alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Dominostein

Dominostein er en søtsak som selges først og fremst i juletiden. De er populære særlig i Tyskland og i tilgrensende tyskspråklige land. De er «dobbeltfylte» kvadrater med bunn av lebkuchen og så et skikt av sur kirsebærgele eller aprikosgele, og så et marsipan eller persipan. Det finnes også «enkelfylte» dominosteiner; de er gjerne noe større, og mangler marsipan/persipanlaget.

Alle typer dominosteiner er overtrukket av bitter sjokolade, hvit sjokolade eller melkesjokolade.

Dominosteinene er en tysk oppfinnelse, utviklet i 1936 av sjokoladekonditoren Herbert Wendler (1912–1998) i Dresden. Den var et billigere og enklere produkter enn de sjokoladepraliner han kunne tilby. Under annen verdenskrig ble de meget populære; den gang var råvaresituasjonen slik at vanlige sjokolader ble meget dyre, og dominosteinen ble «nødsjokolade».

Senere er dominosteiner forblitt populære særlig til jul.

Eksterne lenker 
 

Tysk mat
Julekaker
Søtsaker
Jul i Tyskland
Thomas W. Gabrielsson

Thomas W. Gabrielsson (født 29. juni 1963 i Göteborg) er en svensk skuespiller som har arbeidet både i Sverige og Danmark.

Filmografi (utvalg)  
 2008 – 2009: Livvaktene (TV)
 2007 – Arn - Tempelriddaren (TV)
 2007 – Isprinsessan (TV)
 2007 – POP
 2007 – Cecilie
 2006 – HippHipp – Itzhaks Julevangelium (TV)
 2006 – Nynne (TV)
 2006 – Wallander - Fotografen 
 2005 – Oskar og Josefine
 2005 – Voksne Mennesker-Dark Horse
 2004 – Ørnen (TV-serie)
 2003 – Försvarsadvokaterna (TV)
 2003 – Rembrandt
 2002 – Mordkommisjonen – Rejseholdet (TV)
 2001 – En Kærlighedshistorie

Eksterne lenker
  
 Örnen

Svenske skuespillere
Personer fra Göteborg
Fødsler i 1963
United States Conference of Catholic Bishops

United States Conference of Catholic Bishops (USCCB), det vil si Den amerikanske katolske bispekonferanse, er det offisielle ledende organ for Den katolske kirke i USA. Den ble grunnlagt i 1966, da som det kombinerte organet  National Conference of Catholic Bishops and United States Catholic Conference. Medlemmene er de katolske biskoper, erkebiskoper og kardinaler som utøver lederskap i USAs katolske bispedømmer. Det amerikanske Puerto Rico er ikke med; øya har en egen katolsk bispekonferanse.  USCCB tok sitt nåværende navn i 2001. Organisasjonen har sitt tilhold i Washington, DC, rett ved siden av Catholic University of America. 

Bispekonferansen foretar beslutninger på en rekke områder innenfor den katolske kirkes virke i USA. Enkelte kategorier beslutninger må godkjennes av Vatikanet før de eventuelt kan tre i kraft.

Presidenter
 Kardinal John Dearden, erkebiskop av Detroit (1966–1971)
 Kardinal John Joseph Krol, erkebiskop av Philadelphia (1971-1974)
 Erkebiskop Joseph Bernardin, av Cincinnati (1974-1977)
 Erkebiskop John Quinn av San Francisco (1977-1980)
 Erkebiskop John Roach av Saint Paul and Minneapolis  (1980-1983)
 Biskop James Malone av Youngstown (1983-1986)
 Erkebiskop John May av St. Louis (1986-1989)
 Erkebiskop Daniel Pilarczyk av Cincinnati (1989-1992)
 Erkebiskop William Henry Keeler av Baltimore (1992-1995)
 Biskop Anthony Pilla av Cleveland (1995-1998)
 Erkebiskop Joseph Fiorenza av Galveston-Houston (1998-2001, siste NCCB/USCC-president/første USCCB-president)
 Biskop Wilton D. Gregory av Belleville (2001-2004)
 Biskop William Skylstad av Spokane (2004-2007)
 Kardinal Francis George, erkebiskop av Chicago (2007-2010)
 Kardinal Timothy Dolan, erkebiskop av New York (2010-2013)
 Erkebiskop Joseph Edward Kurtz av Louisville (2013-2016)
 Kardinal Daniel DiNardo, erkebiskop av Galveston-Houston (2016-2019)
 Erkebiskop José Horacio Gómez av Los Angeles (2019-)

