alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Vestsemittiske språk

Vestsemittiske språk er en betydelig undergruppering av semittiske språk, en stor språkfamilie med opprinnelse i Midtøsten. Den semittiske språkfamilien er medlem av den større afroasiatiske familie. Det er antatt at forfedrene til ursemittiske talere har kommet til Midtøsten fra nordlige Afrika, antagelig grunnet uttørringen av Sahara i sen neolittisk tid.

Ved slutten av 2000-tallet f.Kr. hadde østsemittiske språk, som akkadisk og eblaittisk, blitt dominerende i Mesopotamia og nordøstlige Syria, mens vestsemittiske språk, som amorittisk, kanaanittisk, og ugarittisk, ble antagelig snakker fra Syra til Den arabiske halvøya, skjønt gammel sørarabisk er betraktet til bestå hovedsakelig av folk som snakket sørsemittisk til tross for mangelen av datagrunnlag. Akkadiske språk, som ble snakket i det akkadiske rike, Assyria og Babylonia, ble det dominerende litterære språket i området som kalles for den fruktbare halvmåne (Levanten), og benyttet seg av kileskrift, et språksystem som var arvet fra sumerne.

Urkanaanittisk språk, bevitnet med et tidlig urkanaanittisk alfabet funnet i Sinai, og de første tekstene fra tiden rundt 1500 f.Kr., er det første ubestridte bevisene på et vestsemittisk språk. Et resultat av det assyriske rikes store erobringer ble arameisk det store fellesspråket, dets lingua franca, i det meste av Midtøsten og deler av Anatolia, og presset gradvis akkadisk, hebraisk, fønikisk-kanaanittisk og flere andre språk mot utryddelse, skjønt både hebraisk og akkadisk har forblitt i bruk som religiøse liturgiske språk. 

En bredt akseptert analyse, støttet av semittologer som Robert Hetzron og John Huehnergard, har delt semittiske språk i to hovedgrupperinger: østsemittisk og vestsemittisk. Av sistnevnte finnes det også flere klart definerte undergrupper: etiopisk, sørarabisk, arabisk og nordvestsemittisk (det omfatter hebraisk, arameisk, og ugarittisk). Av de første to, etiopisk og sørarabisk, viser særlig felles trekk og er derfor ofte gruppert sammen som sørsemittisk. Den korrekte klassifiseringen av arabisk i henhold til andre semittiske språk, er omdiskutert. Imidlertid har Hetzron og Huehnergard knyttet det mer tettere til nordvestlige semittiske språk og således danne det som de kaller sentralsemittiske språk. En del semittologer fortsetter å argumentere for den eldre klassifiseringen basert på særskilte språktrekk som brutte flertall (en uregelmessig flertallsform av et substantiv eller adjektiv funnet i en del semittiske språk). En del lingvister argumenterer for at eteokypriotiske språk var et vestsemittisk språk som ble snakket på oldtidens Kypros.

Referanser

Litteratur 
 Faber, Alice (2013): «Genetic Subgrouping of the Semitic Languages» i: Hetzron, red.: The Semitic Languages, Routledge

Eksterne lenker 
 K. C. Hanson's Collection of  West Semitic Documents
 The Origins and Emergence of West Semitic Alphabetric Scripts

Semittiske språk
Oluf Borch de Schouboe

Oluf Borch de Schouboe (født 5. juni 1777 i Bergen, død 21. desember 1844 i Stockholm) var en norsk statsråd. Schouboue var minister for utdanning og kirke i tre perioder: 1836, 1839–1840 og 1843–1844. I 1838–1839 og 1841–1842 var han revisjonsminister. I 1839 og fra 1842 til 1843 var han forsvarsminister. Han var også medlem av statsrådsavdelingen i Stockholm i 1837–1838, 1840–1841 og i 1844.

