor del av sitt moderne ordforråd fra nedertysk. Mange nordister anslår at over halvparten av det skandinaviske ordforrådet er av nedertysk opprinnelse.

Opprinnelig utviklet det nedertyske skriftspråk seg i den østfalske kulturelle høyborg Braunschweig, hvor det utvilsomt også ble utsatt for betydelig høytysk innflytelse. Senere forflyttet språkets tyngdepunkt seg nordover til hansestedene.

Viktige litterære verker skrevet på middelnedertysk inkluderer:

 Sachsenspiegel, en samling av saksiske lover fra 1225, som har påvirket europeisk lovgivning i betydelig grad frem til det 19. århundre
Reynke de Voss, Lübeck, 1498, en dyrefabel, som ble oversatt til mange språk, og bearbeidet som Reineke Fuchs av Johann Wolfgang von Goethe.

Fra middelnedersaksisk har utviklet seg følgende språk:
Nederlandsk og afrikaans
Nedersaksisk, bedre kjent som plattysk, som omfatter tallrike dialekter (westfalsk, østfrisisk, holsteinsk etc.)
De tallrike østnedertyske dialekter, som døde ut til fordel for gammel- og vestnedertyske dialekter

Det middelnedertyske språks ordforråd er beskrevet i Mittelniederdeutsches Handwörterbuch.

Referanser

Eksterne lenker 
 Mittelniederdeutsch
 Das Virtuelle Hamburgische Urkundenbuch
 Mittelniederdeutsche Schriftsprache im Vergleich mit modernem Plattdeutsch
 Reynke de Voss
 Mainland Scandinavian: Loans from Middle Low German

Germanske språk
Bergmynteslekta

bergmynte
 merian

Bergmynteslekta (Origanum) er en planteslekt i leppeblomstfamilien. Slekta har en viltvoksende art i Norge, bergmynte som gir opphav til det velkjente krydderet oregano. I tillegg kan arten merian sjeldent finnes som introdusert art i Norge.

Utbredelse og utseende 
Det er flere titalls arter i Europa, Nord-Afrika og tempererte deler av Asia. Plantene er ettårige eller flerårige urter. Blomstene er reletivt små og samla i mangeblomstra kranser. Krona er toleppa med treflika underleppe. De fleste artene er aromatiske, og mange brukes som krydder.

Arter 
De to artene som er påtruffet i Norge er:
 Bergmynte (O. vulgare) - Nokså vanlig på Østlandet og i varme fjordstrøk på Vestlandet, spredt i Trøndelag og nord til Meløy.
 Merian (staves også meriam) (O. majorana) - Opprinnelig fra Nord-Afrika og Sørvest-Asia. Funnet som tilfeldig noen steder på Østlandet.

Ellers finnes det en rekke arter, hybrider og varianter som brukes om krydder. Mest kjent av disse andre er kanskje «gresk oregano» / «gresk bergmynte» som er en underart av bergmynte (O. vulgare ssp. hirtum / O. vulgare var. prismaticum).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Leppeblomstfamilien
Urter
Delta (bokstav)

«δ» omdirigeres hit, se også Deklinasjon.

Delta (Δ, δ) er den fjerde bokstaven i det greske alfabetet. Den store bokstaven skrives som: Δ og den lille som: δ. I det greske tallsystemet har delta verdien 4. Tegnet er avledet av den fønikiske bokstaven dalet () og i det kyrilliske alfabetet er det tilsvarende tegnet Д (minuskel: д).

På moderne gresk representerer delta en stemt dental frikativ (som th i det engelske ordet this), mens delta på gammelgresk representerer en stemt dental plosiv .

Stor bokstav Δ brukes som symbol for:
 en differentiell operator som påvirker en forandring eller forskjell mellom matematiske verdier:
 = gjennomsnittlig forandring av y per del x
 Laplaceoperator:

 Diskriminanten i en andregradsligning:

 En makroskopisk forandring i en matematisk eller fysisk variabels verdi.
 Hvilket som helst av deltapartiklene i partikkelfysikken.
 Et symbol for tiltalte i stenografi innen lov og rett.

Liten bokstav δ brukes som symbol for:
 Et infinitesimal endring i funksjonsargumentets verdi i matematikk og fysikk.
 En hjelpefunksjon i analyse brukt for á gi en streng definisjon av en gitt funksjons grense eller kontinuitet. 
 Kronecker-delta i matematikk.
 Diracs deltafunksjon i matematikk.
 Defleksjon (fjæring) i teknisk mekanikk.
 Et molekyls polaritet i kjemien.
 Et slettemerke i korrekturlesing. Bruken sies å kunne føres tilbake til klassikken.
 Reguleringsvinkel i kraftelektronikk. Styrevinkel + ledevinkel = reguleringsvinkel.

