alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Partito Comunista Italiano

Partito Comunista Italiano (PCI), det italienske kommunistpartiet, ble dannet 21. januar 1921 under kongressen til det italienske sosialistpartiet, Partito Socialista Italiano (PSI) i Livorno, da et mindretall brøt med sosialistpartiet. Bakgrunnen for bruddet var, i likhet med tilsvarende brudd i andre europeiske land, forholdet til Sovjetunionen. Den første lederen i PCI var Amadeo Bordiga. Antonio Gramsci var også et framtredende medlem av partiet. 

PCI ble forbudt av Benito Mussolinis fascistregjering i 1926, men fortsatte illegalt og i eksil. Den nye partilederen, Antonio Gramsci, ble fengslet samme året. Lederskapet ble overtatt av Palmiro Togliatti, som også ledet partiet da det ble lovlig igjen i 1944. Partiet deltok i regjeringssamarbeid  med flere andre parti fra 1944 til 1947, da det ble tvunget ut på grunn av den kalde krigen som holdt på å utvikle seg. I 1948 gikk PCI og PSI sammen i Den demokratiske folkefronten, og ble såvidt slått av det kristeligdemokratiske Democrazia Cristiana (DC), som hadde full støtte frå både paven og USA. Den sosialistiske tendensen har helt siden 1948 vært dominert av PCI. PCI var det største kommunistpartiet i Vest-Europa og Italias nest største parti ved valg. 

Politisk utviklet PCI seg gradvis i retning eurokommunisme, det vil si en fullt ut demokratisk og selvstendig linje i forhold til Sovjetunionen, og hadde til dels stor suksess med det, og fikk for eksempel 34% av stemmene ved valget i 1976. På den tida ble partiet ledet av Enrico Berlinguer. Men i 1991 ble partiet likevel oppløst, og flertallet dannet Partito Democratico della Sinistra (PDS), som ble medlem i den Sosialistiske Internasjonalen, altså et sosialdemokratisk parti i vanlig moderne forstand. Mindretallet dannet Partito della Rifondazione Comunista (PRC), som er et reformkommunistisk parti, nå ledet av Fausto Bertinotti. En enda mindre gruppe brøt ut av PRC og dannet Partito dei Comunisti Italiani (PdCI), som også er reformkommunister, men har hatt taktiske uenigheter med PRC i forhold til regjeringssamarbeid.

Dersom benevnelsen «det italienske kommunistpartiet» blir brukt i dag, gjelder det et av de to sistnevnte partiene, altså enten PdCI eller PRC (Rifondazione), som begge kaller seg kommunistiske. Det sistnevnte er det største, med om lag seks prosent av stemmene ved siste valg.

Tidligere politiske partier i Italia
Kommunistiske partier
Politiske partier etablert i 1921
Politiske partier nedlagt i 1991
1921 i Italia
Rifondazione Comunista

Rifondazione Comunista, egentlig Partitio della Rifondazione Comunista, PRC, er et eurokommunistisk parti i Italia. Det sprang ut av det gamle italienske kommunistpartiet PCI da dette ble splittet i 1991. Høyrefløyen i partiet dannet da det sosialdemokratiske PDS, nå DS, Democratici di Sinistra (Venstredemokratane). Da PRC nektet å fortsette å være støtteparti for den daverænde sentrum-venstreregjeringen i 1998, i protest mot en etter deres mening nyliberal regjeringspolitikk, ble det mindre partiet PdCI, Partito dei Comunisti Italiani, dannet av de som var uenige i denne avgjørelsen. Men PRC sin leder, Fausto Bertinotti, sa seg i 2004 villig til å gå inn i ei ny sentrum-venstreregjering for å få fjernet høyreregjeringen til statsminister Silvio Berlusconi (siden 2001). Fausto Bertinotti er ellers også leder i det nydannede europeiske venstrepartiet EL. PRC har 6 representanter i EU-parlamentet, der de tilhører venstregruppa GUE-NGL (Det forente europeiske venstre- Nordiske grønne venstre). PRC har ved valg fått om lag 6 prosent av stemmene totalt, men står sterkere i regionene Bologna og Toscana. 