Schouboe tilhørte den norske adelen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske revisjonsministre
Medlemmer av Statsrådsavdelingen i Stockholm
Personer fra Bergen kommune
Dannebrogordenen
Norske kammerherrer
Harry Potter og Føniksordenen (spill)

Harry Potter og Føniksordenen er et videospill som ble lansert i 2007, omtrent samtidig med filmen Harry Potter og Føniksordenen, den femte filmen i Harry Potter-serien. Både spillet og filmen var basert på J.K. Rowlings bok Harry Potter og Føniksordenen.

Flere kjente områder fra boken og filmen er gjenskapt, inkludert Magidepartementet, Grimolds plass 12, og landsbyen Ildering Sankt Veit hvor Wiltersen-familien bor. I tillegg til hoved-oppdragene, kan spilleren utforske resten av Galtvort-slottet, og bruke forskjellige magiske trylleformel for å tjene opp Discovery-poeng.

Etter hvert som spilleren får tak i nok Discovery-poeng øker kraften til alle trylleformlene man bruker. Forskjellige gjenstander kan også låses opp ved å delta i alle de forskjellige mini-spillene. Det er en rekke forskjellige oppdrag å gjennomføre som følger filmens handling, for eksempel rekruttering av flere medlemmer til Humlesnurr-legionen, eller å skape størst mulig kaos når Venke Dolorosa Uffert blir innsatt som rektor ved Galtvort.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Videospill i Harry Potter-serien
Videospill fra 2007
Videospill utviklet i Storbritannia
Videospill utviklet i Romania
Gmünd

Gmünd er en by og en kommune i Kärnten i Østerrike. Byen befinner seg 741 meter over havet, og ligger der elvene Malta og Liesers møtes. Det er også 15 tettsteder inkludert i kommunen.

Gmünd ble grunnlagt under på 1000- eller 1100-tallet planmessig ved den gamle romeske veien gjnnom Lieserdalen av Salzburgs erkebiskebiskoper. Byen ble nevnt første gang i 1252, og i 1346 fikk området byrettigheter. Gmünd ble ikke angrepet av ottomanere, under 1480-tallet ble byen okkubert av ungarske tropper som ble i sju år, og da keiserens tropper befridde byen, var borgen og bymurene sterkt skadet. I 1504 brant byen ned, og i 1525 ble byen okkupert av opprørske bønder og gruvearbeidere. Gmünd ble protestantisk, men også merket av motreformasjonen. 

I 1690 ble byen igjen stadet av et stort jordskjelv, og i 1792 brant byen ned igjen. 

Mot slutten av andre verdenskrig flyttet Ferdinand Porsche sin produksjon til bilen, og det ble åpnet et Porschemuseum i 1982.

Byen  har fortsatt mye gammel arkitektur, og er et populært tursistmål.

Vennskapsbyer 
 Osnabrück, Tyskland

Byer i Kärnten
Kommuner i Østerrike
Wilhelm Hanstein

For sjakkspilleren, se Wilhelm Hanstein (sjakkspiller)

Georg Fredrik Wilhelm Hanstein (født 24. mars 1820  Vinger i Hedmark, død 24. april 1862 i Drammen) var en norsk arkitekt.

Liv og virke

Bakgrunn
Han ble født i Vinger i Hedmark, men kom til Drammen som treåring og vokste opp der.

Wilhelm Hanstein fikk privatundervisning i tegning under skolegangen og gikk i tømmerlære hos Heinrich Struck i Christiania 1836–42. Han studerte ved Den Kongelige Tegneskole i 1838–39 og var svenn ved marinens bygningsarbeider i Horten i 1842. Hanstein fikk statens reisestipend for kunstnere i 1839.

Etter bybrannen i Trondhjem i 1842 reiste Hanstein dit og arbeidet som tømmermann. Han assisterte Heinrich Ernst Schirmer i arbeidene ved Nidaros domkirke i 1843. I 1844 gjorde han en studiereise sørover langs kysten. Han har blant annet tegnet skisser av domkirken i Bergen.

