alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Simla-avtalen

For konvensjonen av 1914, se Simla-avtalen (1914).
Simla-avtalen (også kalt Simla-pakten) ble undertegnet mellom India og Pakistan den 2. juli 1972. Den kom i kjølvannet av krigen mellom de to landene i det foregående året, som hadde gitt Øst-Pakistan uavhengighet som den nye nasjonen Bangladesh.

Beskrivelse
Avtalen fastsatte prinsippene som skulle styre landenes fremtidige relasjoner. Den foreslå også skritt for videre normalisering av gjensidige relasjoner. Det viktigste var likevel at avtalen forpliktet de to landene «til å gjøre opp forskjeller seg i mellom med fredelige midler og gjennom bilaterale forhandlinger».

Kashmir-konflikten kom igjen i lyset da India og Pakistan signerte den kontroversielle avtalen. Avtalen gjorde om FNs våpenhvilelinje fra 1949 til en ny grenselinje, Line of Control (LoC), som dog ikke endret statusen til det omstridte området. I avtalen sies følgende: «I Jammu og Kashmir skal Line of Control, et resultat av våpenhvilen den 17. desember 1971, respekteres av begge land uten fordom om begge siders anerkjente posisjoner. Det er en midlertidig avtale i påvente av en endelig avtale som vil komme etter ytterligere forhandlinger. Kashmirere bør også inkluderes i fredsprosessen mellom de to rivaliserende nasjonalstatene. Ingen av partene skal søke etter å endre grenselinjen ensidig uavhengig av like forskjeller og juridiske tolkninger. Begge sider skal forplikte seg til å avholde seg fra trussel eller bruken av makt i strid om denne linjen». Avtalen banet også vei for Pakistans diplomatiske anerkjennelse av Bangladesh. Som et tegn på godhet besluttet India ikke å dømme 90 368 pakistanske krigsfanger for krigsforbrytelser og løslatte dem i stedet.

Avtalen har vært grunnlaget for alle senere bilaterale samtaler mellom India og Pakistan, men den har ikke klart å forhindre forholdet mellom de to rivalene i å forverre seg til punktet for væpnet konflikt, senest Kargilkrigen. Avtalen ble signert av Pakistans daværende president Zulfikar Ali Bhutto og Indira Gandhi, Indias daværende statsminister, i den indiske byen Simla (nå Shimla).

Mangler 
Simla-avtalen var ment å sikre et langvarig opphør av fiendtlighetene og gjeninnføring av vennskapelige forbindelser mellom India og Pakistan. Imidlertid definerte avtalen aldri en klar delelinje i Siachen-området, og India flyttet sine tropper dit i april 1984 for å få kontroll over det uavgrensede området. Kort tid etter flyttet også Pakistan sine tropper til området, og dette var verdens høyestliggende slagmark mellom organiserte hærer i historien frem til en våpenhvile kom på plass i 2003. Det er fortsatt stridigheter om grenselinjen i området, til tross for pågående forhandlinger. Disse stridighetene er kjent som Siachen-konflikten.

Referanser

Eksterne lenker 

  Simla-avtalen

Forhold mellom India og Pakistan
1972 i India
1972 i Pakistan
Bangladeshs historie
Indias historie
Pakistans historie
Internasjonale avtaler
Steinar Myhr

Steinar Myhr (født 25. juni 1947) er en norsk naturfotograf og forfatter. Myhr er utdannet cand.mag. med blant annet biologi som fag. Han har bakgrunn som lærer, og har skrevet flere lærebøker i naturfag. 

Sammen med Inger Lagset Egeland har han utgitt to av de mest kjente norske soppbøkene. Boka Sikre sopper ble lansert i 1988, og har siden kommet i fem utgaver. I 2010 lanserte Gyldendal den også som applikasjon for iPhone, en av forlagets første satsinger på denne plattformen.

Myhr er medlem av foreningen Norske Naturfotografer og tilknyttet bildebyrået Samfoto.

