alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Gimsøy kirke (Vågan)

Gimsøy kirke ligger på Sand på Gimsøya i Vågan kommune i Nordland. Kirka er ei langkirke i tre. Den ble innviet 18. oktober 1876 og har 300 plasser. Kirka er, som eneste i Norge, bardunert fast i bakken for å sikre mot sterke vindkast fra fjellet. Kirka ble reparert etter storm i 1887 og 1906, og også reparert i 1954–55. Kirke på Gimsøy er første gang nevnt av Aslak Bolt i 1432, og dagens kirke er i alle fall den tredje på øya, om ikke den fjerde. Fram til år 1800 var Vinje kirkested, men det året ble det besluttet å flytte kirkestedet til Gimsøysand. 

I 2014 ble det gjort en rekke utbedringer på Gimsøy kirke. Det ble finansiert gjennom testamentet til en kvinne fra Brenna som døde i Mo i Rana uten livsarvinger. Selv om Brenna hører til Strauman kirke, så gjorde bygda ikke det da denne kvinnen vokste opp. Strauman-området var en del av Gimsøy menighet frem til Strauman kirke ble vigslet 1984. Kvinnen ble døpt og konfirmert i Gimsøy kirke og testamenterte hele arven sin til kirken. Det førte til at menighetsrådet fikk midler til å gjøre en rekke nødvendige utbedringer som først og fremst bedret brannsikkerheten i kirken. Det elektriske anlegget ble oppgradert og det ble installert moderne sikringsskap med automatsikringer og jordfeilbrytere. Ovner ble erstattet med varmepumper for oppvarming og et moderne brannvarslingssystem ble installert i hele kirken. I tillegg ble hele kirken malt utvendig og det ble gjort utbedringer av uteområdet.

Referanser

Kilder
 
 

Trekirker
Kirker i Vågan
Kirker i Lofoten prosti
Kulturminner i Vågan
Norske kirker fra 1876
Lygna (Agder)

Lygna er en elv i Agder som renner fra Fjotland til Lyngdal, og ut i Lyngdalsfjorden ved tettstedet Alleen i Lyngdal kommune. I Hægebostad har den navnet Storåni. Elva er  lang, og har et nedbørfelt på .

Elva, som har gitt navn til byen ved utløpet, har utspring på vestsida av Oddevassheia, lengst nord i Hægebostad kommune. Elva har sitt løp via Eiken og Hægebostad før den renner ut i Lyngdalsfjorden mellom Årnes og Kvavik i Lyngdal. Det største fallet er på 36 meter i Kvåsfossen.

Navnet kommer fra det norrøne lugn, som betyr stille, og dette er en god beskrivelse for de første 7–8 kilometerne, og de siste 4. Lyngdal kommune har fått sitt navn etter elva.

Middelvannføringen ved munningen er ., men det er tidvis over 100 m³/s vannføring ved flom, med notering av 273 m³/s ved Tingvatn under rekordflommen 3. desember 1992. Som med de fleste lavlandselver på Agder, er vannføringen minst om sommeren og størst om høsten og vinteren. Høstregn og snøsmelting er viktigste flomfaktorer.

Vassdraget ble i 1986 vernet mot kraftutbygging i Verneplan III for vassdrag.

Natur og geologi 
Nedbørfeltet er dominert av småkupert skogsterreng med barskog. I øst overtar nedbørfeltet til Audna og i vest elva Kvina.

Elveløpet går i nedslitt, mer enn en milliard år gammelt grunnfjell som tilhører det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet, og består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedefoldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1400–1600 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt med noe hornblendegneis, og ovenpå dette sure overflatestrukturer av både granitt og granodioritt (henholdsvis 1000–1250 millioner år gammelt, og stedvis 1480–1550 millioner år gammelt). De yngste svekonorvegiske dannelsene bevitnes av større formasjoner av granitt. Den kaledonske fjellkjedefoldingen nådde ikke ned hit. Forkastningene går både i sørvest-nordøst retning, og i sør-nord retning.

