alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ebla

Ebla (arabisk: إبلا‎), dagens moderne navn for stedet er lokalisert til landsbyen Mardikh i guvernement Idlib i Syria, men var i oldtiden en by som lå rundt 55 km sørvest for oldtidsbyen og dagens moderne by Aleppo. Ebla var en betydningsfull bystat i to perioder, den første i slutten av 2000-tallet f.Kr., og deretter på nytt mellom 1800 og 1650 f.Kr. Stedet er kjent for sine Ebla-tavler, et arkiv på rundt 20 000 leirtavler med kileskrift som er funnet der, datert fra en gang rundt 2250 f.Kr., skrevet på sumerisk skriftspråk i eblaittisk språk — et tidligere ukjent språk som i dag er det tidligste dokumenterte semittiske språk etter det meget nært beslektede akkadiske.

Oppdagelse og utgavninger 

I 1964 begynte italienske arkeologer fra universitet La Sapienza i Roma under ledelse av Paolo Matthiae utgravninger ved Tell Mardikh. I 1986 avdekket de en statue dedikert til gudinnen Ishtar som bar navnet til Ibbit-Lim, en konge av Ebla. Det identifiserte byen, leng kjent fra egyptiske og akkadiske inskripsjoner. I det neste tiåret avdekket arkeologene et palass som er datert til rundt 2500-2000 f.Kr. Rundt 2 500 velbevarte leirtavler med kileskrift ble også funnet i ruinene. Rundt 80 prosent av tavlene er skrevet med den vanlige sumeriske kombinasjonen av logogrammer og fonetiske tegn, mens resten var en innovativ, rent fonetisk representasjon som benyttet sumersk kileskrift for en til da ukjent semittisk språk som ble kalt for eblaittisk. Tospråklige ordlister på sumersk og eblaittisk ble også funnet blant leirtavlene, noe som gjorde det mulig å oversette dem. Giovanni Pettinato og Mitchell Dahood mente at eblaittisk var vestsemittisk, men I. J. Gelb og andre var overbevist om at det var en østsemittisk dialekt, nærmere beslektet med akkadisk språk. Det er i dag alminnelig akseptert at eblaittisk er en del av den østsemittiske grenen av semittisk språk, og meget nært beslektet med akkadisk.

Eblas nær forbindelse med sørlige Mesopotamia hvor skriftspråket hadde blitt utviklet, framhevet ytterligere kontakten mellom sumerne og de semittiske kulturene på denne tiden.

Det synes nå som om bygningene som huset leirtavlene ikke var palassbiblioteket, som kanskje ennå ikke er funnet, men et arkiv av anskaffelser, forskrifter og tributter, rettssaker, diplomatiske og handelskontakter, og et scriptorium, skriverom, hvor lærlingene kopierte tekster. De større leirtavlene hadde opprinnelig vært lagret i hyller, men hadde siden falt på gulvet da palasset ble ødelagt. Lokaliseringen av tavlene ble oppdaget hvor de hadde falt, noe som gjorde det mulig å rekonstruere deres opprinnelige posisjon på hyllene. Det viste seg da at de hadde blitt lagret og arkivert i henhold til deres emneinnhold.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Ebla (Tell Mardikh), forslag på å få Ebla (Tell Mardikh) anerkjent som UNESCOs verdensarvsted
 Eblas historie, ved Carol Miller

Midtøstens historie
Oldtidsbyer
Bronsealderen
Arkeologiske steder i Syria
Tidligere bosetninger i Syria
Historiske stater og riker i Midtøsten
Guvernementet Idlib
Chancery Lane

Chancery Lane er en gate sentralt i London. Den løper fra Fleet Street nordover til High Holborn. Den nederste strekningen danner grense mellom City of London og City of Westminster, mens den øvre delen er grensen mellom City og Camden.

