alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ostedes

Se Systematisk inndeling

Ostedes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, avlange, brun- eller gråaktige trebukker, dekkvingene ofte med mørke tegninger. Antennene er lange, særlig hos hannene. Pronotum er nærmest tønneformet, uten pigger på sidene. Dekkvingene ernoe avsmalnende bakover med litt avrundede "skuldre".

Levevis 
Larvene lever i død ved.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst- og Øst-Asia, fra India i vest til Sulawesi i øst og Japan i nord.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  
 Stammen Acanthocinini Thomson, 1860
 Slekten  Ostedes Pascoe, 1859 - 37 arter
 Underslekten Dentatostedes
 Ostedes bidentata (Pic, 1933)
 Underslekten Ostedes (i snever forstand)
 Ostedes albomarmorata Breuning, 1969
 Ostedes albosparsa (Pic, 1926)
 Ostedes andamanica Breuning, 1958
 Ostedes binodosa Gressitt, 1945
 Ostedes borneana Breuning, 1964
 Ostedes brunneovariegata Breuning, 1961
 Ostedes coomani Pic, 1927
 Ostedes dentata Pic, 1936
 Ostedes discovitticollis Breuning, 1956
 Ostedes enganensis Breuning, 1982
 Ostedes griseoapicalis Pic, 1944
 Ostedes griseoapicaloides Breuning, 1977
 Ostedes harmandi Breuning, 1968
 Ostedes inermis Schwarzer, 1925
 Ostedes kadleci Danilevsky, 1992
 Ostedes laterifusca Breuning, 1969
 Ostedes macrophthalma Breuning, 1977
 Ostedes niisatoi Hasegawa, 2017
 Ostedes ochreosparsa Breuning, 1964
 Ostedes pauperata Pascoe, 1859
 Ostedes perakensis Breuning, 1969
 Ostedes rufipennis Pic, 1944
 Ostedes serena Holzschuh, 2018
 Ostedes sikkimensis Breuning, 1958
 Ostedes subfasciata Matsushita, 1933
 Ostedes subochreosparsa Breuning, 1965
 Ostedes subrufipennis Breuning, 1963
 Ostedes sumatrana Pic, 1944
 Ostedes tonkinea Pic, 1944
 Ostedes tuberculata (Pic, 1925)
 Ostedes variegata Aurivillius, 1913
 Ostedes yamasakoi Hasegawa, 2017
 Underslekten Trichostedes
 Ostedes assamana Breuning, 1961
 Ostedes laosensis Breuning, 1963
 Ostedes ochreomarmorata Breuning, 1963
 Ostedes ochreopicta Breuning, 1965
 Ostedes spinipennis Breuning, 1964

Kilder 
 Liste over artene 
 Bildegalleri

Eksterne lenker 
 

Lamiinae
Dyr formelt beskrevet i 1859
Lagocheirus

Se Systematisk inndeling

Lagocheirus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, tettbygde, brunaktige trebukker, dekkvingene ofte med mørke eller lyse tegninger. Antennene er lange, særlig hos hannene. Pronotum er nærmest tønneformet, uten pigger på sidene. Dekkvingene er noe avsmalnende bakover med litt avrundede "skuldre", og ender i en spiss.

