alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Strand (London)

Strand er en berømt gate i London i England som knytter Trafalgar Square til Fleet Street og City of London. Gaten kalles ofte på folkemunne The Strand, men gateadressen er egentlig kun Strand. Den følger Themsens løp og slutter ved Temple Bar, som markerer grensen til City of London.

Navnet Strand stammer fra det gammelengelske ordet for elvebredd, som tilsvarer det norske ordet «strand». Før oppførelsen av Victoria Embankment løp Strand direkte inntil Themsen. Gatene Strand og Aldwych har vært bebodd siden saksiske tider, da strøket var et stort nybyggerområde, beliggende rett utenfor de romerske bymurene. Gjennom middelalderen fortsatte området å fungere som et bindeledd mellom det kommersielle sentrum i øst og det politiske sentrum i vest.

Det er to undergrunnsstasjoner på Strand: Charing Cross og Aldwych (nedlagt). Strand undergrunnsstasjon ble slått sammen med Charing Cross da Jubilee-linjen ble bygget.

Blant bygninger på Strand er Charing Cross stasjon, King's College London, Adelphi-teatret, tinghuset Royal Courts of Justice, kirker St. Clement Danes og St. Mary le Strand, Bush House, Somerset House og Australia House, Australias høykommisjon i Storbritannia.

Toponymi 
Navnet «Strand» er først dokumentert i 1002 som «strondway», senere i 1185 som «Stronde» og i 1220 som «La Stranda». Ordet er dannet fra angelsaksiske (gammelengelske) ordet “strand” som betyr, tilsvarende det norske ord strand, eller dagens engelske ord «shore», kystlinje, og refererte opprinnelige til den grunne elvebredden til den den gang langt bredere elven Themsen (før byggingen av Victoria Embankment. Navnet ble senere også benyttet for veien som gikk langs elven. Deler av dens lengde var kjent på 1200-tallet som «Densemanestret», eller «Danenes vei», noe som refererte til det danske eller danskættede samfunnet i området.

Referanser

Litteratur 
 Knight, Charles red. (1842): «The Strand» i: London, bind 2, London: C. Knight & Co.
 Timbs, John (1867): «The Strand» i: Curiosities of London (2. utg.), London: J.C. Hotten, OCLC 12878129
 Fry, Herbert (1880): «The Strand» i: London in 1880, London: David Bogue (sett ovenfra)

Eksterne lenker 
 
 «Strand, In Their Shoes», historieressurser

Gater i Westminster
Middlesex
Fleet Street

Fleet Street er en berømt gate i London i England som tradisjonelt har vært hjemsted for den nasjonale pressen. Til tross for at alle de store avisene nå har flyttet ut av sine kontorer på Fleet Street (de fleste til Docklands), brukes gatenavnet stadig som et synonym for den britiske pressen. Den siste store nyhetsorganisasjonen, Reuters, flyttet ut i 2003.

Ved Temple Bar i vest, hvor gaten krysser grensen ut av City of London, blir Fleet Street til Strand; i øst blir den til høyden Ludgate Hill. De nærmeste undergrunnsstasjonene er Temple, Chancery Lane og Blackfriars. City Thameslink stasjon ligger like i nærheten.

Fleet Street er oppkalt etter Londons største underjordiske elv, Fleet.

Se også 
 Alsatia

Londons gater og plasser
City of London
Regent’s Park

Regent's Park er en av de kongelige parkene i London, beliggende i den nordlige delen av indre London, delvis i City of Westminster og delvis i Camden. Parken har et flateinnhold på nesten 2 km².

Parken har en ytre ringvei kalt Outer Circle og en indre ringvei kalt Inner Circle, som inneholder den mest velpleide delen av parken, kalt Queen Mary's Gardens. Bortsett fra en veiforbindelse mellom de to ringveiene er parken ellers beregnet på fotgjengere. I syd, øst og det meste av vest er parken omsluttet av elegante terrassehus i mur tegnet av John Nash. Igjennom nordenden av parken renner Regent's Canal, som forbinder Grand Union Canal med London Docks.

Parken består hovedsakelig av åpent parklandskap som inneholder en rekke fasiliteter og bekvemmeligheter, herunder hageanlegg, en innsjø med hegrekoloni, vannfugler, båtområde, idrettsbaner og lekeplasser. Den nordøstlige delen av parken inneholder London Zoo. Det er flere offentlige hageanlegg med blomster og planter, inkludert Queen Mary's Gardens i Inner Circle, som inneholder et utendørs teater; Italian Gardens og den tilliggende English Gardens i sydøst; og St. John's Lodge med hage. 

