Ringeriksmål

Ringeriksmål eller ringeriksdialekt er et midtøstlandsk flatbygdmål som tradisjonelt tales på Ringerike og trolig har mest til felles med dialektene på Modum, Romerike, Oslo, Bærum og i distriktene rundt indre Oslofjord (sistnevnte taler vikværsk). Ringeriksmålet har imidlertid også innslag fra dalstrøka ovenfor Ringerike, som taler midtlandsk (også kalt fjellbygdmål, i motsetning til flatbygdmål), og opplandsk. Ei underdialekt som utpreger seg er ådalsmålet, som i større grad er påvirket av midtlandsk, spesielt fra begnadalsmål, men også i noen grad fra hedalsmål. Begge er valdresmål som er sterkt influert av ringeriksmålet. Ei annen er Hønefossdialekta, som skiller seg gjennom å være mer påvirket av standard østnorsk.

Målmerker 
Ringeriksmålet har tjukk L og det er det vanlig med a-endinger, for eksempel sier man bygda, husa, mjælka, folka, osv. Sterke verb har imidlertid ikke omlyd i presens, som i opplandsk. På ringeriksmål sier man derfor kommer og graver, mens hadelendingene sier kjæm og græv. Likeledes sier man vit og vass på Ringerike, og kvit og kvass på Hadeland.

 Trykk på første stavelse i fremmedord, eksempelvis bannan, dirrigent, meddisin (trykk på andre stavelse i standard østnorsk, som i bana:n, dirigent og medisi:n)
 Artikkel foran navn, som i a'Kari og n'Per (ingen artikkel i standard østnorsk)
 Di (2. person flertall i subjektform) (dere), eksempelvis i «di må setta dere» (dere må sette dere)
 Kløyvd infinitiv, noen verb har infinitiv som ender på -a, som gjøra eller gjørra, sova osv. (e-endelse i standard østnorsk, som i gjøre, sove)
 Gjennomført tre grammatiske kjønn, eksempelvis ei jente, di eia mor, inga søster (to grammatiske kjønn i dannet dagligtale og som hovedregel i standard østnorsk, særlig den mest formelle/normaliserte varianten, som i: en jente, din egen mor, ingen søster)
 Possesivitet som i plassen hans Knut og mor hass
 Senkning av vokaler, som i slepp (slipp), løst (lyst), spørt (spurt)

Utvikling 
Ringeriksmålet er i dag under press fra standard østnorsk, et talemål som brer om seg på Østlandet i stadig større utstrekning. Det hevdes å ha sitt utspring i de «høyere sosiale lag på Oslos beste vestkant» og kalles derfor også vestkantdialekt, men målet må på ingen måte sammenstilles med Oslomål (også kalt vikamål og østkantmål). Oslomålet er svært likt ringeriksmålet.

Ordeksempler på ringeriksmål 
Ord i parentes er standard østnorsk.

 Aksla (skulderen)
 Apal (epletre)
 Arbe, ærbe (arbeid)
 Atal (ekkel)
 Bjønn (bjørn)
 BLeik (blek)
 Brei (bred)
 Brøst (bryst)
 Bærj (berg)
 Bånn, bønn (bunn)
 Dass (toalett)
 Demses, dems (deres)
 DæL (dal)
 Dønn (helt, aldeles, absolutt)
 Eftan (ettermiddagen)
 FLøtt (flytt)
 FøLka, foLka (folkene)
 GaL (gård)
 Gån (garn, fiskegarn)
 Hanses, hass (hans)
 Hau (haug)
 Hemmat (hjem igjen)
 Hu, henner, a (hun)
 Hue (hode)
 Hærs (hals)
 HøL (hull)
 Hønn (horn)
 HåLas (hverdags)
 Itte (ikke)
 Je, jæi (jeg)
 Kjærka, kirka (kirken)
 KLeije (klø)
 Lauv (løv)
 Lei'a (kjedelig, kjeder seg)
 Løkkeli (lykkelig)
 Løst (lyst)
 Me (med)
 Medda/meddan (middag/middagen)
 MjæLk (melk)
 Neggu (neimen)
 Nåsa (nese)
 PLoge (pløye)
 Ska (skal)
 Stega (stige)
 Stutt (kort)
 Stønn (stund)
 SæLan (selen)
 Sætra (seteren)
 SøLje (selje)
 Te, tel (til)
 Ti (tid, når)
 Tor (av)
 Trøkke (dytte/trykke)
 TæLa (tele)
 TæLaskøtt (telehiv)
 U'sel (ekkel)
 VæLa (verden)
 Vønn (vånd)
 Vårs (oss)
 ÆLj (elg)
 Ævve, ævva (øye, øynene)
 Å da?, åffårno? (hva da?)
 Åffer (hvorfor)
 ÅkkLe (ankel)
 ÅLbåga (albue)
 Åmm (ovn)
 Åssen (hvordan)

Referanser 

Norske dialekter
Ringerike
Hole