Levevis 
Larvene lever i død ved.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra det sørlige USA i nord til Bolivia i sør, inkludert Karibia, dessuten er én art innført til Australia.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  
 Stammen Acanthocinini Thomson, 1860
 Slekten  Lagocheirus Dejean, 1835 - 23 arter
 Lagocheirus araneiformis (Linnaeus, 1767)
 Lagocheirus araneiformis araneiformis (Linnaeus, 1767)
 Lagocheirus araneiformis curacaoensis Gilmour, 1968
 Lagocheirus araneiformis flavolineatus Aurivillius, 1921
 Lagocheirus araneiformis fulvescens Dillon, 1957 	
 Lagocheirus araneiformis guadeloupensis Dillon, 1957
 Lagocheirus araneiformis insulorum Dillon, 1957
 Lagocheirus araneiformis stroheckeri Dillon, 1956
 Lagocheirus araneiformis ypsilon (Voet, 1778)
 Lagocheirus binumeratus Thomson, 1860
 Lagocheirus cristulatus Bates, 1872
 Lagocheirus delestali Toledo & Esteban, 2008
 Lagocheirus foveolatus Dillon, 1957
 Lagocheirus funestus (Thomson, 1865)
 Lagocheirus giesberti Hovore, 1998
 Lagocheirus integer Bates, 1885
 Lagocheirus jamaicensis Toledo & Hovore, 2005
 Lagocheirus kathleenae Hovore, 1998
 Lagocheirus lugubris Dillon, 1957
 Lagocheirus mecotrochanter Toledo, 1998
 Lagocheirus obsoletus Thomson, 1878
 Lagocheilus obsoletus dezayasi Dillon, 1957
 Lagocheilus obsoletus obsoletus Thomson, 1878
 Lagocheirus plantaris Erichson, 1847
 Lagocheilus plantaris gorgonae  Dillon, 1957
 Lagocheilus plantaris indistinctus  Dillon, 1957
 Lagocheilus plantaris plantaris  Erichson, 1847
 Lagocheirus praecellens Bates, 1872
 Lagocheirus procerus Casey, 1913
 Lagocheirus rogersi Bates, 1880
 Lagocheirus rosaceus Bates, 1869
 Lagocheirus simplicicornis Bates, 1872
 Lagocheirus undatus (Voet, 1778)
 Lagocheirus unicolor Fisher, 1947
 Lagocheirus wenzeli Dillon, 1957
 Lagocheirus xileuco Toledo, 1998

Kilder 
 Liste over artene 
 Bildegalleri

Eksterne lenker 
 

Lamiinae
Biller formelt beskrevet i 1835
Sebastian Schipper

Sebastian Schipper (født 8. mai 1968 i Hannover) er en tysk filmregissør, manusforfatter og skuespiller.

Han var regissør for filmen Viktoria, som på norsk fikk tittelen En natt i Berlin (2015). Denne filmen er skutt i en 140 minutter lang tagning, uten klipp. Norske Sturla Brandth Grøvlen ble tildelt Sølvbjørnen ved Filmfestivalen i Berlin for fotograferingen i filmen (håndholdt kameraarbeid). Filmen ble markedsført med undertitlene «One city, one night, one take» og «One girl, one city, one night, one take». En natt i Berlin fikk terningkast 4-5 i norske aviser, blant annet fra VG og Dagbladet.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 

Tyske regissører
Tyske skuespillere
Tyske forfattere
Fødsler i 1968
Leptostylopsis

Se Systematisk inndeling

Leptostylopsis er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Små til middelsstore, brede, brun- eller gråaktige trebukker. Arten er kamuflasjefarget i brunt og grått. Antennene er ofte svært lange, særlig hos hannene. Pronotum er nærmest tønneformet med en knøl på sidene, men uten skarpe pigger. Dekkvingene er nokså brede, tilsmalnet i den bakerste halvdelen, med litt avrundede "skuldre".