Arkitekt 
Wilhelm Hanstein etablerte egen arkitektpraksis i Drammen i 1847. Han var også tegnelærer ved Latinskolen i Drammen i 1851–61 (og tegnet skolens nybygg) og var fra 1853 dessuten førstelærer ved Drammens offentlige tegneskole.

Hanstein var Drammens første fastboende arkitekt siden Christian Staalberg og ser ut til å ha etablert seg i en tid med relativt stor etterspørsel etter arkitekttjenester. Han står bak en rekke bygg i Drammen og omegn og hadde også oppdrag andre steder. Hanstein opererte innenfor historismen og trakk som sådan på impulser fra en rekke stilarter, med  blant annet gotikk, klassisisme og sveitserstil. De fleste kirkene var hvitmalte trekirker preget av nygotikk og sveitserstil.

Wilhelm Hansteins lovende karriere tok en brått slutt da han døde av tuberkulose i 1862, bare 42 år gammel. 

Flere av hans bygninger gikk for øvrig med i den store bybrannen i Drammen i 1866.

Verker i utvalg 
 Restaurering av Stavanger domkirke (1844)
 Grimstad kirke (1846–49; nå Engene kirke etter flytting i 1881)
 Våningshus på gårdene Fløya og Frydenhaug i Drammen (1847)
 Knudsengården, Havnegt. 3, Drammen (ca. 1850)
 Nytt tårn på Hurum kirke (1856; siden erstattet)
 Drammens Sparebank, Bragernes torg (1855–57; brent 1866)
 Planer for utvidelse av Fiskum gamle kirke (1857; ikke gjennomført)
 Drammens rådhus med fengselsbygg (ombygging og utvidelse av Albumgården; brent 1866)
 Konnerud gamle kirke (innviet 1858)
 Nedre Eiker kirke (1858–60)
 Utvidelse av Haug kirke, Hokksund (1858–62)
 Olberg kirke (1857–59; bearbeidelse av Gustav Adolph Lammers’ tegninger for Bamble kirke)
 Svelvik kirke (innviet 1859)
 Latinskolen ved Strømsø torg i Drammen (1859–61; senere bl.a. St. Hallvard skole og De norske skolehistoriske samlinger, så solgt)
 Kongsberg rådhus og sparebank (1861–66; brent 1986)

Referanser

Eksterne lenker 
 Norsk kunstnerleksikon
 Artemisia.no
 Drammens museum om Drammen by 1811–66 (har stoff om Hanstein)

 

Personer fra Drammen kommune
Personer fra Kongsvinger kommune
Fødsler i 1820
Dødsfall i 1862
Kampens friluftsbad

Kampens friluftsbad var et badeanlegg på Kampen i Oslo. Anlegget omfattet hovedbygg med inngang, omkledningsanlegg, uoppvarmet svømmebasseng og stupetårn. På folkemunne gikk anlegget under oppnavnet «ishuset», på grunn av den kalde vanntemperaturen.

Kampens friluftsbad ble offisielt åpnet 19. juni 1921. Det ble lagt ned i 1946.

Badet lå på tomten bak Kampen skole. Adressen var Elverumgata 14.

Referanser

Byggverk i Oslo
Badeplasser i Oslo
Etableringer i 1921
Opphør i 1946
Byggverk fullført i 1921
Aleksander Barkov jr.

Aleksander Aleksandrovitsj «Sasha» Barkov (russisk: Александр Александрович Барков) (født 2. september 1995) er en finsk profesjonell ishockeyspiller av russisk avstamning som spiller for Florida Panthers i National Hockey League (NHL). Han ble valgt som nummer to i første runde av NHL Entry Draft 2013 av Panthers.

