alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Eton College

Eton College er en privatskole i den engelske byen Eton, vest for London. Den eksklusive skolen er for gutter i alderen 13–18 år, det vil si ungdoms- og videregående trinn. 

Det er omkring 1200 elever. En liten andel særlig begavede elever med såkalt King's Scholarship får dekket noe av studieavgiftene, men de fleste betaler omkring 30 000 pund i året. Til gjengjeld får de svært gode bo- og læreforhold. Som på de fleste boarding schools, kostskoler, i England er gjennomsnittskarakterene veldig gode, og Eton er rangert blant Storbritannias topp tre skoler i få sine elever inn i universitetene Oxford og Cambridge.

Skolens tidligere elever er kjent som «Old Etonians». Et særpreg ved skolen er de gammeldagse tradisjonene som holdes i hevd. Dette inkluderer en uniform som består av livkjole og smalstripede bukser. Uniformen ble først brukt i sørgeperioden etter kong Georg III, og brukes nå i skoletiden.

Historie

King's College of Our Lady of Eton ble grunnlagt av Henrik VI i 1440. Formålet var å gi gratis utdannelse til 70 fattige studenter, som senere skulle studere videre ved King's College i Cambridge, grunnlagt av samme konge året etter. Omkring halvparten av den første staben, samt den første rektoren, ble overført fra William av Wykehams Winchester College. Denne skolen var modell for Eton.

Nicholas Udall, rektor fra 1534 til 1541, er kjent som den første person som ble fengslet for brudd på Buggery Act av 1533, en lov mot homoseksuell omgang.

I det 17. århundre var den ikke lenger en skole bare for utvalgte studenter, og det ble populært blant rike familier å sende sønner dit.

Nordmenn ved Eton 
Claus Huitfeldt (1941–1945)
Charlie Siem (1999–2004)
Christian Bjelland V (2001–2006)

Referanser

Litteratur 

 Nevill, Ralph (1911): Floreat Etona: Anecdotes and Memories of Eton College. London: Macmillan. OCLC 1347225.
 McConnell, J.D.R. (1967): Eton: How It Works. London: Faber and Faber. OCLC 251359076.

Eksterne lenker 

 Offisielt nettsted
 Eton College, Independent Schools Inspectorate

Skoler i Storbritannia
Privatskoler
Internatskoler
Vernede byggverk i England
Berkshire
Etableringer i 1440
Utdanningsinstitusjoner etablert på 1400-tallet
1440 i England
Maidenhead

Maidenhead er en by i Berkshire, England. Den er administrasjonssenter for den enhetlige myndigheten Windsor and Maidenhead. Byen ligger ved Themsens vestbredd.

Navnet Maidenhead stammer fra et område ved elven hvor «New wharf» (Ny brygge/kai) eller «Maiden Hythe» ble bygget, antagelig allerede i angelsaksisk tid. Muligens ble Great Hill of Taplow, som ligger i nærheten, kalt for «Mai Dun» av britonerne i tiden før angelsakserne, dun har betydningen festning eller bygdeborg. Hvis det er tilfelle kan Maidenhead være en korrupsjon av Mai Dun. Selve bysentrum ble tidligere kalt for «South Ellington» og er nedtegnet i Domesday Book som Ellington i hundredet Beynhurst.

Like utenfor byen ligger landsbyene Taplow, Cookhams (Cookham Village, Cookham Rise og Cookham Dean) og Holyport.

Great Western Railway går gjennom byen, og gir via Maidenhead stasjon, gode forbindelser til London og andre steder. Jernbanebroen ble bygget av Isambard Kingdom Brunel, og er kjent for sine buer murt med flate teglsteiner

Maidenhead ligger i et område lands motorveien M4 som kalles Silicon Corridor, hvor en rekke høyteknologiske bedrifter har etablert seg. Mange av innbyggerne pendler til London, Slough eller Reading.

Bynavnet er kjent for radioamatører fra begrepet Maidenhead Locator System, en standard for lokalisering av posisjoner. Standarden ble vedtatt på en konferanse i byen i 1980.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 The Royal Borough of Windsor and Maidenhead
 Maidenheadtown.org

Byer i Berkshire
Byer ved Themsen

Domesday Book
Taplow

Taplow er en landsby og et verdslig sogn i distriktet South Bucks i det seremonielle grevskapet Buckinghamshire, England. Det ligger i nærheten av Maidenhead. I henhold til folketellingen i 2011 var det 1 669 innbyggere i landsbyen.