PRC har i stor grad maktet å stå fram som det fremste politiske uttrykket for de globaliseringskritiske bevegelsene, men uten å prøve å underordne de partiet. Dette har gitt partiet stor sympati, men foreløpig ikke særlig uttelling ved valg. 

Politisk har PRC tatt klare oppgjør ikke bare med stalinismen, men med selve den leninistiske ideen om partiet som en fortropp som skal ta statsmakta og endre samfunnet på vegne av massene. Partiet ser seg som en del av en bred og mangfoldig bevegelse mot nyliberalisme og krig. PRC er et klart reformkommunistisk parti, som skiller seg fra både tradisjonell kommunisme og fra sentrumsorientert sosialdemokrati. 

PRC har sammen med globaliseringskritikerne og fagbevegelsen mobilisert til store demonstrasjoner de siste årene. Men resultatene ved valg så langt har overbevist partiledelsen og flertallet i partiet om at de må være villige til å delta i en sentrum-venstreregjering for å moblisere velgerne i valg.

Eksterne lenker 
 

Politiske partier i Italia
Sosialistiske partier
Kommunistiske partier
Selskaper etablert i 1991
Estadio Olímpico Luis Ramos

Estadio José Antonio Anzoátegui er et flerbruksstadion i Puerto La Cruz, Venezuela. Stadionet er mest brukt til fotball og er hjemmebanen til Deportivo Anzoátegui SC. Det skal spilles noen kamper her i Copa América 2007. Kapasiteten er på 41 000.

Kamper i Copa América 2007

Gruppespill, 4. juli 2007:   0–0  
Gruppespill, 4. juli 2007:   1–0  
Kvartfinale, 7. juli 2007:   1–6  

Fotballstadioner i Venezuela
Kazimierz

Kazimierz (jiddisch Kuzmir) er et historisk distrikt i Kraków. Det var opprinnelig (fra det 14. til det 19. århundre) en selvstendig by sør for, men i umiddelbar nærhet til Kraków. I flere århundrer var Kazimierz møtestedet for den jødiske og kristne kultur. Under andre verdenskrig ble dens jødiske befolkning imidlertid tvangsflyttet av tyske nazister til gettoen i bydelen Podgórze i 1941. I dag er Kazimierz blitt renovert og er et populært sted blant krakowianere og turister. 

Den største synagogen i Kazimierz er Izaak Jakubowicz synagogen. 

Spielbergs Schindlers liste ble for det meste filmet i Kazimierz.

Litteratur 
 Jehuda L. Stein: Juden in Krakau. Ein geschichtlicher Überblick 1173–1939. Hartung-Gorre, Konstanz 1997, ISBN 3-89649-201-2.
 Heinz-Dietrich Löwe: Die Juden in Krakau-Kazimierz bis zur Mitte des 17. Jahrhunderts. In: Michael Graetz (Hrsg.): Schöpferische Momente des europäischen Judentums in der frühen Neuzeit. Winter, Heidelberg 2000, ISBN 3-8253-1053-1, S. 271–320.
 Monica Rüthers: Juden und Zigeuner im europäischen Geschichtstheater: »Jewish Spaces«/»Gypsy Spaces« – Kazimierz und Saintes-Maries-de-la-Mer in der neuen Folklore Europas. Transcript, Bielefeld 2012, Kapitel 2: „Krakaus jüdisches Viertel Kazimierz“, S. 55–92 (Vorschau).
 Maria Klańska: Das Krakauer Stadtviertel Kazimierz. In: Joachim Bahlcke, Stefan Rohdewald, Thomas Wünsch (Hrsg.): Religiöse Erinnerungsorte in Ostmitteleuropa. Konstitution und Konkurrenz im nationen- und epochenübergreifenden Zugriff. Akademie, Berlin 2013, S. 117–125 (Vorschau).

Kraków
Estadio José Pachencho Romero

Estadio José Pachencho Romero er et flerbruksstadion i Maracaibo, Venezuela. Dette stadionet er mest brukt til fotballkamper og finalen i Copa América 2007 skal spilles her. Stadionet har en kapasitet på 42 000 og banen måler 98 x 68 meter.

