alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Avram Hershko

Prof. Avram Hershko (født 31. desember 1937 i Karcag i Ungarn) er en israelsk biolog. Med Aaron Ciechanover og Irwin Rose fikk han Nobelprisen i kjemi i 2004.

Priser (utvalg) 
 2004 – Nobelprisen i kjemi
 2001 – Wolfprisen i medisin.
 2000 – Albert Lasker Basic Medical Research Award

Referanser

Eksterne lenker 

 https://web.archive.org/web/20060814113354/http://www.technion.ac.il/~rapinst/hershko.html

Israelske biologer
Kjemikere
Israelske leger
Israelske nobelprisvinnere
Nobelprisvinnere (kjemi)
Frank Wilczek

Frank Wilczek (født 15. mai 1951 i Mineola, Nassau County, New York) er en amerikansk fysiker. Med H. David Politzer og David Gross fikk han Nobelprisen i fysikk i 2004 for deres oppdagelse av asymptotisk frihet i teorien for fargekraft.

Publikasjoner 
  Quark Description of Hadronic Phases [PDF]
 Continuity of Quark and Hadron Matter [PDF]
 High Density Quark Matter and the Renormalization Group in QCD with Two and Three Flavors [PDF]
 Color-Flavor Locking and Chiral Symmetry Breaking in High Density QCD [PDF]
 Fermion Masses, Neutrino Oscillations, and Proton Decay in the Light of SuperKamiokande [PDF]
 Quantum Field Theory [PDF]
 Riemann-Einstein Structure from Volume and Gauge Symmetry [PDF]
 A Chern-Simons Effective Field Theory for the Pfaffian Quantum Hall State [PDF]

Bøker 
 Fractional Statistics and Anyon Superconductivity, December 1990
 Geometric Phases in Physics, December 1988
 Longing for the Harmonies, April 1989

Referanser

Eksterne lenker 

 http://web.mit.edu/physics/facultyandstaff/faculty/frank_wilczek.html
 https://web.archive.org/web/20030824073148/http://mitworld.mit.edu/video/78/
 http://inspirehep.net/author/profile/F.A.Wilczek.1

Fysikere fra USA
Nobelprisvinnere fra USA
Nobelprisvinnere (fysikk)
Personer fra Mineola i New York
Fødsler i 1951
Bourgogne

Bourgogne er en historisk provins og en tidligere administrativ region i Frankrikes innland. 

Historisk besto regionen av provinsen Burgund, som dog var mindre enn den administrative regionen. Regionhovedstaden var Dijon. Regionen hadde i 2010 noe over 1,6 millioner innbyggere. Regionene Bourgogne og Franche-Comté ble fra 1. januar 2016 slått sammen til en ny region med navnet Bourgogne-Franche-Comté.

Geografi 
Den tidligere administrative regionen lå sentralt i det franske innlandet med de tidligere regionene Champagne-Ardenne og Île-de-France i nord, Centre i vest, Auvergne i sørvest, Rhône-Alpes i sør og Franche-Comté i øst. Den besto av departementene Yonne, Côte-d'Or, Nièvre og Saône-et-Loire. Regionens sentrum var elven Saône.

Høydeforskjellene i landskapet er ganske store med høyplatåer i øst og elvedaler langs Saône. Gjennom Dijon går Canal de Bourgogne. Større byer i Bourgogne er Autun, Auxerre, Dijon, Macon, Chalon-sur-Saône, Sens, og Nevers.

Historie 
 Se hovedartikkel: Burgund

Riket Burgund ble grunnlagt av burgunderne på 400-tallet og strakte seg da fra Dijon og til Middelhavet. Frankerne erobret landet og delte det opp på 800-tallet i øvre og nedre Burgund. I 933 ble Burgund underlagt kongedømmet Arles (Arelat), og hundre år senere det tysk-romerske riket. Senere ble hertugdømmet Burgund opprettet under huset Capet og siden under huset Valois.