Lygna er i hovedsak en sjøørretelv, men de siste åra har også laksestammen tatt seg opp. I tidligere tider var også elva kjent for sitt perlefiske, bare overgått av Litleåna og Audna i Agder.

Referanser 

Elver i Agder
Hægebostads geografi
Elver i Lyngdal
Cesc Fàbregas

Francesc Fàbregas Soler (født 4. mai 1987) er en spansk fotballspiller som spiller for den italienske klubben Como 1907. 

Fàbregas begynte sin karriere i FC Barcelona B, men ble som 16-åring hentet av den engelske klubben Arsenal FC september 2003. På det tidspunktet var han for ung til å signere profesjonell kontrakt med Barca. Han fikk ikke mye spilletid i sin første sesong for Arsenal, men etter at sentrale midtbanespillere ble skadet i 2004-05-sesongen økte tilliten til Fàbregas. Arsenal hadde en klausul i kontrakten som gjorde at han kunne gå tilbake for en sum hvis Barcelona og Arsenal ble enige om dette.

Fàbregas spiller normalt sett på sentral midtbane, i en offensiv rolle. Han er kjent for sitt overblikk og evnen til å sende presise pasninger.

Den 24. november 2008, 14 ligakamper inn i 2008/09-sesongen, etterfulgte han William Gallas som klubbkaptein for Arsenal, men da klubben var på vei tilbake etter en dårlig start på sesongen pådro Fàbregas seg en alvorlig kneskade under en kamp mot Liverpool FC. Leddbåndet ble delvis avrevet i en duell med landsmannen Xabi Alonso og skaden satte Fàbregas ute av spill i fire måneder. 

Han returnerte til banen i kvartfinalen i FA-cupen mot Hull FC 17. mars 2009. 

Sommeren 2011, etter flere år med spekulasjoner, ble Fàbregas solgt til ungdomsklubben FC Barcelona. Han fikk tildelt draktnummer 4, et nummer ingen hadde hatt etter at Rafael Marquez forlot klubben året før.

Landslag
Sommeren 2008 vant han EM i fotball med .

Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Spanske fotballspillere
Europamestere i fotball
Spillere i Fotball-VM 2006
Spillere i Fotball-EM 2008
Spillere i Fotball-VM 2010
Spillere i Fotball-EM 2012
Spillere i Fotball-VM 2014
Spillere i Fotball-EM 2016
Spillere i FIFA Confederations Cup 2009
Spillere i FIFA Confederations Cup 2013
Fotballspillere for Arsenal FC
Fotballspillere for FC Barcelona
Fotballspillere for Chelsea FC
Fotballspillere for AS Monaco
Fotballspillere for Como 1907
Verdensmestere i fotball
Personer fra provinsen Barcelona
Mart Poom

Mart Poom (født 3. februar 1972 i Tallinn, Estland) er en estisk tidligere landslagsspiller i fotball som har spilt som keeper for fem engelske, to estiske, en finsk og en sveitsisk klubber. 

Poom debuterte som estisk landslagsspiller den 3. juni 1992 i en kamp mot , og han har nå spilt 104 landskamper for .

Biografi 
Mart Poom startet sin karriere i Tallinn Sport og Flora Tallinn før han reiste til finske Kuopion Palloseura der han spilte 9 ligakamper. I 1993 reiste han til Sveits for å spille for FC Wil før han den 4. august 1994 skrev under for den engelske klubben Portsmouth. Han spilte imidlertid bare sju obligatoriske kamper for klubben fra Hampshire, og ble på grunn av lite spilletid lånt ut til sin gamle klubb Flora Tallinn.

I mars 1997 kjøpte Derby County Poom for £500 000, og han debuterte for denne klubben i en kamp mot Manchester United den 5. april 1997. Totalt spilte han over 150 klubbkamper for klubben fra Derbyshire før han ble lånt ut til Sunderland i november 2002. Etter at låneoppholdet var over kjøpte klubben fra Tyne and Wear Poom for £2 500 000 i januar 2003. 

