alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Gadolinium

Gadolinium er et metallisk grunnstoff med kjemisk symbol Gd, atomnummer 64 og atommasse 157,25 u.

Historie 
I 1880 observerte den sveitsiske kjemikeren Jean Charles Galissard de Marignac spektrallinjer forårsaket av gadolinium i prøver av didymium og gadolinitt. Den franske kjemikeren Paul Émile Lecoq de Boisbaudran skilte ut gadolinia (gadoliniumsoksid) i 1886. Grunnstoffet i ren metallisk form ble isolert i 1935 av Georges Urbain.

Grunnstoffet er oppkalt etter oppdageren av gadolinitt, den finske kjemikeren og geologen Johan Gadolin.

Egenskaper 
Gadolinium er et sølhvitt formbart metall som lar seg banke ut i plater. Det hører til de sjeldne jordmetallene og lantanoidene i tredje gruppe av periodesystemet, og foreligger i kjemiske forbindelser vanligvis som det treverdige ionet Gd3+. I motsetning til de andre sjeldne jordmetallene er stoffet relativt korrosjonsbestandig i tørr luft. I fuktig luft oksiderer det imidlertid raskt, og danner et løst oksidsjikt som skaller av og blottlegger mer metall for oksidasjon. Det reagerer langsomt i vann og løses opp i fortynnede syrer.
Gadolinium er et ferromagnetisk metall som blir superledende ved temperaturer under 1,083 K.
Det har også magnetokaloriske egenskaper, noe som betyr at stoffets temperatur øker når det utsettes for et magnetfelt, og reduseres når magnetfeltet forsvinner.

Isotoper 
Naturlig forekommende gadolinium består av 6 stabile isotoper: 154Gd (2,18%), 155Gd (14,8%), 156Gd (20,47%), 157Gd (15,65%), 158Gd(24,84%), 160Gd (21,86%),og 1 ustabil (og dermed radioaktiv) isotop: 152Gd (0,2%) med halveringstid 1,081 × 1014 år. I tillegg er 29 kunstig fremstilte ustabile isotoper kjent. De mest stabile av disse er 150Gd med halveringstid 1,792 × 106 år, 148Gd med halveringstid 74,6 år, 153Gd med halveringstid 240,4 døgn, 151Gd med halveringstid 124 døgn, 146Gd med halveringstid 48,27 døgn, 149Gd med halveringstid 9,28 døgn, 147Gd med halveringstid 38,06 timer. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 døgn, og de fleste kortere enn 30 minutt.

CAS-nummer: 7440-54-2

Forekomst 

Gadolinium forekommer ikke i ren form naturlig, men finnes sammen med andre sjeldne jordmetaller i mineralene monazitt og bastnäsitt. Andelen i jordskorpen er i gjennomsnitt omkring 6 mg per kg (ikke medregnet havet).

Anvendelse 
Gadolinium brukes i jern-legeringer, CD-plater, mikrobølgeovner, TV-skjermer, og som kontrastmidler for MR-undersøkelser.

Se også 
 Periodesystemet
 Grunnstoffliste
 Isotoptabell

Referanser 

Lantanoider
Sjeldne jordmetaller
Grunnstoffer
MS «Sagafjord» (1965)

MS «Sagafjord» ble bygd i Frankrike. Verftet Societé des Forges de la Méditerranée i La Seyne sur Mer overleverte skipet til Den norske Amerikalinje (NAL) i mai 1965. Kontrakten var så ugunstig for verftet at det måtte stenge dørene allerede året etter.

MS «Sagafjord» hadde en tonnasje på 24 002 brt. og var det første NAL-skipet bygd primært med tanke på cruisetrafikk. Det hadde kapasitet på 789 passasjerer på transatlantiske seilinger og 462 på cruise.

Skipet var eid av NAL frem til 1980. Det ble da sammen med MS «Vistafjord» overført til det NAL-kontrollerte selskapet Norwegian American Cruises (NAC). I 1983 ble skipet overtatt av det britiske selskapet Cunard.

