alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Bjørnsletta skole

Bjørnsletta skole er en barne- og ungdomsskole på Åsjordet på Ullernåsen i bydel Ullern i Oslo. Skolen åpnet i 1981.  

Bjørnsletta skole er en barne- og ungdomsskole med tilhørende flerbrukshall. Skolen ble ferdigstilt til skolestart høsten 2014, og gjort om fra ungdomsskole med rundt 200 elever til en barne- og ungdomsskole. Skolen har plass til 792 elever, og har i tillegg en egen avdeling for barn med autisme. Uteområdet har et naturvitenskapelig tema med fokus på miljøvennlige løsninger. Det er tilrettelagt for redusert bilbruk ved skolen, blant annet ved at den er plassert inntil Åsjordet t-banestasjon på linje 3 Mortensrud-Kolsås, og den har universell utforming. Byggherre var Undervisningsbygg Oslo KF.

Dette er den første skolen i Oslo som er bygget etter passivhusstandard, og skolen er et forbildeprosjekt (FutureBuilt) der  en rekke miljøtiltak har redusert klimagassutslippene med hele 50 prosent.

Galleri

Rektorer 

 2021-: Johanna Lervik 
 2020-2021: Jan Ljøner, (til Lysejordet skole)
 2018-2020: John Myrlund, (fra Tåsen skole, til Hallagerbakken skole)
 2015-2018: Frode Westby Thorstad, (til Longyearbyen skole)
 ??-2014: Siv Lande, (til Morellbakken skole)

Referanser

Eksterne lenker
 Data og statistikk - MinOsloskole, Oslo kommune. Besøkt 5. februar 2018.
 NRK Østlandssendingen: Bygger ny Bjørnsletta skole. Omtale av ny skole. Publisert 17.01.2011.
 FutureBuilt - et forbildeprosjekt i regi av Oslo, Asker, Bærum og Drammen. Besøkt 15. april 2017.
 Brosjyre Bjørnsletta skole (PDF- 11 sider). FutureBuilt. Hentet 15. april 2017.
 Prosjektet Bjørnsletta skole - Norsk Arkitekters Landsforbund (NAL) om passivhusprosjektet Bjørnsletta skole. Besøkt 15. april 2017.
 Bjørnsletta skoles offisielle nettsted. Besøkt 15. april 2017.

Barne- og ungdomsskoler i Oslo
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1981
Byggverk fullført i 1981
Byggverk fullført i 2014
Skoler i bydel Ullern
Tom Courtney

Thomas William Courtney (født 17. august 1933 i Newark, New Jersey) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver.

Under OL 1956 i Melbourne vant Courtney gull på 800 meter, foran briten Derek Johnson på sølvplass mens nordmannen Audun Boysen løp inn til bronsemedalje. Courtney var også med på å vinne 4 x 400 stafett, sammen med lagkameratene Charlie Jenkins, Louis Jones og Jesse Mashburn, foran lagene fra Australia og Storbritannia.

OL-medaljer 
 1956  Melbourne -  Gull i friidrett, 800 meter  USA
 1956  Melbourne -  Gull i friidrett, 4 x 400 meter stafett  USA

Eksterne lenker 
 

Mellomdistanseløpere fra USA
Medaljevinnere under Sommer-OL 1956
Deltakere for USA under Sommer-OL 1956
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1956
Olympiske mestere for USA
Personer fra Newark
Bæjarins Beztu Pylsur

Bæjarins Beztu Pylsur («Byens Beste Pølser») er en pølsekiosk som ligger ved havnen i Islands hovedstad Reykjavík. Den er kjent for sine gode pølser. Flere kjendiser har spist der, blant andre Bill Clinton og James Hetfield. I 2006 ble kiosken også kårets til verdens beste pølsekiosk av den britiske avisen The Guardian.

Den vanligste varianten av pølser er «en med alt», eller på islandsk «ein(a) med öllu».

