alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Oryctes agamemnon

Oryctes agamemnon er en bille som tilhører gruppen hornbiller (Dynastidae).

Utseende 
En nokså stor (30-35 millimeter), avlang, blank, brunrød til svart hornbille. Kroppsformen er sylindrisk. Hannen har et nokså kort, krumt horn i pannen. Pronotum har en dyp, U-formet grop foran, bunnen av gropa med tverrmasket mikroskulptur, øverst på bakkanten med et par korte tenner. Hunnen mangler hornet i pannen med har også en rund grop foran på thorax. Larven er opptil 70 millimeter lang og hvitaktig.

Levevis 
Larvene lever i død og levende ved, og kan også noen ganger gjøre skade på plener ved å ete på røttene. De voksne billene kan gjøre betydelig skade ved å gnage på palmer, som kokospalmer, oljepalmer og daddelpalmer. De gnager seg inn i og ødelegger skuddene på unge trær, og kan også legge til rette for soppangrep. De voksne billene klekkes om våren, det er én generasjon hvert år. De  er nattaktive og flyr ikke langt

Utbredelse 
Arten er utbredt i det nordøstlige Afrika, Arabia og Midtøsten og østover til India.

Systematisk plassering  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Scarabaeoidea Latreille, 1806
 Familien (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae (eventuelt familien Dynastidae)
 Stammen Oryctini
 Slekten Oryctes Illiger, 1798
 Oryctes agamemnon (Burmeister, 1847) 
 Oryctes agamemnon agamemnon (Burmeister, 1847) - Somalia og Sudan
 Oryctes agamemnon arabicus Fairmaire, 1896 - sørlige Arabia
 Oryctes agamemnon matthieseni Reitter, 1907 - Afghanistan, Iran og India
 Oryctes agamemnon sinaicus Walker, 1871 - Egypt, Palestina og Israel

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Dynastidae du Monde - sjekkliste over verdens hornbiller med liste over underartene, bilder og utbredelsesdata

 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 1847
Nord-Afrikas insekter
Arabias insekter
Sentral-Asias insekter
Midtøstens insekter
Odontolabis eremicola

Odontolabis eremicola er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En stor til meget stor (opptil 69 millimeter), bred og kraftig, halvmatt rødlig svart hjortebille, med okergule dekkvinger. Hannen har stort hode og forstørrede kjever, men formen på disse kan variere mye. Store hanner har gjerne lange, buede kjever med en butt, kløvet tann i den ytre delen, andre hanner har ofte korte, kraftige kjever som er mer eller mindre sagtakkede. Hodet har en kort, rundet tann bak fasettøynene. Pronotum er innsnevret bakerst bak en utstående tann, og har rødlige sider. Dekkvingene er blanke. Beina er helt svarte. Undersiden av bakkroppen er stort sett brunrød. Hunnen er bredere, uten forstørrede kjever, hodet med et rundet utskudd under fasettøynene. Hun har en svart, trekantet tegning på dekkvingene.

Levevis 
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse 
Arten er utbredt på Borneo (Sabah).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Odontolabini
 Slekten Odontolabis Hope, 1842 – 44 arter
 Odontolabis eremicola Möllenkamp, 1905

Kilder 
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 Bildegalleri over artene, foto: Benjamin Harink
 Bildegalleri
 Coleoptera-Atlas.com, Odontolabis eremicola, med bilde av begge formene av hanner 
 
 

Hjortebiller
Borneos insekter
Biller formelt beskrevet i 1905
Aegus (Micraegus) eximius

Aegus (Micraegus) eximius er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En nokså liten (13 - 20 millimeter), avlang, svartbrun hjortebille. Hannens hode er bredt og flatt, kjevene (mandiblene) sterkt krummede, kraftige med en kraftig, innoverrettet tann nær roten. Pannen er bredt, U-formet innbuktet foran. Antennene er kraftige med en tre-leddet klubbe. Hodet er nokså matt, fint og spredt punktert. Pronotum er rektangulært med avrundede bakhjørner, nokså blankt, fint og spredt punktert. Dekkvingene er jevnbrede, noe flate, med markerte punktstriper. Ytterkanten er kledt med korte, gulbrune hår. Beina er brunlige. Hunnen ligner hannen bortsett fra at hun er mindre,  at hode og kjever ikke er forstørrede, hode og pronotum er ganske tett og grovt punkterte.