MS «Sagafjord» var i 2009 fortsatt i drift under navnet MS «Saga Rose» med selskapet Saga Cruises som eier.

I 2010 ble skipet hugget opp i Kina.

Oppmerksomhet
I pilotepisoden til HBO-dramaserien The Sopranos, ser vi Tony Soprano forsøke å gi sin venn Artie Bucco to billetter til et cruise med Sagafjord.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  The Passenger Ship Society: A Visit To Saga Rose August 2003
  The Passenger Ship Society: Bilder av Saga Rose

Passasjerskip
Atlanterhavsskip
Norske cruiseskip
Cruiseskip
Amerikalinjens skip
Skip fra 1965
Skip sluttseilt 2010
Skip bygget i Frankrike
1965 i Frankrike
Artikler i sjøfart-prosjektet
Ráisduottarháldi landskapsvernområde

Ráisduottarháldi landskapsvernområde ligger i Nordreisa kommune i Troms. Området ble opprettet i 1986 og er på 83 km². Landskapsvernområdet grenser til vestsiden av Reisa nasjonalpark.

Landskapsvernområdet strekker seg langs den aller nordligste grensen mot Finlands «arm» i nordvest, og omfatter fjellmassivet Ráisduottarháldi, 1 365 moh. Den ubetjente Somashytta (DNT) ligger helt sørøst i området, nær finskegrensa.

Referanser 

Landskapsvernområder i Troms og Finnmark
Verneområder i Nordreisa
Verneområder opprettet i 1986
Film noir

Film noir (norsk oversettelse: svart film eller mørk film) ble brukt av franske filmkritikere for å beskrive en type filmer som hovedsakelig hadde sin storhetstid i USA på 1940-tallet. Felles for disse filmene var en effektiv, men sparsom bruk av lys, såkalt low-key lyssetting som preges av markante skiller mellom lys og mørke. En slik lyssetting er godt egnet til å skape gjennomgående dunkle stemninger. Film noir inneholdt ofte intense detektivhistorier eller thrillere med dystre menneskeskjebner. 

Selve stemningen i filmene var inspirert av de tyske ekspresjonistiske filmene som var store på 1920-tallet. Mange av filmregissørene som lagde filmer i Tyskland på 1920-tallet, som for eksempel Fritz Lang, virket også i film noir-perioden.

B-filmen Stranger on the Third Floor fra 1940, regissert av sovjeteren Boris Ingster for RKO Pictures, blir ofte betegnet som den første film noiren. 

Selv om film noir i dag nærmest regnes som en sjanger er begrepet først og fremst knyttet til den filmhistoriske perioden i USA fra rundt 1940 til 1958, med 1946–1950 som høydepunkt. Filmer som senere har hentet inspirasjon fra noir-perioden, kalles i fagkretser derfor for «Neo noir» (ny noir), da de er produsert etter den originale perioden.

Europeisk film noir 
Carol Reeds film Den tredje mann fra 1949 med Orson Welles og Joseph Cotten er et eksempel på en britisk film med noir-stil. Et eksempel på en norsk film noir er Edith Carlmars debutfilm Døden er et kjærtegn fra 1949. Enkelte regner ikke dem offisielt som film noir-filmer, siden de ikke er produsert i USA.

Neo noir 
I nyere tid er særlig Roman Polanskis Chinatown fra 1974 og Curtis Hansons L.A. Confidential fra 1997 eksempler på moderne filmer (i farger) som både har en handling og tydelige estetiske og stilmessige grep hentet fra den originale film noir-perioden. Andre filmer med tydelige noir-trekk, er The Dark Knight, V for vendetta, Lost Highway, Blade Runner og Sin City.