Eksterne lenker
 
 Five best European food stalls – artikkel i The Guardian

Islandsk mat
Pølser
Hurtigmat
Voltasjøen

Voltasjøen er verdens største menneskeskapte innsjø målt etter overflateareal. Den ligger i Ghana og ligger bak Akosombodemningen. Sjøen dannes av elvene Hvite Volta og Svarte Volta. Den er 520 km lang og dekker et område på  kvadratkilometer. Nedenfor demningen renner elva Volta ut i Guineabukten. Innsjøen har et stort og variert fiskeliv. 

På grunn av oppdemningen i 1960-åra var  mennesker sammen med  dyr som tilhørte dem tvunget til å flytte til andre områder, 120 bygninger ble ødelagt. Kraftverket produserer nok strøm til å dekke det meste av forbruket i landet.

Eksterne lenker 
 

Innsjøer i Ghana
Reservoarer
Knut Sæborg

Knut Oddvar Sæborg (født 9. desember 1961 i Drøbak) er en norsk tidligere sportsdanser og verdensmester.

Sæborg danset sammen med Tone Nyhagen, og de ble verdensmestere og europamestere i latinamerikansk dans i både 1987 og i 1988. De ble nummer tre i VM 1986, og nummer 2 i EM samme år. I 10-dans ble Nyhagen/Sæborg europamestere i 1986.

Etter VM-gullet i 1987 ble Nyhagen/Sæborg tildelt Morgenbladets gullmedalje. Sæborg fikk også Nesodden kommunes kulturstipend i 1987. Paret ble profesjonelle i 1989.

Sæborg har virket som internasjonal dommer i dans.

Norske dansere
Verdensmestere
Europamestere
Norgesmestere
Kongepokalvinnere
Personer fra Frogn kommune
Fødsler i 1961
Tone Nyhagen

Tone Merete Nyhagen (født 17. mars 1963 i Oslo, død 28. desember 2015) var en norsk sportsdanser og verdensmester.

Nyhagen danset sammen med Knut Sæborg, og de ble verdensmestere og europamestere i latinamerikansk dans i både 1987 og i 1988. De ble nummer tre i VM 1986, og nummer to i EM samme år. I 10-dans ble Nyhagen/Sæborg europamestere i 1986.

Etter VM-gullet i 1987 ble Nyhagen/Sæborg tildelt Morgenbladets gullmedalje. Paret ble profesjonelle i 1989.

Nyhagen virket som internasjonal dommer i dans.

Referanser 

Norske dansere
Verdensmestere
Europamestere
Norgesmestere
Kongepokalvinnere
Personer fra Oslo
Krum av Bulgaria

Krum (Крум) var hersker av Bulgaria fra et tidspunkt etter 796 e.Kr., men før 803, fram til 814. PÅ denne tiden la Krum under seg byen Serdica (dagens Sofia), som var en bysantinsk hovedby på Balkan. Under ham vokste det bulgarske territoriet seg dobbelt så stort, det bredte seg Donau til Dnieper og fra Odrin til Tatrafjellene.

Krum er også kjent som den som innførte de første skrevne lovene i Bulgaria. Michel de Montaigne nevner lovstiftinga hans, og François Rabelais beskrev Krums rike som et land uten forræderi og vold. Sønnen hans Omurtag overtok etter ham på tronen.

Bulgarias historie
Bulgarske herskere
Vetle Vinje

Vetle Vinje (født 14. mars 1962 i Oslo) er en norsk geofysiker og tidligere roer.

Karrière 

Han har hovedfag i geofysikk fra Universitetet i Oslo, og har vært forsker ved NORSAR. I 1999 forsvarte han sin doktorgrad i geofysikk ved Universitetet i Oslo. Siden 2005 har han jobbet med seismisk prosessering ved CGGVeritas.

Roing 
Vinje var tidligere aktiv som roer, og konkurrerte for Bærum Roklubb. Han var med på å vinne sølv i Sommer-OL 1988 i Seoul, på øvelsen i dobbeltfirer sammen med Lars Bjønness, Rolf Thorsen og Alf Hansen. Han var også med på å vinne sølv i VM i København året før med samme makkere. I 1984 var han med i båten som tok åttendeplass under Sommer-OL 1984 i Los Angeles.

