alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Professor Thorolf Raftos Minnepris

Professor Thorolf Raftos Minnepris (også kjent som Raftoprisen) er en pris som utdeles av Raftostiftelsen til enkeltpersoner, organisasjoner eller grupper som kjemper for ideer og prinsipper som underbygger FNs charter om menneskerettighetene. Thorolf Rafto var professor i økonomisk historie ved Norges Handelshøyskole.

Raftoprisen deles ut hvert år den første søndagen i november på Den Nationale Scene i Bergen. 

Raftoprisen har vært delt ut hvert år siden 1987, og har etter hvert oppnådd stor internasjonal oppmerksomhet og prestisje. Prisen blir gitt til personer, grupper eller organisasjoner som ikke er kjent på verdensbasis. Meningen er å skape fokus rundt dem slik at arbeidet de gjør blir lettere. Fire av mottakerne eller sakene som har fått Raftoprisen, er senere blitt tildelt Nobels fredspris – Aung San Suu Kyi, José Ramos-Horta, Kim Dae-jung, Shirin Ebadi.

Prismottakere
 1987 – Jiří Hájek, Tsjekkoslovakia
 1988 – Trivimi Velliste, Estland
 1989 – Doina Cornea, Romania og Fidesz, Ungarn
 1990 – Aung San Suu Kyi, Burma 
 1991 – Jelena Bonner, Russland
 1992 – Preah Maha Ghosananda, Kambodsja
 1993 – Folket på Øst-Timor (Prisen ble mottatt av José Ramos-Horta)
 1994 – Leyla Zana,Tyrkia
 1995 – Komiteen for Soldatmødre i Russland, Russland / Tsjetsjenia
 1996 – Palermo Anno Uno, Italia
 1997 – Sigøynerne/Romanifolket representert ved Ian Hancock
 1998 – ECPAT, Thailand 
 1999 – Gennadij Grusjevoj, Hviterussland
 2000 – Kim Dae-jung, Sør-Korea
 2001 – Shirin Ebadi, Iran
 2002 – Mohammed Daddach, Vest-Sahara
 2003 – Paulos Tesfagiorgis, Eritrea 
 2004 – Rebiya Kadeer, fra den uighuriske minoriteten i Kina
 2005 – Lidija Jusupova, Tsjetsjenia, Russland
 2006 – Thich Quang Do, Vietnam
 2007 – The National Campaign on Dalit Human Rights, India
 2008 – Bulambo Lembelembe Josué, Den demokratiske republikken Kongo
 2009 – Malahat Nasibova, Aserbajdsjan
 2010 – José Raúl Vera López, Mexico
 2011 – Sexual Minorities Uganda (SMUG), representert ved Frank Mugisha, Uganda
 2012 – Nnimmo Bassey, Nigeria
 2013 – Bahrain Centre for Human Rights, Bahrain
 2014 – Agora, Russland
 2015 – Padre Melo, Honduras
 2016 – Yanar Mohammed, Irak
 2017 – Parveena Ahangar og Imroz Parvez, Kashmir
 2018 – Adam Bodnar, Polen
 2019 – Rouba Mhaissen, Syria/Libanon
 2020 – Egyptian Commission for Rights and Freedom (ECRF), Egypt
 2021 – Human Rights Data Analysis Group, USA
 2022 – Nodjigoto Charbonnel, Tsjad

Referanser

Eksterne lenker 
 Raftoprisen - norsk side
 Raftoprisen - engelsk side

Norske priser
Ytringsfrihetspriser og menneskerettighetspriser
Utmerkelser etablert i 1987
Downpatrick

Downpatrick (fra irsk: Dún Pádraig, i betydningen «Patricks festning») er en mellomstor by som ligger rundt 33 km sør for Belfast i grevskapet Down i Nord-Irland. Byen har gitt navn til grevskapet og har vært et viktig sted siden oldtiden. Dens katedral hevdes å være gravstedet til helgenen Patrick. I dag er Downpatrick administrasjonsby for grevskapet og felles hovedkvarter for distriktsrådene i Newry, Mourne og Down. I henhold til folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 10 874 innbyggere.