Han er sønn av den russiske tidligere ishockeyspilleren Aleksandr Barkov, og har derfor både finsk og russisk statsborgerskap.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Finske ishockeyspillere
Olympiske bronsemedaljevinnere for Finland
Ishockeyspillere for Florida Panthers
Ishockeyspillere for Tappara
Medaljevinnere under Vinter-OL 2014
Deltakere for Finland under Vinter-OL 2014
Ishockeyspillere under Vinter-OL 2014
Olympiske medaljevinnere i ishockey
Kongeriket Illyria

Kongeriket Illyria var et kronland i Keiserdømmet Østerrike. Kongeriket eksisterte mellom 1816 og 1849. Illyrias hovedstad var Laibach.

Historie 
Kongeriket Illyria ble dannet av De illyriske provinser, med unntak av Kongeriket Dalmatia og med hele Kärnten. Ellers besto landet av Krain, Istria med Trieste, Gorizia og deler av Kroatia og Slavonia. Landet ble dannet under Wienkongressen som del av Østerrike etter Napoleon Is tap. Dermed var keiseren av Østerrike også konge av Illyria. Landet mistet imidlertid en stor del av sitt territorium da den man dannet Kongeriket Kroatia og Slavonia. 

Under omorganiseringen i 1849 ble Illyria delt opp i tre deler, Krain, Kärnten og Küstenland. Imidlertid ble «Konge av Illyria» del av keisertitlene frem til 1918.

Eksterne lenker
 Kart

Historiske stater og riker i Europa
Stater og territorier etablert i 1816
Østerrikes historie
Kroatias historie
Slovenias historie
Stater og territorier opphørt i 1849
Parachilia

Se systematisk inndeling

Parachilia er en slekt av fargerike biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore (20-30 millimeter), rødlige gullbasser. "Snuten" er dypt U-formet innskåret i midten. Pronotum er tydelig smalere enn dekkvingene. Oversiden er mer eller mindre fløyelsaktig rødbrun eller gulbrun, undersiden er svart.

Levevis 
Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale.

Utbredelse 
Slekten er utbredt på Madagaskar.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien gullbasser, Cetoniinae Leach, 1815 – ofte regnet som en egen familie
 Stammen Stenotarsiini Kraatz, 1880
 Understammen Parachiliina 
 Slekten Parachilia Burmeister, 1842
 Parachilia bicolor Kraatz, 1895
 Parachilia bufo (Gory & Percheron, 1833)
 Parachilia cincticollis Moser, 1913
 Parachilia compacta Waterhouse, 1881
 Parachilia leroyi Coquerel, 1859
 Parachilia melanocala Burmeister, 1842
 Parachilia ochracea Pouillaude, 1917
 Parachilia peyrierasi Paulian, 1991
 Parachilia purpurea Moser, 1913
 Parachilia rugosiceps Bourgoin, 1919
 Parachilia testaceipennis Pouillaude, 1917

Eksterne lenker 
 
 Le blog des Cetoniidae, med bilder av to av artene 
 Bilde av Parachilia compacta

Gullbasser
Dyr formelt beskrevet i 1842
Ben Burtt

Benjamin «Ben» Burtt, Jr. (født 12. juli 1948 i Jamesville i Onondaga County i delstaten New York i USA) er en amerikansk lyddesigner, filmklipper, filmregissør, manusforfatter og stemmegiver. Han har arbeidet som lyddesigner i en rekke filmer, inkludert: Star Wars- og Indiana Jones-seriene, Invasion of the Body Snatchers (1978),  E.T. the Extra-Terrestrial (1982) og WALL-E (2008).

Han er mest kjent for å ha laget mange av ikoniske lydeffektene i Star Wars, inkludert «stemmen» til R2-D2, lydene til lyssablene og laserpistolene, og den tunge pusten til Darth Vader.

Han har vunnet fire Academy Awards (Oscar) som regissør av forskjellige dokumentarer. Han er også filmklipper for Star Wars-filmene Den skjulte trussel, Klonene angriper og Sithene tar hevn.