Familie 
Han er sønn til språkprofessor Finn-Erik Vinje.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske roere
Norske forskere
Olympiske sølvmedaljevinnere for Norge
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1984
Roere under Sommer-OL 1984
Medaljevinnere under Sommer-OL 1988
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1988
Roere under Sommer-OL 1988
Personer fra Oslo
Olympiske medaljevinnere i roing
Jack Lovelock

John Edward «Jack» Lovelock (født 5. januar 1910 i Crushington nær Reefton, død 28. desember 1949 i Brooklyn, New York) var en newzealandsk friidrettsutøver og lege.

Lovelock ble født som sønn av engelske innvandrere. I Lovelocks oppvekst bodde familien i Greymouth, Temuka and Fairlie, der faren var direktør i Mount Cook Motor Company. Faren døde allerede i 1923, da Jack var 13 år gammel.

Han studerte ved University of Otago, og var med på å vinne distansen 1 engelsk mil under det newzealandske universitetsmesterskapet. I 1930 ble han tildelt Rhodes-stipendet for å besøke Exeter College ved University of Oxford, der han gikk i 1931. Her møtte blant annet Lovelock Arthur Porritt, tidligere OL-medaljør på 100 meter, som fungerte som trener og rådgiver for Lovelock.

26. mai 1932 satte Lovelock ny britisk og samvelderekord på 1 engelsk mil. To uker senere forbedret han verdenserekorden på tre kvart engelsk mil, med tiden 3.02,2, og dette gjorde at han ble regnet i favorittsjiktet til OL. Under OL 1932 i Los Angeles nådde han imidlertid ikke opp, og måtte nøye seg med 7 plass. Det neste året viet han seg utelukkende til studier og trening. I 1934 forlot han Oxford og gikk på St Mary's Hospital Medical School i London. Kort tid senere vant han tre viktig løp over en engelsk mil i Londons White City stadium, blant annet AAA-mesterskapet og Samveldelekene.

Under OL 1936 i Berlin deltok han igjen på 1500 meter. Finalen, som ble arrangert 6. august, ble fra starten dominert av Glenn Cunningham. 300 meter før mål forsøkte tittelforsvareren, italieneren Luigi Beccali, å spurte fra resten av feltet, men han måtte til slutt nøye seg med bronsemedaljen. Lovelock vant på ny verdensrekord (3.47,8), og var ved målpassering fire meter foran Cunningham på sølvplass. Dette var New Zealands første OL-gull i friidrett.

OL-medaljer 
 1936  Berlin -  Gull i friidrett, 1 500 meter

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fødsler i 1910
Dødsfall i 1949
Personer fra West Coast Region
Newzealandske mellomdistanseløpere
Olympiske mestere for New Zealand
Olympiske mestere i friidrett
Gullmedaljevinnere under samveldelekene for New Zealand
Verdensrekordsettere i friidrett
Deltakere for New Zealand under Samveldelekene 1934
Friidrettsutøvere under Samveldelekene 1934
Medaljevinnere under Sommer-OL 1936
Deltakere for New Zealand under Sommer-OL 1936
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1936
Kvarstein bru

Kvarstein bru på fylkesvei 405 i Agder krysser elva Otra mellom Øvre Mosby i Kristiansand og Kvarstein i Vennesla. Den er ei bjelkebru med lengde 132,6 meter, bygd i årene 1967-69. Brua erstattet ei tidligere fagverksbru fra 1890-årene.

Fra lyskrysset på østenden av brua er det avkjøring til Fylkesvei 1 langs østbredden av Otra til bydelen Lund i Kristiansand.

Litt lengre oppe i Otra går Sørlandsbanen over ei jernbanebru.

Kilder 
Sigurd Aas: Vegvesenets historie - Vest-Agder 1964-1989. Vegsjefen i Vest-Agder, Kristiansand 1993 (s. 254, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)

Veibroer i Agder
Bjelkebroer
Veier i Kristiansand
Veier i Vennesla
Setesdalsvassdraget
Duk

En duk er stykke tekstil, gjerne formet som en firkant eller en sirkel. Det legges som regel på toppen av et bord, ofte i den hensikt å beskytte bordet mot skader og søl. Duken kunne også skjule at bordet under var velbrukt.