Gata ble anlagt med navnet New Street kort tid etter 1150 av tempelridderne, som trengte en vei mellom sitt gamle hovedkvarter i Holborn og sitt New Temple. I 1232 grunnla Henrik III Domus Conversorum («Konvertitthuset») ved New Street. Her ble jødiske konvertitter holdt internert for å undervises i kristendom. Det var også under Henrik III at juridiske institusjoner fant veien til New Street, og Inns of Chancery (som er en sammentrekning av chancellery) ble grunnlagt som juridiske undervisningssteder. Fra 1400-tallet fikk gatenavnet Chancery Lane innpass. Etter borgerkrigen opphørte Inns of Chancerys betydning som juridiske læreanstalter, og tjente i stedet som lokaler for profesjonsklubber. 

Mot slutten av 1700-tallet antok Chancery Lane en mer bymessig karakter, og fra denne tiden stammer de mange georgianske bygningene som i dag preger strøket. Chancery Lane tiltrakk mange advokater, og som en ringvirkning også parykkmakere, pengeskapsmeder og forhandlere av juridisk faglitteratur. I løpet av 1800-tallet stengte Inns of Chancery en etter en, og vek plassen for offentlige kontorer med tilknytning til rettsvesenet. Den siste Inn of Chancery (Clifford’s Inn) ble solgt i 1903.

Public Record Office – som i dag er overtatt av King's Colleges Maughan Library – ble bygd ut etappevis i løpet av andre halvdel av 1800-tallet. Det britiske patentkontoret ble opprettet i 1852 med sete i Southampton Buildings, som også huset Secretaries of Banckrupts and Lunatics (sekretariatet for konkurser og sinnslidende). Patentkontoret flyttet ut av Chancery Lane på slutten av 1990-tallet. I nr. 113 ligger Law Society of England and Wales.

En spesiell turistattraksjon i Chancery Lane er London Silver Vaults, et underjordisk lager for eldre og nyere sølvgjenstander. Hvelvet åpnet i 1885 som et trygt oppbevaringssted for verdier, men ble snart et trygt salgssted for Londons sølvvare- og smykkehandlere. Den nåværende bygningen åpnet i 1953. Hvelvet er åpent for publikum, og her kan en også få kjøpt sølv av sølvsmeder som stiller ut varene sine.

Referanser 

Londons gater og plasser
City of London
City of Westminster
Camden
Destillasjon

Destillasjon er en måte å skille flyktige komponenter med ulikt kokepunkt i en væske fra de mer tungtkokende ved hjelp av fordampning fulgt av kondensering. Dersom den tungtkokende komponenten har et svært lavt damptrykk er en simpel destillasjon nok, for eksempel ved avsalting av saltvann.

Hvis utgangspunktet er en blanding av to væsker med nærliggende kokepunkter, er destillatet ikke rent, og destillasjonen må gjentas. En slik gjentagelse kalles en rektifikasjon. Rektifikasjon benyttes for eksempel ved fremstilling av sprit.

Hvis utgangspunktet er en blanding av flere væsker med forskjellige kokepunkter, danner det første destillat utgangspunkt for en ny destillasjon ved en litt lavere temperatur et cetera. Herved skilles de forskjellige væsker etter fallende kokepunkt. Prosedyren omtales som brutt eller fraksjonert destillasjon. Fraksjonert destillasjon benyttes for eksempel ved raffinering av råolje.

Se også 
Destillasjonstårn

Kjemiteknikk
Faseoverganger
Kjemiske prosesser
Askerelva

Askerelva er ei elv i Asker kommune i Viken, og det nest største vassdraget i kommunen. Den renner fra Møllerbonn i Vestmarka via Semsvannet, Asker sentrum og Bondivann og munner ut i Indre Oslofjord.

Elveløpet 
Den øvre delen av elveløpet, fra Kalvemyrputten ved Mikkelsbonn til tjernet Fløyta, kalles Korselva. På nedsiden av Fløyta heter elva Gupuelva til den renner ut i Semsvannet. Ved utløpet fra Semsvannet får elva navnet Askerelva. Her ligger gamle Sem sag, Høveldammen, Sagdammen, Høvleriet og Seheims ski- og hjulmakerverksted.

Fra Semsvannet renner elva sørover, vest for Asker sentrum og videre ut i Bondivann. Nedenfor utløpet av Bondivann, ved Bondibru, ble det på slutten av 1800-tallet bygget en demning med et lite kraftverk til lokal industrivirksomhet. Derfra renner elva østover til Mølladammen og videre ut i Blakstadbukta. Denne nedre delen av elva, fra Bondivann til fjorden, heter Blakstadelva.