Historie 
Navnet er av angelsaksisk opprinnelse, og betyr «Tæppas høyde». I Domesday Book er landsbyen skrevet inn som Thapeslau. Gravhaugen til Tæppa fra angelsaksisk tid (tidlig middelalder) kan fortsatt bli sett og betydningsfull historiske gjenstander utgravd derfra i 1883 er i dag tatt vare på av British Museum. Fremst av disse en beltespenne av gull. Funnene var de rikeste fra denne perioden av Englands historie inntil utgravningen ved Sutton Hoo i 1939. Taplow Court i nærheten er også lokaliseringen av en bygdeborg fra tidlig jernalder. Det ble senere et sete for en herregård.

Herregården Taplow Court er nå hovedkvarter for den engelske avdelingen av den buddhistiske organisasjonen Soka Gakkai International. Det ligger også en annen herregård i Taplow, Cliveden, som eies av National Trust.

Referanser

Eksterne lenker
 Landsbyens nettsted

Landsbyer i Buckinghamshire
Byer ved Themsen
Domesday Book
Støv på hjernen (1959)

Støv på hjernen er en norsk film fra 1959 bygget på Eva Ramms suksessroman Med støv på hjernen. Filmen er produsert av Contact Film A/S og regissert av Øyvind Vennerød, manus ved Jørn Ording og Øyvind Vennerød. Den hadde premiere 16. september 1959.

Dansk versjon (1961) 
I 1961 ble det laget en dansk film basert på den norske filmen fra 1959. Også den danske filmen hadde tittelen Støv på hjernen. Det danske manuskriptet tok utgangspunkt i Eva Ramms og Øyvind Vennerøds arbeid, bearbeidet av Aage Stentoft og Arvid Müller. Regien på den danske filmen var ved Poul Bang, og Dirch Passer og Helle Virkner spilte to av de mest sentrale rollene.

Rolleliste (1959)

Eksterne lenker 
 
  Støv på hjernen på NRK.no/NorgesGlasset 
  Støv på hjernen på FilmKlubb.no

Filmer fra 1959
Norske filmer fra 1950-årene
Norske filmkomedier
Sort-hvitt-filmer
Filmer basert på bøker
Norskspråklige filmer
Carl Spitteler

Carl Friedrich Georg Spitteler (født 24. april 1845, død 29. desember 1924) var en sveitsisk dikter. Han fikk Nobelprisen i litteratur i 1919. Svenska Akademin begrunnet tildelingen med særlig tanke på hans mektige epos Olympischer Frühling.

Referanser

Litteratur 
 .

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Sveitsiske forfattere
Lyrikere
Nobelprisvinnere (litteratur)
Personer fra kanton Basel-Landschaft
Fødsler i 1845
Dødsfall i 1924
Frisisk

Frisisk (vestfrisisk: Frysk; saterfrisisk: Fräisk; nordfrisisk: Friisk, fresk, freesk, frasch, fräisch, freesch) er et vestgermansk språk som tales av deler av den nederlandske og tyske befolkningen. Frisisk regnes som det germanske språk som står nærmest engelsk etter skotsk.

Språket kan deles i tre dialekter, som ofte også anses som egne språk:
 Vestfrisisk snakkes av 440 000 personer i den nederlandske provinsen Friesland/Fryslân, dvs. av 70 % av provinsens befolkning.
 Østfrisisk er dødd ut i sitt opprinnelige område (Øst-Friesland). I Saterland - et område nær byen Cloppenburg som har blitt kolonisert av østfriser mellom 1100- og 1400-tallet - snakkes det derimot fortsatt en variant av det østfrisiske språket, saterfrisisk (ca.  brukere).
 Nordfrisisk snakkes av 10 000 personer i Nord-Tyskland (6 % av befolkningen i kretsen Nordfriesland). De nordfrisiske dialektene er så forskjellige at man ikke har kunnet enes om et felles skriftspråk. Man antar at grunnen til de store dialektforskjellene er at utvandringen av frisisktalende mot Nord-Friesland skjedde i minst to bølger, hvorav den ene slo seg ned på fastlandet og den andre på øyene.

Vest- og nordfrisisk har fått status som offisielle språk i sine respektive områder.

Se også 
 Friesland

Referanser 

Germanske språk
Språk i Nederland
Språk i Tyskland
Friesland
Watford (Northamptonshire)

Watford er en landsby og verdslig sogn i distriktet Daventry i grevskapet Northamptonshire, England. Den er kjent av mange ettersom den ligger rett ved det store motorveiserviceområdet Watford Gap, det første av mange slike områder i Storbritannia. Ved folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet (inkludert Murcott) 320 innbyggere.