Like utenfor portene i øst ligger Den danske kirke i London. Winfield House, den offisielle residensen til den amerikanske ambassadøren til Storbritannia, ligger på privat grunn i den vestlige delen av parken. Like ved ligger London Business School, og en av byens største moskeer.

Eksterne lenker 
 

Parker i London
Arenaer under Sommer-OL 2012
John Nash (1752–1835)

John Nash (født 18. januar 1752, død 13. mai 1835) var en engelsk arkitekt som var ansvarlig for mye av Londons byutvikling i regentskapstiden. Blant annet tegnet han husene i Chester Terrace, som nå har høyeste fredningsgrad i Storbritannia.

Referanser 

Engelske arkitekter
Personer fra London
Palace of Westminster

Palace of Westminster er et palass i Westminster i London som huser Det britiske parlamentet.

Palasset opptar en tomt på 32 400 m² på vestbredden av Themsen. Tomten er omgitt i øst av 266 meter elvebredd og i vest av Westminster Abbey, Parliament Square og Millbank. I nord ligger Portcullis House, en moderne kontorbygning for parlamentsmedlemmer og deres stab, og under bakken ligger Westminster undergrunnsstasjon. I sør er Victoria Tower Gardens, en liten triangulær park mellom Millbank og Themsen.

Bygningen har omkring 1100 rom, 100 trappeoppganger og 3 km med korridorer. Andre fremstående særpreg er:

 det 98 meter høye klokketårnet, som huser klokken «Big Ben».
 Underhuset og Overhuset med sine respektive vestibyler, og med en sentralvestibyle i bygningens hjerte.
 Victoria Tower, et firkantet tårn sydvest for bygningen, som utgjør palassets høyeste element.
 Westminster Hall er palassets eldste del, bygget 1097 av Vilhelm Rufus, Vilhelm Erobrerens sønn, og fullført to år senere.

Se også 
 Liste over Londons høyeste byggverk

Referanser

Eksterne lenker 
 

Westminster
Londons severdigheter
City of Westminster
Westminster
Vernede byggverk i London
Tidligere kongelige residenser i Storbritannia
Parlamentsbygninger
Ytterøy

Ytterøy er ei øy i Trondheimsfjorden. Fra 1837 til 1964 fantes Ytterøy kommune, som i store deler av perioden bare omfattet øya; kommunen ble en del av Levanger kommune i 1964.

Geografi 

Ytterøy ligger i indre Trondheimsfjorden. Øya er ca. 13,5 km lang og 4,3 km bred på det bredeste. Den har et areal på . Terrenget er dels kupert. Berggrunnen består mye av lettforvitrelig skifer som gir et næringsrikt jordsmonn. Dette sammen med relativt store områder med marine avsetninger av leire og sand, gir øya en rik og variert flora. 

Den høyeste toppen er Korshylla på 215 moh. 

Det er i dag ca. 50 gårdsbruk i drift der gårdsbebyggelse, dyrka mark, beitemark og skogsmark danner en mosaikk som har store biologiske kvaliteter, samtidig som en rekke kulturminner er bevart i sine naturlige omgivelser. 

I tillegg til granskog, består skogsmark av varmekjær lauvskog langs sørsida mot sjøen. Ytterøya har en stor rådyrstamme, og salg av jakt på rådyr er en viktig tilleggsnæring for grunneierne. Ytterøya har også et rikt fugleliv. På sørsiden av øya ligger Kjølsvikholmen på ca. 22 daa som er foreslått som biotopverneområde. Her har det bl.a. hekket stokkand, ærfugl, hettemåke, fiskemåke og teist.

Historie 
Arkeologiske funn vitner om en gryende jordbruksaktivitet på Ytterøya for ca. 5000 år siden. Da sto havet høyere enn i dag, og øya var delt i to ved Eid.

Det er drevet ut både kobber, svovelkis og kalk fra gruver på øya. Gruvedrift på Ytterøy Kopperverk startet ca. 1630, og i 1870 arbeidet 5-600 personer i gruva. Drifta ble lagt ned etter første verdenskrig.