Sidebekker 
De viktigste sidebekkene nedenfor Semsvannet er
 Hukenbekken – like nord for Asker sentrum, fra vest
 Drengsrudbekken – like sør for Asker sentrum, fra vest
 Barlindbekken – i sørenden av Bondivann, fra sørvest

Innsjøer 
En rekke vann, tjern og dammer er tilknyttet Askervassdraget:
 Kalvemyrputten
 Fløyta
 Semsvannet
 Tranevann
 Finnsrudvannet
 Brendsrudvannet
 Hogstadvannet
 Åbortjern
 Drengsrudvannene
 Vardetjern
 Bondivann
 Åbydammen

Fiske 
Det er fritt fiske i hele Askervassdraget, med alle vannene. Det eneste unntaket er fiske etter laks og sjøørret i Blakstadelva, der det er krav om fiskekort.

Referanser

Eksterne lenker 
Oppføring om Askerelva i Sildre, NVEs portal for hydrologiske måledata

Elver i Asker
Askervassdraget
Norsk Tryllemuseum

Norsk Tryllemuseum er et av Norges minste museer, hvor landets trylletradisjon står i fokus. Norsk Tryllemuseum blir drevet i med støtte av Magiske Cirkel Norge og Den Magiske Ring. Muséet har et eget styre, og de to trylleforeningen har iht vedtektene hver sin representant i styret. Tryllekunstneren Davido er p.t. styrets leder.

Historikk 
Norsk Tryllemuseum ble etablert av tryllekunstneren og ildsjelen Terje Nordheim i 1997 under navnet Norsk Trylle-Arkiv. Hensikten var å ta vare på den norske tryllekunstens historie ved å samle plakater, avisomtaler, programmer, visittkort og fotografier. 

Da museet på vårparten 2001 fikk egne lokaler i Munkedamsveien i Oslo, begynte de også å samle og registrere rekvisitter, kostymer og annet utstyr som har tilhørt norske tryllekunstnere. Lokalet ble leid ut av tryllekunstneren Dana.

Den første permanente utstillingen åpnet 9. desember 2001, og navnet ble samtidig endret til Norsk Tryllemuseum. Magiske Cirkel Norge og Den Magiske Ring tok da over driften og ansvaret for museet.

Formål 
Norsk Tryllemuseums formål er å dokumentere norske tryllekunstneres historie ved å samle og registrere plakater, reklame, foto, avisomtaler, programmer, tryllerekvisitter, kostymer og lignende som har tilhørt, eller har hatt tilknytning til norske tryllekunstnere. I tillegg ble tilsvarende materiell om utenlandske tryllekunstnere som har besøkt Norge samlet. Andre media, som bøker, video, film, lydkassetter er også en del av samlingen.

Tryllemuséet vil fremover prioritere å digitalisere deler av samlingen for å gjøre minner tilgjengelig på nett.

Norsk Tryllemuseums arkiv skal være tilgjengelig for trylleinteresserte og andre som ønsker å forske eller studere den magiske delen av norsk historie.

I september 2017 måtte Norsk Tryllemuseum ut av sine lokaler fordi gården var blitt solgt, og de nye eierne skulle fullrenovere gården og seksjonere den. Utstillingen ble pakket ned og lagret. Sommeren 2021 ble alle muséets eiendeler flyttet til Våle i Vestfold til tryllekunstneren Guilherme Curtys «Magic Farm». En ressursgruppe jobber nå for å gjenåpne muséet sommer 2022.

Eksterne lenker
 Norsk Tryllemuseums hjemmeside 
 Norsk Tryllemuseum på Facebook 
 Magiske Cirkel Norge

Museer i Oslo
Museer etablert i 1997
Trylling
Evangeliet til alle

Evangeliet til alle er et norsk, kristent tidsskrift, utgitt av Pinsebevegelsen i Norge.

Evangeliet til alle er De Norske Pinsemenigheters Ytre Misjon (PYM) blad som utkommer flere ganger i året, og inneholder reportasjer fra misjonens virksomhet. Artiklene er skrevet av misjonsinteresserte, både innenfor og utenfor pinsebevegelsen.