Levevis 
Larvene lever i død ved.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det sørøstlige USA (vest til Texas) og Karibia.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  
 Stammen Acanthocinini Thomson, 1860
 Slekten  Leptostylopsis Dillon, 1956 - 34 arter
 Leptostylopsis albofasciatus (Fisher, 1926)
 Leptostylopsis annulipes (Fisher, 1942)
 Leptostylopsis antillarum (Fisher, 1925)
 Leptostylopsis argentatus (Jacquelin du Val, 1857)
 Leptostylopsis atromaculatus (Fisher, 1926)
 Leptostylopsis basifulvus Lingafelter & Micheli, 2009
 Leptostylopsis bidentatus (Fabricius, 1775)
 Leptostylopsis caliginosus Lingafelter & Micheli, 2009
 Leptostylopsis chlorescens Lingafelter & Micheli, 2009
 Leptostylopsis cristatus (Fisher, 1925)
 Leptostylopsis duvali (Fisher, 1926)
 Leptostylopsis grandis Vlasak & Androw, 2016
 Leptostylopsis guanica Micheli & Micheli, 2004
 Leptostylopsis gundlachi (Fisher, 1925)
 Leptostylopsis humerofulvus Lingafelter & Micheli, 2009
 Leptostylopsis incrassatus (Klug, 1829)
 Leptostylopsis jamaicensis (Gahan, 1895)
 Leptostylopsis latus Chemsak & Feller, 1988
 Leptostylopsis longicornis (Fisher, 1926)
 Leptostylopsis luteus Dillon, 1956
 Leptostylopsis martinicensis Villiers, 1980
 Leptostylopsis milleri (Fisher, 1932)
 Leptostylopsis monin Micheli & Micheli, 2004
 Leptostylopsis monticola (Fisher, 1935)
 Leptostylopsis opuntiae Lingafelter, 2020
 Leptostylopsis ornatus (Fisher, 1928)
 Leptostylopsis perfasciatus Lingafelter & Micheli, 2009
 Leptostylopsis planidorsus (LeConte, 1873)
 Leptostylopsis poeyi (Fisher, 1925)
 Leptostylopsis poirieri Touroult, 2017
 Leptostylopsis puntacanaensis Lingafelter & Micheli, 2009
 Leptostylopsis smithi (Gahan, 1895)
 Leptostylopsis terraecolor (Horn, 1880)
 Leptostylopsis testaceus (Frölich, 1792)
 Leptostylopsis thomasi Lingafelter & Micheli, 2009
 Leptostylopsis viridicomus (Fisher, 1942)
 Leptostylopsis yukiyu Micheli & Micheli, 2004

Kilder 
 A Photographic Guide to the Cerambycidae of the New World - Acanthocinini

Eksterne lenker 
 
 Bildegalleri

Lamiinae
Biller formelt beskrevet i 1956
Acanthocinus

Se Systematisk inndeling

Acanthocinus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Stort sett middelsstore, brun- eller gråaktige trebukker. Antennene er ofte svært lange, særlig hos hannene. Pronotum er nærmest tønneformet med en liten pigg litt bakenfor midten av siden. Hunnen har ofte et forlenget eggleggingsrør som stikker ut bak dekkvingene.

Levevis 
Larvene lever i død ved, gjerne under barken av nyfelte stokker av bartrær.

Utbredelse 
Slekten har en holarktisk utbredelse.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  
 Stammen Acanthocinini Thomson, 1860
 Slekten  Acanthocinus Megerle in Dejean, 1821 - 29 arter, i Norge:
 Tømmermann, Acanthocinus aedilis (Linnaeus, 1758)
 Liten tømmermann, Acanthocinus griseus (Fabricius, 1792)
 Acanthocinus angulosus (Casey, 1913)
 Acanthocinus annamensis Pic, 1925
 Acanthocinus carinulatus (Gebler, 1833)
 Acanthocinus chinensis Breuning, 1978
 Acanthocinus elegans Ganglbauer, 1884
 Acanthocinus gundaiensis Kano, 1933
 Acanthocinus guttatus (Bates, 1873)
 Acanthocinus henschi Reitter, 1900
 Acanthocinus hispanicus Sama & Schurmann, 1981
 Acanthocinus hutacharerae Makihara, 1986
 Acanthocinus leechi (Dillon, 1956)
 Acanthocinus meyeri Vitali, 2011
 Acanthocinus montanoides Breuning, 1978
 Acanthocinus nodosus (Fabricius, 1775)
 Acanthocinus obliquus (LeConte, 1862)
 Acanthocinus obsoletus (Olivier, 1795)
 Acanthocinus orientalis Ohbayashi, 1939
 Acanthocinus princeps (Walker, 1866)
 Acanthocinus pusillus (Kirby, 1837)
 Acanthocinus reticulatus (Razoumowsky, 1789)
 Acanthocinus sachalinensis Matsushita, 1933
 Acanthocinus sinensis Pic, 1916
 Acanthocinus spectabilis (LeConte, 1854)
 Acanthocinus subsolana Wang, 2003
 Acanthocinus tethys Wang, 2003
 Acanthocinus validus Matsushita, 1936
 Acanthocinus xanthoneurus (Mulsant & Rey, 1852)

Kilder 
 Danilevsky, M.L. 2006. Systematic List of Longicorn Beetles (Coleoptera, Cerambycoidea) of Europe. 
 Liste over slektene
 Liste over artene, Gamle verden 
 Liste over artene, Amerika

Eksterne lenker 
 
 Hoskovec, M. og Rezek, M. Cerambycidae. Longicorn Beetles of the West Palaearctic Region. Stort fotogalleri med bilder av ca. 600 arter.