Patricks grav i katedralen er fortsatt et pilegrimsmål, spesielt på St. Patricks dag, 17. mars. Det er mulig at graven ikke er hans egentlige gravsted, men et sted hvor det ble plassert relikvier fra ham; det er blant annet sannsynlig at han kan ha blitt gravlagt i Saul like ved Downpatrick. St. Patrick's Centre er et besøkssenter som forteller historien om helgenen. Stedsnavnet betyr «Patricks festning».

Andre severdigheter er Down County Museum og Downpatrick Steam Railway.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Distriktsråd Newry, Mourne & Down
 Armagh & Down-turisme
 Downpatrick & County Down Railway

Byer i Down
Killyleagh

Killyleagh er en by i Down i Nord-Irland. Navnet betyr «Heltenes etterkommeres kirke». 

Byen er mest kjent for et slott fra det 12. århundre, og for å være fødestedet til sir Hans Sloane, grunnleggeren av British Museum.

Bilder

Eksterne lenker 
 

Byer i Down
Riksvei 80

Riksvei 80 (Rv80) er en 53,8 kilometer lang riksvei mellom Fauske og Bodø i Nordland med fergeforbindelse til ytre Lofoten.

Riksveien følger nordsiden av Skjerstadfjorden og Saltfjorden og passerer tettstedene Valnesfjord og Løding. Fergeforbindelsen til Røst, Værøy og Moskenes er del av riksveien og representerer de fire lengste fergestrekningene i Norge:
 Bodø – Røst, 109,0 km 
 Bodø – Moskenes, 94,3 km 
 Bodø – Værøy, 86,3 km 
 Røst – Moskenes, 73,0 km

Riksvei 80 ved Hunstad er den mest trafikkerte veien i Nordland med 18800 kjøretøy (2019).

Før forvaltningsreformen trådte i kraft den 1. januar 2010 hadde veien status som stamvei.

Kommuner og knutepunkter

{{v-tettsted|Løding|

Referanser

Eksterne lenker 
 Kartverkets norgeskart
 Vegvesenets vegkart
 
 Fergeruter Bodø – Røst – Værøy – Moskenes
 Fergeruter Bodø – Røst – Værøy – Moskenes
 Regionale hurtigbåter (Nordland fylkeskommune) 
 Hurtigbåter – Midtre Nordland (Nordland fylkeskommune) 

Riksveier
Veier i Nordland
Bomveier i Norge
Veier i Fauske
Veier i Bodø
Veier i Røst
Veier i Værøy
Veier i Moskenes
Digi.no

digi.no er en norsk nettavis med fokus på informasjons- og kommunikasjonsteknologi. Den opprinnelige målgruppen var IT-bransjen, samt profesjonelle IT-brukere. digi.no var en av de første nettavisene da den ble lansert 26. august 1996.

digi.no ble utgitt av selskapet Internett Kanal 1 som ble etablert 26. februar 1996 av Paal Leveraas, Frode Nielsen og Per Øyvind Elvebakk.

I 2000 skiftet utgiverselskapet navn til digitoday Norway og tjenesten til digitoday.no, i forbindelse med planer om å etablere nyhetstjenesten i andre nordiske og europeiske land. Det første datterselskapet ble etablert i Finland og for å styrke børs- og finansfokuset ble finanstjenesten Aksjeforum.com kjøpt.

I 2001 kjøpte Telenor selskapet og bremsene ble satt på. Internasjonaliseringen ble skrinlagt, datterselskapet i Finland ble solgt til de ansatte, Aksjeforum.com ble lagt ned og digitoday.no fikk tilbake sitt gamle navn digi.no og staben kraftig nedbemannet.

I 2002 ble digitoday Norway og digi.no en del av mediehuset Katalysator Media, med Møllergruppen og Telenor på eiersiden. I 2004 kjøpte Norsk Aller hele selskapet og tvangsutløste alle minoritetsaksjonærer. Selskapet skiftet deretter navn til Aller Internett. I forbindelse med Aller Medias oppkjøp av Dagbladet så ble blant annet digi.no underlagt Dagbladet, men etter kun en kort periode i havnelageret, ble digi.no solgt til Teknisk Ukeblad Media AS i 2014.