Norsk pinsebevegelse driver misjonsarbeid i mer enn 30 land på fire kontinenter.

Eksterne lenker 
 www.pym.no - Evangeliet til alle
 De norske Pinsemenighetenes Ytremisjon (PYM) 
 Pinsebevegelsen i Norge

Norske kristne tidsskrifter
Pinsebevegelsen i Norge
Sjibbolet (tidsskrift)

Sjibbolet er et norsk, kristent tidsskrift, utgitt av Pinsebevegelsen i Norge.

Sjibbolet er De Norske Pinsemenigheters Ytre Misjon (PYM) blad for Norske Pinsevenners Arbeid i Israel (NPAI).  Bladet inneholder artikler relatert til arbeidet i Israel og andre artikler som belyser situasjonen i landet.  Men også annet stoff, som reiseskildringer, analyser og intervjuer er å finne i bladet. Bladet har også et nettsted med ytterligere informasjon. 

Bladet har frivillig kontingent. Det kommer fire ganger i året og har 24 sider. Ansvarlig redaktør for bladet er reisesekretær Jon Erling Henriksen.

Norske pinsevenners arbeid i Israel  
Norsk pinsebevegelse driver misjonsarbeid i mer enn 30 land på fire kontinenter. PYMs arbeid i Israel kalles Norske Pinsevenners arbeid i Israel (NPAI) og startet allerede i 1947. NPAI arbeider med prosjekter knyttet til vedlikehold og utbedring ved helseinstitusjonene for mental helse ved Eitanim og Kfar Shaul, Jerusalem. NAPI hjelper også eldre israelere som faller utenfor det offentlige sosiale nettverk i bydelen Mevasseret Ziyyon, Jerusalem. 

Beit Betania (på norsk: Betania-hjemmet) er stedet (huset) arbeidet drives fra.

Eksterne lenker 
 www.sjibbolet.no/ – hjemmeside
 www.pym.no - Sjibbolet
 De norske Pinsemenighetenes Ytremisjon (PYM) 
 Pinsebevegelsen i Norge

Norske kristne tidsskrifter
Pinsebevegelsen i Norge
Nytt Håp

Nytt Håp er et norsk, kristent tidsskrift, utgitt av Pinsebevegelsen i Norge.

Nytt Håp er De Norske Pinsemenigheters Ytre Misjons (PYM) blad for det stadig voksende arbeidet i Mosambik. Nytt Håp utkommer flere ganger i året, og inneholder reportasjer fra misjonens virksomhet. 

Redaktør for bladet er Tormod Jahren.

Norsk pinsebevegelse driver misjonsarbeid i mer enn 30 land på fire kontinenter.

Eksterne lenker 
 www.nytthaap.com – hjemmeside
 www.pym.no - Nytt Håp
 De norske Pinsemenighetenes Ytremisjon (PYM) 
 Pinsebevegelsen i Norge

Norske kristne tidsskrifter
Pinsebevegelsen i Norge
Trippelbyen

Trippelbyen (polsk Trójmiasto) er et byområde bestående av de tre polske byene Gdańsk, Gdynia og Sopot. Byene ligger ved siden av hverandre på rad langs kysten av Gdańskbukten i det pommerske voivodskap nord i Polen. Området har en befolkning på over 1 million, og er et av de største sentre for industri, kultur og vitenskap i Polen.

Pommern
Storbyområder i Polen
Norsk Bok- og Bibliotekhistorisk Selskap

Norsk Bok- og Bibliotekhistorisk Selskap, forkortet NBBS, er en norsk forening som skal fremme kunnskapen om norsk bok- og bibliotekhistorie. Selskapet ble stiftet høsten 1998.

Eksterne lenker
 NBBS' hjemmesider

Norske kulturorganisasjoner
Bokkunst
Bibliotekvesen
Etableringer i 1998
Karkonosze/Krkonoše

Karkonosze (polsk), eller Krkonoše (tsjekkisk), er en fjellkjede i Sudetene i Sentral-Europa. Fjellkjeden blir på tysk kalt Riesengebirge, «Kjempefjellene». Navnet er gammelt, det ble nevnt av Ptolemaios, og kan ha urindoeuropeisk opphav. Betydningen av navnet har blitt bevart, og på latin var navnet Gigantei montes.