Lamiinae
Biller formelt beskrevet i 1821
Holarktiske sones fauna
MS «Song of Norway»

MS «Song of Norway» var et norsk cruiseskip som ble bygget av det finske skipsverftet Wärtsilä Ab i Helsingfors, Finland. Hun fikk skipsverftets byggnummer 392 og registrert Oslo som sin hjemmehavn.

Skipet var et av de første moderne cruiseskipene som ble konstruert på denne tiden, der hun ble satt inn i drift i 1970, hun var også det første skipet som ble satt i drift for Royal Caribbean Cruise Line. I tillegg har hun to identiske søsterskip; «Nordic Prince» og «Sun Viking», begge disse skipene ble bygget av det samme verftet i Helsingfors i begynnelsen av 1970-tallet.

Den 30. august 1978 ble skipet forlenget med 26 meter, det samme skjedde med «Nordic Prince» i 1980.

I løpet av hennes karriere ble hun senere omgjort til et kasinoskip. I 2013 ble skipet solgt for skrap og hugget i Alang, India, i 2014.

Eksterne lenker 
 
 
  Fakta om Fartyg - M/S SONG OF NORWAY (1970)
  Maritime Matters - Former SONG OF NORWAY Sold For Scrap | Cruise and Maritime News

Cruiseskip
Skip fra 1970
Skip bygget i Finland
Artikler i sjøfart-prosjektet
Computer and Video Games

Computer and Video Games (ofte forkortet til CVG, C&VG eller C+VG) var et britisk videospilltidsskrift som ble gitt ut mellom 1981 og 2004. Tidsskriftet fortsatte som en nettside, computerandvideogames.com fra 1999 opptil februar 2015.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Videospilltidsskrifter
Videospillnettsteder
Engelske tidsskrifter
Publikasjoner etablert i 1981
Publikasjoner nedlagt i 2004
Sandens

Sandens er et kjøpesenter i Kvadraturen i Kristiansand.  Sandens senter har hovedinngang fra hjørnet av Markens gate og Tollbodgata og inngang fra hjørnet Kirkegata og Tollbodgata.  Det er egen parkeringsgarasje med innkjøring fra Dronningens gate.  I Sandens kjøpesenter er det  35 butikker fordelt på tre etasjer, med til sammen et areal på omkring 25 000 m².  I 2015 hadde Sandens 2,4 millioner besøk og en omsetning på 332 millioner NOK.

Sandens har et variert vareutvalg, men det satses særlig på salg av moteklær.  Sandens eies av Olav Thon Gruppen.

Butikker 
Oppdatert: mars 2021

A-salong
Big Bite
Bik Bok
Brilleland
Camillas Blomsterdesign
Carlings
Clas Ohlson
Cubus
Cutters
DNA/Eurosko
Elkjøp Phonehouse
Floyd
Freequent
Gina Tricot
Gullfunn
H&M
Hi-Fi Klubben
Image
Intersport
Jordbærpikene
Junkyard
Kicks
Kjell & Company
Nille
Patricks pub & restaurant
Princess
Renates Hud & Make Up
Rituals
San Sebastian
Teknikmagasinet
Telia
Vitusapotek
Volt

Referanser

Eksterne lenker 
 Sandens hjemmeside

Kvadraturen (Kristiansand)
Kjøpesentre i Kristiansand
Næringsliv i Kristiansand
Byggverk i Kristiansand
Hardcore Gamer

Hardcore Gamer er et amerikansk videospilltidsskrift gitt ut av Steve Hannley. Det ble startet opp i 2005, og ga ut 35 utgaver før det ble til en nettside.