Eksempler på film noir

Referanser

Eksterne lenker 
 

Franske ord og uttrykk
Filmhistorie
Filmsjangre
1900-tallet
Yellowstone

Yellowstone kan referere til:
 Yellowstone County
 Yellowstone nasjonalpark
 Yellowstone (elv)
Knole House

Knole House er en herregård ved byen Sevenoaks i det nordvestlige Kent i England. Den er omgitt av en stor rådyrpark, Knole Park. Interiøret fra det 17. århundre er svært godt bevart, i motsetning til i mange andre engelske herregårder hvor det ble foretatt renovasjoner i det 18. århundre. Parken er også i svært god forfatning, bortsett fra at mange trær ble ødelagt under en kraftig storm i 1987.

Huset ble bygget av Thomas Bourchier, erkebiskop av Canterbury fra 1456 til 1486. Han døde i huset, som etterpå ble testamentert til Canterbury erkebispedømme. Mellom 1486 og 1538 bygde erkebiskopene på en borggård, i dag kjent under navnet "Green Court". I 1538 tok Henrik VIII huset fra erkebiskop Thomas Cranmer.

I 1566 ble Knole anskaffet av Thomas Sackville, fetteren til Elisabeth I. Hans etterkommere bor fortsatt der. En av disse var forfatteren Vita Sackville-West, hvis bok Knole and the Sackvilles (1922) regnes som en klassiker i litteraturen om engelske herregårder. Hennes venninne Virginia Woolf skrev Orlando etter inspirasjon fra huset og Sackville-familien.

Huset eies av National Trust, og mange av rommene er åpne for publikum. Blant det som er utstilt er møbler og tekstiler fra det 17. århundre, og portrettet malt av blant annet Van Dyck, Thomas Gainsborough, Peter Lely, Godfrey Kneller og Joshua Reynolds. Flere gjenstander fra den engelske renessansen er unike.

Eksterne lenker 
 

Herregårder i England
National Trusts eiendommer i England
Vernede byggverk i England
Sevenoaks
Adam Stegerwald

Adam Stegerwald (født 14. desember 1874 i Greußenheim ved Würzburg, død 3. desember 1945 i Würzburg) var en tysk  kristelig-konservativ politiker (Zentrum, senere CSU). Han var en av grunnleggerne til de kristne fagforeningene i Tyskland og til det konservative partiet CSU i Bayern.

Liv og virke 
Stegerwald tok svennebrev som snekker. Under vandreårene kom han i 1894 til München. Her gikk han på kurs i den katolske arbeiderforeningen og var i 1900 til 1902 gjest under forelesninger ved universitetet, blant andre hos Lujo Brentano. 

Stegerwalds vei inn i politikken gikk via fagforeningverv i det kristne trearbeiderforbundet, som han i 1899 var medgrunnlegger av.  I 1919 til 1921 var han prøyssisk minister for folkevelferd, og fra mars til november 1921 også prøyssisk ministerpresident. I 1929/1930 var han rikssysselsettingsminister,  fra 1930 til 1932 riksarbeidsminister. Han var medlem av den tyske riksdagen og grunnlovgivende forsamlingen fra 1919 for Det katolske sentrumspartiet. 

I perioden med nasjonalsosialistisk styre var Stegerwald uten innflytelse og satt i 1944 to måneder i fengsel på grunn av sine kontakter til antinazister. 

De amerikanske besetningsmyndighetene sørget for at Stegerwald 11. mai 1945 ble oppnevnt til regjeringspresident i regionen Unterfranken i Bayern, men han døde av lungebetennelse allerede i desember samme år.  

Politisk bekjente Stegerwald seg uttrykkelig til demokratiske verdier og avviste alle ideer om en allmektig stat. Opprinnelig var han en overbevist monarkist, men etter første verdenskrig forsvarte han Weimarrepublikken mot de radikale partienes forsøk på å styrte republikken. 

Stegerwald fikk stor betydning for grunnleggelsen av de kristne fagforeningene i Tyskland og kort tid før sin død også for partiet CSU i Bayern.