Det tyske navnet (Risengebirge) ga i 1820 navn til det norske Jotunheimen, det var «Jotunheimens oppdagere»  Baltazar Mathias Keilhau og Christian Peder Bianco Boeck som ga navnet, senere bekreftet av Aasmund Olavsson Vinje. 

Fjellene strekker seg fra nordvest mot sørøst og danner grensen mellom Polen og Tsjekkia. Det høyeste fjellet er Sněžka/Śnieżka med en høyde på 1 602 meter. Fjellet ligger på den polsk-tsjekkiske grensen og er også det høyeste fjellet i Tsjekkia. Store områder av Karkonosze er vernet gjennom en nasjonalpark i begge land. Fjellene er kjent for skistedene og blir stadig mer populært som et billigere, og for mange nærmere, alternativ til Alpene.

Viktige landsbyer i Karkonosze er:
 Karpacz, skisted i Polen
 Szklarska Poręba, skisted i Polen
 Špindlerův Mlýn, skisted i Tsjekkia
 Harrachov i Tsjekkia
 Pec pod Sněžkou, skisted i Tsjekkia
 Przesieka i Polen
 Kowary i Polen

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Skiferie i Karkonosze
 Krkonoše-området
 Turistinformasjon

Fjellkjeder i Tsjekkia
Fjellkjeder i Polen
Sem hovedgård (Asker)

Sem hovedgård er en tidligere landbruksskole ved Semsvannet i Asker. Siden 1995 har gården vært benyttet som kurs- og konferansesenter under navnet Sem Gjestegård.

Historie
Sem landbruksskole ble etablert i 1886 i privat regi av Bernt Holtsmark, senere statsråd og som også eide Tveiter gård på nordsiden av Semsvannet. Via statens overtagelse av skolen i 1914 ble den en offentlig utdanningsinstitusjon: Statens Småbrukslærerskole og Norges landbrukshøgskole. 

Sem Gjestegård overtok deretter hovedgården. Etter omfattende ombygging åpnet et kurs- og konferansested høsten 1995. Gjestegården har 47 hotellrom med kapasitet til 78 overnattingsgjester. Alle rom har egen dusj og toalett.

Litteratur
Edvin Kile: Statens småbrukslærerskole. 1997.
Halvard Torgersen: Bidrag til Bygdens Gaardshistorie. 1916.

Eksterne lenker 

 Sem gjestegårds offisielle nettsted 

Gårder i Asker
Kultur i Asker
Herregårder i Norge
Landbrukshistorie
Helge Drange

Helge Drange (født 8. februar 1965 i Bergen) er en norsk oseanograf og klimaforsker.

Drange er cand. scient fra Universitetet i Bergen i 1990 og dr.scient. fra Nansensenteret i 1994 på en avhandling om biogeokjemisk oseanografi. Han ble i 2008 professor i oseanografi ved Geofysisk institutt ved Universitetet i Bergen og klimaforsker ved Bjerknessenteret for klimaforsking. Tidligere forskningsdirektør ved Nansensenteret (1997–2008) og co-direktør ved Nansen-Zhu International Research Center i Beijing, Kina (2003–2008). Drange var bidragsyter til FNs klimapanels fjerde hovedrapport. Han er også leder for klimaforskningsprosjektet EarthClim.

Eksterne lenker  

 Hjemmeside
 EarthClim

Professorer ved Universitetet i Bergen
Norske forskere
Fødsler i 1965
Norske oseanografer
Polhøgda

Polhøgda ligger på Lagåsen ved Lysaker i Bærum kommune og har i dag adresse Fridtjof Nansens vei 17. Polhøgda var Fridtjof Nansens hjem fra det ble bygget i 1900–1901 og til hans død i 1930. Bygningen er tegnet av Nansen selv i samarbeid med arkitekt Hjalmar Welhaven, fetter av Nansens hustru Eva, og er bygget i mur i nyromansk stil. Det framstår som et herskapelig hus med tårn og sidefløyer.

