alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Prager Zeitung

Prager Zeitung er en tyskspråklig ukeavis som utkommer i Prag (Praha). Den ble grunnlagt 5. desember 1991, og ser seg som etterfølger etter Prager Tagblatt. Siden 1996 har den vært i sterk vekst, og hadde pr. 2005 et opplag på 25 000, hvorav halvparten ble solgt i Tsjekkia og resten i Tyskland, Østerrike, Polen og enkelte flyruter. Den utkommer med 48 sider.

Eksterne lenker 
 Prager Zeitung
 Weltverband Deutschsprachiger Medien

Tsjekkiske aviser
Tyske aviser
Aviser etablert i 1991
Praha
Alice Schwarz-Gardos

Alice Schwarz-Gardos (født 31. august 1916 i Wien, død 14. august 2007) var en israelsk journalist og forfatter. Hun virket som tyskspråklig journalist i Israel fra 1940-tallet, og var fra 1975 til sin død sjefredaktør for dagsavisen Israel-Nachrichten. Hun var dermed ved slutten av sitt liv verdens eldste avisredaktør. Gjennom sitt virke som journalist har hun skrevet mer enn 5000 artikler, og var en av Israels mest betydelige journalister. Hun har også skrevet flere bøker, og var korrespondent for en rekke utenlandske aviser. Schwarz-Gardos har mottatt Coudenhove-Kalergi-prisen og Tysklands fortjenstorden 1. klasse, og var medlem i arbeidsutvalget i Internationale Medienhilfe.

Schwarz-Gardos tilhørte en velstående familie og vokste opp i Bratislava (Pressburg), hvor hun studerte medisin noen semestre, før hun kom til Palestina med sine foreldre i 1939 etter en eventyrlig flukt.

Verker 
 Von Wien nach Tel Aviv : Lebensweg einer Journalistin, Verlag Bleicher, Gerlingen 1992, ISBN 3-88350-717-2
 (red:) Hügel des Frühlings : Deutschsprachige Autoren Israels erzählen, Verlag Herder, Freiburg im Breisgau, Basel, Wien 1985, ISBN 3-451-20305-7
 (red:) Heimat ist anderswo : Deutsche Schriftsteller in Israel; Erzählungen u. Gedichte, Verlag Herder, Freiburg im Breisgau, Basel, Wien 1985, ISBN 3-451-08064-8
 Paradies mit Schönheitsfehlern : So lebt man in Israel, Verlag Herder, Freiburg im Breisgau, Basel, Wien 1982, ISBN 3-451-07944-5
 Frauen in Israel: Die Emanzipation hat viele Gesichter; Ein Bericht in Lebensläufen, Verlag Herder, Freiburg im Breisgau, Basel, Wien 1979, ISBN 3-451-07742-6

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Utførlig biografi

Israelske journalister
Fødsler i 1916
Dødsfall i 2007
Tårnåsen skole

Tårnåsen skole er en barneskole på Tårnåsen i Nordre Follo, Viken. Skolen ble bygget i 1973 og ligger i et naturrikt område. Skolen dekker 1.–7. klasse, mens den lokale ungdomsskolen er Hellerasten skole.

Store deler av skolen brant ned i en voldsom brann 16. mars 2010. Brannen startet fordi noen barn lekte med ild. Fram til det nye skolebygget ble innviet i mars 2012, foregikk undervisningen i brakker.

Referanser

Eksterne lenker 
 Tårnåsen Skole
 Klarte ikke redde noen av klasserommene Østlandets Blad
 Mistenker at skoleelever kan ha tent på barneskolen Dagbladet
 Full fyr i barneskole i Oppegård Adresseavisen
 Barneskole i Oppegård i full fyr NRK Østlandssendingen (video)

Barneskoler i Viken
Skoler i Nordre Follo
Roald Amundsen videregående skole

Roald Amundsen videregående skole ble etablert som Oppegård Gymnas i 1970 og leide lokaler i Ingieråsen skole fram til 1975. I august dette året flyttet skolen inn i nye lokaler på Sofiemyråsen. Den 15. desember 2011, dagen etter 100-årsmarkeringen for Roald Amundsens ekspedisjon til sydpolen, vedtok fylkestinget forslaget om å endre skolens navn fra Oppegård videregående skole til Roald Amundsen videregående skole. Navnet trådte offisielt i kraft 1. august 2012. 