Ansvarlig redaktør 
Personer som har vært og er ansvarlig redaktør i digi.no:
 Jan M. Moberg, 2014 – nåværende
 Terje Johansen, 2012 – 2014
 Petter Danbolt, 2006 – 2012
 Einar Ryvarden, 2003 – 2006
 Øystein Kvistad, 2000 – 2003
 Jens Kanden, 1998 – 2000
 Paal Leveraas, 1996 – 1998

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske nettaviser
Aviser etablert i 1996
Aller Media
Bart Veldkamp

Bart Veldkamp (født 22. november 1967 i den Haag) er en belgisk tidligere nederlandsk skøyteløper. 

Bart Veldkamp debuterte internasjonalt i europamesterskapet i 1989. I 1990 ble han europamester, og tok bronse i allround-VM. Veldkamps spesialitet var langdistansene ( meter og  meter).

I 1992 tok Bart Veldkamp Nederlands eneste gullmedalje under OL i Albertville i Albertville på  meter, 2,4 sekunder foran Johann Olav Koss. I 1994 tok Veldkamp OL-bronse på samme distanse.

Fra og med 1996 valgte Bart Veldkamp å representere Belgia, mye på grunn av den tøffe kvalifiseringen de nederlandske løperne må gjennom for å kvalifisere seg til de store mesterskapene. Ved å gå for Belgia kunne Veldkamp forberede seg i ro og mak. Under OL 1998 i Nagano var Veldkamp tidenes første løper som gikk 5000-meteren under 6.30. Han ble slått av nederlenderne Gianni Romme og Rintje Ritsma, men fikk med seg Belgias første olympiske medalje på skøyteisen.

Til tross for (eller takket være) det faktum at Bart Veldkamp representerte Belgia, forble han svært populær blant det nederlandske skøytepublikummet. Denne populariteten skyldtes både gode prestasjoner og Veldkamps følelsesmessige og spontane reaksjoner, spesielt etter dårlige prestasjoner. Ofte har han etter et dårlig løp kunngjort at han legger opp som skøyteløper, men han ombestemte seg alltid. Veldkamp la opp som aktiv skøyteløper som planlagt etter 2006-sesongen.

Meritter 

OL-medaljer
 Albertville 1992 – gull på  meter
 Hamar 1994 – bronse på  meter
 Nagano 1998 – bronse på  meter  

VM allround
 Bronse i 1990 og 1991
 Bronse i 2001

VM enkeltdistanser
 Sølv i 1996 ( meter) 
 Sølv i 1999 ( meter) 
 Bronse i 1998 ( meter) 

EM allround
 Gull i 1990 
 Sølv i 2001 
 Bronse i 1991

Personlige rekorder

Eksterne lenker 
 
 
 

Nederlandske skøyteløpere
Belgiske skøyteløpere
Olympiske mestere for Nederland
Olympiske mestere i hurtigløp på skøyter
Europamestere i skøytesport
Olympiske bronsemedaljevinnere for Nederland
Olympiske bronsemedaljevinnere for Belgia
Olympiske bronsemedaljevinnere i hurtigløp på skøyter
Medaljevinnere under Vinter-OL 1992
Deltakere for Nederland under Vinter-OL 1992
Skøyteløpere under Vinter-OL 1992
Medaljevinnere under Vinter-OL 1994
Deltakere for Nederland under Vinter-OL 1994
Skøyteløpere under Vinter-OL 1994
Medaljevinnere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Belgia under Vinter-OL 1998
Skøyteløpere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Belgia under Vinter-OL 2002
Skøyteløpere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Belgia under Vinter-OL 2006
Skøyteløpere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Belgia i enkeltdistanse-VM på skøyter
Tidligere verdensrekordholdere i hurtigløp på skøyter
Personer fra Haag
Artikler i skøytesportprosjektet
Robert Sørlie

Robert Walter Sørlie (født 15. februar 1958) er en norsk hundekjører fra Hurdal.