Litteratur

Referanser 

Tyske politikere
Personer fra Landkreis Würzburg
Deutsches Archäologisches Institut

Deutsches Archäologisches Institut (det tyske arkeologiske institutt, DAI) er en vitenskapelig forskningsinstitusjon underlagt det tyske utenriksdepartementet. Det utfører utgravninger og forskning innenfor arkeologi og beslektede fagområder. Viktige utgravningssteder inkluderer Madrid, Roma, Istanbul, Athen, Kairo, Damaskus, Bagdad, Teheran og Sanaa.

Instituttet ble grunnlagt i 1829 i Roma under navnet Instituto di corrispondenza archeologica. Hovedkontoret befinner seg siden 1832 i Berlin. Den romersk-germanske kommisjonen har sete i Frankfurt am Main, kommisjonen for eldre historie i München og kommisjonen for allmenn og sammenlignende arkeologi i Bonn.

Eksterne lenker 
  Deutsches Archäologisches Institut

Arkeologiske institusjoner
Vitenskap i Berlin
Etableringer i 1829
Vitenskap i 1829
Habilitasjon

Habilitasjon (Habilitation) er et begrep som brukes i universitetssystemet på store deler av det europeiske kontinentet, og som innebærer at man kvalifiserer seg til de øverste stillingene ved universitetene (dvs. får professorkompetanse).  Ordningen finnes i Frankrike, Tyskland, Sveits, Ungarn, Polen, Tsjekkia, Slovakia og Slovenia.

Det er en forutsetning at man fra før har tatt doktorgraden. Habilitasjonen skjer ved at kandidaten etter å ha kvalifisert seg gjennom publisering av vitenskapelige arbeider (den kumulative modellen), eller etter å ha skrevet en helt ny, lengre avhandling (opus magnum, latin 'stort verk'), forsvarer seg i offentlig disputas.

En person som har habilitert seg i Tyskland får tillatelse til å holde forelesninger, enten i form av venia legendi (tillatelse til å lese) eller sjeldnere venia docendi (tillatelse til å undervise), og blir privatdosent (Privatdozent). Dermed får vedkommende rett til å søke professorstillinger. Habilitasjonsordningen ble innført av Wilhelm von Humboldt i Preussen i 1809.

Se også 
 Habilitation, wiktionary på tysk
 habilitieren, wiktionary på tysk

Litteratur 
 Rüdiger vom Bruch: Qualifikation und Spezialisierung: Zur Geschichte der Habilitation. I Forschung und Lehre. 2, 2000, s. 69–70.
 Jochen Fröhlich: Die Habilitation in Frankreich. Universität Karlsruhe: Froehlich_HDR_2005.pdf
 Ernst Schubert: Die Geschichte der Habilitation. I Henning Kössler (red.): 250 Jahre Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg. Universitätsbibliothek, Erlangen 1993, ISBN 3-922135-91-9, S. 115–151. (= Erlanger Forschungen, Sonderreihe 4).
 Hermann Horstkotte: Akademische Doktorspiele – Professor Dr. h.c. Volkswagen. Spiegel Online, 15. november 2007.

Eksterne lenker
 Postdoc / Habilitation = postdoctoral university degree with lecture qualification, Freie Universität Berlin
 Austria Higher Education System, euroeducation.net

Utdanning
York erkebispedømme

York erkebispedømme er nummer to i Den engelske kirkes hierarki, etter Canterbury erkebispedømme. Yorks historie som bispesete strekker seg lenger tilbake enn Canterburys, da byen allerede i 314 nevnes som bispesete under navnet Eborus. Men dette romerske bispedømmet falt bort i 625.

I 631 ble det gjenopprettet, nå som metropolitanerkebispedømme. Det var en tid strid mellom York og Canterbury om hvem som skulle være fremst i rang, og det ble til slutt bestemt av Canterbury skulle være først, men at erkebiskopene av Canterbury skulle innsettes av erkebiskopen av York. Etter reformasjonen har erkebiskopen av York vært primas for Den engelske kirke, mens erkebiskopen av Canterbury er åndelig overhode for hele Den anglikanske kommunion.