Levevis 
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse 
Arten er utbredt på Borneo.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
 Slekten Aegus MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
 Underslekten Micraegus Maes, 1992
 Aegus (Micraegus) eximius Nagel, 1933

Eksterne lenker 
 Oversikt over artene
 Lucanidae du Monde, nettside om arten
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1933
Borneos insekter
Whataboutism

Whataboutism (også kjent som whataboutery) er en diskusjons- og propagandateknikk som har til hensikt å diskreditere en motstanders påstand ved å rette en anklage tilbake om hykleri, uten direkte å motbevise eller avkrefte deres argument. Teknikken er forbundet med sovjetisk og russisk propaganda, og også i diskusjoner som omhandler Israel og Palestina. Da det ble rettet kritikk, f.eks. fra USA mot Sovjetunionen om brudd på menneskerettighetene i landet, kunne det sovjetiske svaret være: «Hva med USA? Dere lynsjer de svarte.» («what about…»). Ehud Barak kritiserte i en kronikk i New York Times Benjamin Netanyahu for å drive whataboutism i sin polemikk.

Whataboutism kan være en form for ad hominem-argument for eksempel i form av «ja, men hvor var du da...» eller «hvorfor kritisere bare A og ikke B». Filosofen Antonsen og Hjortland skriver at whataboutism fungerer som en avledningsmanøver.

Whataboutism er relevant blant annet for presedens i jus og annet. I en domstolsforhandling kan lignende saker trukket frem for både straffbarhet og straffeutmåling, så vel som referanse for frikjenning.

Referanser 

Retorikk
Propaganda
Hanna Olsen

Hanna Olsen (født 26. februar 1999) er en norsk ishockeyspiller fra Hamar. Som spiller på Norges kvinnelandslag i ishockey og på damelaget til Moderklubben Storhamar Hockey. Hun har og spilt på Storhamars guttelag U16. og har også spilt på Vålerenga Hockey og Sparta Warriors. Hun har uttalt til Hamar Arbeiderblad at jenter også bør få lov til å takle i ishockey, på lik linje som gutter.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske ishockeyspillere
Ishockeyspillere for Storhamar Hockey
Ishockeyspillere for Sparta Sarpsborg
Ishockeyspillere for Vålerenga
Personer fra Hamar kommune
Lucanus westermanni

Lucanus westermanni er en billeart i famillien hjortebiller (Lucanidae).

Kjennetegn 
En ganske stor (hannen 31-56 millimeter), kraftig, brunsvart hjortebille. Mandiblene hos hannen er kraftige, lett krummede, men en innoverrettet tann litt utenfor midten, kløvede i spissen. De knebøyde antennene har en fire-leddet vifte. Hodets side og bakhodet har markerte, høye kjøler hos store hanner. Dekkvingene er brunlige. Beina er brunsvarte.

Levevis

Utbredelse 
Arten er utbredt i det nordlige India, Bhutan, Nepal og det sørlige Kina.

Systematisk plassering 

 Insekter, Insecta
 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien Lucaninae Latreille, 1806
 Stammen Lucanini Latreille, 1806
 Slekten Lucanus Scopoli, 1763
 Lucanus westermanni Hope & Westwood, 1845

Kilder 
 Lucanidae du Monde - Lucanus westermanni

Eksterne lenker 
 
 

Hjortebiller
Dyr formelt beskrevet i 1845
Indias insekter
Bhutans insekter
Nepals insekter
Kinas insekter
Elvenes bru (1925–1944)

Elvenes bru var en hengebru over Pasvikelva på Riksvei 50. Den 23. november 1944 ble brua sprengt under de tyske troppenes tilbaketrekning under kampene i 1944.
Brua ble bygd av Erik Ruuds mekaniske Verksted.

Referanser 

Veibroer i Troms og Finnmark
Veier i Sør-Varanger
Hengebroer
Broer åpnet i 1925
Opphør i 1944
Nordvi

Nordvi er en storgård i Stange kommune på Innlandet. Den har et dyrket areal på ca 920 dekar, 95 dekar beite, 584 dekar skog, 100 dekar annet areal og 30 dekar tun, hage og veier.

Hovedbygningen i empirestil salen har takmalerier og dekorasjoner fra byggeåret ble til i 1812. Sidebygningen er også i empire, men ble oppført noe senere enn hovedbygningen.