Hertug Filip II av Burgund grunnla på 1300-tallet et burgundisk rike med Flandern hvor selve Burgund utgjorde et frigrevskap. Den tiden var en gullalder for Burgund som ble et sentrum for kultur, blant annet innom musikk og billedkunst, klosterinstitusjoner som Cluny og Cîteaux, og handel.

Riket Burgund ble oppløst i 1477 da Karl I av Burgund ble beseiret og drept av sveitserne i slaget ved Morgarten. Det området som i dag utgjør Bourgogne tilfalt da Frankrike mens Franche-Comté ble gitt til Maximilian I. Bourgogne fikk stor militærstrategisk betydning da det lå nær den tyske grensen.

Økonomi 

I Bourgogne produseres bl.a. bourgogneviner, sennep og kjøtt. Kjøttproduksjonen drives først og fremst i høylandene og vitikulturen i dalene. Industrialiseringen har påvirket den demografiske situasjonen i regionen på negativt vis, og Bourgogne er ett av de områder i Frankrike som blitt avbefolket.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Tourisme Bourgogne
 Les Vins de Bourgogne
 Ecran de veille bourgogne
 Photographies "partageables" de Bourgogne
  Centre d'histoire de la vigne et du vin
 Netbourgogne 

 
Tidligere provinser i Frankrike
Nord-Pas-de-Calais

Nord-Pas-de-Calais var en administrativ region i Nord-Frankrike. Regionen besto av departementene Nord og Pas-de-Calais.

Regionsentret Lille er et senter for fransk kullindustri, og regionen slet på 1980- og 1990-tallet med fraflytting og store økonomiske problemer. Dagens næringsliv sentrerer rundt industri, havnevirksomhet og handel knyttet til ferje- og tunneltrafikken over Den engelske kanal.

Regionene Nord-Pas-de-Calais og Picardie ble fra 1. januar 2016 slått sammen til en ny region med det midlertidige navnet Nord-Pas-de-Calais-Picardie. Det ble foreslått å kalle den nye regionen Hauts-de-France, et navn som også ble vedtatt.

Byer 
 Arras
 Boulogne-sur-Mer
 Calais
 Cambrai
 Douai
 Dunkerque
 Lens
 Liévin Lille
 Marcq-en-Barœul
 Maubeuge
 Roubaix
 Tourcoing
 Valenciennes
 Villeneuve d'Ascq
 Wattrelos

Referanser

Eksterne lenker
Charleville-Mézières

Charleville-Mézières er en kommune i departementet Ardennes i regionen Grand Est nord i Frankrike. Charleville-Mézières er hovedstad i departementet, og ligger ved elven Meuse.

Historie 
Kommunen Charleville-Mézières ble dannet i 1966 ved administrativ sammenslåing av fem tidligere kommuner som allerede hadde et samarbeid. Disse kommunene var: Charleville, Étion, Mézières (tidligere préfecture), Mohon og Montcy-Saint-Pierre. En annen kommune, Le Theux, hadde allerede blitt innlemmet i Mézières i 1965. Totalt folketall i kommunen er ca. .

Kultur

«Figurteaterbyen» 
Myndighetene i Charlevile-Mézières kaller stolt byen sin for «La capitale de la marionnette» – «Figurteaterbyen». En rekke organisasjoner og institusjoner innen scenekunstfeltet figurteater ligger i byen.

Figurteaterskolen ESNAM 
Utdanningsinstitusjonen Ecole Nationale Supérieure des Arts de la Marionette (ESNAM), som ble opprettet i 1987 av Jacques Félix og Margareta Niculescu, ligger i Charleville-Mézières. Elevene ved denne skolen får en treårig utdannelse i figurteater. Yngvild Aspeli er en norsk figurteaterkunstner som har studert ved ESNAM.

ESNAM er samlokalisert med Institut Internationale de la Marionette (IIM).