I tårnet hadde Nansen sitt arbeidsrom og dette er i dag et museum. Første etasje huser kontorer og bibliotek for Fridtjof Nansens Institutt. Sør for bygningen ligger Nansens gravsted. Bygningen står fortsatt intakt slik det var da Nansen levde. Bygningen eies nå av instituttet.

Eksterne lenker 
 
 Om Polhøgda, fra nettstedet til Fridtjof Nansens Institutt

Byggverk i Bærum
Museer i Viken
Kultur i Bærum
Hjalmar Welhaven
Dahle kunstgresspark

Dahle kunstgresspark er et fotballstadion i Kristiansund, og ligger i bydelen Dale. Banen er hjemmebanen til Dahle IL.

Se også
 Dahle IL

Eksterne lenker
  for Dahle IL
 Dahle Kunstgresspark - Nordic Stadiums

Fotball i Møre og Romsdal
Fotballstadioner i Norge
Idrettsanlegg i Kristiansund
Dahlehallen

Dahlehallen er en idrettsanlegg beliggende i bydelen Dale i Kristiansund.  Anlegget består av flerbrukshall og fotballhall. Flerbrukshallen ble åpnet i 1991, og fotballhallen i 2015. I 1994 ble det også åpnet 4 squashbaner. Flerbrukshallen består av håndballbane, 4 squashbaner, skytebane, 6 store og 2 små garderober, kontorer, møterom og treningssenter. Dahlehallen har også blitt brukt for innendørs paintball med reballs.  Det ble lagt nytt dekke i hallen sommeren 2011.  Fotballhallen har spilleflate på 40 X 60 meter.  Anlegget eies av Dahlehallen AS som er 100 % eid av Dahle Idrettslag som også er største leietaker.

Se også
 Dahle IL
 Dahle kunstgresspark

Eksterne lenker
  for Dahle IL

Idrettsanlegg i Kristiansund
Idrettshaller i Norge
Skytebaner i Møre og Romsdal
Nordlandet kunstgressbane

Nordlandet kunstgressbane er et fotballstadion i Kristiansund, som ligger på Nordlandet i Kristiansund. Banen er hjemmebanen til IL Nordlandet. Banen har i tidligere år vært grusbane, men i 2003 ble det lagt kunstgress. Nyåpning av banen med kunstgress var den 2. juni 2003.

Se også
 IL Nordlandet

Eksterne lenker
  for IL Nordlandet

Fotballstadioner i Norge
Fotball i Møre og Romsdal
Idrettsanlegg i Kristiansund
Christiania Seildugsfabrik

Christiania Seildugsfabrik (etablert 1856, nedlagt 1960) var en av sin tids store fabrikker i Kristiania, og i dag et av de best bevarte industrianlegg langs Akerselva.

Fabrikken lagde seil til seilskuter, men utvidet etter hvert til fiskeutstyr, garn, tau og sekker. Den ble etablert av grosserer Ole Mathæus Hauge (1806–1868) som satt som direktør fra starten til sin død i 1868. Med på etableringen var også rittmester Thorvald Meyer (1818–1909), verftseier Martinius Christian Brinch (1832–1898) og kaptein Henry Heyerdahl (1825–1903). Bygningen ble tegnet av arkitekt P.H. Holtermann og var byens nest største etter Det kongelige slott.  De fleste ansatte var kvinner, og arbeidsforholdene var blant de verste i hele byen.  I 1908 var her over ni hundre ansatte.  Produksjonen ble nedlagt i 1960 da det var overproduksjon av tekstil i verden.

I 1999 ble bygningene utpekt til å huse den planlagte Kunsthøgskolen i Oslo som var en sammenslåing av flere kunstskoler. De flyttet inn i 2010. Den har i dag adresse  Fossveien 24, Oslo. Lokalene brukes også av Galleri Seilduken, som drives av Kunsthøgskolen i Oslo.