Stabburet er i sveitserstil og oppført rundt 1910, da det ble flyttet fra det militære området på Nordvi-plassen hvor det var eksersérplass fra cirka 1800 og frem til 1902. Gården har seter på Himmeldalen i Åmot.

Gården het i gamle dager vidir, som er avledet fra vidr (=skog). Her er flere gravhauger fra jernalderen og man fant i 1852 en spydspiss. Det sies i en saga at Astrid Eiriksdatter på flukt til Svitjod, fikk lov av eieren «Torstein» til å gjemme seg her med sin nye sønn Olav Tryggvason (963–1000), altså på 960-tallet.

Omkring 1358 ble gården eiet av Halstein Ottarson. Hans datter Elin var gift med Bergsvein, og de solgte Nordvi (omtalt som Vidum) i 1358 til en viss Jone Krok.

«Vestre Nordvi» ble før reformasjonen tidlig på 1500-tallet eiet av Hamar bispedømme, mens «Østre Nordvi» tilhørte Bjørn Olsen. Mogens Trulsen (c.1490–1546) av slekten Handingmann kjøpte «Østre» i 1521 og «Vestre» i 1526, og muligens fantes det også «Mellomvie» og »Sørvie».

Presten Thorbjørn Olufsen Skaktavl (–1577) hadde i 1551 giftet seg med Mogens' datter Rønnaug. Dermed ble Nordvi i slekten Skaktavls eie. Neste eiere var sønnen Torbern (–f.1594) og sønnesønnen Torbern Torbernssøn Skaktavl (1590–1635). I sistnevntes eie mistet gården betegnelsen «adelig setegård».

Omkring 1780–85 ble den kjøpt av Anders Larsen Nordvi (1747–1809), far til Michael Andersen Saxlund, og familien hadde eiendommen frem til 1902, da et selskap eiet av familiene Furuseth og Landet kjøpte gården og benyttet den til produksjon av havre til skogshestene sine i Østerdalen. Hans Kleven var bestyrer av eiendommen og ble etterhvert eier.

Aase og Kristoffer Olstad kjøpte eiendommen i 1956 og den har siden vært i familiens eie. I Aase og Kristoffer Olstads brukertid var det utstrakt forsøksvirksomhet med svin og storfe på eiendommen.  Det er i dag variert produksjon av korn, grønnsaker og rotvekster.

Referanser 

Herregårder i Norge
Gårder i Stange
Eidet 1 kraftverk

Eidet 1 kraftverk er et vannkraftverk i Skien kommune i Vestfold og Telemark.

Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 5 meter fra Hjellevannet til sjøen.

Installert effekt er 600 kW. Årsproduksjon er 3 GWh.

Turbinen er en kurositet, med 4 francis løpehjul på en horisontal aksling, montert åpent. Lagrene er av tresorten pokkenholt.

Kraftverket er samlokalisert med Eidet kraftverk og Eidet 2 kraftverk.

Eier er Skagerak kraft, overtatt fra Skiens Aktiemølle ASA i 2017.

Kraftverket ble slått sammen med Eidet kraftverk i 2018, og opphørte som eget kraftverk.

Kilder
 
 Skagerak Kraft

Vannkraftverk i Vestfold og Telemark
Etableringer i 1960
Eidet 2 kraftverk

Eidet 2 kraftverk er et vannkraftverk i Skien kommune i Vestfold og Telemark.

Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 5 meter fra Hjellevannet til sjøen.

Installert effekt er 1,6 MW fra en kaplanturbin. Årsproduksjon er 8 GWh.

Kraftverket er samlokalisert med Eidet kraftverk og Eidet 1 kraftverk.

Eier er Skagerak kraft, overtatt fra Broene 6 Aktieselskap i 2017.

Kraftverket ble slått sammen med Eidet kraftverk i 2018, og opphørte å eksistere som eget kraftverk.

Kilder
 
 Skagerak Kraft

Vannkraftverk i Vestfold og Telemark
Kraftverk i Skien
53. luftvernbrigade

53. luftvernbrigade er en russisk militæravdeling underlagt 1. stridsvognarmé i Vestre militærdistrikt. Brigaden er forlagt til Kursk og er av Bellingcat anklaget for å være den som skaffet utstyr til de som skjøt ned Malaysia Airlines Flight 17.