Duker kan også brukes for å pynte opp. Pyntebrikker og -løpere er gjerne brodert, strikket, heklet, gimpet eller slått som nupereller. Mønstre og motiver er ikke sjelden lokalt preget, og utviklet med stor oppfinnsomhet.

Duker har tradisjonelt vært til fest. I Norden var linduker med innvevd mønster vanlige blant de velstående, mens almuen nøyde seg med vokset duk som tålte mere slitasje. Etter som bomullen fikk innpass, ble bomullsduker mer og mer vanlige.

I vår tid fåes duker som er flekkavstøtende og sjelden trenger vask. Voksdukene er oftest plastbelagt, og det fås kjøpt papirduker på ruller a 10 meter til bruk der en er garantert søling.

Begrepet duk som tekstil finner vi også i seilduk og glassfiberduk.

Eksterne lenker
 Historiske eksempler
 Hvordan velge bordduk (engelsk)

tekstiler
Interiør
Dekketøy
Andy McGuigan

Andy McGuigan (født 24. februar 1878, død 1948) var en skotsk fotballspiller.

Han spilte for Hibernian før han ble kjøpt av Liverpool i 1900.

Han er en av kun fem spillere som har scoret fem mål i en kamp for klubben. Han spilte totalt 37 kamper, og scoret 14 mål i tiden hans i Liverpool.

Se også 
 Statistikk om Liverpool FC.

Referanser

Eksterne lenker 
 Profil på LFChistory.net

Skotske fotballspillere
Fotballspillere for Hibernian FC
Fotballspillere for Liverpool FC
Personer fra Dumfries and Galloway
John Evans

John Evans (født 28. august 1929 i Essex, død 6. januar 2004) var en engelsk fotballspiller.

Evans spilte i Charlton i årene 1949–1953. 26. desember 1953 ble han kjøpt til Liverpool.
I tiden i klubben scoret han 53 mål på 107 kamper, inkludert 5 mål i en kamp mot Bristol Rovers. Han er en av kun 5 spillere som har scoret 5 mål i en kamp for Liverpool.

I 1957 skrev han under for Colchester. Han spilte også for Romford og Ford United som begge var amatørklubber før han la opp som fotballspiller.

Se også 
 Statistikk om Liverpool FC.

Referanser

Eksterne lenker 
 Profil på LFChistory.net

Engelske fotballspillere
Engelske fotballtrenere
Fotballspillere for Charlton Athletic FC
Fotballspillere for Liverpool FC
Fotballspillere for Colchester United FC
Fotballtrenere for Grays Athletic FC
Personer fra distriktet Thurrock
Svartdalen

Svartdalen er et naturområde og elvegjel i den nederste delen av den lange elvedalen som Alnaelva svinger seg gjennom.

Mye av Svartdalen tilhører strøket Kværner i Bydel Gamle Oslo, mens noe også ligger i bydelen Nordstrand og Østensjø. Svartdalen avgrenses forøvrig av Konows gate, Svartdalsveien og Arnljot Gellines vei. Enebakkveien danner skillet mot Lodalen i vest, eller Kværnerdumpa som øvre og østre delen av Lodalen tradisjonelt har blitt kalt av folk i området. Fram til midten av 1900-tallet var det store fossefall som skilte Svartdalen og Lodalen – de såkalte Kværnerfossene. Kværnerfallene ble lagt i rør i 1948.

Navnet Svartdalen kommer av de svarte fjellveggene langs sørsida av dalen. Ellers er Svartdalen et urskoglignende område der skogen har fått vokse fritt. Her vokser pil, lind, ask, alm, lønn, eik, svartor og hassel. Det er en rik edelløvskog der man kan møte både hare, bever og elg. Trærne gir spillerom for sjeldne og spesialiserte insektarter. På 1930-tallet ble Svartdalen tilrettelagt som naturpark.

Naturområdet slik det er definert av kommunen i grøntregistreringer 2009, med skogen sør for Svartdalsveien utelatt, er rundt 97 dekar stort. I den vestlige delen av Svartdalen, ned mot Enebakkveien ble det i 1993 anlagt en fem dekar stor park, Svartdalsparken. Navnet Svartdalsparken er også i bruk om hele Svartdalen.