I 2015 hadde skolen følgende utdanningsprogram:
Studiespesialisering
Medier og kommunikasjon
Idrettsfag

Visjon
Skolens visjon er «Alltid mot nye mål».

Endringer etter Kunnskapsløftet 
Etter innføringen av Kunnskapsløftet fikk skolen følgende linjer på Vg1 (tidligere GK):
Studiespesialisering SSP (tidligere Allmennfag)
Studiespesialisering med formgivning SSF
Medier og kommunikasjon MK
Idrettsfag IF
Design og håndverk DH (tidligere Formgivingsfag)

Rektorer 
 Elisabeth Edding (2015-)
 Elsie Marit Urdal Sand (-2015)

Referanser

Eksterne lenker 
 Skolens Internett-side

Videregående skoler i Viken
Skoler i Nordre Follo
Skoler i Norge navngitt etter personer
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1970
Sofiemyrtoppen skole

Sofiemyrtoppen skole i Nordre Follo kommune ble opprettet 1. august 2005 som et resultat av sammenslåing av Sofiemyr skole, Fløysbonn skole og Sofiemyråsen skole.

Fra 1. august 2017 ble skolen igjen delt i 2 skoler: Sofiemyr skole (1.-7. trinn og Sofiemyråsen ressurssenter)  og Fløysbonn skole (8.-10. trinn)

Eksterne lenker 

Barne- og ungdomsskoler i Viken
Skoler i Nordre Follo
Utdanningsinstitusjoner etablert i 2005
Hangglider

Hangglider er en bemannet, ikke motordrevet innretning, tyngre enn luft, som kan startes og landes ved hjelp av førerens egen muskelkraft og som under flyging bare bæres oppe av aerodynamiske reaksjoner på faste bæreflater (ikke roterende flater).

 En hangglider er spent opp av et strukturelt rammeverk.
 En paraglider spennes opp av et overtrykk inne i glideren.

En hangglider fungerer som et lite seilfly uten hjul, hvor piloten henger under flyvingen, og kan styre ved vektforskyvning. Med en hangglider kan man utnytte oppadstrømmende luft til å vinne høyde, for å fly bort fra startstedet. Dette er vanligvis en fjelltopp, men man kan også taues opp ved hjelp av annen farkost (Opptrekk). Man vinner høyde ved å bruke innsikt i meteorologiske forhold, gjennom å plassere seg i oppadgående luft (Termikk), eller sveve på luft som blir presset opp mekanisk når vind tvinges over en hindring (Mekanisk heng). Hangglider blir også vennskapelig referert til som tørkestativ av paragliderpiloter.

Riksanlegget for hanggliding i Norge finnes i Vågå. Arne Mo har skrevet en roman hvor hanggliding er sentralt, Skywayman.

Regjerende norgesmester er Nils Åge Henden.

Eksterne lenker 

 Norgesranking
 Bergen Hang- og Paragliderklubb
 Finn en klubb i ditt område
 Norges Luftsportsforbund
 Bøker om hanggliding i SAMBOK

Umotoriserte luftfartøy
Luftsport
Luftfartøytyper
Strokkenesbrua

Strokkenesbrua er ei 80 meter lang veibru på fylkesvei 851 i Salangen kommune i Troms. Brua krysser elva Strokken mellom Øvervatnet og Nervatnet. Elva har et fall på kun 1 meter. Dagens bru ble bygd i 1986 og er den tredje i rekken. Den første ble bygd i 1879 og den andre i 1934. I dag er det kun den nye brua som står, men brukar fra de eldre bruene er tydelige på begge sidene av elva.