Han spilte sin første kamp for Sunderland 12. april 2003 i en kamp mot Birmingham City, og totalt spilte han litt over 60 klubbkamper for Sunderland. I 2004/05 sesongen fikk Poom en kneskade, og etter dette greide han ikke igjen å bli et førstevalg for klubben.  Det han huskes best for i Sunderlanddrakten var hans første spillermål i sin fotballkarriere der han i en kamp mot sin gamle klubb Derby County scoret Sunderlands mål. Rett før kampen var slutt ledet Derby 1-0, men da Sunderland fikk corner kom Poom opp og headet inn utligningsmålet til Sunderland.

Foran 2005/06 sesongen ble Poom lånt ut til Arsenal, og etter å ha vært utlånt til Arsenal i seks måneder skrev han under en kontrakt med laget den 23. januar 2006. Han har vært et tredjevalg i London-klubben etter Jens Lehmann og Manuel Almunia, men debuterte for førstelaget mot Everton den 8. november 2006. Han avsluttet karrieren for Watford  i Championship etter en overgang fra Arsenal i mai 2007.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Oversikt over Poom sine landskamper (RSSSF)
  Video av Pooms scoring for Sunderland (Google video)

Estiske fotballspillere
Fotballspillere for KuPS
Fotballspillere for FC Flora Tallinn
Fotballspillere for Portsmouth FC
Fotballspillere for Derby County FC
Fotballspillere for Sunderland AFC
Fotballspillere for Arsenal FC
Fotballspillere for Watford FC
Personer fra Tallinn
Fødsler i 1972
Emmanuel Adebayor

Sheyi Emmanuel Adebayor (født 26. februar 1984) er en togolesisk fotballspiller som spiller for den paraguayanske klubben Club Olimpia, samt for .

Han karakteriseres som stor, relativt hurtig og hodesterk spiss. Adebayor har gjentatte ganger blitt beskyldt for utenomsportslige hendelser, blant annet da han stemplet tidligere lagkamerat Robin van Persie i ansiktet i en kamp mot Arsenal 12. september 2009. 

Adebayor har tidligere spilt for AS Monaco i fransk toppserie, og kom derifra til Arsenal i januar 2006.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Togolesiske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 2006
Fotballspillere for FC Metz
Fotballspillere for AS Monaco
Fotballspillere for Arsenal FC
Fotballspillere for Manchester City FC
Fotballspillere for Real Madrid CF
Fotballspillere for Tottenham Hotspur FC
Fotballspillere for Crystal Palace FC
Fotballspillere for İstanbul BB
Spillere i Afrikamesterskapet 2002
Spillere i Afrikamesterskapet 2006
Spillere i Afrikamesterskapet 2010
Spillere i Afrikamesterskapet 2013
Spillere i Afrikamesterskapet 2017
Fødsler i 1984
Personer fra Lomé
Blefjell sykehus

Blefjell sykehus (BLEHF) representerte fra januar 2002 til juni 2009 en sammenslåing av tre tidligere lokalsykehus (Kongsberg, Notodden og Rjukan) beliggende i fylkeskommunene Telemark og Buskerud.

Per Christian Voss var administrerende direktør ved foretaket, som hadde ca. 1200 personer ansatt. 

Blefjell sykehus HF ble nedlagt 1. juli 2009, da Kongsberg sykehus ble en del av Vestre Viken og sykehusene på Notoden og Rjukan ble overtatt av Sykehuset Telemark.