UNIMAs hovedkontor 
Den internasjonale interesseorganisasjonen for figurteater, Union Internationale de la Marionette (UNIMA), har siden 1981 hatt sitt hovedkontor i Charleville-Mézières.

Internasjonal figurteaterfestival 
Annethvert år arrangeres en stor, internasjonal figurteaterfestival i byen. Festivalen kalles på fransk Le Festival Mondial des Théâtres de Marionnettes, og arrangeres av en sammenslutning som kaller seg Les Petits Comédiens de Chiffons (PCC). Også denne organisasjonen holder til i Charleville-Mézières, og den har hatt ansvaret for festivalen siden 1961.

Musée Rimbaud 
I Charleville-Mézières ligger også et museum viet poeten Arthur Rimbaud, som ble født i denne byen. Museet holder til i en gammel mølle i sentrum.

Befolkningsutvikling 
Antall innbyggere i kommunen Charleville-Mézières

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Kommunedata INSEE

Byer i Grand Est
Kommuner i Ardennes
Figurteater
Dukketeater i Frankrike
Kommuner etablert i 1966
1966 i Frankrike
Foix

Foix er en kommune i departementet Ariège i regionen Occitanie sør i Frankrike. Foix er hovedstad i departementet.

Foix ligger ved foten av Pyreneene. Den er den nest største byen i departementet Ariège, etter Pamiers.

De fremste severdighetene er den lokale grevens borg, den tidligere abbedikirken Saint Volusien, og de pittoreske smale gatene Rue de Labistour og Rue des Marchands.

Antagelig vokste Foix frem rundt et kapell bygd under Karl den store og som senere utviklet seg til et kloster. Opprinnelig tilhørte området (pays de Foix) hertugdømmet  Aquitania. Senere ble det del av grevskapet Carcassonne. På 1000-tallet ble Foix selv et grevskap. Pays de Foix utgjorde sammen med Couserans og Donézan et kathar-område. Foix' murer kunne motstå angrep fra kortsridderne. I dette område raste albigenserkrigene særlig kraftig. I 1229 var krigen over, og greven av Foix ble vasall under den franske krone. Ved arv ble imidlertid byen del av Béarn, som varvasall under Navarra. Men i 1607 ble også Béarn igjen understilt den franske konge.

Greven av Foix utøvet sammen med den katolske biskop av Urgell myndighet som fyrster av  Andorra. Men Foix måtte så overdra sin del av dobbeltmyndigheten til den franske konge (senere videre overdratt til den franske president).

Befolkningsutvikling 
Antall innbyggere i kommunen Foix

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Kommunedata INSEE

Byer i Midi-Pyrénées
Kommuner i Ariège
Katolske klostre
Klostre i Frankrike
Troyes

Troyes er en kommune i departementet Aube i regionen Grand Est nord i Frankrike. Troyes er hovedstad i departementet. Byen er naboby til Pont-Sainte-Marie og ligger ved elven Seine.

Historie 
Troyes har eksistert siden romertiden. I middelalderen vant byen seg et navn som sentrum for handel og det er den fremdeles. Ludvig den stamme ble kronet i byen i 878 av pave Johannes VII. Fyrsten i Champagne valgte Troyes som sete. I 1285, da Filip den smukke forente Champagne med kongeriket, hadde byen en rekke privilegier.

Johan den fryktløse, hertug av Burgund og alliert med England, ville gjøre byen til hovedstad i Frankrike i 1417. Han kom til enighet med Isabella av Bayern, kona til Karl VI av Frankrike, om at byen skulle ha hoff, råd og folkeforsamling med kontrollerende organer. I Troyes  ble  Henrik V av England 21. mai 1420 forlovet med Catherine, datter til Karl VI. Hun skulle etterfølge ham som dauphin. Fredsavtalen i Troyes fra 1420 skulle få slutt på hundreårskrigen. I 1429 vant Jeanne d’Arc byen tilbake fra engelsk herredømme.