Eksterne lenker 
 United States Conference of Catholic Bishops

Den katolske kirke i USA
Washington, D.C.
USA
He Lingsheng

He Lingsheng, kunstpseudonym for  Cheng Guowei  (født 1981 i Macao) er en kinesisk dikter i den tidligere portugisiske kolonien Macao, fra 1999 del av Folkerepublikken Kina.

Personer fra Macao
Macaoere
Lyrikere
Tveitanbakken

Tveitanbakken er et skihoppanlegg i Heddal i Notodden kommune i Telemark. Anlegget har en hoppbakke med K-punkt 90 meter (bakkestørrelse 100 meter) og tre mindre bakker med størrelse K40, K15 og K8. Anlegget er eid av Heddal IL.

Den første bakken i området ble bygd i 1946 og nedlagt rundt 1953. En ny bakke ble tatt i bruk i 1984 og offisielt åpnet året etter. Denne bakken ble ombygd i 1993 og 2002-2003. Tveitanbakken har vært arena for norgescuprenn, og for øvelsene i normalbakke under NM på ski i 2006. I desember 2007 og februar og desember 2009 ble det arrangert renn i kontinentalcupen for kvinner og FIS-cupen for menn i Tveitanbakken.

Bakkerekord i den største bakken er 103 meter, satt av Rune Velta (Norge) 13. februar 2009 og av Jörg Ritzerfeld (Tyskland) 18. desember 2009, begge i FIS-cupen. K40- og K15-bakkene har bakkerekord på henholdsvis 43,5 meter (satt av Svein Gjørand Nordbø) og 16 meter (satt av Stig Kasin).

Bakkerekorder

Viktige renn

Menn

NM

Kvinner

Kontinentalcupen

NM

Kilder/eksterne lenker 
 Heddal IL: Tveitanbakkene
 Skisprungschanzen-Archiv: Notodden
 FIS
 Idrettsanlegg.no: Tveitanbakken K90, K40, K15, K8

Eksterne lenker 
 

Hoppbakker i Norge
Idrettsanlegg i Vestfold og Telemark
Sport i Notodden
Byggverk i Notodden
Lapprose

Lapprose (Rhododendron lapponicum) er den mest kjente av de to Rhododendronartene som vokser i Norge. Den andre heter finnmarkspors (Rhododendron tomentosum).

Forekomsten i de skandinaviske fjellene er svært isolert fra den øvrige utbredelsen. Arten finnes i Øst-Sibir, i Korea, i det nordlige Japan, i Alaska og Canada, på Grønland og i noen fjellområder i USA. I Norge har lapprosa en todelt utbredelse. Den vokser i små områder i Jotunheimen, i Gudbrandsdalen, i Romsdal og i Tafjord. Det andre området er i Nord-Norge fra Saltdal til Porsanger og strekker også inn i Sverige og Finland. I Sør-Norge vokser den svært høyt til fjells, men i nord går den lavere ned. En hypotese er at lapprosa har overlevd istida på nunataklignende fjelltopper og siden spredt seg utover i større områder. Dette kan ha skjedd på flere kontinent.

Den norske lapprosa regnes for umulig å dyrke i hager i lavlandet. Det blir rett og slett for varmt. Derimot kan varianter av Rhododendron lapponicum fra Japan, Sibir og Canada godt plantes i hagene. Disse er oftest en god del større enn den norske varianten, men blomstene er ganske like.