Eksterne lenker
 Blefjell sykehus 

Vestre Viken
Tidligere norske helseforetak
Etableringer i 2002
Opphør i 2009
Johan Gielen

Johan Gielen (født 23. februar 1968 i Mol i Belgia) er en DJ fra Nederland. Han lager dance, trance og hardtrance. Han har vært profesjonell DJ i over 10 år, og har gitt ut en rekke CD-er og LP-er. Gielen samarbeidet også med Svenson, og sammen lagde de DJ-teamet Svenson & Gielen, som både har spilt og laget musikk sammen. Deres mest kjente sang, The beauty of silence er en typisk trance-sang, og har vært veldig populær, både blant publikum og andre DJ-er som har remixet den. Twisted er hit nr2 over musikk de har laget i sammen. Gielen skal etter planen gi ut sin første singel-CD i 2006. 

Han spiller som regel på dance events som Trance Energy, Sensation og en rekke mindre happenings, som oftest i Nederland eller Belgia.

Eksterne lenker 
 

Dance-artister
Trance-artister
Nederlandske musikere
Nederlandske DJer
Personer fra Mol

Fødsler i 1968
Rumpetroll

Rumpetroll, eller amfibielarver, er overgangsformen, eller stadiet mellom egg og voksen,  hos amfibier. Uttrykket brukes mest om frosker og padder, men også salamandere har rumpetroll, skjønt disse likner mer på de voksne dyrene. Rumpetrollene er et larvestadium, tilsvarende yngel hos fisk.

Bygning og levevis 

Rumpetroll lever i vann og puster med ytre gjeller. Springpadders rumpetroll spiser mikroskopiske alger, mens rumpetroll av salamandere er rovdyr, slik som de voksne. De spiser små krepsdyr og insektlarver.

Rumpetroll har, like etter klekking fra egget, en hale som er lengre enn kroppen. De mangler andre lemmer, som bein. De kan ligne litt på en fisk, og har ytre gjeller som sitter som to fjæraktige dusker på hver side av hodet. Hos de fleste fiskegrupper er gjellene skjult bak et gjellelokk, men hos lungefisk og bikirer har ynglene ytre gjeller, slik som hos amfibier. Hos springpadder vil etter hvert bakben og forben vokse ut, og halen skrumper inn og forsvinner helt. Salamandernes rumpetroll er lengre enn froskenes, og har synlige anlegg til forbein fra de klekkes. Halen tilbakedannes ikke, og det mest synlige tegnet på at rumpetrollstadiet hos salamandere er over er at gjellene forsvinner.

Hos noen salamanderarter gjennomgår dyrene ikke metamorfose, og forblir rumpetroll hele livet. Dette fenomenet kalles pedomorfose, og er kjent blant annet fra den meksikanske axolotlen.

Fra rumpetroll til frosk 

Etter gjennomført larvestadie vil rumpetrollet gjennomgå en metamorfose til det voksne dyret. Selve metamorfosen hos amfibier varierer sterkt. Hos ormepadder og salamandere er metamorfosen i første rekke et spørsmål om å gå over fra å puste med gjeller til å puste med lunger.

Omlegging av blodløpet 
Sirkulasjonssystemet hos rumpetroll har en tilsvarende arkitektur som den man finner hos fisk, der aorta fører blod fra hjertet framover mot halsen for så å greine opp i en serie gjellebuer som følger gjellene fra buksiden og opp til ryggsiden, der de igjen samles til en sentral arterie. Noen av disse buene tilbakedannes, men et par blir halspulsåre hos det voksne dyret, et par blir aorta-buer, de bakerste går over til å bli lungepulsårer.

Omlegging av mage og tarm 
Omleggingen av kroppen dreier seg hovedsakelig om endring av proporsjoner, og har ikke samme dramatiske dyptgripende effekter som hos springpadder. I tillegg til at de anlegger lemmer, vil rumpetroll hos padde- og froskearter bytte kosthold fra alger til smådyr, og gå over fra en lang, spiralformet tarm for å fordøye planter til en kort kjøttetertarm. I denne perioden er det vanskelig for rumpetrollet å ta til seg mat, og halen blir absorbert og brukt som «byggemateriale» til omleggingen av kroppen.