I 1579 døde den siste katolske erkebiskopen av York, og Den anglikanske kirke tok over.

Se også

Liste over erkebiskoper av York

Anglikanske bispedømmer i Storbritannia
Tidligere katolske bispedømmer i Storbritannia
Robert Oppenheimer

Julius Robert Oppenheimer (født 22. april 1904, New York, død 18. februar 1967, Princeton) var en amerikansk fysiker av tysk-jødisk opprinnelse.

Faren, en rik tekstilimportør, hadde utvandret fra Tyskland i 1888. Robert Oppenheimer studerte fysikk, klassisk filologi, orientalistikk og kjemi ved Harvard, Cambridge og Göttingen. Han tok doktorgraden ved Göttingen, og arbeidet her med Niels Bohr og Edward Teller. I 1929 ble han professor ved Berkeley-universitetet i California.

Fra 1943 til 1945 ledet han Manhattanprosjektet i New Mexico, som hadde som mål å utvikle atombomben. Han kalles gjerne «atombombens far». Etter å ha sett hvilke redsler bomben forårsaket i Hiroshima og Nagasaki ble han imidlertid en overbevist motstander av bruk av atomvåpen, og nektet å delta i utviklingen av hydrogenbomben. Han engasjerte seg i internasjonal lobbyvirksomhet for nedrustning og for internasjonal kontroll av alle atomvåpen. På 1950-tallet ble han beskyldt for anti-amerikansk virksomhet og påståtte tidligere kommunistsympatier, og ble fratatt sin sikkerhetsklarering. Selv om han hadde mistet all innflytelse i USA, fortsatte han å undervise, skrive og arbeide med fysisk forskning. Han ble først rehabilitert i 1963 av president John F. Kennedy som gav ham Enrico Fermi-prisen prisen, men på grunn av Kennedys attentat, ble prisen utdelt av Lyndon B. Johnson.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Personer tilknyttet Manhattanprosjektet
Fysikere fra USA
Personer fra New York City
Professorer ved UC Berkeley
Alumni fra Harvard University
Personer tilknyttet University of Cambridge
Bolsjevik

Bolsjevik (russisk: большевик, bolsjevik, «flertallsmann»; flertall: большевики, bolsjeviki; det russiske ordet for «flertall» er bolsjinstvo) var opprinnelig et medlem av «majoritetsfraksjonen» i det russiske arbeiderpartiet ledet av Vladimir Lenin. Den andre fraksjonen var kjent som mensjeviker («minoritetsmenn»). Partiet ble splittet under partikongressen i 1903. Kort etter at bolsjevikene kom til makten gjennom den russiske revolusjonen i 1917, endret de partiets navn til «Det all-russiske kommunistpartiet (bolsjevikene)». Det var først i 1952 at «bolsjevikene» ble strøket fra partinavnet.

Bolsjevikene, som ble grunnlagt av Vladimir Lenin, var i 1905 en masseorganisasjon bestående hovedsakelig av arbeidere under et demokratisk indre hierarki styrt av prinsippene for demokratisk sentralisme som betraktet seg selv som ledere av den revolusjonære arbeiderklassen i Russland. Deres overbevisning og praksis ble ofte referert til som bolsjevisme. Den bolsjevikiske revolusjonære lederen Lev Trotskij benyttet vanligvis begrepene «bolsjevisme» og «bolsjevik» etter hans landflyktighet fra Sovjetunionen for å skille mellom hva han anså var sann leninisme og det regime innenfor staten og partiet som vokste fram under Josef Stalin.