16. mai 2011 ble turvei D10 i Svartdalen åpnet som en del av Alnastien. Turveien går langs fossen og igjennom urskogen og forbinder Bryn med Kværnerdalen, og deler av turveien går på en bordgang på høye påler gjennom et juv. Dalen der turveien går har stort innslag av gammelskog med edelløvskog, blant annet får død og døende vegetasjon ligge, som grunnlag for et stort biologisk mangfold.

Referanser

Eksterne lenker

Kværner (strøk)
Daler i Oslo
Nordlysfestivalen

Nordlysfestivalen er en musikk- og kunstfestival som avholdes årlig i januar måned i Tromsø. Festivalens formål er å profilere samtidsmusikk, verdensmusikk, klassisk musikk, folkemusikk og jazz. Hvert år deles Nordlysprisen ut til en nordnorsk kunstner.

Eksterne lenker
 Nordlysfestivalens nettside

Musikkfestivaler i Troms og Finnmark
Musikk i Tromsø
Jarle Storløkken

Jarle Glesåen Storløkken (født 1. april 1977) er en norsk gitarist, komponist og dirigent fra Lørenskog. Han har spilt i flere grupper og medvirket på mange CD-utgivelser. Han er nevøen til Ståle Storløkken. Jarle Storløkken er fast arrangør for tenThing Brassensemble, som har Tine Thing Helseth som kunstnerisk leder.

Musikalske samarbeid 
Storløkken har medvirket i eller ledet følgende band og musikalske prosjekter:
 4 Flate
 Bad Alchemy 
 Bluesbrekkerne 
 C.L.I.V.E. 
 Dead Dino Storage 
 Tarjei Grimsby Kvartett 
 Husarrest + Kong Kannibal 
 Made In Corea + Panzerpappa
 Robin Hood 
 Jarle Storløkken Kvintett 
 Per Gjermund Storrø 
 s.u.a.n. 
 Sugar Anne 
 Her Good Rockin' Daddies 
 Vangstein/Storløkken Duo
 Christianssand String Swing Ensemble
 Tine Thing Helseth Quintet

Eksterne lenker 
 Musikkguiden, Jarle G. Storløkken

Norske jazzgitarister
Fødsler i 1977
Legato

Legato (fra italiensk = bundet sammen) er et musikkuttrykk brukt for å beskrive «glidende» bevegelser i musikken. Elegant frasering i musikken utføres ofte med legatoteknikker. Stakkato er det motsatte, der hver tone markeres. Man kan få fram legato-effekten hvis man nynner en melodi på lyden «a...» (lik gregoriansk sang) i stedet for «la-la-la...» (stakkato).

Musikkterminologi
Ingvild H. Rishøi

Ingvild Hedemann Rishøi (født 24. august 1978 i Oslo) er en norsk forfatter. Hun er utdannet journalist, og arbeidet i perioden 1999–2003 som featurejournalist i Dagbladet og Dagens Næringsliv.

Hennes første novellesamling, La stå, ble hovedbok i Bokklubben Nye Bøker høsten 2007.

I 2014 kom novellesamlingen Vinternoveller. Den vant Kritikerprisen og Bokbloggerprisen, og ble nominert til Brageprisen i to klasser: kategorien for skjønnlitteratur og kategorien åpen klasse, som det året var noveller og essays. Vinternoveller vant åpen klasse. Rishøi ga bort pengepremien til miljøvernorganisasjonen Natur og Ungdom for at de skulle bruke dem til å arbeide mot utvinning av olje og gass på norsk sokkel. I 2021 ble hennes første roman Stargate. En julefortelling utgitt samtidig på norsk, svensk og dansk.

Rishøi er redaktør for bladet Avsagd Hagle, sammen med Øyunn Rishøi Hedemann, Ingrid Røise Kielland og Marianne Røise Kielland.