Bibliografi 
 Sikre sopper (sammen med Inger Lagset Egeland), Gyldendal (1988)
 Norske sopper (sammen med Inger Lagset Egeland), Gyldendal (1995)
 Ville planter til mat og glede (sammen med Inger Lagset Egeland), Damm (2002)
 Jakten på det røde gull (sammen med Bjørn Gjefsen), Orkana forlag (2005)
 Skattejakt i berget det blå (sammen med Bjørn Gjefsen), Damm (2005)
 Metallet som forandret verden (sammen med Bjørn Gjefsen), Orkana forlag (2007)
 Blåfargen som verden ville ha (sammen med Bjørn Gjefsen), Orkana forlag (2008)

Referanser 
<div class="references-small">

</div class="references-small">

Norske fotografer
Aleksanteri Toivola

Aleksanteri Toivola (født 4. mars 1893 i Viborg, død 27. august 1987 i Helsingfors) var en finsk bryter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.

Toivola vant en olympisk sølvmedalje i bryting under Sommer-OL 1924 i Paris. Han kom på andreplass i den nest letteste vektklassen, fjærvekt opp til 62,0 kg, i gresk-romersk stil bak sin landsmann Kalle Anttila.

OL-medaljer 
 1924  Paris -  Sølv i bryting, gresk-romersk stil fjærvekt  Finland

Eksterne lenker 
 

Finske brytere
Olympiske sølvmedaljevinnere for Finland
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Finland under Sommer-OL 1924
Brytere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Finland under Sommer-OL 1928
Brytere under Sommer-OL 1928
Personer fra Vyborg
Fødsler i 1893
Dødsfall i 1987
Otto Müller (bryter)

Otto Müller (født 21. juni 1899) var en sveitsisk bryter som deltok i de olympiske leker 1924 i  Paris.

Müller vant en olympisk bronsemedalje i bryting under Sommer-OL 1924 i Paris. Han kom på tredjeplass i vektklassen, weltervekt opp til 72,0 kg, i fristil bak sin landsmann Hermann Gehri og Eino Leino fra Finland.

OL-medaljer 
 1924  Paris -  Bronse i bryting, fristil weltervekt  Sveits

Eksterne lenker 
 

Sveitsiske brytere
Olympiske mestere for Sveits
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Sveits under Sommer-OL 1924
Brytere under Sommer-OL 1924
Dødsår ikke oppgitt
Fødsler i 1899
Kreutz-gruppen

Kreutz-gruppen (engelsk: Kreutz Sungrazers) er kometer av en spesiell gruppe som beveger seg svært nær Solen. De antas å være fragmenter av en større komet som brøt sammen for flere hundre år siden, og har fått sitt navn etter astronomen Heinrich Kreutz som først beviste at de var av samme opprinnelse.

Flere objekter i Kreutz-gruppen har blitt godt synlige fra jorden, iblant også på dagtid. Den siste av disse var Ikeya-Seki i 1965, som kan ha vært en av de lyseste kometene de siste årtusenet.

Flere hundre mindre objekter i gruppen, enkelte pare et par meter store, har blitt oppdaget etter at romfartøyet SOHO ble sendt opp i 1995. Ingen har overlevd sin ferd rundt Solen. Amatørastronomer har vært fremgansrike i å oppdage Kreutz-kometer i de data som finnes offentlig tilgjengelig på internett.

Det finnes tegn på at ytterligere en annen klynge med lyse Kreutz-objekter kommer til det indre solsysteet i de kommende tiårene, de tidligste om bare noen år. I løpet av denne perioden finnes det gode sjanser for at man kan oppleve spektakulære kometer som i 1965.