Ved leirraset på Hokstad i 1870 raste flere beboelseshus ut i sjøen og syv menneskert omkom. I Bursbukta gikk et nytt leirfall i desember 1943, omtrent samme sted som storskredet, men ingen kom da til skade.

I 1840- og 50-årene ble det tatt ut svovelkis fra Ytterøen gruver for produksjon av svovelsyre ved Leren Kromfabrikk i Trondheim. Dette prosjektet var mislykket.

Ytterøy var egen kommune fram til 1. januar 1964, da den ble tatt opp i Levanger kommune.

Samfunn 

Ferjesambandet Levanger–Hokstad går mellom Levanger sentrum og Hokstad på Ytterøya. 

I tillegg til jordbruksdrift, har Ytterøy butikk, bilverksted, båtservice, kyllingslakteri, kveiteoppdrett, Ytterøy kirke, Ytterøy skole og barnehage, helsetun, kafé, post og småbåthavn. 

På Ytterøya er også fritidstilbudet rikt og variert. Her kan barn, unge og voksne være med på det meste fra skolemusikk, hornmusikk og idrett til husflid, speideren og 4H. 

Øya hadde 549 innbyggere i 2019. Det er også ca. 160 hytter/fritidseiendommer på Ytterøya.

Fra 1. mars 1999 er Ytterøys postnummer 7629.

Kjente personer fra Ytterøy 
 Henrik Brustad (1844–1899), kjempe
 Arild Grande (1978–), politiker (Ap)

Se også 
 Liste over ordførere i Ytterøy
 Ytterøy kommune

Referanser

Litteratur

Øyer i Trøndelag
Levangers geografi
Levangers historie
Bygder og grender i Trøndelag
Trondheimsfjorden
Bosetninger i Levanger
OFDM

OFDM (Orthogonal Frequency Division Multiplexing) er en modulasjonsteknikk som modulerer et ønsket signal over flere ortogonale bærebølger («multi carrier modulation»). Noen av fordelene med OFDM er høy spektrum-effektivitet, robusthet mot «multipath interference» og enkel støyfiltrering.

Introduksjon
I flerbølgebaserte modulasjonsteknikker deles datastrømmen opp i flere parallelle datastrømmer. Disse datastrømmene blir så modulert på hver sin bærebølge. For å unngå krysskanal-interferens («Inter Channel Interference», ICI) må sikkerhetsbånd («Guard Band») etableres mellom kanalene, noe som medfører en lavere utnyttelse av frekvensområdet (lav spektrum-effektivitet). Karakteristikken til et modulert signal gjør at interferens mellom de forskjellige bærebølgene allikevel oppstår, selv om sikkerhetsbåndet er relativt bredt. Dette reduserer signal-til-støy-forholdet («Signal to Noise Ratio», SNR).

OFDM benytter ortogonale bærebølger. Fra geometrien er to ortogonale (fra gresk, Ortho: rett, Gon: vinkel) linjer plassert vinkelrett på hverandre, og derfor uavhengige. Kanelene i OFDM er også ortogonale, og dermed også uavhengige av hverandre. Dette gjør at kanalene kan pakkes langt tettere enn hva som er mulig i vanlige flerbølgebaserte modulasjonsteknikker.

Enkel implementasjon
En enkel OFDM-implementasjon modulerer en gitt datastrøm av lengde N ved hjelp av PSK («Phase Shift Keying»), BPSK («Binary PSK»), QPSK («Quadrature PSK») eller QAM («Quadrature Amplitude Modulation»). Denne modulasjonen genererer en kompleks vektor. Man kalkulerer så den inverse FFT («Fast Fourier Transform») av denne vektoren og får et OFDM-symbol bestående av N kanaler, hver bestående av et modulert data-symbol. OFDM-symbolet gjennomgår så litt ekstra prosessering før det blir sendt.

Bruk
OFDM utgjør basis i trådløse LAN, slik som IEEE 802.11a, HiperLAN/2 og Multimedia Access Communication (MMAC). En variasjon av OFDM, COFDM (Coded Orthogonal Frequency Division Multiplexing), brukes i blant annet i DAB (Digital Audio Broadcast) og DVB (Digital Video Broadcast).

Kilder 

 «OFDM Orthogonal Frequency Division Multiplexing Tutorial» (engelsk)
 «An Introduction To Orthogonal Frequency Division Multiplex (OFDM)» (engelsk)

Radioteknikk
Grand Union-kanalen

Grand Union-kanalen (Grand Union Canal) er en kunstig kanal og en del av kanalsystemet i Storbritannia. Den er 220 km lang, og har 166 sluser. Den har armer som strekker seg til blant annet Leicester, Slough, Aylesbury, Wendover og Northampton.