Eksterne lenker 
 
 Site detailing the history of The Wilhelm Scream
 Interview with Ben Burtt on Silicon Valley Radio
 Interview with Ben Burtt on Studio 360 about his career
 CineSource Magazine - Ben Burtt and the Sound of WALL-E

Oscar-vinnere (lydklipp)
Lydklippere
Lyddesignere
Personer fra Onondaga County i New York
Sophie Anthamatten

Sophie Anthamatten (født 26. juli 1991) sveitsisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 2010 i Vancouver og 2014 i Sotsji.

Anthamatten vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 2014 i Sotsji. Hun var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i ishockeyturneringen for damer bak Canada og USA. De vant kvartfinalen mot Russland med 2-0 men tapte semifinalen til Canada med 1-3. Sveits vant bronsefinalen med 4-3 over Sverige.

OL-medaljer 
 2014  Sotsji -  Bronse i ishockey, damer   Sveits

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sveitsiske ishockeyspillere
Olympiske bronsemedaljevinnere for Sveits
Deltakere for Sveits under Vinter-OL 2010
Ishockeyspillere under Vinter-OL 2010
Medaljevinnere under Vinter-OL 2014
Deltakere for Sveits under Vinter-OL 2014
Ishockeyspillere under Vinter-OL 2014
Personer fra Zürich
Olympiske medaljevinnere i ishockey
Callipechis

Se systematisk inndeling

Callipechis er en slekt av fargerike biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En middelsstor, avlang gullbasse med gule bein. Dekkvingene har dype lengdefurer.

Levevis 
Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale.

Utbredelse 
Slekten er utbredt på Madagaskar.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien gullbasser, Cetoniinae Leach, 1815 – ofte regnet som en egen familie
 Stammen Stenotarsiini Kraatz, 1880
 Understammen Stenotarsiina Kraatz, 1880
 Slekten Callipechis Burmeister, 1842
 Callipechis flavipes Burmeister, 1842

Eksterne lenker 
 

Gullbasser
Biller formelt beskrevet i 1842
Stenotarsia

Se systematisk inndeling

Stenotarsia er en slekt av fargerike biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, nokså langbeinte gullbasser uten metallisk glans. Kroppen er matt og farget i gult eller rødt og svart. Pronotum er tydelig smalere enn dekkvingene. Med sine lange bein ligner slekten overflatisk på medlemmene i gruppen Trichiinae.

Levevis 
Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale.

Utbredelse 
Slekten er utbredt på Madagaskar.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien gullbasser, Cetoniinae Leach, 1815 – ofte regnet som en egen familie
 Stammen Stenotarsiini Kraatz, 1880
 Understammen Stenotarsiina Kraatz, 1880
 Slekten Stenotarsia Burmeister, 1842
 Stenotarsia bifasciata Moser, 1907
 Stenotarsia discoidalis Waterhouse, 1878
 Stenotarsia lanceolata Paulian, 1991
 Stenotarsia marginicollis Kraatz, 1894
 Stenotarsia melaena Fairmaire, 1898
 Stenotarsia plagiata Waterhouse, 1882
 Stenotarsia rotundicollis Fairmaire, 1894
 Stenotarsia ruteri Paulian, 1991
 Stenotarsia scotti Janson, 187
 Stenotarsia simillima Fairmaire, 1896
 Stenotarsia vadoni Paulian, 1991
 Stenotarsia velutina (Gory & Percheron, 1833)
 Stenotarsia vermiculata  (Gory & Percheron, 1833)
 Stenotarsia viettei Paulian, 1991
 Stenotarsia vittata Pouillaude, 1919

Eksterne lenker 
 
 Bilde av Stenotarsia bifasciata 
 Bilde av Stenotarsia vermiculata

Gullbasser
Dyr formelt beskrevet i 1842
Nome (Egypt)

Nome (fra gresk νομός  nomos, «distrikt») var en regional inndeling i distrikter i antikkens Egypt. Hver nome var en egen administrativ enhet med leder (nomark), distriktssymbol, hovedstad, lokale regler og egen beskyttelsesguddom.