Billedgalleri

Referanser

Kulturminner i bydel Grünerløkka
Tidligere norske tekstilbedrifter
Byggverk i Oslo
Selskaper etablert i 1856
Kunsthøgskolen i Oslo
Selskaper opphørt i 1960
1856 i Norge
P. H. Holtermann
Byggverk fullført i 1856
Idrettsplassen

{{Infoboks arena |
  navn = Idrettsplassen|
  bilde = |
  kallenavn = Idrett, Gamle idrett, Kunstgressbanen", Kristiansund kunstgress|
  adresse = |
  påbegynt = |
  åpnet = Ukjent|
  stengt = |
  eier = Kristiansund kommune|
  drift = Kristiansund kommune|
  underlag = Kunstgress med gummi|
  banestørrelse = Ukjent|
  pris = |
  arkitekt = Ukjent|
  brukere = Clausenengen|
  kapasitet = Ukjent|
  kart = |
}}
Idrettsplassen er et fotballstadion på Kirkelandet i Kristiansund. Stadionet er hjemmebane til Clausenengen Fotballklubb.

Se også
 Kristiansund''

Eksterne lenker
  for Clausenengen Fotballklubb

Fotball i Møre og Romsdal
Fotballstadioner i Norge
Idrettsanlegg i Kristiansund
Kristiansund Ballklubb
Laurent Fabius

Laurent Fabius (født 20. august 1946 i Paris) er en fransk politiker (Parti socialiste) som fra 16. mai 2012 er utenriksminister i Frankrike. Den 10. februar 2016 ble det kjent at han går av som utenriksminister og at han er nominert til posten som leder for Forfatningsrådet (Conseil constitutionnel). Han var Frankrikes statsminister fra 1984 til 1986. I perioden 2000–2002 var han finansminister i Lionel Jospins regjering. Fabius var valgt til Europaparlamentet 1989–1992.

Liv og virke

Bakgrunn 
Laurent Fabius var sønn av antikvitetshandleren André Fabius (1908–1984), en askenasisk jøde som konverterte til katolisismen under første verdenskrig. Moren var Louise Strasburger-Mortimer (1911-2010), en amerikansk katolikk. Foreldrene oppdro gutten i den katolske tro. Han hadde sin skolegang ved parisgymnasiene Janson-de-Sailly og Lycée Louis-le-Grand, og fortsatte deretter ved to elitehøyskoler, først Institut d'études politiques i Paris (avslutning som agrégé i filosofi), og så ved ENA (avgangsklassen 'François Rabelais' (1971–1973)). 

Etter endt utdannelse begynte han i statstjeneste i 1973 og ble Cour des Comptes og i 1981 rapportør i statsrådet.

Politikk 
Fabius hadde tidlig sluttet seg til kretsen rundt François Mitterrand, som han arbeidet tett sammen med i de påfølgende år. 

Da Mitterrand ble valgt til president i 1981, ble Fabius hans budsjettminister. To år etter ble han industri- og forskningsminister. I 1984 ble han landets statsminister, 37 år gammel. 
Han ble betegnet som sosialliberal i motsetning til forgjengeren Pierre Mauroy, som anses for å være mer tradisjonell sosialist. Da sosialistpartiet tapte valget i 1986, gikk han av.

I 2005 anbefalte Laurent Fabius de franske velgerne å stemme «Non» til EUs forfatningstraktat. Mange observatører har antydet at det var snakk om en strategisk manøver for å komme i posisjon foran presidentvalget i 2007, snarere enn et uttrykk for Fabius' politiske overbevisning.

I slutten av 2006 trakk han tilbake sitt presidentkandidatur, da alle opinionsmålinger pekte på Ségolène Royal som den sosialisten med størst sjanser til å bli valgt til Frankrikes president i 2007. Fabius tilhører partiets venstreside og har ofte befunnet seg i opposisjon mot majoritetsgrupperingen, først mot Lionel Jospin og senere mot François Hollande.

I 2012 ble han Frankrikes utenriksminister. Han hadde dette vervet først i Regjeringen Valls og denere i regjeringen Valls II. Den 10. februar 2016 ble det kjent at han går av som utenriksminister og at han er nominert til posten som leder for Forfatningsrådet (Conseil constitutionnel).

Fabius ble i 2000 hedret med storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Franske statsministere
Parti socialiste-politikere (Frankrike)
Den Kongelige Norske Fortjenstorden
Personer fra Paris
Franske utenriksministre