Grand Union var også det opprinnelige navnet for den delen som nå er en del av Leicester-linjen av den moderne Grand Union: sistnevnte er nå generelt referert til som Old Grand Union for å unngå tvetydighet.

Kanalen forbinder de to største byene i England, London og Birmingham. Den ble anlagt for å gi en mer direkte rute for varetransport mellom de to byene, som tidligere måtte gjøres over Themsen og Oxfordkanalen. Den ble konstruert ved at man knyttet sammen flere eksisterende kanaler: Grand Junction, Warwick og Napton og Warwick og Birmingham. Det er også flere grener, til bl.a. Leicester, Slough, Aylesbury, Wendover og Northampton.

Hovedseksjonen, mellom Brentford og Braunston, er den tidligere Grand Junction-kanalen. Den ble anlagt som en bred kanal, hvilket betyr at to smale lektere kan komme gjennom slusene samtidig, og at slusene kan ta imot brede lektere.

Resten av strekningen til Birmingham ble anlagt som en smal kanal, slik at de største lekterne ikke kommer videre, og bare én smal lekter kommer gjennom slusene av gangen. Fordi det var ønske om å få gjennom flere lektere, og å bruke brede lektere, ble det meste av den utvidet i 1930-årene. 
 
De tre seksjonene mellom Norton Junction og elven Trent, kalt Leicester-linjen, er av varierende bredde. Fra Norton til Foxton er hele ruten en smal kanal, og fra nedenfor Foxton til Leicester en bred kanal. Fra Leicester til Trent brukes elven Soar, med brede sluser.

Bilder

Se også 
 Kanaler i Storbritannia

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Offisielt nettsted med kart og lignende ressurser
 Grand Union Canal, med kart, bilder og historie
 Del av historien med de konstituerende kanaler som i 1929–32 ble slått sammen for å bli Grand Union-kanalen

Kanaler i Storbritannia
Warwickshire
Stor-London
Klaviatur

Et klaviatur er en eller flere rekker med tangenter eller taster på et musikkinstrument. Et klaviatur blir spilt med hendene (manual) eller føttene (pedal). Det første instrumentet med klaviatur var vannorgelet, som var et viktig instrument i Antikkens Roma.

Alle tangentklaviaturer følger samme system uansett om det er et trekkspill, orgel eller piano. Innenfor en oktav finner man sju hvite og fem svarte tangenter. Intervallet fra en tangent til neste eller forrige utgjør et halvt tonetrinn.

Tasteklaviaturer blir i dag bare brukt på trekkspill, her finnes det flere systemer.  Tidligere ble det brukt forskjellige folkeinstrumenter med tasteklaviatur, som for eksempel nøkkelharpe.

Alle tangentene fra en tone til neste tone oktaven høyere utgjør til sammen alle trinn i en temperert skala.

I notasjon er logikken følgende: '♯' er en halv tone opp, '♭' en halv tone ned. F♯ vil da bli tangenten til høyre for F, altså den første av de tre svarte tangentene. Dette sammenfaller med G♭.

Xylofonen har ikke tangenter, men avlange, klingende trestaver som er plassert i samme mønster som tangenter. Andre slaginstrumenter som vibrafon (metallstaver) eller marimba (trestaver) har lignende utforming.

Klaviaturet blir ofte brukt i pedagogiske sammenhenger, da det er lett å få oversikt med tangentes fargekoder og sammensetning.

Tangentinstrumenter
Komponenter (musikkinstrument)
Pimlico

Pimlico er et lite sted innenfor City of Westminster i sentrale London. Det ligger på nordbredden av elven Themsen, sør for Victoria stasjon. Området ligger like ved Belgravia i nord, og adskilt fra dette stedet ved Victoria-stasjonen. Pimlico er kjent for sine hagetorg og hus i Regency-arkitektur. Ved kjernen av Pimlico er dets nettverk av boliggater som planlagt av Thomas Cubitt fra begynnelsen av 1825. Tate Gallery ligger i Millbank, rett ved grensen til Pimlico.