Næringsliv 
Lacoste har sitt hovedkontor i byen. Det er også annen tekstil- og gummiindustri i byen. Ettersom den er en del av Champagne-distriktet, er det stor vinproduksjon her.

Befolkningsutvikling 
Antall innbyggere i kommunen Troyes

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Kommunedata INSEE
 Bilder fra Troyes

Byer i Grand Est
Kommuner i Aube
Besançon

Besançon er en kommune i departementet Doubs i regionen Bourgogne-Franche-Comté øst i Frankrike. Besançon er hovedstad både i regionen Franche-Comté og i departementet Doubs.

Kjente personer fra Besançon 
 Charles Fourier
 Pierre-Joseph Proudhon
 Brødrene Lumière
 Victor Hugo

Utdanning 
 École nationale supérieure de mécanique et des microtechniques

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Kommunedata INSEE

 
Kommuner i Doubs
Valence (Drôme)

Valence er en kommune i departementet Drôme i regionen Auvergne-Rhône-Alpes sørøst i Frankrike. Valence er hovedstad i departementet.

Byen ligger på elven Rhônes venstre bredd, omtrent midtveis mellom Lyon og Avignon. Opprinnelig var den en  romersk koloni, Valentia. Byen har vært bispesete siden 300-tallet. Innbyggerne blir kalt valentinois.

I dag er Valence et handels- og industrisentrum. Severdighetene omfatter et romansk kapell og renessansekapellet Pendentif fra 1548.

Befolkningsutvikling 
Antall innbyggere i kommunen Valence (Drôme)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Kommunedata INSEE

Byer i Auvergne-Rhône-Alpes
Byer ved Rhône
Kommuner i Drôme
Rennes

Rennes er hovedstad i det franske departementet Ille-et-Vilaine og regionen Bretagne.  Byen hadde ca  innbyggere (2012), og  innbyggere i det utvidede byområdet. Rennes opprinnelse går tilbake til Romertiden og det latinske navnet på byen var Condate. Byen ligger der de to elvene Ille og Vilaine møtes. Den eldste bebyggelsen ligger nordsiden på høyre bredd av elven på en ås som strekker seg en par kilometer østover fra den tidligste bebyggelsen. På denne åsen ligger også en stor park, Thabor-parken med utendørs scener og der er stor aktivitet i sommerhalvåret. Universitetet i Rennes er fra 1735.

Økonomi
Rennes har en meget stor IT-industri, og forskningsparken Rennes-Atalante rommer laboratorier og forskningsavdelinger for en rekke franske og globale teknologiselskaper. Byen har også en viktig bilindustri. (Citroën Peugeot)

Sport
Fotballaget Stade Rennais FC er den viktigste klubben i Rennes.

Universiteter

Rennes er den åttende franske universitetsbyen med over 63.000 studenter i 2012, fordelt på flere skoler og to universiteter :
CentraleSupélec
École pour l'informatique et les nouvelles technologies
École pour l'informatique et les techniques avancées
École supérieure d'électricité
E-Artsup
Paris School of Business
Rennes School of Business
Universitetet i Rennes 1 : 26 000 studenter (2012)
Universitetet i Rennes 2 : 22 000 studenter (2012)

Bildegalleri

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kommuner i Ille-et-Vilaine
Tours

Tours er hovedstad i det franske departementet Indre-et-Loire i regionen Centre-Val de Loire og ligger i den nedre delen av elven Loire, mellom Orléans og atlanterhavskysten sentralt i Frankrike. Touraine, området rundt Tours er et kjent vindistrikt, og området er også kjent for den lokale franske dialekten og det kjente slaget ved Tours i 732.