Se også
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde

Veibroer i Troms og Finnmark
Veier i Salangen
1879 i Norge
1934 i Norge
1986 i Norge
Broer åpnet i 1879
Broer åpnet i 1934
Broer åpnet i 1986
Ingeniørbataljonen

Ingeniørbataljonen er en  kampstøtteavdeling i den norske hæren. Bataljonen holder til i Skjold leir, samt Rena leir. Bataljonen er en del av Brigade Nord. Hovedoppgavene til ingeniørbataljonen har et bredt spekter innenfor mobilitet og antimobilitet – både til lands og til vanns, CBRN («chemical, biological, radiological and nuclear») ​og overlevelse.

Oppgaver og oppdrag
Ingeniørbataljonen er en taktisk støtteavdeling som består av seks kompanier. Fire av dem er lokalisert i Skjold leir i Målselv kommune, mens de to andre er lokalisert i Rena leir. Ingeniørbataljonen består av rundt 300 ansatte og 400 vernepliktige, og er utstyrt med både tungt pansret ingeniørmateriell og lettere upansret utstyr, i tillegg til amfibiekapasitet.

Bataljonen kan bygge broer, sprenge hindringer og flytte militære styrker med båter og ferjer. Avdelingen bidrar til overlevelse gjennom CBRN (Chemical, biological, radioactive and nuclear), bygging av dekningsrom og ildstillinger, samt utdanning av skarpskyttere og stormingeniører.

Ingeniørbataljonen stilte med et kompani i beredskap for NATO Response Force i 2016.

Bataljonen er svært etterspurt i internasjonale operasjoner og har i de senere år operert i bla. Kosovo, Afghanistan, Irak, Tsjad og Mali.

Støtteoppgaver 
Bataljonens funksjoner til støtte for Hæren og Forsvaret er som følger:
 Mobilitet: Oversetning (båt/ferge, brolegging), kommunikasjons-, mine- og hinderarbeid. Støtte egne styrkers fremrykking. 
 Anti-mobilitet: Miner, hinder og militære ødeleggelser. Hindre fiendens fremrykking. 
 Overlevelse: Beskyttelse, fortifikasjon og kamuflasjearbeid. 
 Generell ingeniør: Bygg og anlegg, sprenging, forlegning og leirarbeid. 
 CBRN og miljøvern: Søk, påvisning, rens, rapportering, varsling av kjemisk, biologisk og radioaktiv forurensning.

Historie
Avdelingen startet som et ingeniørkompani i Brigaden i Nord-Norge i 1953. I 1987 ble flere ingeniøravdelinger samlet og dannet bataljonen i sin nåværende form.

I 1986 døde 16 av soldatene i et snøskred i Vassdal-ulykken.

Under redningsarbeidet etter leirskredet i Gjerdrum i desember 2020 leverte bataljonen betydelige bidrag ved å støtte med personell og materiell.

Organisering 
Ingeniørbataljonen består av 6 kompanier:

Materiell
Broleggingsutstyr
Oversettingsbåter og materiell
Mine- og eksplosivryddingsmateriell
Pansrede og upansrede anleggsmaskiner
CBRN-verne og –rensemateriell
Pansret ingeniørmateriell

Referanser

Eksterne lenker
«Etter raset i Vassdalen. Minnebok for 2. tr. INGKP/N»
Ingeniørbataljonen på forsvaret.no 
Store norske leksikon

Avdelinger og forband i Hæren (Norge)
Ingeniørtropper
Kistefossbrua

Kistefossbrua er ei veibru på fylkesvei 851 som krysser Kistefossen, kommunegrensen mellom Bardu og Salangen i Troms. I tillegg til brua som er i bruk i dag finner vi ei eldre bru på samme sted, og brukar etter ei enda eldre bru noen hundre meter lenger ned langs elva. Fv153 gjennom Øvre Salangen tar av fra Fv851 like før brua på Bardusiden.