Delta brukes for å stave 'D' i NATOs fonetiske alfabet.

Datamaskin
I unicode er Δ U+0394 og δ er U+03B4.

Bokstaver i det greske alfabetet
Den engelske kirke

Den engelske kirke (Church of England, forkortes CofE eller C of E) er den offisielle kirken i England og modergrenen i Den anglikanske kommunion samt grunnleggende medlem i Porvoo-fellesskapet. Den er statskirken i England. Erkebiskopen av Canterbury er den øverste geistlige leder, men monarken er dens øverste overhode. Den engelske kirke sporer sin historie tilbake til den kristne kirke som er nedtegnet som eksisterende i romersk Britannia på 300-tallet, men først og fremst tilbake til pave Gregors misjon på 500-tallet til Kent som ble ledet av Augustin av Canterbury.

Den engelske kirke rev seg løs fra pavens og pavedømmets autoritet da kong Henrik VIII ikke fikk opphevet sitt ekteskap med sin første hustru i 1534, og isteden gjorde monarken som overhode av kirken. Den engelske reformasjon økte under regentene til Edvard VI før det var en kortvarig retur til pavedømmets autoritet under dronning Marias katolske skrekkstyre. Ved lov i 1558 (Act of Supremacy) fornyet bruddet med den katolske kirke, og den elisabethanske avtalen under dronning Elizabeth I beskrev den engelske kirke seg som både katolsk og reformert.

Struktur 
Kirkens overhode er den britiske monarken, mens erkebiskopen av Canterbury er den geistlige lederen.

Den engelske kirke anser seg for å være både reformert (men ikke protestantisk) og katolsk (men ikke romersk-katolsk): Reformert i den grad den har vært påvirket av Reformasjonens prinsipper og at den ikke anerkjenner pavelig autoritet; og katolsk for så vidt den regner seg som den ubrutte videreføring av den tidlige apostoliske og senere middelalderske kirken.

Den engelske kirke har en lovgivende forsamling kalt Generalsynoden. Prinsipiell lovgivning må imidlertid gå igjennom det britiske parlamentet. Kirken har også sin egen dømmende makt, de ekklesiastiske domstoler, som utgjør en del av det britiske rettssystemet.

I tillegg til England strekker kirkens virkekrets seg til øya Man og Kanaløyene.

Bispedømmer

Den engelske kirke har to bispedømmer hvor overhyrden har tittelen erkebiskop, York og Canterbury. Disse omtales offisielt som bispedømmer og ikke erkebispedømmer, men den gamle betegnelsen brukes mest både av historiske årsaker og på grunn av overhyrdens tittel.

I tabellen nedenfor er det angitt både når bispedømmene ble opprettet og når de ble reformert (opphørte å være katolske bispedømmer). Der kolonnen reformert er fylt ut med en strek dreier det som om et bispedømme opprettet etter reformasjonen. På grunn av gjeninnsettelsen av katolske biskoper under Maria Tudor er det i enkelte tilfeller oppgitt to årstall for reformasjonen.

Referanser

Se også
 Court of Ecclesiastical Causes Reserved

Eksterne lenker
 

Engelske kirke
Engelske kirke
Defense Advanced Research Projects Agency

Defense Advanced Research Projects Agency (DARPA; norsk: Forsvarets avanserte forskningsprosjektetat) er en etat i det amerikanske forsvarsdepartementet med ansvar for å utvikle ny teknologi for militæret. Etaten ble opprettet i 1958 under navnet Advanced Research Projects Agency (ARPA) av president Dwight D. Eisenhower som en direkte konsekvens av oppskytningen av Sputnik. Formålet var å presentere neste tiårs teknologiutvikling for det amerikanske militæret. Organisasjonen er uavhengig fra andre militære avdelinger for forskning og utvikling, de rapporterer direkte til forsvarsadministrasjonen. De har ca 240 ansatte hvorav 13 er i administrasjonen og nær 140 er teknisk personell, etaten disponerer selv midlene direkte. 

Navnet ble endret til DARPA i 1972, tilbake til ARPA i 1993 og tilbake til DARPA i 1996. Etaten sto bak utviklingen av ARPANET (som vokste til Internett), BSD og TCP/IP.