Historie 

Navnet på byen kommer fra den antikke galliske stammen som ble kalt Turones. I romertiden ble kalt byen kalt Turonensis eller Caesarodunum. Det moderne navnet Tours er det samme som det franske ordet for «tårn». På midten av 200-tallet ble Gaitanus sendt fra Roma for å organisere et lite, kristent samfunn. Martin av Tours var biskop i Tours mot slutten av 300-tallet, og graven hans ble en viktig pilegrimssted, og kirken Saint-Martin ble en av de store romanske pilegrimskirkene som Saturnin i Toulouse og Santiago de Compostela og de mektige biskopene i Tours, som Gregor av Tours, var personer som de merovingiske kongene regnet med.

Flere konsilet ble holdt i Tours, blant annet i 461, 567 and 755.

Karl Martell klarte å slå en islamsk hær ved byen i 732 og slaget ved Poitiers og Tours er regnet som vendepunktet for de vestlige kristne i kampen mot muslimske erobringene i Europa. Touraine var en provins på den tiden de karolingiske herskerne (751 til 987). Vikingane plyndret byen i 853 og 903.  I 1044 kom byen inn under hertugene i Anjou. Under styret til Filip II ble Livre Tournois (Tours-pund) vedtatt som internasjonal valuta i Frankrike.

På 1500- og 1600-tallet hadde Tours en større befolkning av hugenotter, og mange av disse var med på å starte den store silkeindustrien. Da ediktet i Nantes ble avskaffet i 1685, ble tusenvis av protestanter massakrert. Hugenottene flyktet fra landet, og den en gang så blomstrende silkeindustrien i Tours forsvant for alltid. Enkelte hugenotter slo seg ned i Irland, hvor deres vevekunnskaper var med på å etablere de store irske linfabrikkene.

Fra 7. oktober 1870 til 6. februar 1871 var Tours provinshovedstad for Le Gouvernement de la Défense Nationale under den fransk-prøyssiske krig. Léon Gambetta valgte Tours som reservehovedstad, siden Paris på denne tida var beleiret av den prøyssiske hæren.

Under første verdenskrig var Tours forholdsvis nær frontlinjen og ble garnisonsby. Andre verdenskrig forårsaket betydelig skade i byen, særlig på grunn av tysk bombing med påfølgende ukontrollerte brann i midtbyen i 1940.

Personer med tilknytning til Tours 
 Martin av Tours (ca. 315-397), helgen
 Perpetuus av Tours (død 494), helgen
 Gregorius av Tours (ca. 538-594), helgen
 Eufronius, biskop av Tours 555-573, helgen
 Alkuin av Tours (735-804), helgen
 Jean Fouquet (ca. 1420-1480 eller -1481), maler
 Johannes Ockeghem (død 6. feb. 1497), komponist og klostersekretær
 Honoré de Balzac (1799–1850), forfatter
 Cyril Lemoine (1983–), syklist
 Jérémy Roy (1983–), syklist

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Kommunedata INSEE

Kommuner i Indre-et-Loire
Byer i Centre-Val de Loire
Tidligere hovedsteder
Sigbjørn Bernhoft Osa

Sigbjørn Bernhoft Osa (født 3. mai 1910 i Ulvik i Hardanger, død 2. februar 1990) var en norsk fiolinist og hardingfelespelemann med stor formidlingsevne.

Liv og virke 
Osas far var kunstmaleren og spelemannen Lars Osa. Moren var barnebokforfatteren Hermine Bernhoft Osa. Hardingfelemusikken hadde Sigbjørn i levende tradisjon hjemmefra. Allerede som treåring viste han musikalske evner på fela, og foreldrene forsto at han kunne ha en framtid som musiker. Da Osa var 16 år gammel, begynte han å ta fiolinundervisning hos Bjarne Brustad i Oslo; det fortsatte han med i de neste 14 årene. Han tok også utdannelse i Berlin.