Kilder

Eksterne lenker 
 

Springpadder
Utviklingsbiologi
Astenosfære

Astenosfæren (fra gresk a + stenos «uten styrke») er et geologisk sjikt i Jordens  lagdeling som ligger cirka 10–20 km (muligvis dybdeutbredelse til 400 km) under jordoverflaten. I astenosfæren foregår det langsomme strømninger i den seige magmamassen, som kalles mantelstrømmer. Det er varmen fra Jordens indre som driver mantelstrømmene. Astenosfæren utgjør den «myke» sonen i den øvre mantelen, som ligger rett under litosfæren, som igjen er involvert i platebevegelsene og isostatiske tilpasninger. 

Selv om astenosfærens eksistens ble antatt allerede i 1926, ble dens eksistens først bekreftet ved det store jordskjelvet i Chile 22. mai 1960.

Eksterne lenker 

 San Diego State University, "The Earth's internal heat energy and interior structure"  

Geologi
Mantelen

Mantelen, som betyr kappe, ligger under jordskorpa og over jordens kjerne. Den ytterste delen av mantelen består av faste, tunge bergarter og utgjør sammen med de lettere bergartene i jordskorpa det vi kaller litosfæren eller steinsfæren (sfære betyr kule). Litosfæren er hard og går ned til ca. 100 km under jordoverflaten. Det finnes to forskjellige mantler: Ytre og indre mantel. Den indre mantelen består av flytende bergmasse. Den er mer tynnflytende jo nærmere kjernen den ligger. 

Mantelen deles i to ulike lag som igjen kan inndeles videre:

Nedre mantel av seigt flytende stein (periodotitt), med en tykkelse på 2 190 km som strekker seg fra 700 km dybde til 2 890 km dybde. Temperaturen øker med dybden fra 1 650 °C til 3 370 °C og tettheten i den nedre mantelen øker fra 4,4 g/cm³ til 5,5 g/cm³.

Øvre mantel av seigt flytende stein, med en tykkelse på 600–670 km som strekker seg fra 30–100 km dybde og ned til 700 km dybde. Temperaturen øker med dybden fra 1 250 °C til 1 650 °C og tettheten i den øvre mantelen øker fra 3,0 g/cm³ til 4,4 g/cm³. Øvre mantel er igjen inndelt i to lag med grense på 70–400 km dyp: Astenosfæren nederst og øverst Litosfæren hvor øverste mantel står i direkte kontakt med jordskorpen langs Moho-linjen. Grensen mellom Litosfære og Astenosfære markerer en temperaturgrense hvor temperaturen øker fra 1 250 °C til 1 450 °C. Det skjer faseoverganger i silikater i mantelen ved 440 km og 670 km dybde, og dette øker trykkbølgers hastighet.

Fra mantelen kan smeltet stein stige opp til overflaten og danne såkalte varmeflekker under jordskorpen, som i Yellowstone nasjonalpark og under Island. Varmeflekkene presser jordskorpen opp der hvor de oppstår. På den andre siden kan stykker av størknet litosfæreplate synke ned gjennom hele mantelen og ned til kjernen på 2 890 km dybde.

Eksterne lenker 
]http://www.tu.no/artikler/disse-underjordiske-kjempeballongene-skal-avslore-jordas-energisammensetning/358438 Disse underjordiske kjempeballongene skal avsløre jordas energisammensetning]

Jorden
Geologi
Sauda-klassen

Sauda-klassen, i 1950-årene også kalt AMS-klassen, omfatter ni minesveipere og ett minejaktfartøy, basert på en amerikansk konstruksjon fra like etter andre verdenskrig. Skipene bestod utelukkende av ikkemagnetiske materialer, som tre, kobber, bronse o.l. Samtlige er oppkalte etter norske elver: Kvina, Ognaelva, Saudaelven, Sira, Tanaelven, Tista, Utla, Vosso, Altaelven og Glomma.

Båtene tjente fra 1953 fram til 1996, hvorav noen av de amerikanske båtene først gjorde tjeneste i US Navy og andre mariner. De norske båtene gjorde tjeneste fra cirka 1955.