DARPA arrangerer konkurransen DARPA Grand Challenge.

Per 2016 ledes etaten av Arati Prabhakar.

Historie

Da DARPA ble etablert i 1958, var det opprinnelige oppdraget å forhindre teknologiske overraskelser som oppskytningen av Sputnik, som signaliserte at Sovjet hadde slått USA i kappløpet om verdensrommet. Oppdraget har utviklet seg over tid, idag er DARPAs oppdrag fortsatt å utvikle teknologiske nyvinninger, men også å forhindre teknologiske overraskelser fra andre.

Kjente fiktive referanser

ARPA/DARPA er svært kjent som en høyteknologisk etat, og har av den grunn mange visninger i populære fiksjoner. Noen realistiske referanser til ARPA finnes i filmen Tom Swift and the Visitor from Planet X (DARPA som rådgiver i en teknisk trussel).

TV-serien The Blacklist henviser hyppig til det teknologiske framskrittet DARPA har innen militære og sivile anvendelsesområder.

Referanser

Eksterne lenker
 
 DARPA FY2015 Research Program

USAs føderale etater
USAs forsvar
Etableringer i 1958
Peppermynte

Peppermynte (Mentha × piperita) er en hybrid i mynteslekten. Den er en hardfør urteplante med mørkegrønne blad og rødlige stilker som blir inntil 60 cm høye. Blomsteraksene er rosalilla og hele planten dufter sterkt.

Det finnes to typer peppermynte, nemlig svart og hvit peppermynte, der det svart har mørke lilla stilker, mens den hvite har grønne stilker og blader. I butikkene finner du ofte marokkansk mynte, som er en type peppermynte med rødlige blader og sterk peppermynteduft. En annen vanlig art er sveitsisk mynte, som er en frodig hvit peppermynte med grønne blader som lukter av peppermynte.

Som nyttevekst ble den først beskrevet i 1696 av den engelske naturforsker John Ray. Plantens medisinske verdi ble snart anerkjent, og den blir nå dyrket over hele verden.

Dyrking og formering 
Peppermynte trives på åpne plasser i godt gjødslet, fuktig jord. Den kan ikke såes fra frø da den er steril, i og med den er en hybrid mellom grønnmynte og vassmynte. Frø som går under navnet «peppermynte» er ofte grønnmynte. Plant biter av utløperne med røtter 5 cm dypt om våren når det ikke lenger er fare for frost. Det er fornuftig å grave den ned i en beholder uten bunn for å hemme rotspredningen som ellers kan ødelegge for andre planter. Peppermynte kan godt dyrkes i egen beholder. Vann godt og klipp regelmessig.

Bruk 
Oljen som utvinnes fra planten brukes som smertestillende middel ved forstuinger, sår og tannpine. Peppermynteolje brukes som smakstilsetning i konfekt, kaker og desserter. Peppermynteblad tilsettes fruktsaft og fruktsalat, og drysses på ertesuppe, gulrøtter eller squash. Peppermynteis er forfriskende og velsmakende, og iste av peppermynteblad virker svalende på varme sommerdager. Peppermynte er også en appetittvekker.
Peppermynteolje inneholder stoffer som ser ut til å redusere kramper i fordøyelseskanalen; den har også en bevist signifikant symptomlindrende effekt ved irritabelt tarmsyndrom. Når peppermynteolje smøres på huden, kan det føre til en varmere hudoverflate, noe som kan lindre smerter under huden.

Se også 
 Mynte
 Grønnmynte
 Eplemynte
 Poleimynte

Referanser

Eksterne lenker 
 
 NIFAB – Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling (UiT)

Urter
Leppeblomstfamilien
Hvite blomster
Smaksstoffer
Jeremy Wotherspoon

Jeremy Lee Wotherspoon (født 26. oktober 1976 i Humboldt, Saskatchewan) er en kanadisk tidligere skøyteløper og nåværende skøytetrener. Fra 2015 var han skøytetrener for Norges Skøyteakademi etter tidligere å ha vært skøytetrener ved skøyteakademiet i Inzell. I april 2016 ble det klart at Wotherspoon skulle inn i trenerteamet til Norges Skøyteforbund hvor han skal fokusere på sprint-treningen i forbundsgruppa.

Wotherspoon tok sine første seire i verdenscupen i 1997. I 1998 tok han sølvmedalje på 500 meter under Vinter-OL 1998 i Nagano, Japan.  