Kamper Copa América 2007

Gruppespill, 28. juni 2007:   5–0  
Gruppespill, 28. juni 2007:   4–1  
Gruppespill, 2. juli 2007:   4–2  
Semifinale, 10. juli 2007:   2–2   (4–5 på straffer)
Finale, 15. juli 2007:   3–0  

Fotballstadioner i Venezuela
STS-51-L

STS-51-L var den 25. romfergeferden i det amerikanske romfergeprogrammet og den tiende og siste for romferga «Challenger». Ferden startet med oppskyting 28. januar 1986 klokka 11.38 lokal tid fra oppskytingsrampe 39B ved John F. Kennedy Space Center i Florida. Kort tid etter oppskytingen eksploderte en drivstofftank og hele mannskapet omkom.

Oppdrag 
Oppdraget til ferden var å plassere to satellitter i bane; TDRS-2 (Tracking Data Relay Satellite 2) og SPARTAN-203 (en frittflyvende modul som skulle benyttes for å observere fenomener i tilknytning til Halleys komet ved hjelp av to ultrafiolette spektrometere, samt to kamera). CHAMP-programmet (Comet Halley Active Monitoring Program) skulle gjentas senere.

Ferden 

Ferden forløp normalt til 73 sekunder etter at fergen tok av. Da sviktet begge tetningsringene i den høyre faststoffraketten og slapp gjennom forbrenningsgasser i form av stikkflammer. Dette førte til at den eksterne drivstofftanken som inneholdt oksygen og hydrogen i flytende form, eksploderte. Eksplosjonen ødela «Challenger», og hele mannskapet omkom.

Besetning
 Francis R. Scobee (2), kaptein
 Michael J. Smith (1), pilot
 Judith A. Resnik (2), ferdspesialist
 Ellison S. Onizuka (2), ferdspesialist
 Ronald E. McNair (2), ferdspesialist
 Gregory Jarvis (1), nyttelastspesialist
 Christa McAuliffe (1), Lærer

Christa McAuliffe skulle tatt del i TISP-programmet (Teacher in Space Project, eller Lærer i verdensrommet) og ledet to klassetimer fra verdensrommet. Siden hun var den første læreren som skulle ha deltatt i romfergeprogrammet som astronaut, ble det plassert et symbolsk eple etter hennes navn i ferdemblemet.

Ronald «Ron» McNair hadde før ferden arbeidet med den franske komponisten Jean Michel Jarre med et stykke kalt for «Rendez-vous VI». McNair hadde tatt med seg en saksofon for å spille inn det første musikkstykket i rommet. Etter katastrofen døpte Jarre om stykket til «Ron's Piece».

Bildegalleri 

Romfergeoppdrag
Romutforskning i 1986
Partido Comunista de España

Spanias Kommunistiske Parti (Partido Comunista de España – PCE) er det tredje største partiet i Spania. Det er den sterkeste kraften innenfor Izquierda Unida, og er historisk forbundet med den største fagorganisasjonen i landet i nyere tid, Comisiones Obreras (CC.OO.).

Det første kommunistpartiet i Spania ble dannet 15. april 1920, og sprang ut av ungdomsorganisasjonen til sosialistpartiet PSOE. 13. april 1921 dannet så en fløy i PSOE med sympatier til Komintern enda et kommunistparti. Den 14. november 1921 ble så PCE dannet ved at de to kommunistpartiene gikk sammen, og det forente partiet ble værende medlem i Komintern. Partiet led mye av forfølging under diktaturet til general Miguel Primo de Rivera (1923–1930). Under folkefrontregjeringen og den spanske borgerkrigen 1936–1939 hadde PCE stor innvirkning etter hvert som regjeringen ble avhengig av sovjetisk våpenhjelp. 

På 1970-tallet var PCE under lederen Santiago Carrillo med å utvikle eurokommunismen, en mer moderne og demokratisk reformkommunisme/venstresosialisme som også blant annet preget det italienske kommunistpartiet. 

Ungdomsorganisasjonen til PCE er Unión de Juventudes Comunistas de España (Forbundet av kommunistisk ungdom i Spania). PCE gir ut avisen Mundo Obrero (Arbeider-verden).