Referanser

Eksterne lenker
 SEDS' nettside om Kreutz-gruppen
 Informasjon om SOHO 
 Fullstendig liste av kometer oppdaget av SOHO
 Data fra SOHO i realtid

Kometer

it:Cometa radente#Le comete radenti di Kreutz
Stjørdal Hotel

Stjørdal Hotel var et hotell på gården Sonstad på Stjørdalshalsen. Hotellet lå i krysset mellom Innherredsveien og Ole Vigs gate. På motsatt side av Innherredsveien lå Stjørdal stasjon. Gården ble opprinnelig utskilt fra Bjerkan og reist av Håkon Sonbjørg, som drev trelastforretning og flere andre foretak. Hotellet åpnet i 1918 og ble drevet av fru Kjelseth i seks år, så av fru Ørbex i to år. I 1926 ble hotellet kjøpt av Ragna Hofstad, som sammen med datteren Ruth Hofstad drev hotellet frem til 1949. Etter den siste utvidelsen i 1938 bestod hotellet av 18 gjesterom med 25 senger. I 1949 ble hotellet kjøpt av Misjonsbibelskolen innen Det Norske Misjonsselskap, som drev skole og hospits her om vinteren samt hotell om sommeren. I 1986 flyttet Misjonsbibelskolen til Trondheim, og hotellet ble kjøpt av eiendomsselskapet Forr-Bo, som i 2007 rev bygningene for å reise leilighetskomplekset Ole Vigs park.

Referanser 

Tidligere norske selskaper
Hoteller i Trøndelag
Byggverk i Stjørdal
Etableringer i 1918
Opphør i 2007
Samferdsel i Stjørdal
Stjørdals historie
Foynes

Foynes (Faing i irsk) er en mindre by og en viktig havn i Limerick i  Irland, beliggende ved utløpet av Shannon. I 2006 hadde byen  606 innbyggere. Foynes havn er den nest største i Irland og håndterer over 10 millioner tonn last via seks terminaler. 

Foynes er likevel mer kjent for sin sjøflyhavn som var i bruk på 1930-tallet. Den var siste anløpssted i Europa for fly i atlanterhavstrafikk for flybåter i årene før andre verdenskrig. Stedet ble valgt etter anbefaling fra Charles Lindbergh og anlagt i 1933 da en terminalbygning ble oppført. Den første transatlantiske prøveflyvning ble utført den 5. juli 1937 med et  Pan Am Sikorsky S-42 fra Newfoundland og Labrador og en BOAC Short Empire fra Foynes. Flyvningen over Atlanterhavet tok henholdsvis 12 og 15 timer.

Behovet for en sjøflyhavn forsvant i og med byggingen i 1942 av Shannon Airport på et flatt  myrområde nord for utløpet av Shannon og da atlanterhavstrafikken kunne betjenes av de nye fire-motors landbaserte fly, som DC-4. Foynes sjøflyhavn ble stengt i 1946.

Foynes er også blitt kjent som stedet hvor Irish coffee ble «oppfunnet» eller servert første gang. Det sies at passasjerene på flybåtene trengte noe å styrke seg på for å komme seg etter en 15 timers lang flytur i et kaldt og støyende fly og i terminalbygningen i Foynes fikk de servert en drikk som bestod av kaffe iblandet irsk whiskey.

Foynes Flying Boat Museum inneholder mange gjenstander fra den tiden, inklusive  et originalt radiorom og et rom for meteorologene med alt utstyr, samt en kopi i full størrelse av en Boeing 314 flybåt.

Eksterne lenker
 Destination Foynes – the Flying Boat Era 1937-1945
 Shannon Foynes Port Company
 Shannon Airport
 Foynes Flying Boat Museum
 Irish Coffee Festival, Foynes
 Knockpatrick Gardens
 Transatlantic Re-enactment Flight
 Transatlantic: the Flying Boats of Foynes Podcasts

Byer i Limerick
Bukter og fjorder på øya Irland
Intellectual Ventures

Intellectual Ventures er et privat foretak som hevder å satse kun på oppfinnelser. Intellectual Ventures (IV) ble dannet blant annet av Nathan Myhrvold, som tidligere hadde en sentral posisjon i Microsoft.

Først og fremst  satser de på patenter ved at de legger tilrette for patenter og patentutvikling på en rekke områder. IV har hatt en stor vekst og en av de profilerte investorene er Bill Gates.

Selskaper fra USA
Næringsliv i Washington
Aalborg Universitet

Aalborg Universitet (AAU) ble opprettet i 1974 og het inntil 1994 Aalborg Universitetscenter (AUC).