Historie
268. luftvernregiment ble dannet i 1961 i Armenia under 7. armé, utstyrt med SA-2 Guideline. Den 1. oktober 1967 ble enheten oppgradert til 
53. luftvernrbrigade, med 677., 679., og 682. luftvernbataljoner. På denne tiden mottok brigaden SA-4 Ganef missilsystem. 
Mellom 20. desember 1968 og 7. januar 1969 var brigaden overført til Øst-Tyskland. Brigaden ble da en del av 1. stridsvognarmé i Altenburg. 
I november 1992 ble brigaden trukket tilbake til Russland og forlagt til Kursk. Da var den oppgradert med SA-11 Gadfly missilsystem.

Sjefer 
 Oberst I. P. Popov (1967–1973)
 Oberst A. S. Samoylenko (1973–1977)
 Oberst Y. S. Dudchenko (1977–1983)
 Oberst Yu. A. Yarchak (1983–1985)
 Oberst Yu. V. Filkov (1985–1991)
 Oberst I. P. Kondrashov (1991–1992)
 Oberst G. N. Chernov (1992–2004)
 Oberst Alexander Viktorovich Donets (2005–2009)
 Oberst V. Kukushkin (2009–2011)
 Oberst A. Yu. Zolotov (2011–2013)
 Oberst Sergey  Muchkayev (2013–2017)

Bibliografi 
 Feskov, V.I.; Golikov, V.I.; Kalashnikov, K.A.; Slugin, S.A. Вооруженные силы СССР после Второй Мировой войны: от Красной Армии к Советской (Russian). Tomsk: Scientific and Technical Literature Publishing.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 History of the Brigade på russisk MoD PVO Jubileum side

Russlands forsvar
Sovjetunionens forsvar
Organisasjoner etablert i 1967
Luftvernbrigader i Russland
Trollfjorddalen/Gulgo naturreservat

Trollfjorddalen/Gulgo naturreservat er et naturreservat i Berlevåg kommune i Finnmark. Området ble opprettet i 2007 og har et areal på . Naturreservatet er opprettet for å bevare et tilnærmet urørt lauvskogområde.

Med sin storvokste bjørkeskog skiller Trollfjorddalen (eller Gulgofjorddalen) seg markant ut fra det karrige landskapet på Varangerhalvøya. Foruten bjørk finnes også rogn og vier. Den rike vegetasjonen gir grunnlag for en rekke spurvefugler.

Referanser 

Landskapsvernområder i Troms og Finnmark
Verneområder i Berlevåg
Verneområder opprettet i 2007
Makaronisk diktning

Makaronisk diktning er en form for poesi som blander to språk, for eksempel latin og et folkespråk. Teknikken kan brukes for å oppnå en komisk eller parodisk virkning, men finnes også i alvorlige verk som hymner.

Beskrivelse
Makaronisk diktning kan bruke latinske ord eller setningsledd satt sammen med det andre språket. Språkblandingen har ofte som mål å skape humor eller det brukes som et lyrisk virkemiddel.

Makaronisk diktning har utgangspunkt i middelalderprekener på latin og lokale talespråk. Flere dikt fra middelalderen er makaroniske, for eksempel dikt i Carmina Burana-samlinge og salmen «In dulci jubilo», som er blitt kjent som julesangen «Jeg synger julekvad».

Den humoristiske sjangeren begynte i Italia på slutten av 1400-tallet med diktet Macaronea (Carmen maccaronicum) av Tifo Odasi, trolig navnngitt etter bondekosten med pasta eller makaroni. Den mest berømte av etterfølgerne hans i denne sjanger i Italia er Teofilo Folengo. I England finner vi John Skelton, i Skottland William Drummond og i Tyskland loppeheltediktet Die Flohiade ('Flohiaden'). Rabelais og Molière har også benyttet metoden. 

Nyere dikting som er blitt kalt makaronisk er dikt som inneholder flere linjer på fremmede språk, som The Waste Land av T.S. Eliot eller Cantos av Ezra Pound.

Eksempler
I Norden finnes det flere utgaver av et dikt som begynner med «Gingimus in gadibus» eller «gatis», 'la oss gå i gata' på tøyselatin.