Se også
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser

Veibroer i Troms og Finnmark
Veier i Bardu
Veier i Salangen
Laila (1929)

Laila  er et norsk stumfilmdrama fra 1929 regissert av danske George Schnéevoigt. Han skrev også manuset. Det var basert J.A. Friis' roman Fra Finnmarken. Skildringer, som ble utgitt i 1881. Den ble senere utgitt under tittelen Lajla. I de ledende rollene ses Mona Mårtenson, Tryggve Larssen og Harald Schwenzen.

Filmen ble forhåndsvist på Nationaltheatret 12. oktober 1929.

Handling 
Hovedpersonen Laila er datter av en norsk kjøpmann, men kommer bort fra familien på vei til kirke for å døpes. Hun blir funnet og adoptert av en samisk familie. Den videre handlingen fokuserer på  identitet og kjærlighetsvalg mellom hennes norske fetter Anders og hennes samiske fosterbror Mellet.

Innspillingsfakta 
Interiørscenene ble spilt inn i Nordisk Films Kompagnis studio i Valby i Danmark. Eksteriørscenene ble spilt inn i Ytre Billefjord, Skoganvarre, Karasjok, Bossekop (i Finnmark), Skjervøy (i Troms) samt Geilo og Ustaoset (i Buskerud). Filmen viser naturområder som Kågen, Isakeidet og Lailafjellet.

Sanger skrevet til filmen 
Vuggesang for Laila (Melodi: Reidar Thommessen. Tekst: Rolf Hiorth-Schøyen)
Lailas kjærlighetssang (Melodi: Einar Ellgen, Fred Bjønner. Tekst: Rolf Hiorth-Schøyen)
Sangene er innspilt på 78-plate med Sven-Olof Sandberg (Odeon A180241)

Musikk 
Under visning av filmen spilte pianist Herborg Rundberg flygel. Musikken er hennes egen kombinasjon av gammel stumfilmmusikk og samisk tonespråk. Filmen ble vist med ny musikk av Ketil Bjørnstad under filmfestivalen i 1992. Under filmfestivalen i Karlovy Vary i Tsjekkia i 2005 ble filmen Laila vist under temaet: Natur og landskap i norske filmer. 

Filmen er gitt ut på DVD av Flickeralley.com med musikk basert på Edvard Grieg og med stumfilmtekst på modernisert bokmål.

Rolleliste 
Mona Mårtenson – Laila
Tryggve Larssen – Jåmpa
Harald Schwenzen – Anders Lind
Peter Malberg – Aslag Laagje
Cally Monrad – Mor Laagje, Aslags hustru
Henry Gleditsch – Mellet, Laagjes fosterbarn
Finn Bernhoft – C.O. Lind, handelsmann
Lilly Larson Lund – Linds hustru
Ibe Brekke – Magga, tjenestepike hos Lind
Aslag Aslagsen Sara – Lasse, tjenestegutt hos Lind
Rasmus Christiansen – Jens Lind, C.O.s bror
Alice O'Fredericks – Inger, Anders søster
Mattis Morotaja – Mellet som gutt

Referanser

Eksterne lenker 

Filmer fra 1929
Norske stumfilmer
Norske filmer fra 1920-årene
Norske stum-dramafilmer
Norske romantiske filmer
Filmer basert på bøker
Sort-hvitt-filmer
Stum-romantiske dramafilmer
Moi dix Mois

Moi dix Mois er et japansk visual kei-band og er soloprosjektet til Mana fra MALICE MIZER. Prosjektet ble startet den 19. mars 2002.

Moi dix Mois gis ut på Manas eget plateselskap, Midi:Nette, i tillegg til det europeiske selskapet Trisol.