Universitetet ligger hovedsakelig i Aalborg, men har etter en fusjon med Ingeniørhøjskolen Esbjerg i 1995 hatt en avdeling i Esbjerg. I 2005 åpnet universitetet en avdeling i København og Ballerup tilknyttet Ingeniørhøjskolen i København. I Aalborg er universitetet primært beliggende på tre lokaliteter: Campus på Aalborg Universitetskvarter,  Sohngaardsholmsvej og Nytorv.  På Nytorv finnes Institut for Arkitetkur og Design, mens Kemi-, Miljø,- og Biologiinstituttet og Institut for Byggeri og Anlæg finnes på Sohngårdsholmsvej. De andre institutter og universitetets administrasjon finnes på Campus.

Universitetets vitenskapelige inndeling består av det Ingeniør-, Natur- og Sundhedsvidenskabelige fakultet (også kaldet INS; tidligere navn Teknisk- Naturvidenskabelige fakultet kalt Tek-Nat), det Samfundsvidenskablige fakultet og det Humanistiske fakultet, musikkvitenskap.

Aalborg Universitet er spesielt kjent for den prosjektorienterte arbeidsform, hvor studentene får bred mulighet for å arbeide med fagrelevante problemstillinger, også kjent som Aalborg-modellen.

Arnulf Kolstad var professor ved Aalborg Universitet på 1980-tallet.

Universitetet i tall 
I 2006 hadde universitetet i alt 14 185 studenter (heltid, deltid og adgangskurs) fordelt med:
 3 482 studenter på det Humanistiske fakultet
 4 619 studenter på det Samfundsvidenskabelige fakultet
 6 084 studenter på det Ingeniør-, Natur- og Sundhedsvidenskabelige fakultet

Der er på AAU mer enn 2 000 personer på månedslønn. I tillegg kommer et stort antall timelønnede medarbeidere.

Referanser

Eksterne lenker 
 www.aau.dk – Aalborg Universitets hjemmeside
 Inkubationsmiljø på AAU – Aalborg Universitets business Inkubator hjemmeside 

 
Universiteter i Danmark
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1974
1974 i Danmark
Maorikrigene

Maorikrigene var en rekke konflikter på New Zealand mellom 1845 og 1872.  De hadde flere årsaker, men den mest fremtredende var at maorienes land ble solgt til kolonistene.

Waitangitraktaten, underskrevet i 1840, hadde garantert at maoristammene (iwi) skulle ha retten til land, skoger, fiskeområder og andre ressurser (kalt taonga eller «skatter») og rettigheter som britiske borgere til gjengjeld for at de anerkjente britisk suverenitet over New Zealand.  Flertallet av maorier var for å undertegne freden, etter en ødeleggende fem år lang krig stammene i mellom.  Tidligere hadde stammer solgt land direkte til bosettere, men for å unngå utbytting ble det bestemt at stammene bare skulle kunne selge land til den britiske kronen.  De nye bosetterne satte på sin side lite pris på at maoriene eide land i fellesskap, og at tillatelse til å bosette seg der ikke nødvendigvis innebar at landet ble overdratt til bosetterne.  Etter press fra bosetterne valgte britiske styresmakter å tillate mer og mer bosetting i områder hvor eierskapet til området var usikkert.  Dette første til konflikter, som til slutt endte i en krig.

New Zealands historie
Konflikter i 1845
Konflikter i 1872
Irland under Sommer-OL 1992

Irland under Sommer-OL 1992. Femtiåtte sportsutøvere fra Irland deltok i tolv sporter under Sommer-OL 1992 i Barcelona. De kom på 32.-plass med en gull- og en sølvmedalje.

Medaljer

Medaljevinnerne

Eksterne lenker
 OL-resultater på Sports-reference.com 

Nasjoner under Sommer-OL 1992
Irland under de olympiske leker
1990-årene i Irland
Gribbefond

Et Gribbefond er en betegnelse på et fond som kjøper gjeld, statsgjeld, gjerne u-landsgjeld, til en sterkt redusert pris – for deretter å kreve tilbakebetaling basert på det opprinnelige gjeldsbrevet, med renter. Gribbefondene sikter seg ofte inn mot land som vil få internasjonal gjeldslette, og dermed økt evne til å innfri gamle gjeldskrav. Kravene fremmes gjennom forhandlinger, søksmål og beslag av verdier.