Biografi 
Sørlie startet med hundekjøring i 1970, og han ble norsk mester på mellomdistanse i 1992. I 1993 fikk han kongepokalen da han vant NM-langdistanse, og han ble norsk mester på langdistanse også i 1995. Han vant Femundløpet for første gang i 1990, og Finnmarksløpet for første gang i 1995. Totalt står han med ti seire i Femundsløpet og tre seire i Finnmarksløpet.

I 2002 debuterte han som nummer 9 i Iditarod, og ble med den prestasjonen beste førstegangskjører. Året etter vant han løpet og ble dermed den andre fra Europa, etter Martin Buser, og den første fra Norge som vant verdens lengste hundesledeløp, en bragd han gjentok i 2005. Ettersom Buser ble amerikansk statsborger i 2002, er Sørlie og hans landsmenn Joar Leifseth Ulsom (som vant i 2018) og Thomas Wærner (som vant i 2020) de eneste utenfor USA som har vunnet løpet.

Siden 1990 har Sørlie deltatt i 46 hundesledeløp der han har vunnet 24 ganger og blitt nummer 2 ti ganger. Fram til 2009 utgjorde han en del av Team Norway sammen med Bjørnar Andersen og Kjetil Backen. Fra 2010 er det organisert et nytt team rundt Robert Sørlie; Team Sørlie, med en stab som består av  Frode Galaaen (logistikk, salg og marked) og Kjetil Svanemyr (webmaster og datateknisk ansvarlig). Elin Pedersen koordinator, John Erik Eriksen trening og løpskjøring. Gunnar Martinsen og Marit Stratton deltar også i mange oppgaver på kennelen.
I tillegg til hundekjøring arbeider Robert Sørlie som brannmann ved Oslo lufthavn, Gardermoen.

Priser i Iditarod

Plasseringer i Iditarod

Andre meritter 
Sølv i VM i hundekjøring 2011 (Femundløpet 2011). Han har deltatt i Femundløpet alle de 25 gangene det har blitt arrangert og har vunnet det lange løpet (F600) 12 ganger, sist i 2018 og først i 1990.

Litteratur 
 Kappløp gjennom Alaska – Robert Sørlies gullferd mot Nome av Lars Monsen og Nina Skramstad (ISBN 82-995899-3-2)

Eksterne lenker 
 
 
 Hjemmesiden til Team Sørlie

Norske hundekjørere
Kongepokalvinnere i hundekjøring
Iditarod
Femundløpet
Finnmarksløpet
Personer fra Hurdal kommune
Fødsler i 1958
Erhard Keller

Erhard Keller (født 24. desember 1944 i München) er en tidligere tysk skøyteløper. I 1967 tangerte Keller verdensrekorden på 500 meter, som tilhørte den sovjetrussiske løperen Jevgenij Grisjin med tiden 39,5. Et år senere forbedret Keller rekorden til 39,2. Samme år vant Keller 500 meter under OL i Grenoble. Og fire år senere, under OL i Sapporo, forsvarte han gullmedaljen på sin spesialdistanse.

I 1971 vant Keller det uoffisielle verdensmesterskapet i sprint.

Personlige rekorder

Litteratur 
 Keller, Erhard: 74 Schritte zum Ziel, Inzell gab mir die Chance. München, Vest-Tyskland: Copress-verlag, 1968. (på tysk)

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Erhard Keller på www.ISU.html.infostradasports.com
  Erhard Keller på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
 

Tyske skøyteløpere
Olympiske mestere for Vest-Tyskland
Olympiske mestere i hurtigløp på skøyter
Verdensmestere i hurtigløp på skøyter
Medaljevinnere under Vinter-OL 1968
Deltakere for Vest-Tyskland under Vinter-OL 1968
Skøyteløpere under Vinter-OL 1968
Medaljevinnere under Vinter-OL 1972
Deltakere for Vest-Tyskland under Vinter-OL 1972
Skøyteløpere under Vinter-OL 1972
Tidligere verdensrekordholdere i hurtigløp på skøyter
Personer fra München
Artikler i skøytesportprosjektet
Fødsler i 1944
Riksvei 9

Riksvei 9 (Rv9) kalles gjerne Setesdalsveien og er hovedfartsåren gjennom Setesdal. Den går fra Kristiansand i sør, gjennom Setesdal til Haukeligrend i Telemark i nord hvor den møter E134. Veien går gjennom Agder fylke. Den går via Mosby, Homstean, Skarpengland, Hægeland, Hornesund, Hornnes, Evje, Byglandsfjord, Bygland, Ose, Helle, Hylestad, Valle, Flateland, Rygnestad, Bykle, Hovden og Bjåen til Haukeli. 