På internett
 Nettstedet til PCE

Eksterne lenker 
 

Kommunistiske partier
Sosialistiske partier
Politiske partier i Spania
Politiske partier etablert i 1921
1920-årene i Spania
Miljöpartiet de gröna

Miljöpartiet de gröna (mp) er et svensk politisk parti dannet i 1981. Partiet bygger på grønn politikk og er nært knyttet til miljøbevegelsen. Det ble dannet i kjølvannet av folkeavstemningen om atomkraft i Sverige i 1980, hovedsakelig av en miljøbevisst utbrytergruppe fra det liberale Folkpartiet. Initiativtageren var Per Gahrton, tidligere riksdagsmann for Folkpartiet og leder for Folkpartiets ungdomsorganisasjon. Partiet beskriver seg som et blokkuavhengig sentrumsparti og samarbeider både med venstresida og høyresida. Partiet fikk 6,9% av stemmene og 25 mandater i Sveriges riksdag ved valget i 2014, og dannet i 2014 regjering i Sverige sammen med sosialdemokratene, Stefan Löfvens første regjering. Denne regjeringen styrte til 2019 da den ble avløst av Stefan Löfvens andre regjering (2019–2021) og deretter Stefan Löfvens tredje regjering fra 2021, alle med Miljöpartiet som en del av koalisjonen med Socialdemokratene. 

Partiet er fra 2019 representert med tre mandater i Europaparlamentet. Partiet er medlem av Det europeiske grønne partiet og Global Greens, og tilhører gruppen De europeiske grønne/Den europeiske frie allianse i Europaparlamentet. Partiets norske søsterparti er Miljøpartiet De Grønne.

Historikk over talspersoner (språkrör)

1984–1985 Per Gahrton og Ragnhild Pohanka
1985–1986 Birger Schlaug og Ragnhild Pohanka
1986–1988 Birger Schlaug og Eva Goës
1988–1990 Anders Nordin og Fiona Björling 
1990–1992 Jan Axelsson og Margareta Gisselberg
1992–1999 Birger Schlaug og Marianne Samuelsson
1999–2000 Birger Schlaug og Lotta Nilsson Hedström
2000–2002 Matz Hammarström og Lotta Nilsson Hedström
2002–2011 Peter Eriksson og Maria Wetterstrand
2011–2016 Gustav Fridolin og Åsa Romson
2016–2019 Gustav Fridolin og Isabella Lövin
2019–2021 Per Bolund og Isabella Lövin
2021– Per Bolund og Märta Stenevi

Oppslutning ved valg

Riksdagsvalg

Europaparlamentsvalg

Regjering
Partiet dannet sammen med Socialdemokraterna mindretallsregjering som ble innsatt 3. oktober 2014. Partiet har 6 av totalt 24 ministre i Sveriges regjering. 
 Åsa Romson er stedfortredende statsminister, klima- og miljøminister.
 Alice Bah Kuhnke er kultur- og demokratiminister.
 Gustav Fridolin er undervisningsminister.
 Per Bolund er stedfortredende finansminister med finansmarked og forbruk som portefølje.
 Mehmet Kaplan er bolig- og byutviklingsminister.
 Isabella Lövin er bistandsminister.

Eksterne lenker
 

Politiske partier i Sverige
Politiske partier etablert i 1981
1981 i Sverige
Grønne politiske partier
X-Ray Spex

X-Ray Spex var et britisk punkrock-band, stiftet i 1976.

Medlemmer 
Poly Styrene – vokalist
Jack Airport – gitarist
Paul Dean – bassist
Paul 'B. P.' Hurding – trommeslager
Lora Logic – saxofonist

Album 
Germ Free Adolescents (1978)
Conscious Consumer (1995)

Eksterne lenker 
 

Punkband
Britiske rockegrupper
Band etablert i 1976
Kvitfjell Alpinanlegg

Kvitfjell Alpinanlegg er et alpinanlegg som ligger i Fåvang i Ringebu kommune ca. 45 minutters kjøring fra Lillehammer. Under Vinter-OL i 1994 ble konkurransene i utfor og super-g for damer og herrer avviklet i anlegget.