Eksterne lenker 
 

Videospilltidsskrifter
Publikasjoner etablert i 2005
Vägbas

En vägbas, ofte kalt «flygraka», er en enkel flyplass med start- og landingsmuligheter for militære fly i Sverige. Som vägbaser ble det fra begynnelsen brukt rette, brede veistrekninger. Vägbaser var en viktig del av den svenske forsvarsplanleggingen i etterkrigstiden og skulle bidra til at en angriper ikke skulle kunne slå ut størstedelen av flyvåpenet i ett eneste samordnet overraskningsangrep. Et bidragende eksempel var seksdagerskrigen i 1967 der Israel på noen timer slo ut Egypts flybaser.

I det svenske Bas 60-systemet og det senere Bas 90-systemet var hovedlandingsbaner på krigsbaser typisk 2000–2300 m lange og 30–40 m brede. For å komplettere hovedlandingsbanene og ha reserve-landingsplasser i tilfelle bombing ble det bygd kortbanor og reservvägbasar.

Reservvägbas 
Mange veier i landet ble gjort bredere og satt i stand slik at det ble en rett strekning på cirka 1500 m, hvilket muliggjorde anvendelse som reservvägbaser. Denne vägbas behøvde å kompletteres med personell, materiell, drivstoff og dessuten med visse feltarbeid for å kunne anvendes. Resurser for dette måtte omprioriteres fra den ordinære basens virksomhet.

Kortbaner 

Kortbanor var i likhet med reservvägbaserna også en del av det allmenne veisystemet. Forskjellen var at disse var kortere og kunne anvendes uten større forberedelser. Typisk ble det bygget 2-3 kortbaner i nærheten av hver flybase. Flyet Viggen og senere Gripen var tilpasset tll å kunne anvende disse korte banene, til forskjell fra Draken som krevde lengre baner.

I Bas 60 var en kortbana 1500-2000 m lang og 12 m bred, mens i Bas 90 var en kortbana 800 m lang og 17 m bred. Disse veiene ble naturligvis ganske brede og uten midtrabatt. Til sammenligning har en vanlig norsk vei med gul stripe og to kjørefelt (ett i hver retning) en beskjeden bredde på rundt 6 m til 7 m, som er nesten en tredjedel.

Utenlands 

Vägbaser finnes bygget i andre land, ettersom man har innsett sårbarheten hos ordinære flybaser. Disse er vanligvis lengre og bredere enn i Sverige, ofte innbygget i motorveier, der man gjennom å ta bort midtdeleren kan få en bane for tyngre fly. Blant annet har Tyskland og Finland adskillige vägbaser. Mange land har én eller noen få.

Eksempler på svenske vägbaser 
 Eneryda flygbas
 Balsjö vägbas

Se også 
 Kortbanenettet i Norge

Eksterne lenker 
 Fortifikationsverkets rapport om Sveriges reservvägbaser
 Fortifikationsverkets rapport om svenska vägbaser

Luftfartsinfrastruktur
Sveriges militærhistorie
Den kalde krigen
Sigurd Bjørkedal

Sigurd Bjørkedal  (født 6. mai 1920 i Volda, død 15. mars 2011) var en norsk båtbygger og bonde. Som praktiserende båtbygger var han sentral i å ta vare på den gamle båtbyggertradisjonen i Bjørkedalen. Sammen med brødrene Saxe og Jakob holdt han ved like kunnskapen om å bygge snedbetning, den gamle sunnmørsbåten. Byggingen av en sunnmørsottring til Sunnmøre Museum på 1950-tallet hadde stor betydning, siden de da kunne rådføre seg med eldre båtbyggere.

I 1973 bygde han en kopi av Kvalsundskipet. Fra 1981, da han bygde en ny sunnmørsottring, samarbeidet han med og overførte mye kunnskap til sønnene som har ført tradisjonen videre etter faren.