Veiens lengde er 235,7 km, hvorav 45,1 km i Vest-Agder, 175 km i Aust-Agder og 15,6 km i Telemark.

Historikk

Nummer
Veien Kristiansand–Haukeligrend hadde nummer 400 før 1965, med de gamle veinumrene.
Veien var riksvei 12  i 1965–1992, og riksvei 39 i 1992–2000, og fra 2000 dagens strekning.
Riksvei 9 var brukt som nummer på veien Arendal–Evje–Egersund i 1965–1992 (nå fylkesvei 42) og på veien Ålesund–Dombås 1992–2000 (nå Europavei 136).

Riksvei 9 Kristiansand–Haukeligrend fikk status som stamvei i 2003.

Veistandard
Setesdal har til alle tider vært vanskelig tilgjengelig. Folk og fe måtte i tidligere tider ta seg over fjellet fra Fyresdal og Mo i øst, fra Vinje i nord, fra Suldal, Lyse eller Sirdal i vest. Den såkalte Bispeveien gikk fra Fyresdal til Valle i Setesdal over heiedalføret Finndalen. 

Det ble anlagt postvei fra sør i 1840. Fra 1867 til 1879 ble veianlegget ført fra Valle til Bykle. I 1936 var veien kommet frem til Bjåen, vel tre mil nord for Bykle kirke. Først etter andre verdenskrig ble veien bygd videre nordover til Grungedal i Telemark.

Om to av de mest kritiske punktene underveis snakker folk fremdeles. Det verste var Fånekleivi øst for Byglandsfjorden, ca. 5 km sør for Bygland, men Byklestigen sør for kirkebygda i Bykle lå ikke langt etter. Dagens veitrasé går i tunnel på 611 meter gjennom Fånefjell.

Ved Byklestigen stuper fjellet bratt ned i Otra. En smal trappevei førte opp fjellsiden. På toppen av stigen går veien langs et svaberg hvor det var lagt opp feste av stein og torv. Det var mulig å kjøre med slede om vinteren og kløvhest om sommeren. Men begge deler var vanskelig og kunne være farlig. Vinterstid måtte hestene hjelpes av folk når det var is og hålke. To mann holdt i hesten foran og én mann gikk bak og støttet.

Også på dette punktet går dagens vei i tunnel.

Veien har (2021) mestedels gul midtstripe, men har noen smale strekninger, f.eks. vest for Åraksfjorden (3 km), ved Flateland (2 km), Byklestøylane-Hartevatn (20 km) og Sæsvatn-Haukeli (15 km). Det planlegges å utbedre strekningene mellom Kristiansand og Hovden før 2033. Tre strekninger, Lunden–Rotemo (3 km), Badstogdalen–Hartevatn (3 km) og Helle–Besteland (5 km) ble utbedret i 2021-22.

Kommuner og knutepunkter





Referanser

Kilder 
 Vegvesenets vegkart

Eksterne lenker 

Riksveier
Veier i Agder
Veier i Vestfold og Telemark
Setesdal
Bomveier i Norge
Veier i Kristiansand
Veier i Vennesla
Veier i Evje og Hornnes
Veier i Bygland
Veier i Valle
Veier i Bykle
Veier i Vinje
Øvre Sandsvær

Øvre Sandsvær er et område i Kongsberg kommune i Viken fylke og en tidligere selvstendig kommune i Buskerud fylke. Fra 1837 var Øvre Sandsvær del av Sandsvær formannskapsdistrikt. Stedet Skollenborg ligger i Øvre Sandsvær.

1. januar 1908 ble Sandsvær delt i Øvre Sandsvær med 2 464 innbyggere og Ytre Sandsvær med 3 245.