Medlemmer 
 Mana (gitar)
 Seth (vokal)
 K (gitar & vokal)
 Hayato (trommer)
 Sugiya (bass)

Tidligere medlemmer 
 Juka (vokal)
 Kazuno (bass)
 Tohru (trommer)

Diskografi 
Singler:
 Dialogue Symphonie (19. november 2002)
 Shadows Temple (31. mai 2004)
 Pageant (6. oktober 2004)
 Lamentful Miss (4. oktober 2006)

Album:
 Dix Infernal (19. mars 2003)
 Nocturnal Opera (20. juli 2004)
 Beyond the Gate (1. mars 2006)
 DIXANADU (28. mars 2007)
 D+Sect   (15. desember 2010]   

LP-er:
 DIXANADU (20. april 2007)

DVD-er:
 Dix Infernal – Scars of Sabbath (16. desember 2003)
 Invite to Immorality – Moi dix Mois Europe Live Tour 2005 (27. juli 2005)
 ''Dixanadu – Fated "raison d'etre" Europe Tour 2007 (30. januar 2008)

Eksterne lenker
 
 Mana's offisielle hjemmeside
 Moi dix Mois on JaME

Japanske rockegrupper
Sigurd Scott Hansen

Sigurd Scott Hansen (født  24. juli 1868 i Leith, død 24. april 1937 i Oslo) var en norsk offiser og polfarer. Han deltok i Fridtjof Nansens Fram-ekspedisjon  over Polhavet 1893–96 som leder av de meteorologiske, astronomiske og magnetiske observasjoner om bord i «Fram».

Biografi 

Sigurd Scott-Hansen ble født i Leith, hvor hans var sjømannsprest. Han gikk sjøkrigsskolen og ble offiser i 1889, premierløytnant i 1892, kaptein i 1898 og kommandørkaptein i 1910.

Premierløytnant Scott-Hansen var leder av de meteorologiske, astronomiske og magnetiske observasjoner under Framekspedisjonen, og var også ekspedisjonens yngste medlem. Han var navigatør, og etter Nansens avreise fra «Fram» på sledeturen 14. mars 1895 til hjemkomsten var han nestkommanderende, med Otto Sverdrup som sjef.

Han fikk en hyllest medalje i sølv fra Royal Geographical Society for sin innsats i Fram-ekspedisjonen. En øygruppe i Karahavet er oppkalt etter Scott Hansen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Bilde av Sigurd Scott-Hansen ca. 1890, Oslo Museum

Norske kommandørkapteiner
Norske polfarere
Personer fra Leith
Artikler i sjøfart-prosjektet
Jomsborg

Jomsborg var legendarisk (i henhold til blant annet Snorre Sturlason) en borg med vikinger og hærmenn ved den baltiske sydkysten i dagens nåværende Pommern. Det var tilholdsstedet for de såkalte jomsvikingene av hovedsakelig dansk opprinnelse.

Moderne historikere setter spørsmålstegn ved dette, og den utbredte oppfatningen er at dette var et tilholdssted eller en flyktningleir, for slaviske pirater.

Se også 
 Jomsvikingenes saga

Vikingtiden
Jomsvikingene
Vinstra stasjon

Vinstra stasjon er en jernbanestasjon på Dovrebanen. Stasjonen ligger ved tettstedet Vinstra i Nord-Fron kommune i Innlandet og ble åpnet i 1896 da Eidsvoll – Dombåsbanen ble bygget frem til Otta. Vinstra stasjon har egen turistinformasjon og fungerer som en felles skysstasjon for både tog, buss og taxi. Stasjonen ligger 241 meter over havet og til Oslo S er det 266,60 km.

Litteratur

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Dovrebanen
Jernbanestasjoner i Oppland
Byggverk i Nord-Fron
Jernbanestasjoner åpnet i 1896
1896 i Norge
Paul Due
Samferdsel i Nord-Fron
John Constable

John Constable (født 11. juni 1776 i East Bergholt, Suffolk, England, død 31. mars 1837) var en engelsk maler fra romantikken. Han er hovedsakelig kjent for sine landskapsmalerier av Dedham Vale, området som omringer hans hjem, nå kjent som "Constable Country". "Jeg maler mine egne steder best", skrev han til sin venn John Fisher i 1821. "Maling er bare et annet ord for følelse."

Dedham Vale fra 1802 og The Hay Wain fra 1821 er hans mest kjente malerier. Selv om hans malerier nå er blant de mest populære og kostbare i den britiske kunsten, var han aldri noen finansiell suksess og ble aldri medlem av det etablerte samfunnet før han ble valgt til Royal Academy da han var 43 år gammel. Han solgte flere malerier i Frankrike enn i sitt fødeland England.