I perioden 1998-2004 dominerte han sprintøvelsene. Han har satt 15 verdensrekorder på 500,  meter og sprint firkamp, og har vunnet sprint-VM fire ganger (1999, 2000, 2002 og 2003), og har 11 sammenlagtseire i verdenscupen (seks på 500 meter og fem på  meter). Under Vinter-OL 2002 i Salt Lake City, USA var Wotherspoon favoritt til å vinne 500 meter, men han falt i starten av det første løpet, og da hjalp det lite at han hadde beste tid i det andre løpet.

21. februar 1999 ble han den første til å underskride 140 poeng i sprint firkamp da han gikk serien 34,76 – 1.08,66 – 34,93 – 1.08,58 (totalt 138,310) i Olympic Oval i Calgary, Canada, og den 2. mars 2001 ble han den første til å gå en runde med «flying-start» på under 25 sekunder da han gikk andrerunden på 24,79 på  meter under WC-avslutningen i Calgary.

I 2007 tok Wotherspoon en pause fra skøytene. Han kom tilbake foran sesongen 2007/08, bedre forberedt enn noen gang. Han startet sesongen med å sette ny verdensrekord på 500 meter med 34,03 under verdenscupåpningen i Utah Olympic Oval, Salt Lake City.

Wotherspoon mottok Oscarstatuetten for sesongen 2007/08.

Personlige rekorder

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Jeremy Wotherspoon på www.ISU.html.infostradasports.com
  Jeremy Wotherspoon på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
  
  

Canadiske skøyteløpere
Verdensmestere i hurtigløp på skøyter – Sprint
Verdensmestere i hurtigløp på skøyter – Enkeltdistanse
Olympiske sølvmedaljevinnere for Canada
Olympiske sølvmedaljevinnere i hurtigløp på skøyter
Medaljevinnere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Canada under Vinter-OL 1998
Skøyteløpere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Canada under Vinter-OL 2002
Skøyteløpere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Canada under Vinter-OL 2006
Skøyteløpere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Canada under Vinter-OL 2010
Skøyteløpere under Vinter-OL 2010
Deltakere for Canada i enkeltdistanse-VM på skøyter
Tidligere verdensrekordholdere i hurtigløp på skøyter
Personer fra Saskatchewan
Artikler i skøytesportprosjektet
Akademika

For forlaget se Akademika forlag
Akademika er norsk bokhandel med fokus på fagbøker og læremidler for høyere utdanning. Virksomheten har sin opprinnelse i Universitetsbokhandelen i 1952. Selskapet Akademika fikk sitt navn i 1988 og hadde per 2019 over 100 ansatte og 30 butikker, samt nettbokhandel. Akademika ble kjøpt av Fagbokforlaget/Forlagshuset Vigmostad & Bjørke i 2014.

Referanser

Eksterne lenker 
Om Akademika www.akademika.no

Norske bokhandler
Etableringer i 1952
Belfastavtalen

Belfastavtalen (oftest kalt Langfredagsavtalen, enkelte ganger Stormontavtalen) var en prinsippavtale om fredsprosessen i Nord-Irland mellom den britiske og den irske regjeringen som ble signert 10. april 1998, og som ble støttet av de fleste politiske partier i Nord-Irland. Den ble bekreftet gjennom separate folkeavstemninger i Nord-Irland og Irland i mai 1998.

Hovedpunkter

De viktigste punktene som ble fastslått i avtalen er:

 Nord-Irlands konstitusjonelle framtid skal avgjøres av flertallet av innbyggerne i Nord-Irland.
 Alle politiske partier i Nord-Irland skal forplikte seg til å bruke «utelukkende fredelige og demokratiske midler».
 Nord-Irlandsforsamlingen skal opprettes, med lovgivende makt.
 En regjering skal opprettes i Nord-Irland, med maktdeling mellom de viktigste partiene fordelt etter D'Hondts metode.
 Felles ministerråd og organer for iverksettelse av vedtak mellom Nord-Irland og Irland skal opprettes.
 Et britisk-irsk råd med representanter for regjeringene i Irland, Nord-Irland, Storbritannia, Skottland, Wales, Man og Kanaløyene skal opprettes for å diskutere saker som berører alle parter.
 Løslatelse av alle paramilitære fanger som tilhører organisasjoner som har erklært og etterlever våpenhvile, innen to år.
 Ødeleggelse av paramilitære organisasjoners våpen innen to år.
 Modifikasjon av Irlands grunnlov, §§2 og 3, slik at det grunnlovsfestede territorielle kravet fjernes.
 Ny lovgivning om politimyndighet, menneskerettigheter og likestilling av befolkningsgrupper i Nord-Irland.