Kvitfjell Alpinanlegg består av tre sammenknyttede deler med et familievennlig område på Kvitfjell Vestsiden og et på Varden. På Kvitfjell Øst (ofte referert til som Mellomstasjonen) finnes World Cup-bakken og andre utfordrende nedfarter.

Kvitfjellanlegget er idag eid av Alpinco, som også eier Hafjell Alpinsenter. Hafjell og Kvitfjell er knyttet sammen med gratis skibuss som tar ca. 30 minutter og til sammen danner de Norges største skidestinasjon med totalt 75 km nedfarter (samme heiskort).

Skianlegget har 33 nedfarter og det finnes 14 heiser. I tilknytning til alpinanlegget finnes det også langrennsløyper med en total lengde på 600 km.

Alpinanlegget på Kvitfjell samarbeider også med anleggene på Skeikampen, Sjusjøen og Gålå, slik at man kan bruke det samme skikortet i alle de 5 skianleggene. Samlet byr dette samarbeidet på 55 heiser og 125 nedfarter. Alpinanlegget er knyttet sammen med langrennsløypene og det kjøres løyper fra blant annet den nyutbyggede siden på Varden til Skeikampen og Gålå.

Det arrangeres årlig verdenscuprenn i utfor og super-g i begynnelsen av mars i Kvitfjell.

Referanser

Eksterne lenker
 
 World Cup Kvitfjell

Vintersportssteder i Norge
Alpinanlegg i Norge
Sportsanlegg under Vinter-OL 1994
Nasjonalanlegg i Norge
Idrettsanlegg i Innlandet
Byggverk i Ringebu
Sport i Ringebu
Næringsliv i Ringebu
César-prisen

César du cinéma er en fransk nasjonal filmpris som første gang ble utdelt i 1975. Kåringen avholdes hvert år i februar i Théâtre du Châtelet og blir overført direkte på fransk TV.

Eksterne lenker 
 

 
Utmerkelser etablert i 1975
Norges Geotekniske Institutt

Norges Geotekniske Institutt (NGI) er et uavhengig, internasjonalt senter for forskning og rådgivning innen ingeniørrelaterte geofag. 

NGI har som samfunnsansvar å finne gode og bærekraftige løsninger for bygging av infrastruktur på land og til havs. De forsker og utvikler løsninger innen miljøteknologi, forurenset grunn og naturfarer – som jord- og snøskred. Kunnskapen og teknologien skal komme samfunnet til nytte og sikre at vi bygger samfunnet vårt på sikker grunn.

NGI er et internasjonalt ledende senter for forskning og rådgivning innen ingeniørrelaterte geofag, og Norges største geotekniske fagmiljø. Forskningen og utviklingen innen geoteknikk og tilhørende fag skal skape resultater i form av ny kompetanse, nye metoder og ny teknologi. NGI er en internasjonal aktør med prosjekt, og forskningsaktivitet i mange land. 

NGI har kontor og laboratorier i Oslo, avdelingskontor i Trondheim, datterselskap og laboratorium i Houston, Texas, USA, og datterselskap i Perth, Western Australia.

Terzaghi- og Peck-bibliotekene på NGI har artikler som blant annet omfatter komplett samling av Karl von Terzaghi og Ralph B. Pecks forfatterskap.

Se også
Norsk geoteknisk forening

Referanser

Eksterne lenker
 Instituttets nettsted

Norske stiftelser
Geoteknikk
Forskningsinstitutter i Norge
Billboard

Billboard er et amerikansk musikkmagasin grunnlagt i 1894. Det er mest kjent for sine lister over de mest solgte platene i USA. De mest prestisjefylte listene er Billboard Hot 100 (for singler) og Billboard 200 (for album). I tillegg har magasinet en rekke lister innen forskjellige musikksjangre, både for singler og album, og lister for hvilke sanger som har fått mest spilletid  på radio.

Magasinet utgis ukentlig av Prometheus Global Media.