Historikk 
Sauda-klassen var en videreføring av den amerikanske NYMS-klassen minesveipere, Norwegian Yard Mine Sweeper, finansiert av den amerikanske stat som del av  USAs våpenhjelp til Norge.

Produksjon 
Dette var skipene som ble produsert:
 Fem skip av Hodgeson Brothers i Maine, USA
 Tre skip av Westermoen Båtbyggeri & Mekaniske Verksted A/S i Mandal, senere Båtservice Verft A/S: KNM «Ogna» (1954), KNM «Kvina» (1954), KNM «Utla» (1955)
 Ett skip av Skaalurens Skibsbyggeri i Rosendal: KNM «Vosso» (1954)
 Ett skip av De Forende Båtbyggerier i Risør: KNM «Tista» (1954)

Av disse ti står kun amerikanskkonstruerte KNM «Alta» (M314) igjen, hun er nå museumsskip.

Referanser 

Norske minekrigsfartøyer
Skipsklasser
Nordahl Bruns gate (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Nordahl Bruns gate.

Nordahl Bruns gate (5-19, 6-22D) er en cirka 450 meter lang gate på Meyerløkka i Oslo som går fra Ullevålsveien ved Vår Frelsers gravlund til Pilestredet. Kunstindustrimuseet ligger langs gaten (inngang fra St. Olavs gate). Vest for Langes gate ligger Pilestredet park nord for gaten, adskilt ved en mur («Smittemuren»).

Den fikk sitt navn i 1864 og er oppkalt etter biskop og dikter Johan Nordahl Brun tekstforfatteren av Bergenssangen (1745–1816).

Referanser

Litteratur
 

Veier i Oslo
Veier i bydel St. Hanshaugen
Veier i Oslo oppkalt etter menn
Gyldenløves gate (Oslo)

Se pekerside for andre forekomster av Gyldenløves gate.

Gyldenløves gate (1–51, 2–48) er en gate på Frogner i Oslo. Den går fra Niels Juels gate over Arno Bergs plass til Kirkeveien ved Frognerparken. Gaten fikk sitt navn i 1879 og er oppkalt etter stattholder Ulrik Fredrik Gyldenløve (1638–1704).

Historie og beplantning 

Gaten går gjennom et dalsøkk omgitt av Briskeby-høyden i nordøst og høydedraget med Lille Frogner i sørvest. Den var opprinnelig tenkt forlenget videre ut på landet vestover, men på grunn av Vigelandsanlegget stoppet det opp ved Kirkeveien. Fra sørøstenden og til Eckersbergs gate går en ridesti omgitt av trær midt i veien, og det er trebeplanting også på sidene. Også mellom Eckersbergs gate og Kirkeveien er det trebeplanting (tilløp til allé), men her er det noe mer uregelmessig. Ridestien er listeført.

Gyldenløves gate var en av de senest bebygde gatene i området, og det var endestykkene som ble opparbeidet først. I sørøstenden er det 1890-tallsbygårder på sørsiden. Nordvestover fra Haxthausens gate er bebyggelsen fra 1920- og 1930-årene. Helt i vest kom noen villaer på 1890-tallet, men for øvrig i de vestre delene er bebyggelsen oveveiende fra de to første årtiene av 1900-tallet. Ved nr. 43 og 45 har det skjedd senere fortetning.

Området nær midten, ikke langt fra der Arno Bergs plass (tidligere Gyldenløves plass) er i dag, ble kalt Bondejordet. Her var det som går for å ha vært byens første skolehage, anlagt i 1906. Den delen av Eilert Sundts gate som fører fra Gyldenløves gate og opp til Briskebyveien, har da også vært kalt Bondebakken.