Et viktig vertshus på hestetransportruten mellom nord og sør lå her, og bygningen står fortsatt ved serviceområdet. Den ble fram til 2000 Watford Gap pub, men ble da stengt ettersom den trenger restaurering. Her ligger også, Watford Gap service, Storbritannias eldste bensin og servicestasjon som åpnet i 1959.

Begrepet «nord for Watford» brukes ofte for å beskrive Storbritannia nord for London. Det er uklart om det er byen Watford i Hertfordshire, som var det første stedet hvor man skiftet hester under reiser nordvestover fra hovedstaden, eller denne landsbyen det siktes til. 

Hovedstrukturen til sognekirken, dedikert helgenene Peter og Paulus, ble reist på 1300- og 1400-tallet.

Referanser

Eksterne lenker 

 Watford Village
 Pictures of Watford, Pictures of England

Landsbyer i Northamptonshire
Øyvind Skaldespiller

Øyvind Finnsson Skaldespiller (norrønt Eyvindr Finnsson skáldaspillir, født ca. 910, død i Alstahaug ca. 990) var en norsk skald, bonde og hirdmann. Far hans skal ha vært Finn Skjålge, som var lendmann, bosatt på Ura gård. Øyvind ble gift med Gunnhild som var datter til Halvdan jarl; hennes mor var Ingebjørg, datter til kong Harald Hårfagre.  Øyvind og Gunhild var foreldre til vikingehøvdingen Hårek fra Tjøtta.

Øyvind var den siste kjente norske hirdskald og diktet for kong Håkon den gode, og senere hos kong Harald Gråfell.  Øyvinds mest kjente kvad var «Hákonarmál», som påpeker Håkon den godes enorme mot, død, og senere ankomst til Valhall, i anledning slaget på Fitjar i 961. Deler av et vers er lånt fra eldre diktning, som Hávamál, hvilket er et moderne trekk, men ikke vanlig i samtiden.

I et annet kvad, «Håleygjatal» (Háleygjatal)  skisseres opptil 25 slektsledd av ladejarlenes ætt fra Sæming til Håkon Ladejarl (død 995). Snorre Sturlason påpekte betydelige likheter med Tjodolv fra Kvines verk, «Ynglingatal». Dog regnes oppregningen som historisk korrekt, og er således et særs viktig bidrag.

Tilnavnet «Skaldespiller» (skaldeforderver) var et tilnavn han fikk for å ha lånt eller sitert fra Håvamål, og ved at han var så dyktig at han ødela for de andre skalder. Tilnavnet var en hedersbetegnelse i samtiden, og ikke en anklage om plagiat som ettertiden ofte har påstått.

Ved Tjøtta kirke står det en minnebauta over Øyvind Skaldespiller.

I 1995 utga Landbruksforlaget romanen Hammer og Kors av Ståle Botn, der Øyvind Finnson Skaldespiller er hovedpersonen.

Referanser

Eksterne lenker
 Hákonarmál av Øyvind Skaldespille på norrønt fra Prosjektet «Norrøne Tekster og Kvad»
 Háleygjatal av Øyvind Skaldespille på norrønt fra Prosjektet «Norrøne Tekster og Kvad»

Skalder
Nordmenn fra vikingtiden
Bowes-Lyon

Bowes-Lyon er en britisk adelsslekt fra Skottland. 

Det mest kjente medlem av slekten var dronningenmoren, Elizabeth Bowes-Lyon (1900–2002). Hun var datter av den 14. greven av Strathmore og Kinghorne, Claude Bowes-Lyon (1855–1944) og hans hustru, født Cecilia Nina Cavendish-Bentinck (1862–1938).

Dronningmoren ble født på Glamis Castle, som i århundrer har vært tilholdsstedet til slekten Bowes-Lyon, den 4. august 1900. Hun ble døpt Lady Elizabeth Angela Marguerite Bowes-Lyon. Faren Claude ble greve i 1904 og da han døde i 1944 ble han etterfulgt av sønnen Patrick Bowes-Lyon, som den 15. greven.