Bibliografi 
 2007: La stå (noveller, Gyldendal Norsk Forlag)
 2007: Unbrakomonsteret – Ikea om natten (billedbok med illustratør Inga Sætre, N.W. Damm & Søn AS)
 2011: Historien om Fru Berg (noveller, Gyldendal Norsk Forlag)
 2011: Pling i bollen. Fine og ufine barnerim (billedbok med illustratør Bendik Kaltenborn, Cappelen Damm)
 2014: Vinternoveller (noveller, Gyldendal Norsk Forlag)
 2014: Noveller i samling 2007–2014 (inneholder bøkene La stå, Historien om Fru Berg og Vinternoveller, Gyldendal Norsk Forlag)
 2021: Stargate. En julefortelling (roman, Gyldendal Norsk Forlag)

Priser 
 Språklig samlings litteraturpris 2011
 Kulturdepartementets priser for barne- og ungdomslitteratur, kategorien for beste bildebok, for Pling i bollen – fine og ufine barnerim 2011
 Sultprisen 2012
 PO Enquists pris (SE) 2013
 Brageprisen i åpen klasse, noveller og essays, 2014, for Vinternoveller
 Kritikerprisen 2014, for Vinternoveller
 Bokbloggerprisen 2014, for Vinternoveller
 Bjørg Vik-prisen 2015
 Kulturhuset Stadsteaterns internationella litteraturpris 2019 (SE), sammen med oversetterne Nils Sundberg og Stephen Farran-Lee, for oversettelsen av Vinternoveller 
 Neshornprisen (Klassekampens kulturpris) 2021
 Amalie Skram-prisen 2022

Referanser

Kilder
Presentasjon av Ingvild Hedemann Rishøi i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 
  gyldendal.no: forfatterside 
  cappelendamm.no: forfatterside

Norske novellister
Norske barnebokforfattere
Norske journalister
Vinnere av kulturdepartementets barnebokpriser
Personer fra Oslo
Vinnere av Brageprisen
Vinnere av Sult-prisen
Willie Davenport

William «Willie» Davenport (født 8. juni 1943 i Troy i Alabama, død 17. juni 2002 i Chicago) var en amerikansk friidrettsutøver og bobkjører.

Willie Davenport deltok i OL fire ganger på distansen 110 meter hekk. Under OL 1964 ble han slått ut i semifinalen med tiden 14,28. Fire år senere, under OL 1968 i Mexico by tok han gullmedalje med tiden 13,33. Dette var for øvrig en av de få korte distansene det ikke ble satt verdensrekord på under disse sommerlekene. Han kom på fjerdeplass i München i 1972, mens han oppnådde en bronsemedalje i sine siste sommerleker, i Montreal i 1976. Han vant en sølvmedalje på 110 meter hekk under de Panamerikanske leker 1967 i Winnipeg i Canada.

33 år gammel avsluttet dermed Willie Davenport sin olympiske karriere som hekkeløper. Under Vinter-OL 1980 i Lake Placid deltok Davenport i firerbob, og laget kom på 12.-plass.

OL-medaljer 
  1968  Mexico by -  Gull i friidrett, 110 m hekk  USA
  1976  Montréal -  Bronse i friidrett, 110 m hekk  USA

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Olympic gold medallist Willie Davenport dies – publisert 18. juni 2002 på IAAF sine sider.
  Willie Davenport (USA) – 110mh gold at 1968 Mexici Olympic Games på Sporting-Heroes.net
  Willie Davenport på National Track & Field Hall of Fame, USA Track & Field

Hekkeløpere fra USA
Bobkjørere fra USA
Olympiske mestere for USA
Olympiske bronsemedaljevinnere for USA
Deltagere i både vinter-OL og sommer-OL
Deltakere for USA under Sommer-OL 1964
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1964
Medaljevinnere under Sommer-OL 1968
Deltakere for USA under Sommer-OL 1968
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1968
Deltakere for USA under Sommer-OL 1972
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1972
Medaljevinnere under Sommer-OL 1976
Deltakere for USA under Sommer-OL 1976
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1976
Deltakere for USA under Vinter-OL 1980
Bobkjørere under Vinter-OL 1980
Personer fra Pike County i Alabama
Personer fra Trumbull County i Ohio
Fødsler i 1943
Dødsfall i 2002
Verdensrekordsettere i friidrett
Riksdagshuset i Stockholm

Riksdagshuset er sete for Sveriges riksdag og ligger på Helgeandsholmen i Stockholm. Det ble oppført mellom 1897 og 1905. Arkitekt var Aron Johansson.