Kjente personer som har bodd her er blant annet politikeren Winston Churchill, designeren Laura Ashley, filosofen Swami Vivekananda, skuespilleren Laurence Olivier, illustratøren og forfatteren Aubrey Beardsley, den første kenyanske president Jomo Kenyatta og piloten Sheila Scott.

Stedsnavns opprinnelse 
Stedsnavnet Pimlico er første gang dokumentert i 1626 og opptrer i som Pimplico i 1630, og igjen som Pimlico på Rocques kart av 1747. Navnet er ganske sikkert fra det velkjente drikkestuen i Hoxton referert til som Pimlyco eller Pimlico i 1609, og var kjent for sitt øl, ale, også kalt for Pimlico og dets eier av samme navn, Ben Pimlico, nevnt så tidlig som 1598. Det var yndet drikkested for teaterfolk. Uten tvil for at det lå tidlige teatre som ble etablert i nærheten. Drikkestuens eksistens er minnet ved en liten gate ved navn Pimlico Walk i Hoxton.  Stedet er også jevnlig referert til i skuespill av Thomas Dekker, Ben Jonson, og andre.

Det har blitt argumentert for at navnet er amerikansk, og således det første sted i England som har fått et amerikansk navn. Det er plausibelt at det har blitt kopiert fra Amerika og kan knyttes til Walter Raleighs avbrutte Roanoke-bosetning på 1580-tallet. Dets sted er i den kulturelle konteksten av den elisabetanske Virginia og jakobinske Nord-London. Det kan være tatt fra det innfødte Pamlico-folket (eller Pamticough) i Amerika. Dette opphavelige folket levde ved breddene av elven Pamlico, nær Roanoke-bosetningen til Walter Raleighs Virginia-koloni, og en del kolonister reiste tilbake til England med Drake i 1586, og antagelig tatt navnet med seg.

Kollektivtransport
Pimlico undergrunnsstasjon er en stasjon fra Victoria, og gir dermed enkel adgang til forskjellige undergrunns- og jernbanelinjer.

Referanser 

Steder i City of Westminster
Byer ved Themsen
Oktav

En oktav (eller ren oktav) er i musikken intervallet mellom to toner hvor den ene har dobbel så høy frekvens som den andre. En tone på 400 Hz ligger én oktav over en tone på 200 Hz, mens en tone på 800 Hz ligger to oktaver over 200 Hz.

Etymologi 
Navnet kommer av det latinske ordet «octava», som betyr åttende. Dette kommer av at i en diatonisk skala befinner det åttende trinnet seg en oktav over eller under utgangspunktet. I en kromatisk skala utgjør en oktav tolv like store halvtonetrinn.

Forminsket vs. forstørret oktav 

Illustrasjonen til venstre viser en ren oktav, men det er viktig å huske på at en oktav ikke alltid er ren. Den øverste tonen kan justeres opp eller ned et halvt trinn, dvs. at det skapes enten en  illustrasjonen forminsket oktav (ved senking) eller en forstørret oktav (ved heving).

Tonehøyder 
En oktav er det nest enkleste intervallet i musikken. Et utrent øre vil som regel oppfatte de to ulike tonene som den samme. Av denne grunn blir toner i oktavforhold gitt det samme navnet i vestlig musikkteori – tonen oktaven over eller under tonen A heter også A. Dermed kan man naturlig dele inn tonene i avsnitt som hver har et omfang på en oktav, og som er identiske bortsett fra absolutt tonehøyde. Disse avsnittene regnes fra c til h, og har i helmholtznotasjonen som vi bruker i Norge fått følgende navn: Oktaven fra c midt på pianoet og opp til h heter énstrøken oktav. Tilsvarende benevnes tonene énstrøken c til énstrøken h. Disse navnene forkortes etter forskjellige system:

(.. og så videre lavere)
Subsubkontra – C3
Subkontra – C2
Kontra – C1
Store – C
Lille – c
Enstrøken – c1
Tostrøken – c2
Trestrøken – c3
(og så videre høyere..)

Se også 
Skala (musikk)

Intervall (musikk)
Tallord
Carsten Smith

Carsten Smith (født 13. juli 1932 i Oslo) er en norsk jurist som var høyesterettsjustitiarius 1991-2002.  

Han har artium fra Oslo katedralskole og ble cand.jur. i 1956 og senere professor i rettsvitenskap ved Universitetet i Oslo (UiO). Han var dekan ved Det juridiske fakultet ved (UiO) fra 1977 til 1979 og er æresdoktor ved flere universiteter i Norden, USA og Sør-Korea.