Bilder

Bebyggelse

Referanser

Litteratur 
 
 

Veier i Oslo
Veier i bydel Frogner
Stoff

Stoff kan vise til flere ting:

 Tekstil, tøy og produkter
 Narkotika, slanguttrykk
 Materie, stoff i fysikken
 Kjemisk substans
Foreningen Retten til en verdig død

Foreningen Retten til en verdig død (tidligere Landsforeningen Mitt Livstestamente) ble stiftet i 1977 og jobber for økt utbredelse og respekt for «livstestament» og for aktiv dødshjelp (eutanasi).

Ifølge foreningens vedtekter er formålet:
 at dødssyke mennesker så langt det er mulig skal få en human, meningsfylt og verdig avslutning på livet
 økt utbredelse og respekt for Livstestamentet, og for at det for øvrig etterleves i overensstemmelse med lov om pasientrettigheter
 at loven endres slik at uhelbredelig syke mennesker i terminalfasen, med store lidelser og/eller hjelpeløshet, skal kunne få bistand til å avslutte livet dersom de utvetydig ønsker det og kontrollkriterier er ivaretatt

Foreningen har rundt 3500 medlemmer og ledes av Ole Peder Kjeldstadli.

Referanser

Eksterne lenker 
 livstestament.org Foreningens hjemmeside
 Intervju med Fragell i Aftenposten 12. juni 2006

Retten til en
Eutanasi
Organisasjoner etablert i 1977
Ulekjørka

Ulekjørka (Bagn stavkirke) var en stavkirke med hevet midtrom som stod i bygda Østre Bagn i Sør-Aurdal i Innlandet. Den er en av mange tapte stavkirker og lite er kjent om kirken utover noen få sporadiske skriftlige kilder og rester av en portal som nå er i København.

I et diplom fra 1375 omtales «Bagns kirkiu sookn a Waldræs» men allerede i 1327 nevnes «ecclesia de Reglir cum capella»

Når kirken ble revet er ikke kjent. I Bagn kirkes historie (1968) anslås tidspunktet til rundt 1700, men så sent som i 1796 omtales et kapell som kan ha vært kirken. Lorentz Dietrichson oppgir «f. 1736» som rivningsår.

Kirkestedet i dag
Deler av kirkegårdsmuren skal ha eksistert rundt 1840, men det ble pløyd i området rundt 1860, og det er ingen synlige rester etter tuften i dag. Området er imidlertid markert. Det er satt opp en minnestein og et enkelt trekors, og det går merket sti inn til området fra fylkesvei 219.

Se også
 Liste over revne stolpekirker, stavkirker og tilhørende utgravninger.

Referanser

Eksterne lenker
 

Revne stavkirker
Tidligere kirker i Innlandet
Kulturminner i Sør-Aurdal
Byggverk i Sør-Aurdal
Atomium

Atomium er et byggverk på Heyselplatået nord i Brussel i Belgia. Det ble bygget til Verdensutstillingen i Brussel i 1958 og forestiller enhetscellen til krystallisk jern, forstørret 165 milliarder ganger: Monumentet er 102 meter høyt. Ni stålkuler med en diameter på 18 meter er knyttet sammen med rør hvis maksimale lengde er 35 meter. Vinduer på toppen av monumentet gir god utsikt over Brussel. Monumentet skulle opprinnelig kun stå oppe under verdensutstillingen, men har blitt stående og har blitt kjent som Brussels svar på Eiffeltårnet.

Eksterne lenker 
 
 Webcam Atomium
 Virtuell rundtur av Atomium

Skulpturer
Brussel
Verdensutstillingsanlegg
Konveks linse

En konveks linse er en linse som er tykkest på midten av mediet og tynnere jo lenger man kommer bort fra sentrum. En konveks linse er det motsatte av en konkav linse. Konveks linse er også kalt samlelinse og positiv linse og brukes i forstørrelsesglass og briller for langsynte.
I en konveks linse brytes lyset fra et punkt slik at det konsentreres i et brennpunkt. Linsen er, som vist på bildet, tjukk på midten og tynnere oppe og nede.

Se også 
 Konkav linse
 Optikk

Optikk

en:Convex lens
nl:Lens (optisch)
th:เลนส์นูน