Makaronisk diktning er spesielt vanlig i tospråklige kulturer. Fra Irland og Skottland finnes det mange tradisjonelle sanger med vers som veksler mellom gælisk og engelsk.  Et eksempel:

When I came down to Glasgow first,
a-mach air Tìr nan Gall.
I was like a man adrift,
air iomrall 's doll air chall.

Litteratur
Friedrich Wilhelm Genthe, Geschichte der macaronischen poesie: und sammlung ihrer vorzüglichsten denkmale (1829)

Kilder
Nordisk familjebok (1886), «Makaronisk poesi»
Sunnanfari (1897) «Maccarónskur skáldskapur»

Latin
humor
Metrikk
Lyrikk
Noël nouvelet

Noël nouvelet er en fransk julesang, opprinnelig en nyttårssang, fra 1400-tallet.

Beskrivelse
Den eldste trykkede versjonen er i en sangsamling fra etter 1483 som ble kompilert av Jehan Tisserand, knyttet til kong Ludvig XII. Her blir den presentert som en sang til den første messe i det nye året.

Det finnes forskjellige melodier til sangen, den ene trolug fra 1400-tallet eller før, den andre kan ikke spores lenger tilbake enn til rundt 1900, og går trolig bare et par hundreår eller mindre tilbake.

Sangen er blitt oversatt til engelsk flere ganger, blant annet som «Sing We Now Of Christmas», «Noel! A New Noel!», «Christmas Comes Anew» og «Now the green blade riseth».

«Noël nouvelet» er meget fremført i Frankrike ved juletider. Innspillinger er også gjort av blant annet irske Anúna og Loreena McKennitt, harpistene Sharlene Wallace og Myriam Reid og korebe Vasari Singers, The King's Singers og Nidarosdomens guttekor med Arve Tellefsen.   

Organisten Marcel Dupré komponerte et verk, Variations sur un vieux noël (1922), over denne sangen.

Eldre tekst (første vers og refrenget i opphavelig språkdrakt)
Noël nouvelet, Noël chantons icy;Dévotes gens, rendons à Dieu mercy;
Chantons Noël pour le roy nouvelet,Noël nouvelet,
Noël chantons icy!

Eksterne lenker
«Noël nouvelet» (Traditional) ved choralwiki.org

Kilder

 Raymond F. Glover, «Noël nouvelet» i The Hymnal 1982 companion, Volume 3''
«Noël nouvelet» ved hymnsandcarolsofchristmas.com

Julesanger
Franske julesanger
Ingunn Ikdahl

Ingunn Ikdahl (født 7. oktober 1976) er en norsk jurist. Hun er professor ved Institutt for offentlig rett ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Hun ble førsteamanuensis ved Institutt for offentlig rett i 2014 og fikk opprykk til professor i 2016. Hennes forskningsområde er rettens betydning for menneskers livsopphold, herunder velferdsstat, omsorgsarbeid og retten til naturressurser, både i Norge og på det afrikanske kontinent. Ikdahl underviser fast ved Southern and Eastern Africa Regional Centre for Women's Law ved Universitetet i Zimbabwe.

Referanser

Norske jusprofessorer
Professorer ved Universitetet i Oslo
Opera Norway

Opera Norway AS (), tidligere Opera Software AS, er et norsk aksjeselskap. Det har kinesiske eiere, etter å ha blitt solgt av Opera Software ASA i 2016, sammen med kjerneproduktet Opera. Selskapet skiftet navn til Opera Norway 8. januar 2020. 

Selskapet eier også Opera Mini.

Referanser

Eksterne lenker
 

Norske programvareselskaper
Cyclommatus weinreichi

Cyclommatus weinreichi er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En ganske stor (hannen 35-57 millimeter lang), halvmatt, gulrødlig til mørkt bronsefarget hjortebille med mørk, bronseaktig metallisk glans. Arten er nokså variabel i størrelsen, hos hannen er kjevene forholdsvis større jo større hannen er (allometrisk vekst). Store hanner har kraftige, krumme mandibler uten tenner i den indre delen, men med 3 skarpe tenner i spissen. Mandiblene har markerte render langs ytter- og inerkanten på oversiden. Antennene er ganske lange og tynne, omtrent så lange som hodets bredde. Hodet er stort og bredt, mye bredere foran enn bak, med skarpe sidekjøler. Pronotum utvider seg forover og er minst dobbelt så bredt som langt. Dekkvingene er uten synlig punktering. Beina er slanke, gulbrunlige.  Hunnen er mye mindre og slankere enn hannen, mørkbrun med rødbrune dekkvinger, uten forstørrede kjever, i motsetning til hannen er kroppen tydelig og tett punktert.