Fond
Reidar Raaen

Reidar Severin Arne Raaen (født 15. april 1897 i Trondheim, død 5. april 1964 samme sted) var en norsk toppsyklist med flere norske mesterskap Han syklet for Trondhjems Velocipedklub, og var også blant landsdelens beste innen langrenn og kombinert.

Raaen ble rangert som nummer 199 på listen over de 1000 beste idrettsutøverne i Trøndelag på avisa Nidaros sin kåring i 2020.

Meritter 
 NM i landeveissykling
 100 km tempo individuelt:  Seier i 1922, 23, 24 og 27
 30 km tempo individuelt:  Seier i 1924
 Kongepokal:  Mottatt i 1922, 23, 24
 Kongens vandrepokal av 1918:  Mottatt i 1919, 22 og 24 (til odel og eie)
 NM i banesykling:  Seier på 10000 m bane i 1923, 24 og 25
 Deltaker i sykling under Sommer-OL 1928 (168 km landevei, brøt løpet)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske syklister
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1928
Syklister under Sommer-OL 1928
Personer fra Trondheim kommune
Fødsler i 1897
Dødsfall i 1964
Kongepokalvinnere i sykkelsport
Christina Westrum Pedersen

Christina Westrum Pedersen (født 9. april 1981) er en norsk fotballdommer. Hun representerer Åndalsnes IF.

Pedersen begynte å dømme i 1997 og har dømt i Toppserien for kvinner siden 2005. Hun ble FIFA-dommer i 2007 og dømte cupfinalen 2007. Hun har også dømt landskamper for kvinner, blant annet i Algarve Cup 2010 og i kvalifiseringen til VM 2011, og skal være hoveddommer i junior-VM for kvinner 2010. Pedersen blir dermed den første norske hoveddommer i junior-VM for kvinner.

Referanser 

Norske fotballdommere
Fødsler i 1981
Trisagion

Trisagion (gresk: τρισάγιον) betyr «tre-hellig» og er en betegnelse på bønnen «Hellige Gud, hellige Sterke, hellige Udødelige, forbarm Deg over oss» (Ἅγιος ὁ Θεός, ἅγιος ἰσχυρός, ἅγιος ἀθάνατος, ἐλέησον ἡμᾶς). I de østlige og orientalske ortodokse og katolske kirkene blir den sunget som del av hvert guddommelige liturgi.

I den ortodokse kirken er «Trisagion-bønnene» også en betegnelse på de følgene bønner, som leses to ganger i nesten alle de daglige gudstjenestene:
Hellige Gud, hellige Sterke, hellige Udødelige, forbarm Deg over oss.
Ære være Faderen, og Sønnen, og Helligånden, nå og alltid, og i all evighet. Amen.
Allhellige Treenighet, forbarm Deg over oss. Herre, rens oss fra våre synder. Hersker, forlat oss våre misgjerninger. Hellige, kom og helbred våre skrøpeligheter for Ditt Navns skyld.
Herre, forbarm Deg. (Tre ganger) 
Ære være Faderen, og Sønnen, og Helligånden, nå og alltid, og i all evighet. Amen.
Fader vår, Du som er i himlene, la Ditt navn holdes hellig, la Ditt rike komme, la Din vilje skje på jorden som i himmelen. Gi oss i dag vårt daglige brød, og forlat oss vår skyld, som vi og forlater våre skyldnere, og la oss ikke bli ledet inn i fristelse, men frels oss fra den onde.

Kristne bønner
Katolsk liturgi
Lake Side kraftverk

Lake Side kraftverk  er et varmekraftverk i Utah County, delstaten Utah i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 545 MW, fordelt på 2+1 turbiner.  