Smith har ledet flere offentlige utvalg og utredninger, blant annet Samerettsutvalget (1980) og Kystfiskeutvalget for Finnmark (2006). Han har også skrevet flere bøker i privatrett, offentlig rett og folkerett.

I sin tid som høyesterettsjustitiarius vektla han at Høyesterett ikke bare skulle avgjøre de konkrete sakene den fikk til pådømmelse, men at den også skulle ha en rettsskapende funksjon.

Han var i 1960-årene dommer i spørreprogrammet Kvitt eller dobbelt på NRK. Senere var også hans kone Lucy Smith (1934-2013), som var professor i juss ved Universitetet i Oslo, dommer i samme program. Paret har tre døtre, som alle er jurister, herunder datteren Merete Smith som fra 2006 til 2010 også var dommer i Kvitt eller dobbelt.

Han er tildelt en rekke ordener og utmerkelser som Fritt Ords honnør (1985), Den nordiske juristpris og Rettssikkerhetsprisen. Han ble i 1988 hedret med Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning.

Carsten Smith er tildelt Storkors av St. Olavs Orden (2003). Han er også storkorskommandør av den svenske Nordstjerneordenen (2001), kommandør av Den islandske falkeorden og av Finlands hvite roses orden. 

Smith ble i 1966 innvalgt som medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi. I 1988 var han formann i den historisk-filosofiske klasse, og i 1991 var han akademiets preses. Smith ble i 1985 medlem av det finske vitenskapsakademi og i 1991 av European Academy of Arts, Sciences and Humanities.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Norske jusprofessorer
Æresdoktorer ved Universitetet i Tromsø
Æresdoktorer ved Uppsala universitet
Norske høyesterettsjustitiarier
Professorer ved Universitetet i Oslo
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Storkors av St. Olavs Orden
Nordstjerneordenen
Finlands hvite roses orden
Den islandske falkeorden
Personer fra Oslo
Personer tilknyttet Brigham Young University
Kjøpstad

En kjøpstad (gammelnorsk: kaupstaðr, markedsplass) var et bysamfunn med privilegier som gav byborgere monopol på handel og annen næring, såkalte kjøpstadsrettigheter. Det fantes samtidig en type bysamfunn med mer begrensede rettigheter, nemlig ladestedene, som i en lang periode var underordnet nærmeste kjøpstad.

Det var for myndighetene viktig å lede import og eksport gjennom kjøpstedene, noe som gjorde det lettere blant annet å holde oversikt og sørge for innkreving av skatter og avgifter.

Kjøpstadsprivilegiene falt bort etter hvert som frihandel ble innført på 1800-tallet. Begrepene kjøpstad og ladested ble brukt til midt på 1900-tallet da både kjøpsteder og ladesteder ble bykommuner.

Ordet kjøpstad har sitt opphav i dansk språk. Et tilsvarende, eldre norsk ord er kaupang.

Kjøpsteder etter opprettelse
 Ukjent opprettelse: Borg
 1276: Bylover for Bergen, Oslo, Trondheim og Tønsberg
 1358: Skien, eldste bevarte privilegiebrev
 1425: Stavanger. Fratatt privilegiet 1686-1690.
 1569: Fredrikstad
 1641: Kristiansand
 1665: Fredrikshald
 1666: Kragerø
 1671: Larvik
 1715: Bragernes og Strømsø
 1720: Moss
 1723: Arendal og Risør
 1742: Molde og Kristiansund
 1752: Holmestrand
 1789: Vardø og Hammerfest
 1794: Tromsø
 1802: Kongsberg
 1816: Bodø og Grimstad
 1833: Vadsø
 1836: Levanger
 1842: Drøbak, Lillehammer, Porsgrunn og Flekkefjord
 1845: Sandefjord og Brevik
 1848: Hamar og Ålesund
 1851: Hønefoss
 1854: Kongsvinger
 1860: Gjøvik
 1866: Haugesund
 1902: Narvik
 1907: Horten
 1913: Notodden
 1921: Mandal
 1942: Stavern

I tillegg har Konghelle og Marstrand vært kjøpsteder.

Se også
 Ladested
 By
 Liste over norske byer regnet etter grunnleggelse

Referanser

Eksterne lenker 
 Om kjøpstad, fra Store norske leksikon

Undernasjonale områder
Norges historie
Artikler i sjøfart-prosjektet