Lister - sanger/singler

For alle musikkarter 

Videre er det flere kategorier som dekker forskjellige sjangere: 
(For hver kategori er det flere lister; antall lister i parentes). 
Moderne voksenpop – Adult Contemporary Chart (4)
R&B, hiphop (10)
Pop (3)
Country (1)
Rock (6)
Dance (4)
Latinsk (5)
Kristen (3)
Jazz (1)
Ringetoner (3)
Canadisk (10) 
Internasjonalt (10)

Lister - album 
Det er 49 forskjellige lister for album. Noen av dem med topp 15, 25, 50, 75 og 200 plasser. De fleste er med en vinner. Den mest presisjefulle listen å toppe for album er The Bilboard 200.

Eksterne lenker 
 

Tidsskrifter fra USA
Musikktidsskrifter
Publikasjoner etablert i 1894
1894 i USA
Jens P. Vogt

Jens Theodor Paludan Vogt (født 23. september 1830, død 25. oktober 1892 var en norsk ingeniør og Christiania Sporveisselskabs første direktør og grunnlegger.

Han vokste opp i Fiskum i Øvre Eiker og var gift med Johanne Collett. En av deres sønner var dikteren Nils Collett Vogt.

Ideen til en hestesporvei fikk han fra en reise til New York, og finansierte ved hjelp av aksjer sporveien i Kristiania, som ble trukket av hester bragt inn fra Normandie. Etter at han hadde blitt driftsbestyrer i sporveisselskapet, flyttet han 1877 til Homansbyen i Oslo, der han hadde bygd en villa i Josefines gate 10.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 

Norske ingeniører
Norske gründere
Pedro Cea

José Pedro Cea (1900–1970) var en uruguayansk fotballspiller. Han var s toppscorer i fotball-VM 1930. Han scora utlikningsmålet 2–2 for Uruguay i finalen mot . Uruguay vant finalen 4–2. På klubbnivå spilte han på toppklubben Club Nacional de Football. Her vant han flere seriemesterskap.

Han vant også sommer-OL 1924 og sommer-OL 1928 for sitt land. Han døde 18 dager etter sin 70. bursdag.

OL-medaljer 
  1924  Paris -  Gull i fotball  Uruguay  
  1928  Amsterdam - Gull i fotball  Uruguay

VM-medaljer 
 1930  Montevideo -  Gull i fotball

Eksterne lenker 
 

Uruguayanske fotballspillere
Uruguayanske fotballtrenere
Spillere i Fotball-VM 1930
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Uruguay under Sommer-OL 1924
Fotballspillere under Sommer-OL 1924
Medaljevinnere under Sommer-OL 1928
Deltakere for Uruguay under Sommer-OL 1928
Fotballspillere under Sommer-OL 1928
Fotballspillere for Club Nacional de Football
Fotballspillere for CA Bella Vista
Olympiske mestere for Uruguay
Verdensmestere i fotball
Trenere for Uruguays herrelandslag i fotball
Olympiske medaljevinnere i fotball
Bendik Wold

Bendik Wold (født 7. november 1979) er en norsk forlegger, journalist og debattant. Han er født i Trondheim, og har vokst opp på Hamar.

Liv og virke 
Wold var aktiv i Hamar og Hedmark Sosialistisk Ungdom da han gikk på Hamar katedralskole, og kom senere inn i sentralstyret.  

I 1999 begynte han som kulturjournalist i Klassekampen under Jon Michelet som sjefredaktør. I 2002 fikk han stillingen som litteraturredaktør i Morgenbladet, men i 2006 gikk han tilbake til Klassekampen, som redaktør for avisas nye litteratursatsing på lørdager, Bokmagasinet. I april 2008 sluttet Wold i Klassekampen for å starte Flamme Forlag sammen med forfatter Nils-Øivind Haagensen. I september 2016 ble Wold på nytt en del av Klassekampens kulturredaksjon, denne gangen som ny kulturredaktør etter Haakon Flemmen. 

Wold er gift med journalist og tidligere sjefredaktør i Morgenbladet Anna B. Jenssen.