Constables bilder påvirket samtidige franske kunstnere som Eugène Delacroix og kunstnerne i Barbizon, såvel som de senere impresjonistene.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Olga's Gallery

Engelske malere
Romantiske malere
Personer fra distriktet Babergh
Carlos Manuel Piedra

Carlos Manuel Piedra y Piedra (født 1895, død 31. juli 1988) var en cubansk jurist og høyesterettsdommer som var president på Cuba i perioden 1. januar 1959 til 2. januar 1959. Piedra hadde ingen partitilhørighet og var den eldste blant høyesterettsdommerne i 1959. Piedra trakk seg fra presidentembetet etter at de andre høyesterettsdommerne nektet å legitimere innsettelsen. Årsaken var at Fulgencio Batistas avgang skyldtes en revolusjon, og i slike tilfeller var det kun revolusjonens seierherrer som legalt kunne utnevne ny president (Bonachea og San Martin, 1974).

Forspill 
Da Che Guevara hadde erobret byen Santa Clara øst for Havanna dro Fulgencio Batista 1. januar 1959 til Colombia, det militære hovedkvarteret utenfor Havanna. Der samlet han de gjenværende militære lederne og erklærte at han ville frasi seg makten for å unngå ytterligere blodsutgytelser. 

Før Batista og hans nærmeste gikk om bord i flyet og dro til Den dominikanske republikk, ga han presidenten i Kongressen, Anselmo Alliegro y Milá, ordre om å oppnevne en junta med general Eulogio Cantillo som leder. Juntaen oppnevnte straks høyesterettsdommer Carlos Manuel Piedra til midlertidig president i tråd med den cubanske konstitusjon av 1940. General Cantillo overtok som hærsjef og stabssjef, og Gustavo Pelayo ble utnevnt til statsminister. 

Da Fidel Castro fikk høre om dette 2. januar var han i Santiago de Cuba, vel 95 mil sørøst for Havanna. Han fryktet muligheten for at Batistas gjenværende samarbeidspartnere skulle danne en militærjunta. Derfor hadde han dagen i forveien beordret Che Guevara og Camilio Cienfuegos, som ledet de revolusjonære styrkene i provinsen Las Villas, til å innta Havanna. 

For ytterligere å forhindre at general Cantillo eventuelt dannet en militærjunta, erklærte Castro at geriljaen verken aksepterte en junta eller presidentutnevnelsen av Piedra. Videre slo han fast at krigshandlingene ville fortsette mot alle som motsatte seg 26. juli-bevegelsen og dens allierte. Castro oppfordret også landets arbeidere til å gjennomføre en generalstreik for å lamme all aktivitet i landet, og oppfordringen ble så godt som umiddelbart fulgt opp av landets fagbevegelse. 

I tillegg utpekte Castro dommeren Manuel Urrutia i Santiago de Cuba til provisorisk president, og samme dag dro Urretia med fly fra Santiago til Havanna. I tillegg sørget Castro for at oberst Ramon Barquin som satt fengslet på Isla de Pinos (senere omdøpt til Isla de la Juventud) for konspirasjon mot Batista, ble løslatt og fløyet til Havanna for å gi Manuel Urretia eventuell nødvendig militær støtte.  

Batistas påtenkte president, Carlos Manuel Piedra, satt dermed neppe mer enn 10 – 12 timer i presidentembetet.

Litteratur 
 The New York Times, fredag 2. januar 1959
 Bonachea, Ramon og San Martin, Marta (1974) «The Cuban Insurrection; 1952 – 1959», Transaction Publishers, ISBN 0-87855-576-5 
 Foss, Clive (2004) «Fidel Castro», N.W.Damm&Sønn, ISBN 82-496-0531-4

Cubanske presidenter
Cubas historie
Fødsler i 1895
Dødsfall i 1988
Osteopati

Osteopati er en form for medisinsk behandling som i de fleste land anses som alternativ eller komplementær behandling, men i enkelte land er del av primærhelsetjenesten. Behandlingen består i hovedsak i tøying og bevegelse av muskler og ledd ut fra en hypotese om at dette skal hjelpe kroppen til å lege seg selv.