Referanser

Eksterne lenker 
 Bolshevism, the Road to Revolution, av Alan Woods
 Chronology of the Bolshevik Party World History Database
 The Bolsheviks and Workers Control, av Maurice Brinton

Kommunisme
Sovjetunionen
Russlands historie
Russiske ord og uttrykk

cs:Komunistická strana Sovětského svazu#Vznik strany bolševiků
Skarvan og Roltdalen nasjonalpark

Skarvan og Roltdalen nasjonalpark  er en norsk nasjonalpark som ligger i  stort uberørt skog- og fjellområde i Trøndelag vest for Sylene. Parken ble opprettet
i 2004, for å  «ta vare på et i det vesentligste urørt fjell- og skogområde typisk for regionen. Det biologiske mangfoldet med økosystemer, arter og bestander skal sikres. Det er også et formål å verne om kulturminner og sammenhengen mellom disse, særlig de kulturminnene som er knyttet til kvernsteinsdrifta. » og den dekker et område på 441,5 km².

Nasjonalparken ligger i kommunene Selbu, Tydal, Meråker og Stjørdal. Den grenser opp til Stråsjøen-Prestøyan naturreservat i vest.

Geografi, landskap, geologi 
Landskapet i nasjonalparken består av flere landskapstyper. Nord i området ligger et fjellområde med Skarvan (1171 moh) som det høyeste punktet. Fongen (1441 moh) og Ruten (1179) er de høyeste toppene i en nord-sørgående fjellrekke sørøst i området.

Roltdalen i sørvest er den største veiløse skog- og seterdalen i Sør-Trøndelag. Her og andre steder er det myrer og våtmarksområder.

Flora og fauna 
I et verneperspektiv er det det urskogaktive skogområdet i selve Roltdalen som er den største botaniske verneverdien i området. Myrvegetasjonen er også verdifull.

20 av fugleartene som er observert innenfor området står på de nasjonale rødlistene.

Kulturminner 
Området har rike og varierte kulturminner: fangstanlegg, jernvinner, setergrender og spor av samisk bosetning og næringsvirksomhet. 

Kvernsteinbruddet i Kvernfjellet var i drift fra middelalderen og inntil ca. 1920. Selbu Kobberverk drev bergverk i Roltdalen 1713 til 1761.

Forvaltning og bruk av området 
Verneforskriftens formålsparagraf legger til rette for to typer bruk av området: «utøving av tradisjonelt og enkelt friluftsliv med liten grad av teknisk tilrettelegging», i praksis den type virksomhet som blant annet Den norske turistforening og dens regionalavdelinger driver. Trondhjems Turistforening har et nettverk av ruter i nasjonalparken, knyttet blant annet til Schultzhytta midt i nasjonalparken. Utenfor parkens grenser ligger Prestøyhytta, Græslihytta og Ramsjøhytta, med flere. 

I tillegg legger forskriften opp til at «Ivaretakelse av naturgrunnlaget innenfor nasjonalparken er viktig for samisk kultur og næringsutnyttelse. Området skal kunne brukes til reindrift». I dag beiter reinen her i sommerhalvåret.

Referanser

Eksterne lenker 
  
 
 regjeringen.no: Kgl res om vern, 2004

Nasjonalparker i Norge
Verneområder i Trøndelag
Verneområder i Tydal
Selbus geografi
Meråkers geografi
Verneområder i Stjørdal
Verneområder opprettet i 2004
2004 i Norge
Björn Ulvaeus

Björn Kristian Ulvaeus (født 25. april 1945) er en svensk musiker og komponist, mest kjent for sitt medlemskap i ABBA.

Ulvaeus ble født i Göteborg, men familien flyttet til Västervik mens han var barn. Etter å ha vært medlem av ABBA har han, sammen med Benny Andersson, lagd musikalene Chess, Kristina från Duvemåla (basert på romanserien Innvandrerne av den svenske forfatteren Vilhelm Moberg), og Mamma Mia (basert på eksisterende ABBA-sanger).

Før ABBA ble startet var han forgrunnsfigur i visegruppen Hootenanny Singers som hadde en rekke hits på Svensktoppen. Ulvaeus deltok også på en del konserter med The Hep Stars gjennom sitt vennskap med Benny Andersson.

Ulvaeus har på 2000-tallet markert seg som en fritenker og humanetiker. Han er medlem av de svenske Humanisterna (Human-Etisk Forbunds søsterorganisasjon).