Rhododendron lapponicum er godt kjent blant botanikere og andre planteinteresserte, men overraskende få har sett den i naturen. Dette skyldes både at den vokser på få steder og at den er så liten at de fleste overser den. Blomstringa kommer kort etter at snøen går og er over på 1–2 uker, altså før de fleste har begynt å gå i fjellet om sommeren. For mange plantearter er kalk en absolutt forutsetning for å trives, og de blir regnet som såkalte kalkindikatorer, planter som viser at fjellet er kalkholdig. For Lapprosa gjelder dette i stor grad. Ulikt andre rhododendron, som er typiske surjordsplanter, må den ha kalkholdig grunn for å kunne etablere seg og vokse. Den skal også ha full sol og helt åpent lende, men samtidig fuktighet rundt røttene. Dette er en vanskelig kombinasjon som igjen begrenser utbredelsen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Lapsk alpros i Den virtuella floran

Lyngfamilien
Røde blomster
Blå blomster
Marikollen idrettspark

Se også Marikollen i Viggja.

Marikollen idrettspark ligger ved Fjerdingby i Rælingen kommune i Akershus. Anlegget består av alpin- og hoppanlegget Marikollen skisenter samt fotballbaner (også kalt Rælingen stadion). Marikollen ungdomsskole ligger like ved idrettsparken.

Området Marikollen idrettspark ligger på ble kjøpt av Rælingen kommune i 1948, og byggingen av anlegget startet året etter. Den første gressbanen ble sådd i 1955, og i det samme tidsrommet ble også hoppbakken bygd. Anlegget har i dag 2 stk 11'er kunstgress hvorav den ene er med undervarme, en 7'er kunstgress med undervarme, halv 11'er naturgress og et treningsfelt på størrelse med en 9'er-bane med naturgress. Fotballbanen er hjemmebane for Rælingen Fotballklubb.

I tillegg er det skatepark, basketballbane, utendørs fasiliteter for fysisk trening og strandvolleybane. 

Marikollen skisenter ligger i nordøsthellingen av Marikollen. Det ble etablert i 1969, og består av hoppbakken, alpinanlegg (hovedbakken samt en mindre barnebakke), skilek- og akeområde, terrengpark, lysløyper og en liten skøytebane. Anlegget er eid av Trevo Ledrick.

Skianlegget var tidligere mest kjent for hoppbakken. Den har K-punkt 88 meter (bakkestørrelse 95 meter), og bakkerekorden er 100 meter, satt av Fredrik Bjerkeengen under norgescupen 30. august 2009. Marikollen hadde renn i den norske hoppuka i 1965 og 1974. Bakken fikk plastmatter i 1986, slik at den også kan brukes sommerstid. Marikollen har hatt renn i kontinentalcupen (sommer) for menn i årene 1997-2002. NM (vinter) har blitt arrangert i Marikollen seks ganger: 1961, 1963, 1971, 1975, 1981 og 1995. (Til og med 1964 ble NM bare arrangert i én bakke; de fire siste mesterskapene var normalbakke-NM.) Alle normalbakke-NM på plast i årene 2002-2010 ble arrangert i Marikollen.

Hovedaktiviteten i skisenteret er i dag i alpinbakken, som er ca. 600 meter lang og har høydeforskjell 140 meter.

Rælingen kommune ønsker å utvide og modernisere skisenteret, men Fylkesmannen i Akershus mener utvidelsen kan stride mot Markalovens formål.

Viktige renn (vinter)

Den norske hoppuka

NM, spesielt hopp

Kilder/eksterne lenker
Marikollen skisenter
Rælingen Fotballklubb
Skisprungschanzen-Archiv: Rælingen (Marikollen)
Skisprungschanzen-Archiv: All time results (15. april 2012)
Arne Thoresen: Lengst gjennom lufta. Versal Forlag, Oslo 2007. ISBN 978-82-8188-030-6 (s. 334-339)

Alpinanlegg i Norge
Hoppbakker i Norge
Fotballstadioner i Norge
Idrettsanlegg i Viken
Byggverk i Rælingen
Etableringer i 1969
Sport i Rælingen
Love

Love kan referere til:

 Love (band), et band fra USA
 Love (Beatlesalbum), en samling remikser av Beatles-låter for showet Cirque du Soleil
 Love (sang), en sang fra tegnefilmen Robin Hood
 Love County, et fylke i Oklahoma
 Lõve, en elv i Estland
 Love (navn)
Johan Munthe Cappelen

Johan Munthe Cappelen (født 20. mai 1884, død 30. oktober 1962) var en norsk jurist og dommer.