1. januar 1964 ble Øvre Sandsvær, Kongsberg, Ytre Sandsvær, Svene og Jondalen i Flesberg og Øvre Jondalen i Gransherad slått sammen til den nye Kongsberg kommune. Øvre Sandsvær hadde ved sammenslåingen 2 854 innbyggere. Rådhuset lå ved Labro.

Se også 
 Liste over ordførere i Øvre Sandsvær

Eksterne lenker
 

Tidligere kommuner i Buskerud
Kongsbergs historie
Kongsbergs geografi
Norske kommuner etablert i 1908
Kommuner opphørt i 1964
Ytre Sandsvær

Ytre Sandsvær er et område i Kongsberg kommune i Viken fylke og tidligere selvstendig kommune i Buskerud fylke. Fra 1837 var Ytre Sandsvær del av Sandsvær formannskapsdistrikt. Tettstedet Hvittingfoss ligger i Ytre Sandsvær.

1. januar 1908 ble Sandsvær delt i Ytre Sandsvær med 3 245  innbyggere og Øvre Sandsvær med 2 464.

1. januar 1964 ble Ytre Sandsvær, Kongsberg, Øvre Sandsvær, Jondalen i Flesberg og Øvre Jondalen i Gransherad slått sammen til den nye Kongsberg kommune. Ytre Sandsvær hadde ved sammenslåingen 3 140 innbyggere. Kommunesenteret var Hvittingfoss.

Se også 
 Liste over ordførere i Ytre Sandsvær

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Tidligere kommuner i Buskerud
Kongsbergs historie
Kongsbergs geografi
Norske kommuner etablert i 1908
Kommuner opphørt i 1964
Sandsvær

Sandsvær er et område og tidligere selvstendig kommune i Buskerud, opprettet som Sandsvær formannskapsdistrikt i 1837. Området ligger i den sørlige delen av Kongsberg kommune.

Historie 

7. februar 1685 var Sandsvær prestegjeld del av Akershus amt (Numedal og Sandsvær fogderi). I 1760 ble Sandsvær fogderi overført fra Akershus til Buskerud amt.

Sandsvær formannskapsdistrikt ble opprettet i 1837 i forbindelse med formannskapslovene, med utgangspunkt i Sandsvær prestegjeld.

1. januar 1908 ble Sandsvær delt i to kommuner: Ytre Sandsvær med 3 245 innbyggere og Øvre Sandsvær med 2 464. Disse to kommunene er fra 1. januar 1964 slått sammen med Kongsberg.

Se også 

 Liste over ordførere i Sandsvær

Eksterne lenker 
 
 Sandsvær på lokalhistoriewiki

Tidligere kommuner i Buskerud
Kongsbergs historie
Kongsbergs geografi
Norske kommuner etablert i 1838
Kommuner opphørt i 1908
By- og bygdelista (Hamar)

By- og bygdelista (BBL) er en lokal liste som stiller til valg i Hamar kommune. Det har hatt representanter i kommunestyret siden de første gang stilte til valg i 1991, og har fra 2019 14 kommunestyrerepresentanter. Fra 1999 til 2011 var Einar Busterud ordfører i Hamar. Han representerte BBL. Partiet hadde den nest største kommunestyregruppa fra 1995 til 2007, den neste perioden var de størst med over 40 % av stemmene. I 2011 tok ikke Busterud gjenvalg, og BBL tapte valget.

Partiet fikk 12,6 % oppslutning i 91, 19,7 % i 95, 24,5 % i 99, 28,1 % i 03 og 42 % i 2007.

BBL ble startet på bakgrunn av motstanden mot sammenslåing av kommunene Hamar og Vang, og motstanden mot å anlegge en stor vei gjennom Hamar sentrum. Partiet er lite preget av politisk ideologi. Blant annet var det et RV-medlem som sto øverst på lista i 1991, mens et Høyre-medlem sto på tredjeplass. Knut Faldbakken var en av personene som var med å stifte lista i 1991.

Valgresultat

Repr. = KommunestyrerepresentanterForm. = Formannskapsmedlemmer

Liste over kommunestyrerepresentanter

Referanser

Eksterne lenker
 Nettside.
 By- og bygdelista på Facebook.