Priser og utmerkelser (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 Profil
 Intervju i Humanisten
  
 

ABBA
Svenske låtskrivere
Musikalkomponister
Medlemmer av Rock and Roll Hall of Fame (gruppemedlem)
Personer fra Göteborg
Personer fra Västervik
Mottakere av Ingemar Hedenius-prisen
Vidar Riseth

Vidar Riseth (født 21. april 1972 på Frosta i Nord-Trøndelag) er en norsk tidligere fotballspiller. Riseth spilte vanligvis som midtstopper, men kunne også spille høyreback, sentral midtbane og spiss. 

Riseth spilte for Neset FK, Rosenborg Ballklub, Kongsvinger IL, Luton Town FC, LASK Linz, Celtic FC, TSV 1860 München, Lillestrøm SK og Strømsgodset. Sesongen 2010 spilte han for Tippeligaklubben Kongsvinger, hvor han også hadde rollen som markedsdirektør. Han tok fagbrev som rørlegger før han gikk til Rosenborg i 1992.

Riseth fikk sin debut for  under en vennskapskamp mot  høsten 1997. Han spilte totalt 52 landskamper og scoret fire mål for landslaget.

Den 17. september 2009 meldte Riseth at han la opp som profesjonell fotballspiller etter sesongslutt. 11. desember 2009 offentliggjorde han at han tar minst ett år til på banen som spiller for Kongsvinger, men bestemte seg for å legge skoene på hylla etter kampen 6. juni mot Rosenborg på Lerkendal. 

Per 2014 spiller han for 7.-divisjonsklubben Bygdøy/Monolitten i Oslo.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Riseth bekrefter LSK-overgang
  Riseth bryter avtale med Strand og legger opp
  Riseth blir spillende markedssjef i KIL
  Husker da han kledde av David Villa

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Spillere i Fotball-VM 1998
Spillere i Fotball-EM 2000
Norske fotballspillere i England
Norske fotballspillere i Østerrike
Norske fotballspillere i Skottland
Norske fotballspillere i Tyskland
Fotballspillere for Rosenborg BK
Fotballspillere for Kongsvinger IL Toppfotball
Fotballspillere for Luton Town FC
Fotballspillere for LASK Linz
Fotballspillere for Celtic FC
Fotballspillere for TSV 1860 München
Fotballspillere for Lillestrøm SK
Fotballspillere for Strømsgodset TF
Fotballspillere for Neset FK
Vinnere av Kniksenprisen
Personer fra Frosta kommune
Norske rørleggere
Mesternes Mester-deltakere
Winchester

Winchester kan vise til:

Steder
 Winchester (England)
herunder Winchester bispedømme
og Winchester College
 Mange steder og byer i USA
Winchester (Arkansas),
Winchester (California),
Winchester (Connecticut),
Winchester (Georgia),
Winchester (Idaho),
Winchester (Illinois),
Winchester (Indiana),
Winchester (Iowa),
Winchester (Kansas),
Winchester (Kentucky),
Winchester (Maryland),
Winchester (Massachusetts),
Winchester (Mississippi),
Winchester (Missouri),
Winchester (Nevada),
Winchester (New Hampshire),
Winchester (New York),
Winchester (Ohio),
Winchester (Oklahoma),
Winchester (Oregon),
Winchester (Tennessee),
Winchester (Texas),
Winchester (Virginia),
Winchester (Washington),
Winchester (Vilas, Wisconsin),
Winchester (Winnebago, Wisconsin),
Winchester (Wyoming),
Winchester (Ontario), Canada

Annet
Winchester Modell 70
Winchester Repeating Arms Våpenprodusent
En harddisk
Sam Winchester Fiktiv figur i TV-Serien Supernatural spilt av Jared Padalecki
Dean Winchester Fiktiv figur i TV-Serien Supernatural spilt av Jensen Ackles
John Winchester (Supernatural) Fiktiv figur i TV-Serien Supernatural spilt av Jeffrey Dean Morgan