Som hardingfelespelemann gjorde Osa en stor innsats for å gjøre instrumentet og musikken kjent også utenfor spelemannsmiljøet, ikke bare i Norge, men også i ute i Europa og i Amerika, der han turnerte med folkloreforestillingen Dans ropte fela, sammen med bl.a. spelemennene Kjetil Løndal fra Tuddal, og Magne Manheim fra Seljord. Senere besøkte han også Seattle, med kronprins Harald som beskytter, der han holdt flere konserter. Som ambassadør for hardingfela var hans fremragende talegaver til stor nytte.

Han debuterte som fiolinist i 1937. Han spilte ofte sammen med andre musikere, og var gjerne solist i norske orkesterverk der hardingfela var soloinstrument. I 1930-årene var han også med i Hardingfeletrioen sammen med Alfred Maurstad og Eivind Groven. På rockfestivalen Ragnarock i 1973 gjorde han stor furore da han opptrådte sammen med Bergensgruppa Saft. Det var noe helt nytt den gangen. 

I 1977 tok han initiativet til Ole Bull-akademiet på Voss. Akademiet har i stor grad bidratt til å spre kunnskap om norsk tradisjonsmusikk innenfor den høyere musikkutdanningen i Norge.

Han ble tildelt juryens hederspris under Spellemannprisen 1973. I 1976 mottok han Norsk kulturråds ærespris.

Skuespilleren Liv Bernhoft Osa er hans datter.

Bibliografi 

 Hardingfela Musikkhuset 1952
 Spelemannsliv Ansgar forlag 1979 
 Ingjald Bolstad, Arnfinn Kyte, Jostein Mæland (redaktørar): Norske tonar – heidersskrift til Sigbjørn Bernhoft Osa på 75-årsdagen  Universitetsforlaget 1985 ISBN 82-00-07325-4
 Slåttane var mange Ole Bull-akademiet 1997
 Gunnar Stubseid: Sigbjørn Bernhoft Osa – Spelemannen, slåttane, sogene, samtida Eide forlag 2003 ISBN 82-514-0661-7

Referanser 

Norske fiolinister
Norske folkemusikere
Vinnere av Spellemannprisen
Personer fra Ulvik kommune
Fødsler i 1910
Dødsfall i 1990
Vinnere av Spellemannprisens hederspris
Osa (slekt)
Finn E. Kydland

Finn Erling Kydland (født 1. desember 1943 i Gjesdal) er en norsk økonom. Han er professor ved University of California, Santa Barbara. Han er også professor II ved Norges handelshøyskole og forsker tilknyttet Federal Reserve Bank of Dallas. Han har også vært professor ved Carnegie Mellon University, forsker tilknyttet Federal Reserve Bank of Cleveland og professor II ved Universitetet i Stavanger.

Sammen med Edward C. Prescott ble Kydland i 2004 tildelt Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel for «sine bidrag til dynamisk makroøkonomisk teori: den økonomiske politikkens tidskonsistens og konjunkturenes drivkrefter».

Forskningen til Kydland har blant annet dreid seg om hvordan politikerne og byråkrater bør handle på en forutsigbar og etterrettelig måte. Om politikere og byråkrater opptrer på måte som er forutsigbar og etterrettelig, vil folk få større tillit til de politiske institusjonene, samhandling og samarbeid blir enklere, og de økonomiske utfallene vil bli bedre.

Referanser

Eksterne lenker 

 Biografiske opplysninger på hjemmesiden til Carnegie Mellon School of Business

Norske professorer i økonomi
Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Personer fra Gjesdal kommune
Edward C. Prescott

Edward Christian Prescott (født 26. desember 1940 i Glens Falls i Warren County i New York, død 6. november 2022) var en amerikansk økonom. Han var professor ved Arizona State University, seniorrådgiver ved Federal Reserve Bank of Minneapolis og mottager av Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel for 2004, som han delte med nordmannen Finn E. Kydland, for «deres bidrag til dynamisk makroøkonomisk teori: den økonomiske politikkens tidskonsistens og konjunkturenes drivkrefter».