Geografi
Egypt var inndelt i 42 nomoi der 22 lå i Øvre Egypt og 20 lå i Nedre Egypt. Nummereringen løp som regel dels fra sør mot nord og dels fra vest mot øst. Navnene kan variere litt avhengig av forskjellige tolkninger av hieroglyfene.

Historie

Opprinnelsen til regional inndeling i distrikt fantes allerede i førdynastisk tid (før 3100-tallet f.Kr.) og bunner i de lokale småriker som fantes da. Under Det gamle rike (2650 f.Kr. - 2150 f.Kr.) ble denne inndeling etablert fullt ut. Inndelningen ble først endret i og med den muslimske invasjonen (år 640 e.Kr.).

Det egyptiske navnet var fra begynnelsen sepat (distrikt), men ble endret til det greske under det ptolemeiske dynasti.

Antallet distrikt i Øvre Egypt synes alltid å ha vært konstant siden Det gamle rikes tid, mens antallet i Nedre Egypt synes å ha variert noe opp gjennom årene. Under den ptolemaiske periode ble sju nomoi i Midtre Egypt slått sammen til en samlet enhet (heptanomis). 

Nildalen sør for Ombos ble iblant også regnet som del av Nubia der Elefantine utgjorde grenseområdet.

Hver nome ble styrt av en nomark som offisielt sorterte direkte under faraoen. 

Niwt (hovedstaden) i hver nome var områdets religiøse og økonomiske sentrum.

Den eldste bevart fortegnelse over nomoi finnes på Senusret Is hvite kapell i Karnak.

Oversikt over de egyptiske nomoi

Øvre Egypt

Nedre Egypt

Litteratur 
 Bowman, Alan K. (1990): Egypt After the Pharaohs, Oxford University Press.
 Dirscherl, Hans-Christian (2000): Der Gaustratege im römischen Ägypten. Seine Aufgaben am Beispiel des Archiv-, Finanz- und Bodenwesens und der Liturgien. Entstehung, Konsolidierung, Niedergang? 30 v. Chr. – 300 n. Chr. (= Pharos. Studien zur griechisch-römischen Antike. Bd. 16). Scripta-Mercaturae-Verlag, St. Katharinen 2004, ISBN 3-89590-131-8 (Zugleich: Regensburg, Univ., Diss.).
 Gauthier, Henri (1935): Les nomes d'Égypte depuis Hérodote jusqua'à la conquête arabe (= Mémoires de l'Institut d'Egypte. Vol. 25, ZDB 447998-1). Institut français d'archéologie orientale, Kairo.
 Helck, Wolfgang (1974): Die altägyptischen Gaue (= Tübinger Atlas des Vorderen Orients. Beihefte: Reihe B: Geisteswissenschaften 5). Reichert, Wiesbaden, ISBN 3-920153-27-8.

Referanser

Eksterne lenker
 Om Egypts nomoi
 Kart over Egypts nomoi
 Detaljert kart over Egypts nomoi
 Hieroglyffsymboler for Egypts nomoi

Egyptologi
Egypts historie
Egypts geografi
Oldtidens Egypt
Heterosoma

Se systematisk inndeling

Heterosoma er en slekt av fargerike biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, litt blanke, brunsvarte gullbasser. «Snuten» (clypeus) er innskåret i midten. Kroppen bredest midt på. Dekkvingene er litt læraktig rynkete.

Levevis 
Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale.