I 1983 bygde de knarren «Saga Siglar» til Ragnar Thorseth. Det var et vikingskip bygd etter «Skyldelev 1» som ble funnet ved Roskilde i Danmark. Med dette skipet gjennomførte Thorseth blant annet en jordomseiling.

Senere overtok sønnen Jakob ansvaret for båtbyggingen. Sigurd var likevel en viktig medhjelper da det ble bygd kopi av Osebergskipet i 1987, og av Gokstadskipet i 1990. Etter at «Saga Siglar» forliste i 1992 ble to nye knarrer, søsterskipene «Borgundknarren» (1993) og «Kvitserk» (1994), bygd i Bjørkedalen for Ragnar Thorseth.

I 2009 fikk Sigurd Bjørkedal kongens fortjenstmedalje i sølv.

Referanser

Kilder 
 Karl Anders Halsbåndet: Kongens sølv til Sigurd Bjørkedal. KYSTEN Nr 1 2010

Personer fra Volda kommune
Kongens fortjenstmedalje i sølv
Norske båtbyggere
Artikler i sjøfart-prosjektet
Beit Alfa

Beit Alfa (hebraisk בֵּית אַלְפָא, også kalt Bet Alpha) er en kibbutz i Nord distrikt i Israel, nær Gilboafjellet. Det ligger ruiner av en eldgammel synagoge i kibbutzen, og den fikk navnet fra den arabiske landsby som en gang sto her, Khirbet Bait Ilfa.

Plassering 
Kibbutzen ligger på østkammen av Haroddalen, som ligger mellom Jezreeldalen og Beth She'andalen i Nedre Galilea. I sør og vest ligger de bratte fjellsidene av Gilboafjellet. De nærmeste fjelltoppene er Har Barkan (497 meter) og Har Gefet (318 m). Området nord og øst for kibbutzen er flatt, men faller østover mot Jordandalen. Nord for kibbutzen flyter elven Harod. 2,5 km sørvest for kibbutzen går muren som skiller de israelske territoriene fra de palestinske selvmyndighetene. I nærheten ligger kibbutzene Heftziba, Sde Nahum, Nir David og Ma'alt Gilboa. På den palestinske siden ligger landsbyen Fakua.

Historie 
På 500-tallet var det en jødisk bebyggelse her og fra denne står ruinene av en synagoge tilbake. Bebyggelsen ble etterfulgt av den arabiske landsbyen Bait Ilfa, som etter hvert ble fraflyttet.

Kibbutzen ble grunnlagt den 4. november 1922 av Hashomer Hatzair-pionerer. De første medlemmene kom fra Polen. De hadde all erfaring fra 1921 da de deltok i opprettingen av kibbutzen Geva. Den første tiden var hard for pionerene, siden stedet lå i nærheten av et myrområde som gjorde de utsatte seg for malaria. I april 1927 var kibbutzen besøkt av den tsjekkoslovakiske presidenten Tomáš Masaryk. Det var første gangen en statsleder besøkte Palestinamandatet. I 1928 oppdaget medlemmene i den nærliggande kibbutzen Heftziba ruinene av Beth Alpha-synagogen, som lå på deres område. Under arabreropprøret i 1929 ble kibbutzen angrepet og åkrene ble ødelagt. Da arabareropprøret brøt ut på ny i april 1936, satte arabrere igjen markene i brann.

I 1940 flyttet noen av medlemmene, som tilhørte Hashomer Hatzair, til kibbutz Ramat Yohanan, i bytte mot støtten Mapai fra Ramat Yohanan. I de neste årene var kibbutzen et av de sentre  som ble brukt av den jødiske paramilitære organisasjonen Haganah.

Den 1. april 1948 ble kibbutzen angrepet av arabere med bombekaster. Arabrene trakk seg tilbake da en tropp britiske fallskjermjegere nærmet seg stedet.

Etter krigen i 1948-49 ble Gilboa utdannelsesinstitutt grunnlagt i den nordlige delen av kibbutzen. Under krigen mellom Israel og Hisbollah i 2006 tok kibbutzen i mot evakuerte fra grenselandsbyene som hadde blitt angrepet med rakettene til Hizbollah fra Sør-Libanon. Etter krigen ble det opprettet et oppsamlingssenter for etopiske emigranter her. Rundt 600 emigranter bor her og lærer hebraisk og forbereder seg for det israelske samfunnet.