Lokale politiske partier i Norge
Politikk i Hamar
Politiske partier etablert i 1991
Pensjonistpartiet

Pensjonistpartiet er et norsk registrert politisk parti som ble stiftet i 1985. Partileder i 2022 er Kurt Johnny Hæggernæs. Pensjonistpartiet bygger sitt politiske arbeid på norsk kulturarv, Grunnloven og rettsstatens idegrunnlag og for en styrking av folkestyret. Det arbeider for en verdig livssituasjon for alle uføre, pensjonister og utsatte grupper i samfunnet.

Pensjonistpartiet har aldri blitt valgt til Stortinget.

Pensjonistpartiet ble i 2003 det første norske politiske partiet som sendte politisk reklame på fjernsyn, selv om dette ikke er i tråd med konsesjonsbetingelsene for kringkasting i Norge.

Ved stortingsvalget i 2009 stilte partiet liste i tolv fylker og fikk i alt 11 900 stemmer, dvs. 0,4 prosent. Størst oppslutning hadde det i Hedmark (2,0 prosent).

Ved kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 stilte partiet liste i 13 fylker og fikk 0,9 prosent av stemmene nasjonalt og valgt inn en representant i hvert av fylkestingene i Hedmark, Aust-Agder og Rogaland. Partiet stilte også liste i 47 kommuner og ble representert i 34 kommunestyrer med totalt 50 representanter. Partiet har varaordførervervet i to kommuner (Kongsvinger og Hitra).

Også ved stortingsvalget i 2013 stilte partiet liste i de samme tolv fylker som i 2009. Samlet fikk partiet 11 841 stemmer. Ved stortingsvalget i 2017 ble det stilt lister i 10 fylker. Samlet fikk partiet 12 855 stemmer.

Ved fylkestingsvalget i 2015 fikk partiet valgt inn en representant i hvert av fylkestingene i Aust-Agder, Hedmark og Sør-Trøndelag.

Ved fylkestingsvalget i 2019 stilte partiet lister i ni fylker og fikk til sammen 32 898 stemmer og 6 fylkestingsrepresentanter (To i Trøndelag, én i Innlandet, Viken, Agder og Vestland. Ved kommunestyrevalget samme år stilte partiet liste i 46 kommuner, fikk valgt inn representanter i 38 av disse, totalt 60 representanter.

Valgresultat

Referanser

Eksterne lenker
 

Pensjonistpartiet
Politiske partier etablert i 1985
Taxibane

Taxibane («sportaxi» eller «PRT» er et transportsystem for personer og lettgods basert på små automatiserte vogner som går på en egen bane, gjerne hevet over bakken. Stasjonene ligger alltid på sidespor, slik at vognene kun stopper ved reisens start- og sluttpunkter.

Reiseform

Reisestart skjer ved behov og medfører i prinsippet ingen ventetid. Ved et utbygget nettverk velger vognen selv retning og gjør overganger mellom vogner overflødig. Taxibane er en derfor en brukevennlig og komfortabel reisemåte som legger opp til individuell betjening av hver enkelt reisende.

Økonomi

I forhold til tradisjonell skinnegående trafikk ligger kostnadene grovt sett på 1/3 i investeringer og 1/5 i drift, pga. automatisering, høy kapasitet og modulbasert produksjon . Inntekten kan ligge betydelig høyere enn tradisjonell skinnegående transport grunnet bedre arealdekning, større fleksibilitet og kundevennlighet. En forutsetning for et effektivt system er at sporveksling styres fra vognene, slik at sporet dermed er passivt og ikke beveger seg. Kapasiteten per spor er, ved 36 kmt (10 m/sek) og avhengig av øvrig teknologivalg, høyere enn en 4-felts motorvei i én retning (1600 vogner per felt per time).

Pålitelighet

Avhengig av teknologivalg er systemet mer værbestandig enn andre transportsystemer. Ved lukkede spor og/ eller med lineærmotorer, vil systemet kunne tåle metervis med snø uten måking, samt underkjølt regn og is, og vind med opptil orkan styrke.

Eksterne lenker 
 Internasjonal interesseorgarnisasjon ATRA 
 Universitetet i Seattle, 'Innovative Transport'
 SkyTaxi 

Transportmidler
Kollektivtrafikk