Publikasjoner (utvalg) 
 
 Kehoe, T. J., og E. C. Prescott, editors, Great Depressions of the Twentieth Century, Federal Reserve Bank of Minneapolis, 2007.

Referanser

Eksterne lenker 

 https://web.archive.org/web/20041011111556/http://minneapolisfed.org/research/prescott/

Økonomer fra USA
Nobelprisvinnere fra USA
Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel
Personer fra Glens Falls
Barium

Barium er et grunnstoff med kjemisk symbol Ba og atomnummer 56. Atommassen (u) er 137,3.

Historie 
Bariumholdige mineraler ble først undersøkt av den italienske skomakeren og hobbyalkymisten Vincenzo Casciarolo i 1602. Han fant noen skinnende steiner, som lyste i mørket når de ble varmet opp. Lyset var fosforescens (en form for luminescens) fra bariumsulfid. Fenomenet vakte oppsikt, og steinene ble kalt «Bologna-steinene».

Barium ble først identifisert av den tysk-svenske kjemikeren Carl Wilhelm Scheele i 1774, og isolert av den britiske kjemikeren Humphry Davy i 1808 ved hjelp av elektrolyse. 

Navnet kommer fra gresk βαρύς barys, som betyr «tung».

Egenskaper 
Barium er et sølvhvitt (i uoksidert tilstand) jordalkalimetall som har kjemiske likhetstrekk med kalsium og de andre jordalkalimetallene. En forskjell er at barium er mer reaktivt enn de andre. Det oksiderer lett i luft og reagerer kraftig i vann under dannelse av hydrogen. I luft dannes bare et tynt oksidsjikt, og i fuktig luft kan stoffet selvantenne. Barium løses opp av de fleste syrer med unntak av konsentrert svovelsyre. I svovelsyre dannes et passiviserende sulfatsjikt og dette stopper reaksjonen. Barium er blant de mest reaktive metallene og i ren form må det oppbevares i beskyttende væske eller gass, for eksempel parafin eller argon. Overflaten blir mattgrå når barium kommer i kontakt med luft. Det brenner med en grønn flamme med karakteristiske spektrallinjer fra 524,2 nm til 513,7 nm.

Isotoper 
Naturlig forekommende barium består av syv stabile isotoper:

I tillegg er 33 kunstig fremstilte ustabile (og dermed radioaktive) isotoper kjent. De mest stabile av disse er:

Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 3 timer, og de fleste kortere enn 20 minutter.

CAS-nummer: 7440-39-3

Forekomst 

På grunn av sin høye reaktivitet finnes ikke barium i ren form naturlig. Det er det 14. vanligste grunnstoffet i jordskorpen med 0,042%. I sjøvann finnes barium i 10-20 ppm. Barium finnes i flere mineraler. Rent barium fremstilles ved elektrolyse av smeltet bariumklorid.

I 2003 ble det produsert 6,7 millioner tonn på verdensbasis og de viktigste produsentlandene er Kina, Mexico, India, Tyrkia, USA, Tyskland, Tsjekkia, Marokko, Irland, Italia og Frankrike.

Anvendelse 
Bariumnitrat og bariumklorid brukes i fyrverkeri for å fremskaffe grønt lys. På grunn av sin ugjennomtrengelighet for røntgenstråler brukes bariumsulfat som kontrastmiddel i røntgenfotografering. Baritt (BaSO4) absorberer også radioaktiv stråling og benyttes derfor i betong både i kjernekraftverk og i veggene på røntgenundersøkelses-rom. Bariumsulfat anvendes også som hvitt fargepigment. I oljeboring brukes baritt for å øke boreslammets egenvekt. Bariumkarbonat brukes til rottegift. Bariumoksid benyttes i spesialglass med høy lysbrytningsindeks.

Referanser 

Grunnstoffer