Han ble født i Oslo der han tok examen artium i 1902 og ble cand. jur. i 1908. Han etablerte i 1916 egen sakførerforretning i Stavanger, ble høyesterettsadvokat i 1920 og var noen år kommuneadvokat i Stavanger. Fra 1939 var han byfogd i Drammen, til han i 1945 flyttet til Bekkelaget i Oslo og ble lagdommer ved Eidsivating lagmannsrett samt lagmann der. Han var dommer bl.a. i saker i forbindelse med landssvikoppgjøret etter den 2. verdenskrig. Han er kjent for i 1946 å ha vært den eneste som stemt mot å frikjenne politiinspektør Knut Rød for å ha deltatt aktivt i det nazistiske Statspolitiets aksjoner mot norske jøder. 

I 1946 ble Johan Munthe Cappelen den første sorenskriveren i Asker og Bærum, der han var til han nådde aldersgrensen i 1954. Han fortsatte deretter i noen år å være konstituert lagdommer ved Eidsivating lagmannsrett.

En usignert nekrolog over ham i Aftenposten den  31. oktober 1962 slutter med: "Han var en utpreget eksponent for det beste i norsk embedsmannskultur og hadde venner overalt." 

Johan Munthe Cappelen var sønn til Christen Johan Cappelen, og ektefellen Jessine Munthe. Han tilhørte den såkalte «Drammensgrenen» i den norske slekten Cappelen. Han var gift første gang med Borghild født Aanensen og andre gang med Edith Marie født Heiberg. I første ekteskap hadde han to døtre, den første   døde før hun fylte 13 år. I andre ekteskap hadde han også to døtre og den ene, billedkunstneren Bodil Cappelen, var gift første gang med forfatteren Finn Strømsted og andre gang med forfatteren Olav H. Hauge. De tre av Johan Munthe Cappelens døtre som nådde voksen alder, har etterkommere idag, med bl.a. slektsnavn Thiis, Strømsted og Endresen.

Referanser

Litteratur 
 Lambrecht Haugen: Cappelen-slekten 1627-2008, Rosendal 2008, side 50-52.

Norske advokater
Norske dommere
Sorenskrivere
Norske embets- og tjenestemenn
Nordmenn fra andre verdenskrig
37 og et halvt

37 og et halvt er en norsk spillefilmkomedie fra 2005, regissert av Vibeke Idsøe. Helén Vikstvedt spiller hovedrollen som Selma, og vant prisen for beste hovedrolle under Kanonprisen 2005 for rollen.

Handlingen 
Selma (Helén Vikstvedt) er journalist, 37 og et halvt år, aldringsprosessen er i full gang og hun er definitivt ikke der hun vil være i livet… men hun har en drøm, som riktig nok er justert ned fra å bli Norges kronprinsesse til å bli spaltist i Dagbladet. Da venneflokken iversetter en plan for å virkeliggjøre Selmas drøm, setter de i gang noe som absolutt ikke går slik de hadde tenkt seg…

Rolleliste 
 Helén Vikstvedt – Selma 
 Marit Andreassen – Irmelin 
 Bernhard Arnø   
 Dagny Rieber Borgnes   
 Anders Baasmo Christiansen – Jarle 
 Kåre Conradi – Sigurd 
 Signe Dahl   
 Ulrikke Hansen Døvigen – Anna 
 Emilie Falch   
 Hedda Bjordal Foss   
 Monica Hjelle   
 Nora Elisabeth Holte   
 Svein Roger Karlsen - Erling 
 Frank Kjosås   
 Ingvild Lindalen   
 Kjell Trygve Lunde   
 Fredrik Melbye   
 Jon Øigarden - Trygve
 Jan Gunnar Røise – Axel 
 Felix Rose   
 Bertel Roth   
 Anne Ryg – Janne 
 Christin Smith   
 Erik David Thiis-Evensen   
 Pia Tjelta – Michelle 
 Tor Våge   
 Hosna Arzani – Jente på kafe (ikke kreditert)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Filmer fra 2005
Norske filmer fra 2000-årene
Norske dramakomedier
Norskspråklige filmer
Filmer med vinnere av Kanonprisen
Hanne Kvist

Hanne Kvist (født 20. mai 1961 i Skjern i Danmark) er en dansk forfatter, grafisk designer og illustratør. Hun er særlig kjent for flere bøker for barn og unge, hvorav romanen Drengen med sølvhjelmen også er utgitt på nynorsk som Guten med sølvhjelmen i 1999.