Utbredelse 
Slekten er utbredt på Madagaskar.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien gullbasser, Cetoniinae Leach, 1815 – ofte regnet som en egen familie
 Stammen Stenotarsiini Kraatz, 1880
 Understammen Heterosomatina 
 Slekten Heterosoma Schaum, 1845
 Heterosoma alluaudi Kraatz, 1895
 Heterosoma attenuata Fairmaire, 1902
 Heterosoma bicarinata Fairmaire, 1894
 Heterosoma breve Fairmaire, 1901
 Heterosoma collata (Gory & Percheron, 1835)
 Heterosoma concolor Pouillaude, 1915
 Heterosoma densepunctata Bourgoin, 1926
 Heterosoma elephas Alluaud, 1903
 Heterosoma exasperata Fairmaire, 1901
 Heterosoma favareli Olsoufieff, 1925
 Heterosoma guérini Westwood, 1874
 Heterosoma lemoulti Olsoufieff, 1925
 Heterosoma nodieri Bourgoin, 1919
 Heterosoma polleni Snellen van Vollenhoven, 1874
 Heterosoma subnitida Pouillaude, 1917
 Heterosoma suturale Fairmaire, 1902
 Heterosoma sycopantha Fairmaire, 1897

Eksterne lenker 
 
 Bilde av Heterosoma alluaudi
 Bilde av Heterosoma guerini

Gullbasser
Dyr formelt beskrevet i 1845
Den evangelisk lutherske frikirke, Arendal menighet

Den evangelisk lutherske frikirke, Arendal menighet ble stiftet i 1877. Dette var den andre frikirkemenigheten som ble grunnlagt i Norge. Den første menigheten ble stiftet samme år i Moss. 
Menighetens første forstander var presten Paul Peter Wettergreen. 
Menigheten holdt til i et hus på Hylleveien i Arendal de første årene, før den flyttet over gaten. Et bedehus ble oppført på Sagene i Austre Moland i 1880.

I 2004 flyttet menigheten inn i et nytt bygg i Fredensvei på Strømsbu. Menigheten har om lag 600 medlemmer.

Bakgrunn
Frikirkebevegelsen hadde hatt stor oppslutning i Arendalsområdet i 1870-åra. Arendals og Omegns frikirkelige forening ble stiftet i 1875 og denne dannet bakgrunnen for stiftelsen av Arendals menigheten. På et møte på Havstad ved Arendal i 1876 deltok over 6000-7000 mennesker.

Leirsted
I perioden 1964 kjøpte menigheten tidligere Nævisdal skole fra Øyestad kommune. Skolen fungerte som menighetens leirsted frem til 1993, da den solgt til Nævisdal grendelag.

Arkivet
Arkivmateriale etter Den evangelisk lutherske frikirke, Arendal menighet befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv i Arendal. Arkivet inneholder møtebok, korrespondanse og regnskapsmateriale. Hovedsakelig stammer arkivmaterialet fra Sagene bedehus i Austre-Moland og Nævisdal leirsted i Øyestad.

Referanser

Eksterne lenker
 

1877 i Norge
Etableringer i 1877
Privatarkiv fra Aust-Agder
Arkiv oppbevart ved KUBEN
Frikirken
Religion i Agder
Arendal Evangelisk
Kendall Coyne Schofield

Kendall Coyne (født 25. mai 1992), amerikansk ishockeyspiller.

Coyne vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 2014 i Sotsji. Hun var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen for damer bak Canada. De vant semifinalen mot Sverige med 6-1 men tapte finalen til Canada med 2-3.

Hun var med på USAs lag som vant gull under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang.

OL-medaljer 
 2018  Pyeongchang -  Gull i ishockey, damer   USA
 2014  Sotsji -  Sølv i ishockey, damer   USA

Referanser

Eksterne lenker 
 

Ishockeyspillere fra USA
Olympiske mestere for USA
Olympiske sølvmedaljevinnere for USA
Medaljevinnere under Vinter-OL 2014
Deltakere for USA under Vinter-OL 2014
Ishockeyspillere under Vinter-OL 2014
Deltakere for USA under Vinter-OL 2018
Ishockeyspillere under Vinter-OL 2018
Medaljevinnere under Vinter-OL 2018
Deltakere for USA under Vinter-OL 2022
Ishockeyspillere under Vinter-OL 2022
Medaljevinnere under Vinter-OL 2022
Olympiske medaljevinnere i ishockey