Historie 
Glamis var opprinnelig en jakthytte for de tidlige kongene i Skottland som etter hvert ble utbygget med et festningsanlegg. I 1034 ble kong Malcolm II av Skottland såret i et slag ikke langt unna og døde på slottet i et rom som fortsatt har navn etter ham. I 1376 ble sir John Lyon, som har påstått slekt tilbake til de tidligste keltiske tider, skjønt navnet tyder på en fransk-normannisk opprinnelse slik som de fleste skotske adelige, gift med prinsesse Joanna Stewart, en enke etter Sir John Keith og datter av kong Robert II av Skottland. Kongen ga det føydale baroniet Glamis til sin svigersønn. Lyon ble drept i en duell ved Balhall (Angus) av Sir James Lindsay av Crawford. Lyon ble begravd i Scone Abbey og ble etterfulgt av sin eneste sønn.

Lyon-familien gjorde det godt i de neste århundrene. I 1606 ble familien ansett som den rikeste i Skottland. Et vendepunkt skjedde da John Lyon, 2. jarl av Kinghorne, (1596–1646) brukte det meste av familieformuen på å finansierte hæren til det som ble kalt Covenanting-bevegelsen (1638–1649), hvilket førte ham i fengsel. Patrick Lyon, 3. jarl av Kinghorne (1643–1662) reddet familiens formue og ble jarl av Strathmore og Kinghorne, en tittel som har overlevd til våre dager. På 1700-tallet giftet John Lyon, 9. jarl av Strathmore og Kinghorne (1737–1776) seg med en rik arving, Mary Eleanor Bowes. Han ble senere Lord Bowes og arvet eiendommer i England og adopterte navnet Bowes og familienavnet ble deretter Bowes-Lyon.

Dronningmorens søsken var, i kronologisk rekkefølge:
 Violet Bowes-Lyon (1882–1893)
 Mary Bowes-Lyon (1883–1961)
 Patrick Bowes-Lyon (1884–1949)
 John Bowes-Lyon (1886–1930)
 Alexander Bowes-Lyon (1887–1911)
 Fergus Bowes-Lyon (1889–1915)
 Rose Bowes-Lyon (1890–1967)
 Michael Bowes-Lyon (1893–1953)
 David Bowes-Lyon (1902–1961)

Bestefaren var Claude George Bowes-Lyon (1824–1904), den 13. greven, gift med Frances Dora Smith (1832–1922).

Britisk adel
A21 (Storbritannia)

A21 er en større vei fra London i det sørøstlige London til Hastings i East Sussex. 

Fra Lewisham går den sørøstover gjennom Bromley og utenfor Orpington. Den krysser grensen til Kent i nærheten av Sevenoaks, og her kommer M25, ringveien rundt London, inn på A21. Den blir herfra en firefeltsvei fram til et punkt sør for Tonbridge. Med unntak av en omkring 5 km lang strekning ved Pembury nær Tunbridge Wells er den en tofeltsvei det aller meste av den gjenværende strekningen. 

Det er planlagt at veien i løpet av 2005 skal legges utenom Lamberhurst, og det er allerede laget en ny trasé som går utenom Robertsbridge. Før den når Hastings går den gjennom Battle, der slaget ved Hastings sto. 

A0021
Kognat (genealogi)

Kognater innen genealogien betegner de aner man nedstammer fra gjennom ett eller flere kvinneledd, dvs. forfedre som ikke er enten ens far eller hans far eller hans far igjen, osv., og som derfor tilhører en annen slekt (i ordets snevre (tradisjonelle) forstand) enn ens egen. Et annet begrep for en persons mor og hennes aner er «spinnesiden».

Det komplementære begrepet er agnater eller «sverdsiden».

Slektsforskning
Rune Bratseth

Rune Bratseth (født 19. mars 1961 i Trondheim) er norsk tidligere fotballspiller. Han var sportsdirektør i  fra 1995 til 2007. Han jobber som ekspertkommentator i Viasat 4 og spesialkonsulent for Olavsfestdagene, og har sittet i Rosenborgs styre siden 2015.

Biografi 
Han er sønn av møbelhandler Ole Bratseth og sykepleier Åse Bratseth. Rune Bratseth er gift og har barn, deriblant fotballspiller Eivind Bratseth. Etter avgangseksamen ved språklinjen ved Gerhard Schønings skole og førstegangstjenesten studerte han i tre år ved Trondheim lærerhøgskole og i ett år på idrettshøgskole i byen.