Hanne Kvist ble utdannet som grafisk designer ved den Grafiske Højskole i 1983. Hun har mottatt flere litterære priser i Danmark for arbeidet sitt, blant annet Danmarks Skolebibliotekarers Børnebogspris i 2005.

Bokutgivelser

Barnebøker 
 1995: Alle tiders rejse. Historien om den længste dag i Oskars og Alvildas liv –  billedbok skrevet sammen med Ida Toldbod, tegninger av Hanne Kvist, utgitt på forlaget Gyldendal
 1996: Der er krummer i bager Svendsen – billedbok sammen med Ida Toldbod, tegninger af Hanne Kvist, utgitt på forlaget Gyldendal
 1999: Drengen med sølvhjelmen – roman med vignetter av forfatteren, utgitt på forlaget Forum
 2000: Fandens fødselsdag – billedbok med illustrasjoner av forfatteren
 2001: Hund i himlen  – roman med tegninger af forfatteren
 2004: Hr. Lykke : kaos og kærlighed i hr. Lykkes kitteludlejning – roman med illustrasjoner av Lilian Brøgger
 2004: Osvald og gåden om ketchup – billedbok med illustrasjoner av Rasmus Bregnhøi
 2004: Jeg er Frede (men det er ikke altid det de andre kalder mig) – billedroman med illustrasjoner av Cato Thau-Jensen
 2005: Lille Nø – billedbok med illustrationer av Hanne Bartholin
 2005: Os to uden sutsko – billedbok med illustrasjoner av forfatteren
 2006: Fis & fakta om fordøjelsen – faktabok sammen med Ida Toldbod
 2007: Hvis.Du.Ser.Noget.Sig.Noget – roman sammen med Martin Glaz Serup

Illustrasjoner i billedbøker for barn 
 1998: Louis Jensen: Hendes Kongelige Højhed Museprinsessen 
 1999: Mats Letén: Historien om Elmer og Elvira – Gyldendal

Eksterne lenker 
 Egen kort biografi på www.litteratursiden.dk (på dansk)
 Danmarks Skolebibliotekarers Børnebogspris til Hanne Kvist 2005 

Danske barnebokforfattere
Danske illustratører
Personer fra Skjern
Fødsler i 1961
Joel

Joel er et engelsk og nordisk mannsnavn med hebraisk opprinnelse. Navnet har finsk og svensk navnedag 13. juli og har norsk navnedag 28. januar etter 2016.

Etymologi
Joel har opprinnelse i det hebraiske navnet Yôʾēl () som betyr «Jahve er Gud». Joel er også en norsk dialektform av Ljøl, og en svensk latinisert form av Gjord.

Utbredelse
I England ble Joel tatt i bruk som fornavn etter den protestantiske reformasjonen på midten av 1500-tallet. Navnet er kjent brukt i Sverige fra 1584 og i Norge fra 1700-tallet.

I Sverige har Joel vært mest brukt fra 1980-årene.

Joel er i dag det mest brukte mannsnavnet i Filippinene.

|}

Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
 Joel Brand (1906-1964) , transilvansk-tysk sjømann kjent for sin innsats for å redde ungarske jøder under andre verdenskrig
 Joel Sternfeld (f.1944), amerikansk fotograf
 Joël Robuchon (1945-2018), fransk kokk
 Joel Kotkin (f. 1952), amerikansk professor
 Joel Pett (f. 1953), amerikansk serietegner
 Joel Osteen (f. 1963), amerikansk predikant
 Joel McHale (f. 1971), amerikansk komiker
 Joel «The Hammer» Hanrahan (f. 1981), amerikansk baseballspiller
 Joel Parkinson (f. 1981), australsk surfer
 Joel Dyrhovden (f. 1989), norsk skiløper og motbakkeløper
 Joel Crouse (f. 1992), amerikansk countryartist
 Joel Rafael, amerikansk folkemusiker
 Joel Ystebø, (f. 2001), norsk politiker 

Navnet er også brukt som etternavn:
 Billy Joel (f. 1949), amerikansk pianist og sanger
Joel Edgerton (f. 1974), australsk skuespiller
Joel Coen (f. 1954), amerikansk regissør og produsent

I Bibelen

Joel er navnet på flere personer i Bibelen, blant andre:

 Joel (hebraisk:  – Yôʾēl; gresk:  – Iōḗl), sønn av Petuel, en profet og forfatter av Joels bok.
 Joel, sønn av Samuel, virket som dommer sammen med broren Abia. De dømte imidlertid ikke rettferdig. Joel ble far til tempelsangeren Heman.