De såkalte Riksbygningene på Helgeandsholmen ble opprinnelig oppført for både Sveriges riksdag (bygningsmassen øst for Riksgatan) og Sveriges Riksbank (bygningsmassen vest for Riksgatan). Etter at tokammerriksdagen ble erstattet av enkammerriksdagen, bygde man om den tidligere bankdelen for å romme den nye plenumssalen. I ombygningsperioden holdt Riksdagen provisorisk til i det da nyoppførte Kulturhuset ved Sergels torg. Man flyttet tilbake til Helgeandsholmen i 1983.

Oppføringen 
Under gravearbeidene sjaktet man bort 37 000 kubikkmeter masse. Under pælingen forut for byggeperioden brukte man over 9000 pæler. Grunnmuren ble oppført i 1897. Riksdagsdelen kunne innvies 12. januar 1905 og ett år senere ble riksbankdelen tatt i bruk.

Mottakelse 
Allerede ved innvielsen i 1905 møtte riksdagsbygningens utseende kritikk, mest fordi den nybarokke bygningen fremstod som lite moderne sammenlignet med jugendstilen som var i ferd med å slå gjennom.

Reparasjons- og ombygningsarbeider 
I 1938 fjernet man mange av riksdagshusets dekorative detaljer, fordi man mente det var for stor risiko for at de kunne falle ned og gjøre skade.
I 1971 ble det besluttet å gå over til enkammerriksdag.
Fra 1978 til 1980 ble Riksplan gravd ut, og området fikk på folkemunne navnet Riksgropen. Under utgravningsarbeidene oppdaget man funn fra middelalderen og senere ble Stockholms medeltidsmuseum grunnlagt på stedet.

Bildegalleri 

Parlamentsbygninger
Sveriges riksdag
Byggverk i Gamla stan
Vannbøffel

Vannbøffel, også kalt asiatisk bøffel og indisk bøffel (Bubalus bubalis) er en type okse som tilhører underfamilien oksedyr.

Vannbøffelen kan bli opp til 3 m lang og nesten 2 m høy, men pleier å være mye mindre. Dyrets horn er svingt utover og bakover og avstanden mellom hornspissene kan være over 1 m. 

Det finnes omtrent 4 000 dyr igjen av den ville vannbøffelen. Den er rangert som sterkt truet på IUCNs rødliste. Det finnes over 150 millioner dyr til sammen. Arten ble tidlig i det 19. århundre introdusert i Australia og har nå etablert seg i den nordlige delen av landet.

Vannbøffelen livnærer seg først og fremst på ferskt gress og lever i vill tilstand i fuktige gressområder, sumper og lignende terreng.

Bruksområder 
 Mozzarellaost fremstilles i Italia av melk fra vannbøffelen.
 Khoo kheer er indiske drikke av melk fra bøffel.
 Visse eksklusive bilmodeller benytter bøffelskinn som tilbehør.
 Vannbøffelhorn ble benyttet som råmateriale for bakre kompressjonslag av asiatisk komposittbue, for hårkam, og for munnstykke til ney.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Drøvtyggere
Sterkt truede arter på IUCNs rødliste
Pattedyr formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
ISSF 300 meter standardrifle

300 m standardrifle, tidligere UIT standardgevær er en av skyteøvelsene innen ISSF. Den ligner på 300 m rifle, men det er flere begrensninger på våpenet (ganske likt det som brukes i 10 m luftrifle). Skyteprogrammet består av 20 skudd i hver av de tre stillingene liggende, stående og knestående. Denne øvelsen er basert på konkurranser med armégevær, og har sine røtter helt tilbake til det 19. århundre. I de første mesterskapene ble det benyttet virkelige armégeværer, hvor man brukte modellen som vertslandet stilte med. Dagens standardrifle-øvelse ble til i 1947.

300 m standardrifle er også på programmet i de militære verdensmesterskapene (CISM).

Gjeldende verdensrekorder

Verdensmestere

Eksterne lenker
 Regler på skyting.no

Rifleskyting