Anlegget ble påbegynt omkring 2005 og stod ferdig i 2008. Brenselkilden er naturgass og råolje. Operatør er selskapet PacifiCorp Energy. Utstyret er hovedsakelig levert av Siemens.

Se også
 Liste over verdens største olje- og gasskraftverk

Eksterne lenker
 Industcards – Gas Turbine and Combined-Cycle Plants in the Western USA.
 Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.

Gasskraftverk i USA
Varmekraftverk i USA
Oljekraftverk i USA
Kraftverk i Utah
Utah County
Kraftverk etablert i 2008
2008 i Utah
Port Washington gasskraftverk

Port Washington gasskraftverk  er et varmekraftverk i byen Port Washington, fylkessetet i Ozaukee County, Wisconsin i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på  MW, fordelt på 2+1 turbiner à 545 MW med 2 turbiner og kogenerasjon, pluss én 605 MW enhet med 4 litt mindre turbiner.  

Anlegget ble påbegynt omkring 2003 og stod ferdig i 2005. Brenselkilden er naturgass. Operatør er selskapet WE Energiee (Wisconsin Electric Power Company). Utstyret er hovedsakelig levert av Alstom og General Electric.

Eksterne lenker
 Industcards – Gas Turbine and Combined-Cycle Plants in Wisconsin.
 Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.

Gasskraftverk i USA
Varmekraftverk i USA
Kraftverk i Wisconsin
Ozaukee County
Fox gasskraftverk

Fox gasskraftverk er et varmekraftverk i delstaten Wisconsin i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 560 MW, fordelt på 2+1 turbiner med kogenerasjon.

Anlegget ble påbegynt omkring 2004 og stod ferdig i 2005. Brenselkilden er naturgass, men det kan også kjøres reserveløsning med brenning av fyringsolje. Operatør er selskapet Fox Energy Co. Utstyret er hovedsakelig levert av Toshiba og General Electric.

Eksterne lenker
 Industcards – Gas Turbine and Combined-Cycle Plants in Wisconsin.

Gasskraftverk i USA
Varmekraftverk i USA
Kraftverk i Wisconsin
Outagamie County
Riverside Energy gasskraftverk

Riverside Energy gasskraftverk  er et varmekraftverk i Rock County, delstaten Wisconsin i USA. Anlegget ligger ved Rock River, nord for Beloit i Rock County, og har en installert produksjonskapasitet på 518-603 MW, fordelt på 2+1 turbiner med kogenerasjon.  

Anlegget ble påbegynt omkring 2002 og stod ferdig i 2004. Brenselkilden er naturgass. Operatør er selskapet Calpine Corp. Utstyret er hovedsakelig levert av Nooter og General Electric.

Anlegget må ikke forveksles med Riverside kraftverk (Ok), Riverside gasskraftverk (Mn), Riverside kullkraftverk (Mn), eller Riverside kraftstasjon (Md).

På samme sted ligger også Rock River gasskraftverk, et omstilt tidligere kullkraftverk på 270 MW, som nå har tre gassturbiner som yter 30 + 50 + 50 MW med naturgass eller subsidiært fyringsolje som brensel. Dette anlegget eies opprinnelig av Alliant Energy men drives av Wisconsin Power & Light Co. Anlegget ble opprinnelig reist i 1953, men forneyt med en 30 MW-enhet i 1967 og to 50 MW-enheter i 1972 og 1977, samme år som kullfyringen på stedet opphørte grunnet stenging av avfallsdeponiet.

Eksterne lenker
 Industcards – Gas Turbine and Combined-Cycle Plants in Wisconsin.
 Driftstillatelsen for Rock River-anlegget.

Gasskraftverk i USA
Varmekraftverk i USA
Oljekraftverk i USA
Kraftverk i Wisconsin
Rock County (Wisconsin)
West Campus gasskraftverk

West Campus gasskraftverk er et varmekraftverk i delstaten Wisconsin i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 150 MW, fordelt på 2+1 turbiner med kogenerasjon.  Det leverer fjernvarme til University of Wisconsin, Madison campus. Anlegget har svært lave NOx-utslipp.