Levevis 
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse 
Arten lever på Ny-Guinea og øya Yapen.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Cyclommatini
 Slekten Cyclommatus Parry, 1863 – 55 arter
 Underslekten Cyclommatus (i snever forstand) 
 Cyclommatus weinreichi Lacroix, 1972 
 Cyclommatus weinreichi weinreichi Lacroix, 1972 - Papua Ny-Guinea
 Cyclommatus weinreichi yapensis Schenk, 2013 - Vest-Papua og Yapen

Kilder 
 Schenk, K.-D. (2013) Notes on Asian stag beetles and description of new taxa (Coleoptera, Lucanidae). Beetles World 8: 1-11. 
 Oversikt over artene

Eksterne lenker 
 Bildegalleri over arten
 Bildegalleri over artene foto:Benjamin Harink
 
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1972
Ny-Guineas insekter
Sunnfjord (kommune)

Sunnfjord er en kommune i Vestland fylke som ble opprettet 1. januar 2020 ved at kommunene Førde, Jølster, Gaular og Naustdal ble slått sammen. Disse kommunene var fire av de daværende sju kommunene som regnes til distriktet Sunnfjord, mens de tre kommunene som ikke inngår i den nye storkommunen, er Askvoll, Fjaler, Flora og (delvis) Bremanger. 

I september 2021 ble Jenny Følling (Senterpartiet) valgt til ordfører i kommunen og Anne Lilleaasen (Høyre) ble ny varaordfører. 

Sunnfjord kommune grenser til Kinn og Gloppen i nord, Stryn og Luster i øst, Sogndal i sørøst, Høyanger i sør , Fjaler og Askvoll i vest. 

Kommunen har et areal på 2208 km². Det bor 21 959 personer i kommunen ved inngangen til 2020. 

Førde er kommunesenter og den eneste byen i Sunnfjord kommune. De største tettstedene er ellers Skei i Jølster, Vassenden, Naustdal, Sande i Sunnfjord og Bygstad. 

Innbyggerne i Sunnfjord kommune og i Sunnfjord distrikt kalles sunnfjording.

Politikk

Kommunestyrevalget 2019

Referanser
RTÉ Radio 1

RTÉ Radio 1 er Irlands eldste og største radiokanal og tilhører landets offentlige allmennkringkaster Raidió Teilifís Éireann (RTÉ). Kanalen startet faste sendinger 1. januar 1926, da som kanalen 2RN. Kanalen er tilgjengelig over hele Irland på både FM-båndet og som DAB. Kanalen henvender seg til et bredt publikum og sender prateprogrammer, populærmusikk, nyheter og underholdning.

Bakgrunn 
Dagens radiokanal er direkte etterkommer av Dublin-stasjonen 2RN som startet faste sendinger i 1926. Utover i 1930-årene ble sendenettet bygget ut, slik at kanalen nådde det meste av Irland. I begynnelsen av 1930-årene passerte antall radiolisenser , og kanalen skiftet navn til Radio Éireann (Irlands radio).

Under andre verdenskrig var kanalen strengt regulert av irske myndigheter, og sensuren var utbredt. Flere sendefrekvenser ble også slått sammen for å hindre at radiosignalene kunne fanges opp og spores av fiendtlige fly.

I 1970-årene etablerte RTÉ flere nye radiokanaler, og kanalen ble døpt om til RTÉ Radio 1 for å skille den fra de andre kanalene. 

I dag er RTÉ Radio 1 Irlands største radiokanal med over 1 million lyttere ukentlig. Ifølge tall fra Joint National Listenership Research (JNLR) sto kanalen bak 18 av de 20 mest populære radioprogrammene på Irland i 2016. Kanalen hadde en markedsandel på 23,6 prosent.

Kanalen finansieres av en kringkastingsavgift og reklameinntekter. I 2016 kom 12,8 millioner euro fra avgiften, mens reklame- og sponsorinntekter var det dobbelte. Kanalens totale forbruk var 36,7 millioner euro.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Radiokanaler
Kringkastingsselskaper