Enkelte av hovedpunktene ble bevisst vagt formulert, slik at man kunne få alle grupper til å akseptere avtalen. Dette har ført til at det har vært vanskelig å få gjennomført noen av punktene, spesielt avvæpningen av paramilitære grupper. Dette skulle vært gjort innen mai 2000, men pr. januar 2005 er prosessen ikke fullført, og bare symbolske mengder våpen er ødelagt. Det har dog hatt den effekt at det har vært en enorm nedgang i voldelige hendelser knyttet til konflikten.

Folkeavstemninger

I mai 1998 ble det holdt separate folkeavstemninger i Nord-Irland og Irland, for å bekrefte avtalen. «Ja»-siden vant en klar seier i begge avstemninger, men i Nord-Irland stemte hele 29 % «nei». Dette var for det meste unionister som var motstandere av at det, i deres øyne, ble gitt etter for krav fra nasjonalister og republikanere. Ut fra meningsmålinger ser det allikevel ut til at et lite flertall av unionistene stemte «ja». 

I Irland ble folkeavstemningen utført som en avstemning om en grunnlovsendring, det 19. tillegg til Grunnloven. Dette tillegget var både en godkjenning av Belfastavtalen, og bortfall av det territorielle kravet på Nord-Irland i Grunnlovens §§ 2 og 3. Det var også arrangert folkeavstemning om Amsterdamavtalen samme dag.

Resultatene av og deltagelsen i folkeavstemningene var:

Nord-Irlands historie
Republikken Irlands historie
Storbritannias historie
Konflikten i Nord-Irland
1998 i Nord-Irland
Newsweek

Newsweek var et ukentlig amerikansk nyhetsmagasin. Det var tidvis USAs nest største ukeblad etter Time og foran U.S. News & World Report. Magasinet ble grunnlagt 17. februar 1933 under navnet News‑Week. Det ble kjøpt opp av mediekonsernet The Washington Post Company i 1961. I oktober 2012 kunngjorde magasinet at det skal slutte å utkomme på papir og at det fra 1. januar 2013 går over til digitalt format under navnet Newsweek Global.

Newsweek ble utgitt i New York og distribuert over hele USA. Det utgis også egne versjoner på japansk, koreansk, polsk, russisk, spansk og arabisk, samt en engelskspråklig internasjonal utgave. I 2003 hadde magasinet et opplag på 4 millioner, inkludert 3,1 millioner i USA.

Referanser

Eksterne lenker
 
 The Washington Post Company

Tidsskrifter fra USA
Publikasjoner etablert i 1933
1933 i USA
Lagan (Nord-Irland)

Lagan er en elv i Nord-Irland. Den er omkring 86 km lang, og renner fra fjellet Slieve Croob i Down til Belfast, hvor den munner ut i Belfast Lough, en fjordarm fra Irskesjøen. Elven danner grense mellom grevskapene Antrim og Down.

Selv om navnet Belfast kommer fra det irske navnet Béal Feirste, munningen av Farset, har Lagan i moderne tid vært en viktigere og synligere elv i byen enn Farset. I 1994 ble et større sluseprosjekt som kunstig stabiliserer vannstanden i Lagan, The Lagan Weir, ferdigstilt.

Eksterne lenker 
 

Elver i Nord-Irland
Antrim
Down
Foyle

Foyle er en elv i Nord-Irland. Den renner gjennom grevskapet Londonderry, og ut i Lough Foyle, en fjordarm fra Atlanterhavet, ved Londonderry by.

Elver i Nord-Irland
Bann

Bann er den lengste elven i Nord-Irland. Den er delt i to av innsjøen Lough Neagh. Øvre Bann renner fra Mournefjellene ned i Lough Neagh, mens nedre Bann renner fra innsjøen og ut i havet ved Coleraine. Den totale lengden er omkring 129 km. 

Bann finnes også som by i Tyskland(Kilde: Google Earth)
Se også: Bannlysning

Elver i Nord-Irland
Coleraine

Coleraine er en by i grevskapet Londonderry i Nord-Irland. Den ligger ved elven Banns munning, og er administrasjonsby for distriktet Causeway Coast and Glens.