Anlegget ble påbegynt omkring 2004 og stod ferdig i 2005. Brenselkilden er naturgass. Operatør er selskapet Madison Gas & Electric Co. Utstyret er hovedsakelig levert av Deltak og General Electric.

Eksterne lenker
 Industcards – Gas Turbine and Combined-Cycle Plants in Wisconsin.

Gasskraftverk i USA
Varmekraftverk i USA
Kraftverk i Wisconsin
Dane County
Skatval videregående skole

Skatval videregående skole, tidligere Inntrøndelag husmorskole, var en offentlig videregående skole på Skatval i Stjørdal kommune i Trøndelag.

Husmorskolen hadde sin opprinnelse i jentekursene ved Mære landbruksskole; det første ble holdt allerede i 1895. Inntrøndelag husmorskole ble opprettet som egen skole av Landbruksdepartementet  i 1917 under felles bestyrelse med landbruksskolen. Den var en av landets første husmorskoler. Den begynte som et fem måneders kurs på Mæle gård i Stjørdal. I 1924 fikk husmorskolen et eget styre. Under okkupasjonen ble Mæle rekvirert av tyskerne som lasarett, og husmorskolen måtte leie midlertidige lokaler på Skjerpingen på Skogn. I 1946 flyttet skolen tilbake til Mæle. I 1955 flyttet skolen til eget nybygg på Fagerhaug på Skatval. Med lov om videregående opplæring av 1974 tok skolen navnet Skatval videregående skole. Husholdningsfagene ble samlet i en studieretning for kokk-, servitør og husstellfag, som tilbød spesialisering og gikk over flere år. Skolen ble også utvidet med grunnkurs i sosial- og helsefag og grunnkurs i landbruksfag og naturbruk.

Fast ansatte bestyrere eller rektorer ved skolen var: Ingeborg Okkenhaug (datter av Paul Okkenhaug, senere gift med lensmann Oskar Rygh i Stjørdal) (1917–1924), Pauline Salberg (1924–1927), Olaug Gilstad (senere gift Stenstvedt) (1931–1952), Ingeborg Wibe (1952–1967), Kirsti Mørkved Jeppesen (1967–1978) (datter av A.L. Mørkved) og Gunvor Flønes (født Bråstad) (1978–1997).

Skolen ble slått sammen med Stjørdal videregående skole og gymnaset Ole Vig videregående skole til nye Ole Vig videregående skole i 1997. Skatval ble imidlertid opprettholdt som avdeling av den nye skolen frem til sommeren 2001, før Ole Vig videregående skole ble samlokalisert på Stjørdalshalsen fra høsten 2001. Lokalene på Skatval ble solgt til Fagerhaug kristne skole (tidligere Stjørdal kristne grunnskole) i 2002.

Arkiver etter Inntrøndelag Husmorsskole og Skatval videregående skole finnes hos Statsarkivet i Trondheim.

Referanser 

Videregående skoler i Trøndelag
Skoler i Stjørdal
Skatval
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1955
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 1997
Nadderudhallen

Nadderudhallen er en svømmehall som ligger rett bak Nadderud Stadion i Bekkestua, Bærum kommune.

Hallen inneholder også en håndballbane som er Stabæk Håndball sin hjemmebane. Denne salen benyttes også av  Bekkestua skole som gymsal.

I kjelleren har Ippon Judoklubb sine treningslokaler.

Svømmehallen benyttes ofte av Bærumsvømmerne til svømmetrening, og har ved flere anledninger blitt brukt til diverse svømmestevner.

Fasiliteter
25 meters basseng
Stupetårn – 1, 3 og 5 meter
Barnebasseng: Dybde 90 cm, 34 grader
Plaskebasseng for de minste
Velværeavdeling (inkl. boblebad, tørr og våt badstu, samt solarium)
Kafé
Treningsrom
Butikk

Eksterne lenker 
Om Nadderudhallen på Bærum kommunes nettsider

Idrettshaller i Norge
Svømmehaller i Norge
Idrettsanlegg i Bærum