Referanser

Eksterne lenker

Mannsnavn
Bibelske personer
Navn brukt i Bibelen

en:Joel (given name)
Lydia Cheromei

Lydia Cheromei (født 15. mai 1977 i Kenya) er en kenyansk  langdistanseløper.  Cheromei vant bronsemedalje på 10 000 meter under junior-VM i friidrett i 1990, og junior-klassen i terrengløp under i VM i 1991.

I 2006 testet hun positivt på Klomifen, og ble med det suspendert fra mai 2005 til mai 2007.

Broren hennes Joseph Cheromei driver også med løping.

Høydepunkter

Personlige rekorder 
 1500 meter – 4:13.06 min (2000)
 3000 meter – 8:29.14 min (2000)
 5000 meter – 14:46.72 min (1997)
 10 000 meter – 31:41.09 min (1992)
 10 kilometer – 31:33 min (2004)
 15 kilometer – 47:02 min (2004)
 Halvmaraton – 1:09:00 timer (2004)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kenyanske langdistanseløpere
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1992
Deltakere for Kenya under Sommer-OL 1992
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Kenya under Sommer-OL 1996
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Kenya under Sommer-OL 2000
Personer fra Baringo County i Kenya
Slim Harpo

Slim Harpo (født James Moore 11. januar 1924, død 31. januar 1970) var en amerikansk bluessanger og munnspillspiller.

På slutten av 1930-tallet og på 1940-tallet fremførte han country blues på lokale utesteder som Harmonica Slim. Han akkompagnerte senere sin svoger Lightnin' Slim både i studio og på konsert, før han i 1957 gjorde sine første innspillinger. Han ga ut en serie RnB-singler som ble populære, blant dem «Rainin' In My Heart» fra 1961, som ble et gjennombrudd for Slim i USA.

Rolling Stones ga ut versjoner av Harpos sanger «I'm a King Bee» på deres debutalbum, og «Shake Your Hips» på Exile on Main St. etter hans død i 1972. «Shake Your Hips» dannet grunnlag for første del av ZZ Tops «La Grange» i 1973. Harpo var aldri fulltids musiker og hadde en egen lastebilbedrift. Han døde overraskende av hjerteattakk i 1970, 46 år gammel. 

Like etter hans død ble samlealbumet He Knew the Blues utgitt i februar 1970, som en minneplate med biografi skrevet av Melody Maker.

I 1985 ble Harpo posthumt valgt inn i Blues Hall of Fame.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Bluesmusikere fra USA
Sangere fra USA
Munnspillspillere fra USA
Blues Hall of Fame
Personer fra Baton Rouge
Merkaba

Merkaba også stavet, Merkabah er det guddommelige lys som blir brukt av de oppstigende mestrene for å kontakte de som er tunet inn med de høyere verdener. «Mer» betyr lys. «ka» betyr energi. «ba» betyr sjel. Mer-Ka-ba betyr sjel omringet av energifelt av lys. Det ligner energien som i menneskets DNA. Enkelte tror at det binder sammen sjelen fra en dimensjon til en annen.

I moderne esoteriske læretekster blir det fortalt at merkaba er en interdimesjonal vei, eller metode som består av likevektig størrelse, til tetrahedra av lys fra en felles kilde. Platon var inne på tanken da han selv er omtalt om disse geometriske figurene. Se mer info om Platon.

New age
Ernst Bergmann

Ernst Bergmann (født 7. august 1881 i Colditz i Sachsen i Tyskland, død 16. april 1945 i Naumburg) var en tysk filosof og forkjemper for nasjonalsosialismen.