Forfatterskap 
I 2004 skrev Wold boka Tredje venstre (2005) sammen med Magnus Marsdal. I 2009 gav han, sammen med Nils-Øivind Haagensen, ut boka Brenn ned skiten. Boka er et slags politisk-litterært manifest for forlaget Flamme, i form av en samling essays, artikler og intervjuer. Morgenbladet mente boka ville påkalle både begeistring og hoderysting. I 2018 gav Wold ut romanen Canada Dry - en halvt satirisk og halvt sentimental roman om et beskyttet, men besværlig liv i Norges hovedstad. Dagbladet gav boka terningkast fire, og anmeldelsen inneholdt uttrykk som "troverdig skildring", "språklig sikker" og "imponerende troverdig" om boka. Aftenpostens anmelder var litt mer lunken i sine uttalelser og mente at boka har "...gode partier, men utilfredsstillende slutt."

Bibliografi 

 2004: Tredje venstre (sammen med Magnus Marsdal) - Forlaget Oktober - ISBN 9788249502936 / ISBN 9788249503384
 2009: Brenn ned skiten - Flamme forlag - ISBN 9788202296391
 2018: Canada Dry - Gyldendal -  ISBN 9788205513082

Referanser

Eksterne lenker 

 Brenn ned skiten på Haugenbok.no
 Tredje venstre på Forlaget Oktober
 Canada Dry på Gyldendal.no
 Flamme forlag

Journalister i Klassekampen
Journalister i Morgenbladet
Norske sakprosaforfattere
Personer fra Hamar kommune
Grønfjelldalen

Grønfjelldalen er et dalføre i Rana kommune i Helgeland i Nordland. Dalen har sin beliggenhet på vestsiden av Dunderlandsdalen, og er oppkalt etter Grønfjellet, hvis høyeste punkt er 1057 meter over havet.

Dalføret er rikt på mineraler, spesielt kvarts, muskovitt, plagioklas, kalifeltspat, grafitt, sinkblende og blyglans. Det inneholder også forekomster av svovelkis, magnetkis, magnetitt, markasitt, kobberkis og rutil. Litologisk er dalføret preget av muskovittskifer av ekstrutivt opphav, der den opprinnelige bergarten var tuff,  amfibolitt av intrusiv opprinnelse, der den opprinnelige bergarten var doleritt, og sedimentær granatglimmerskifer, som har utviklet seg fra gråvakke.

Grønfjellåga renner gjennom dalen, og munner ut som en side-elv til Ranelva.

Grønnfjelldalen har vei-forbindelse til E6, via en bru, ca. 3 km nord for Storforshei.

Næringsgrunnlaget i Grønfjelldalen er jordbruk.

Grønfjelldal skole, som også fungerte som grendehus, brant ned natt til 3. mars 2007. Den 7. november 2009 stod et nytt skolebygg ferdig, og den 22. juni 2010 vedtok Rana kommunestyre at skolen settes i drift høsten 2010.

Folketall
Statistisk sentralbyrå  oppgir følgende folketall for Grønfjelldalen:

Referanser

Daler i Rana
Ringerike videregående skole

Ringerike videregående skole er en videregående skole beliggende på Sørsiden i Hønefoss, i Ringerike kommune. Skolen tilbyr studieretningene studiespesialisering, idrettsfag, musikk, dans, drama og service og samferdsel. I skoleåret 2006/2007 hadde skolen 684 elever fordelt på 29 klasser, samt 110 ansatte.
Nåværende rektor er Bjørn Volleng.

Den opprinnelige bygningsmassen (midtfløyen) sto ferdig i 1886, men skolen ble grunnlagt som Hønefoss middelskole og startet opp i 1884. I 1923 ble de første gymnasklassene opprettet og skolen ble etter hvert kjent under navnet Ringerike gymnas.

Nyrenoverte lokaler, og et helt nytt skolebygg, ble tatt i bruk etter nyttår 2021.

Bildegalleri

Se også 
 Hønefoss videregående skole

Eksterne lenker 
 Hjemmeside
 Buskerud fylkeskommune om Ringerike videregående skole

Videregående skoler i Viken
Hønefoss
Skoler i Ringerike
Produksjonsmiddel

Et produksjonsmiddel er et redskap som brukes til å produsere en vare. Eksempler på produksjonsmidler: fabrikker, maskiner og lignende.

Samfunnsøkonomi