Bratseth begynte å spille fotball i tiårsalderen i Trondheim-klubben Nidelv, der han ble værende i elleve år. Karrieren som toppspiller startet hos  som følge av at daværende Rosenborg-spiller Knut Thorbjørn Eggen tipset klubben sin om ham. På høsten i 1982 var Eggen invitert til å være dommer under en fotballturnering der ungdommer fra ulike kristne menigheter stilte med egne fotballag. Bratseth stilte for et lag som representerte Indremisjonen. Eggen ble så imponert over Bratseth at han fikk ordnet med prøvespill for Rosenborg, som igjen førte til kontrakt med klubben.
Bratseth spilte for Rosenborg i sesongene 1984–1986, og deretter for den tyske klubben Werder Bremen 1987–1994. Her hadde Bratseth stor suksess og var med på å vinne Bundesliga i 1988 og 1993, den tyske cupen i 1991 og 1994 samt cupvinnercupen i 1992. Han fikk sin landslagsdebut i 1986 i en privatkamp mot Grenada, som Norge vant 2–1. Han spilte 60 kamper for  i løpet av en periode på åtte år og scoret fire mål. Han ble tildelt Olavstatuetten i 1993. Bratseth la opp i 1994 etter å ha spilt 230 A-kamper for Werder Bremen. I 1995 takket han nei da Alex Ferguson forsøkte få ham til å snøre på seg fotballskoene igjen for å hente ham til . Bratseth har også avslått overganger til  og .

Under prisutdelingene av Ballon d'Or, en kåring av verdens beste spiller, endte Bratseth i 1992 på 20. plass og i 1993 på 15. plass.

I 2010 ble Bratseth ansatt som spesialkoordinator og prosjektansvarlig i Olavsfestdagene.

Med tiden 4,69 sekunder ble han notert med en av de raskeste tidene av en norsk fotballspiller på 40-meters sprint.

Bratseth har tilkjennegitt et kristent livssyn.

Meritter 
 1985: Seriemester med Rosenborg
 1988 og 1993: Bundesligamester med Werder Bremen
 1991 og 1994: Tysk cupmester
 1992: Vant cupvinnercupen med Werder Bremen

Karriere som spiller 

* Kun seriekamper.

Utmerkelser 
Bratseth ble i 1994 tildelt St. Olavsmedaljen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
  Ukas legende: Rune Bratseth

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Spillere i Fotball-VM 1994
Fotballspillere for Rosenborg BK
Norske fotballspillere i Tyskland
Ekspertkommentatorer (sport)
Fotballspillere for SV Werder Bremen 1899
Fotballspillere for Nidelv IL
Vinnere av Kniksenprisen
Personer fra Trondheim kommune
St. Olavsmedaljen
De forente nasjoners økonomiske kommisjon for Europa

De forente nasjoners økonomiske kommisjon for Europa (engelsk: United Nations Economic Commission for Europe; forkortet UNECE) er FNs organ for økonomisk samarbeid i Europa. UNECE har 55 medlemsstater og rapporterer til FNs økonomiske og sosiale råd. Kommisjonen konsentrerer seg om økonomisk analyse, statistikk, miljø, bærekraftig energi, handel, industri- og næringsutvikling og transport (europaveinettet forvaltes av UNECE). UNECEs hovedkontor ligger i Genève i Sveits. Organets generalsekretær er Sven Alkalaj.

Referanser

Eksterne lenker
 

FN-organisasjoner
Organisasjoner etablert i 1947
Internasjonale relasjoner i 1947
John Cale

John Cale (født 9. mars 1942) er en britisk musiker, og var sammen med Lou Reed en av hovedmennene i rockegruppen Velvet Underground. Cale, som har klassisk skolering, var kanskje en av de viktigste bidragsyterne til Velvet Undergrounds tidlige eksperimentelle lydbilde. Cale forlot bandet etter albumet White Light/White Heat, og har siden gitt ut en rekke soloalbum og samarbeidsprosjekter både innen rock og klassisk musikk. 

I 2003 gav han ut sitt første soloalbum på syv år, Hobosapiens, som hadde sterke innslag av moderne elektronisk musikk. To år senere, i 2005 gav han ut oppfølgeren Black:Acetate som musikalsk sett fortsatte i noe samme sporet som forgjengeren. 1. oktober 2012 kom studioalbumet Shifty Adventures in Nookie Wood. 

Cale ble i dronningens fødselsdagsliste for 2010 utnevnt til medlem av Order of the British Empire for fortjenester av musikk og kunst.