Han studerte filosofi og tysk filologi ved Universitetet i Leipzig og fikk doktorgrad i 1905. Deretter fortsatte han med studier i Berlin. Senere vendte han tilbake til Leipzig der han ble privatdosent ved universitetet i 1911, og professor i 1916.

Han utviklet en religiøs filosofi med mystiske aspekter. Den «völkisch-religiøse» bevegelse som var så viktig i - sammen med folk som Herman Wirth, Artur Dinter og Ludendorfferne - er blitt beskrevet som «et utfløde av en protestantisme som manglet enhver kirkelig forankring og dermed ble stadig mer styrt av sine egenåpenbaringer». 

Senere sluttet han seg til nasjonalsosialismens tankegods og ble en av nazismens fremste akademiske forkjempere. 

Hans arbeider Die deutsche Nationalkirche og Die natürliche Geistlehre ble satt på Vatikanets liste over forbudte bøker (Index Librorum Prohibitorum) i hhv.  in 1934 og 1937.

I verket Die 25 Thesen der Deutschreligion anså han at Det gamle testamente og deler av Det nye testamente ikke var passende for Tyskland. Han hevdet at Jesus ikke var jøde, men snarere av nordisk bakgrunn. Han foreslo Adolf Hitler som den nye  messias, og anså hakekorset som et egnet symbol som kunne erstatte det kristne kors.

Han meldte seg inn i NSDAP i 1930, men under krigen ble han stadig mer fremmedgjort av regimet og i 1943 ble han ekskludert fra partiet.

Han begikk selvmord i 1945 etter at de allierte inntok Leipzig.

Bibliografi 
 Erkenntnisgeist und Muttergeist. Eine Soziosophie der Geschlechter, 1932.
 Die Deutsche Nationalkirche, 1933.
 Deutschland, das Bildungsland der neuen Menschheit. Eine nationalsozialistische Kulturphilosophie, 1933.
 Die 25 Thesen der Deutschreligion. Ein Katechismus, 1934.
 Die natürliche Geistlehre. System einer deutsch nordischen Weltsinndeutung, 1937.

Litteratur
 Ekkehard Hieronimus: Zur Religiosität der völkischen Bewegung. I: Hubert Cancik (Hrsg.): Religions- und Geistesgeschichte der Weimarer Republik. Patmos, Düsseldorf 1981, ISBN 3-491-77248-6

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Colditz
Tyske filosofer
Tyske nazister
Tyskere fra første verdenskrig
Tyskere fra andre verdenskrig
Personer tilknyttet det tredje rike
Medlemmer av NSDAP (innmeldt 1925–1932)
Tysk militærpersonell (Hæren i Keiserrike)
Nikita Bitsjurin

Nikita Jakovlevitsj Bitsjurin (Никита Яковлевич Бичурин) (født 29. august 1777, død  11. mai 1853), bedre kjent under sitt munkenavn Iakinf (Иакинф), Iakinf  Bitsjurin, var en russisk sinolog.

Han kom fra en tsjuvasjisk prestefamilie og studerte ved det russisk-ortodokse presteseminaret i Kazan. I 1802 ble han tonsurert og så sendt til Beijing i Kina. Der tilbragte han de neste 14 år av sitt liv. Han interesserte seg sterkt for Kinas historie og kinesisk språk. Denne interessen var så altoppslukende at den religiøse iver kom i annen rekke.

Han ble til slutt ble anklaget for religiøs slapphet, fratatt sin abbedrang og fengslet i Valamoklosteret i Ladoga. Der oversatte han mane gamle kinesiske dokumenter som tidligere hadde vært ukjente for europeerne. Hans forfatterskap innen kinesisk og mongolsk historie ble etterhvert meget omfattende, og det gikk også inn på områdenes geografi, landbruk, religion og statistikk. 

I 1837 åpnet han den første språkskole for kinesisk i Den russiske rike. Hans bidrag til kinaforskningen var grunn til at han ble opptatt som medlem av de russiske, prøyssiske og franske vitenskapsakademier.

Referanser

Eksterne lenker 
 Russiskspråklig biografi

Russiske sinologer
Russiske misjonærer
Ortodokse misjonærer
Russiske prester
Misjonærer i Kina
Kristne munker