University of Ulster har en stor avdeling i byen. 

På den ca. 60 m høye haugen Mountsandel er det funnet rester av trehus fra omkring 7000 f.Kr.

Se også 
 Grevskapet Coleraine

Eksterne lenker 
 

Byer i Londonderry
Portrush

Portrush er en by i Antrim i Nord-Irland. Den er en kystby, med turisme som viktigste næringsvei. Det er blant annet åpnet et stort badeland, Waterworld. 

I den ene enden av den lange sandstranden har bølgene skapt uvanlige former i den myke kalksteinen, blant annet den mer enn femti meter lange hulen Cathedral Cave. 

Mange av studentene ved University of Ulster i Coleraine bor i Portrush. 

Royal Portrush Golf Club er internasjonal kjent.

Eksterne lenker 
 
 

Byer i Antrim
Møre bispedømme

Møre bispedømme er et bispedømme i Den norske kirke som omfatter menighetene i Møre og Romsdal, med Molde domkirke som bispesete. Det er delt i seks prostier, 32 kirkelige fellesråd og 97 kirkesokn, og er fra 2008 ledet av biskop Ingeborg Midttømme.

Bispedømmet ble opprettet 18. september 1983 da de tre prostiene på Sunnmøre ble overført fra Bjørgvin bispedømme, og de to prostiene på Nordmøre og de to i Romsdal fra Nidaros bispedømme. Før dette var Møre og Romsdal det eneste fylket i landet som var delt mellom to bispedømmer, hvilket gikk helt tilbake til 1622 da Sunnmøre ble overført fra Nidaros til Bjørgvin.

Bispedømmet heter «Møre» selv om det også omfatter Romsdal og kommer av et kompromiss der Sunnmøre, med cirka halvparten av innbyggerne, aksepterte at bispesetet ble lagt til Molde, fremfor Ålesund, mot at Romsdal ikke ble med i navnet.

Møre bispedømme har også et aktivt ungdomsråd, som består av ungdommer bosatt innenfor bispedømmets grenser. Disse velges på bispedømmets Ungdomsting blant delegater fra menighetene og ungdomsorganisasjonene. Ungdomsrådet fungerer som et rådgivende organ til bispedømmerådet og biskopen i ungdomsspørsmål, og som en ressurs for menigheter, da ungdomsrådet også arrangerer inspirasjonssamlinger og kurs for ungdommer i menigheter tilknyttet bispedømmet.

Prostier i Møre bispedømme
Molde domprosti
Søre Sunnmøre prosti
Nordre Sunnmøre prosti
Indre Romsdal prosti
Ytre Nordmøre  prosti
Indre Nordmøre prosti

Biskoper i Møre

Ole Nordhaug 1983–1991
Odd Bondevik 1991–2008
Ingeborg Midttømme 2008–

Ungdomsrådet i Møre bispedømme 
Ungdomsrådet er et rådgivende organ for Møre bispedømmeråd og Møre biskop i ungdomsspørsmål. Ungdomsrådet består av maksimalt seks medlemmer og to varamedlemmer fra menighetene og to medlemmer og ett varamedlem fra ungdomsorganisasjonene i fylket. Rådet sender også to delegater til Ungdommens kirkemøte.

Én gang i året avholdes Ungdomstinget, som er det øverste organet i ungdomsstrukturen i bispedømmet. De siste årene har dette blitt avholdt sammen med festivaler arrangert av de kristelige organisasjonene, som NMS U og KFUK-KFUM. Her legger ungdomsrådet frem sin årsrapport, de viktigste sakene diskuteres i plenum eller i grupper, og det avholdes valg. I dette valget velges ca. halvparten av ungdomsrådet hvert år, slik at en har en viss kontinuitet i arbeidet. Som medlem sitter man i to år, mens varamedlemmer kun sitter i ett. Hver menighet og ungdomsorganisasjon i bispedømmet kan sende to delegater med tale- og stemmerett, og eventuelt flere med observatørstatus. Lederen i ungdomsrådet velges internt ved første møte etter Ungdomstinget.

Prosti
Møre bispedømme har følgende prosti: 

Molde domprosti
Søre Sunnmøre  prosti
Austre Sunnmøre prosti
Nordre Sunnmøre prosti
Indre Romsdal prosti
Ytre Nordmøre  prosti
Indre Nordmøre prosti

Se også
Liste over sogn i Møre bispedømme
Liste over norske biskoper

Eksterne lenker 
 Møre bispedømme