Eksterne lenker 
 Offisielt nettsted   (he)
 Bet Alfa, cirka 1925

Bosetninger i Israel
Norddistriktet
Bosetninger etablert i 1922
Kfar HaNagid

Kfar HaNagid (hebraisk skrift כְּפַר הַנָּגִיד, betyr 'Fyrstedalen') er en moshav sentralt i Israel. Den ligger på kystsletten  20 km sør for Tel Aviv og nord for Yavne og tilhlrer Gan Raveh regionale kommune. I 2006 hadde den et folketall på 958.

Moshaven ble grunnlagt i 1949 av immigranter fra Bulgaria, og ble oppkalt etter Samuel HaNagid. Ifølge Benny Morris, ble moshaven grunnlagt på landområdet til den avfolkede palestinske-arabiske landsbyen Al-Qubayba, men Walid Khalidi skriver at den bare ligger nær Al-Qubayba  og at Kfar HaNagid ligger på landområdet til Yibna.

Referanser

Kilder 
 Morris, Benny (2004). Birth of the palestinsk Refugee Problem Revisited. Cambridge University Press. 
 

Bosetninger etablert i 1949
Israel
Åkra stavkirke

Åkra stavkirke var en stavkirke i Kvinnherad i Hardanger, som ble revet rundt 1730.

Historie 
Det finnes intet grunnlag for en detaljert datering av kirken. En kirke i Åkra er første gang nevnt i 1329. Da kirken ble omtalt i en rapport fra 1722, hadde taket nylig blitt skadet i en kraftig storm. Den må ha blitt revet mellom 1722 og 1735, det året da Åkra fikk ny kirke.

Utseende 
Det går frem av skildringene av kirken fra 1665 og 1722 at den må ha vært en stavkirke av den treskipede typen. I 1722 var kirken bordkledd og malt innvendig. Den hadde «taarn uden spir», noe som trolig betyr en takrytter av den gamle typen, og svalgang på nordsiden. Størrelsen på skipet var 48 fot ganger 28 fot (15 m x 9 m), og koret var 18 fot ganger 16 fot (6 m x 5 m).

Fotnoter

Litteratur 
 
 Hans-Emil Lidén og Anne Marta Hoff: Åkra kirke i «Norges kirker»

Eksterne lenker 
 

Revne stavkirker
Tidligere kirker i Vestland
Kulturminner i Kvinnherad
Kirker i Kvinnherad
FGM-148 Javelin

FGM-148 Javelin er et amerikansk panservernmissil som erstattet den tidligere M47 Dragon i USAs forsvar. Det baserer seg på «fire-and-forget»-prinsippet, hvor operatøreren kan avfyre et missil mot et mål, for så å forlate stedet, eller avfyre neste missil mot et annet mål. FGM-148 består av en avfyringsmodul (CLU - «command launch unit», eller selve ildledelsesmodulen) og utbyttbare rør hvor missilet befinner seg. Et lag satt opp med Javelin bærer en CLU og flere missiler. 

En stor fordel med Javelin er at missilet har en «myk start», hvor det skyves ut av røret av en ladning uten fare for bakblåst (som er en stor fare ved bruk av mindre avanserte panserversystemer som RPG-7 eller Carl Gustav RFK). Etter å bli skjøvet ut av røret, starter hovedmotoren som driver det mot målet. Selve banen til missilet bestemmes av operatøren via CLUen, som kan velge mellom direkte bane, eller at missilet flyr høyt opp i en krum bane før det treffer målet på toppen. Sistnevnte er en effektiv måte å bekjempe stridsvogner på, som ofte er tyngst pansret fremst og på sidene, men mye mer sårbar på toppen av skroget og tårnet.

Det norske Forsvaret har kjøpt inn FGM-148 og det benyttes til panservern.

Referanser 

Panservernmissil
USAs forsvar
Raytheon