Utgivelser 
 Vintage Violence (1970)
 Church of Anthrax (med Terry Riley; 1971)
 The Academy in Peril (1972)
 Paris 1919 (1973)
June 1, 1974 (1974)
 Fear (1974)
 Slow Dazzle (1975)
 Helen of Troy (1975)
 Honi Soit (1981)
 Music for a New Society (1982)
 Caribbean Sunset (1984)
 Artificial Intelligence (1985)
 Words for the Dying (1989)
 Songs for Drella (med Lou Reed; 1990)
 Wrong Way Up (med Brian Eno; 1990)
 Last Day on Earth (med Bob Neuwirth; 1994)
 Walking on Locusts (1996)
 HoboSapiens (2003)
 blackAcetate (2005)
 Shifty Adventures in Nookie Wood (2012)
 M:FANS (2016)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Britiske bassister
Britiske låtskrivere
Walisiske sangere
Britiske plateprodusenter
Order of the British Empire (OBE)
Medlemmer av Rock and Roll Hall of Fame (gruppemedlem)
Personer fra Carmarthenshire
Rubicon

Rubicon (lat. Rubico, it: Rubicone, til 1933 kalt Fiumicino) er navnet på en grunn elv i Nord-Italia.
Elven er trolig den samme som den historiske Rubicon.

Historie 
I romertiden løp den fra Appenninene og ca 80 kilometer til Adriaterhavet i det sørlige Emilia-Romagna mellom Ariminum og Caesena.

Elven er kjent fra romersk lovgivning som forbød noen å krysse den med militærstyrker. Dette var for å hindre interne militære trusler mot det romerske senatet, og ville bli ansett som et opprør. Julius Cæsar krysset elven i år 49 f.Kr., angivelig den 10. januar ifølge den romerske kalenderen, og brøt slik denne loven, og innledet Cæsars borgerkrig. Siden elven gjennom århundrene senere har endret løp flere ganger, er det umulig i dag å fastslå nøyaktig hvor Rubicon rant da Cæsar og legionene krysset den. Den er for ettertiden mest kjent for Cæsars berømte utsagn da han krysset elven: alea iacta est,  – «terningen er kastet».

Uttrykket «å gå over Rubicon» eller «å krysse Rubicon» henviser til å ta det avgjørende skrittet uten mulighet til å endre på det i ettertid.

Elva Fiumicino ble identifisert som Rubicon i 1933 og deretter omdøpt av Benito Mussolini. Denne teorien ble bekreftet i 1991. Identifiseringen er imidlertid fortsatt omstridt. Elvene Pisciatello og Uso er også foreslått som kandidater.

Norsk historie 
Avisa Verdens Gang skrev i 1880 om statsrådssaken at «Stortinget står ferdigt til at gaa over Rubikon». Stortinget var i ferd med å vedta en promulgasjon i saken om hvorvidt regjeringens medlemmer skulle ha adgang til Stortingets møter. Dette var et viktig steg på veien mot parlamentarisme i Norge.

Agnar Mykles siste roman het Rubicon, utgitt 1965.

Referanser

Eksterne lenker 
  

Elver i Italia
Nedbørfelt til Adriaterhavet
Ord og uttrykk
Jochem Uytdehaage

Jochem Simon Uytdehaage (født 9. juli 1976 i Utrecht) er en nederlandsk skøyteløper. 

Han vant to gullmedaljer og en sølvmedalje under hurtigløpskonkurransene i Vinter-OL 2002 i skøytehallen Utah Olympic Oval i Salt Lake City. Han vant allround-VM i 2002, og har blitt europamester to ganger (2002 og 2005). Under OL i Salt Lake City i 2002 gikk Uytdehaage som den første i verden  meter på under 13 minutter (12.58,92), og satte i samme OL også verdensrekord på  meter med 6.14,66. Samme år ble han tildelt Oscarstatuetten.

Uytdehaage lå på toppen av Adelskalenderen fra mars 2001 til november 2005, da han ble passert av amerikaneren Chad Hedrick.

Personlige rekorder

Eksterne lenker 
 
 

Nederlandske skøyteløpere
Olympiske mestere for Nederland
Olympiske mestere i hurtigløp på skøyter
Verdensmestere i hurtigløp på skøyter – Allround
Verdensmestere i hurtigløp på skøyter – Enkeltdistanse
Europamestere i skøytesport
Olympiske sølvmedaljevinnere for Nederland
Olympiske sølvmedaljevinnere i hurtigløp på skøyter
Medaljevinnere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Nederland under Vinter-OL 2002
Skøyteløpere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Nederland i enkeltdistanse-VM på skøyter
Tidligere verdensrekordholdere i hurtigløp på skøyter
Personer fra byen Utrecht
Artikler i skøytesportprosjektet
Fødsler i 1976