Historie 

Kirurgen Dr. Andrew T. Still introduserte osteopatien i USA i 1874 og var dermed den første som satte manipulasjonsbasert behandling inn i et lærbart system. I 1892 ble den første osteopatiskolen grunnlagt i Kirksville i USA. I 1913 ble British School of Osteopathy startet. Norsk Osteopatforbund ble stiftet i 1993. Den første utdanningen i osteopati i Norge, ble startet i 1997. I dag er det Høyskolen Kristiania, Institutt for helsevitenskap i Oslo som leverer utdanning i Norge.

Sikkerhet og bivirkninger 
Dokumentasjon av sikkerhet og bivirkning av osteopatiske behandlingsmetoder viser at alvorlige bivirkninger ved osteopatisk behandling er meget sjeldent og behandling hos kompetente osteopater anses som trygg.

Effekt 
Ifølge informasjon fra National Health Service (NHS) er effekten av osteopati begrenset, slik behandling kan muligens ha effekt på noen former av smerte, som i nakke og rygg, men i dag er det ikke noe forskning som underbygger at behandlingen har effekt på lidelser som ikke er knyttet til skjelett og muskler. Store norske leksikon sier følgende om behandlingsformen: «Osteopati regnes i dag som alternativ medisin.»

Status og godkjennelse

I Norge 
Høyskolen Kristiania, Institutt for helsevitenskap, tilbyr Norges eneste fulltidsstudium innen osteopati. Utdanningen ved høyskolen består av en treårig bachelorgrad på 180 studiepoeng som gir graden Bachelor i osteopati og som kvalifiserer for opptak til et ettårig videreutdanningsstudium på 60 studiepoeng. Utdanningsløpet på fire år samsvarer med internasjonal standard for osteopatisk utdanning.

Litteratur 
 Jan Porthun Osteopati: for spedbarn, barn og voksne. En rådgiver for pasienter, foreldre og interesserte personer. 2008 ISBN 978-82-819-0045-5

Referanser

Eksterne lenker  
 Internasjonalt samarbeid – Osteopathic International Alliance
 NIFAB – Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling (UiT) 
 yrkesbeskrivelse av osteopat på utdanning.no
 General Osteopathic council autorisasjonsorgan for England og Skottland
 JAOA – Journal of the American Osteopathic Accisiation
 Norsk Osteopatforbund
 orbund
 Barneosteopati

Alternativ behandling
Den store barnedåpen

Den store barnedåpen er en norsk film fra 1931 basert på  Oskar Braatens skuespill med samme navn. Det var den første lydfilmen i Norge og filmen har blitt en klassiker.
Filmen markerte også ved sitt innhold og sin miljøbeskrivelse en større virkelighetstilnærming for norsk film. Filmens realistiske skildring av arbeidsfolks liv og skjebne omkring århundreskiftet signaliserte et brudd med bygderomantikken.
Tancred Ibsen hadde regien, Einar Sissener hadde hovedrollen som  den tafatte og nervøse Harald. I rollen som Alvilde spiller Aase Bye. Også en rekke andre  kjente teaterskuespillere var med i filmen som ble en stor suksess.

Trivia
Norges første helnorske lydfilm.

Rolleliste

Musikk 
«Hovedmelodien til filmen Barnedåpen». Melodi og tekst: Willy Johansen. Innspilt 20. august 1931 av Willy Johansens kvartett m/refr. Leif Enger. Utgitt på 78-platen His Master's Voice X 3818.

Eksterne lenker
 

Filmer fra 1931
Norske dramafilmer
Norske filmkomedier
Norske filmer fra 1930-årene
Filmer regissert av Tancred Ibsen
Sort-hvitt-filmer
Norskspråklige filmer