alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Suspensjon (kjemi)

En suspensjon er en oppblanding av et finfordelt, men uoppløselig fast stoff i ei væske. Partiklene kan være synlige for det blotte øye, må vanligvis være større enn én mikrometer, og vil til slutt sette seg (sedmintere), selv om blandingen kun klassifiseres som en suspensjon når og mens partiklene ikke har slått seg ut.

Egenskaper 
En suspensjon er en heterogen blanding der løsningen av partiklene ikke løses opp, men blir suspendert gjennom hele løsningsmidlet, og flyter fritt rundt i mediet. Den indre fasen (faststoff) er dispergert gjennom den ytre fasen (væsken) gjennom mekanisk omrøring, med bruk av visse hjelpestoffer eller suspenderingsmidler.

Et eksempel på en suspensjon vil være sand i vann. De suspenderte partiklene er synlige under et mikroskop og vil sette seg over tid hvis de blir stående uforstyrret. Dette skiller en suspensjon fra et kolloid, der kolloidpartiklene er mindre og ikke setter seg. Kolloider og suspensjoner er forskjellige fra løsning, der det oppløste stoffet (løsning) ikke eksisterer som et fast stoff, og løsningsmiddel og løst stoff er homogent blandet.

En suspensjon av væskedråper eller fine faste partikler i en gass kalles en aerosol. I atmosfæren kalles de suspenderte partiklene partikler og består av fine støv- og sotpartikler, havsalt, biogene og vulkanogene sulfater, nitrater og skydråper.

Suspensjoner klassifiseres på grunnlag av den dispergerte fasen og dispersjonsmediet, hvor førstnevnte er hovedsakelig fast, mens sistnevnte enten kan være et fast stoff, en væske eller en gass.

I moderne kjemisk prosessindustri har blandingsteknologi med høy skjærkraft blitt brukt til å lage mange nye suspensjoner.

Suspensjoner er ustabile fra et termodynamisk synspunkt, men kan være kinetisk stabile over lengre tid, noe som igjen kan bestemme en suspensjons holdbarhet. Dette tidsrommet må måles for å gi nøyaktig informasjon til forbrukeren og sikre den beste produktkvaliteten.

"Dispersjonsstabilitet refererer til en dispersjons evne til å motstå endringer i dens egenskaper over tid."

Se også
 Emulsjon

Referanser 

Kollodial kjemi
Galapagospingvin

Galapagospingvin (Spheniscus mendiculus) er en flygeudyktig sjøfugl i slekten båndpingviner (Spheniscus). Slekten, som er en av seks slekter i pingvinfamilien, inkluderer også kappingvin, humboldtpingvin og magellanpingvin.

Galapagospingvinen er endemisk for Galápagosøyene i Stillehavet, som den også er oppkalt etter. Det er verdens nordligst levende pingvinart, og den eneste som også finnes nord for ekvator.

Beskrivelse 

Galapagospingvinen blir omkring 53 cm høy og veier typisk 1,6–2,5 kg. Som pingviner flest er den sort på oversiden og hvit på undersiden. Den ligner mye på magellanpingvinen, men er mindre og har smalere sorte markeringer i buken. Den kjennetegnes dessuten av et hvitt bånd som danner et hesteskolignende mønster på kinnene. Nebbet er sort på oversiden og på ytterdelen av undernebbet, mens resten av undernebbet er elfenbenshvitt. Nebbet er dessuten lenger og slankere enn hos andre pingviner. Kinnene er hvite. Vingene er omdannet til luffelignende svømmeredskaper, som fuglen bruker til å skape framdrift med når den dykker.

Utbredelsesområdet

Utbredelse og habitat 
Galapagospingvinen er endemisk for Galápagosøyene, dit man tror den kom med Perustrømmen (tidligere kalt Humboldtstrømmen). Dette er en om lag 1 000 km lang østlig grensestrøm (en type havstrøm) som renner nordvestover langs kysten av Sør-Amerika, fra Chile til Peru, og bringer med seg kalde vannmasser og næring fra Antarktis opp langs kysten og vestover i havet langs ekvator.

Et hovedproblem for arten er varmen ved ekvator, derfor tilbringer fuglene mye tid om dagen i det kjølige vannet som bringes inn mot vestkysten av øyene med Cromwellstrømmen.

Når fuglene går på land om dagen søker den skygge og holder de vingene ut fra kroppen for å kjøle seg ned i varmen. De kjølige nettene tilbringes på land.

Bestand 
Totalbestanden på noen få tusen par ble drastisk redusert til under 500 individer etter et år (El Niño) med hekkesvikt. Senere har bestanden tatt seg noe opp. I 2005 og 2007 regnet man med at det var omkring 1 200 voksne individer der. El Niño påvirker imidlertid bestanden gjennom endringer i havstrømmene.

Atferd 
Galapagospingvinen spiser mest småfisk, som de kalde havstrømmene bringer med seg til øygruppen. Endringer i havstrømmene kan derfor gi katastrofale følger for arten. Når temperaturen i vannet stiger som følge av El Niño forsvinner føden, som ellers finnes i de kalde vannmassene. Også galapagospingvinen fanger føden under dykking.

Arten er monogam og parforholdet varer livet ut. Fugler i god kondisjon kan i gode år produsere tre kull med kyllinger. Redet bygges i naturlige huler og ganger i lavaen. Hunnen legger normalt 1–2 egg, som begge foreldrene ruger på i 38–40 dager. Etter ytterligere 60–65 har ungene fått voksen fjærdrakt og er klare til å gå i sjøen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Pingviner
Fugler formelt beskrevet i 1871
Dyr formelt beskrevet av Carl Jacob Sundevall
Sterkt truede arter på IUCNs rødliste
Galápagos' endemiske fugler
John Huston

For den amerikanske golfspilleren, se John Huston (1961)

John Marcellus Huston (født 5. august 1906 i Nevada i Missouri, død 28. august 1987 i ) var en irsk-amerikansk filmregissør og skuespiller.

John Huston vant i 1948 Oscar for beste regi og beste filmatisering med filmen Sierra Madres skatt, (Treasure of the Sierra Madre). Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame
 
John er sønn av skuespiller Walter Huston og selv far til skuespillerne Anjelica Huston og Danny Huston.

Filmografi (utvalg) 
 (manus)
 (regi og manus)
 (manus)
 1942 – Panama i fare (regi)
 1942 – I dette vårt liv (regi)
 1943 – Seieren i Tunis (regi)
 1943 – Kampen om Aleutene (regi)
 1948 – Stormvarsel (regi og manus)
 (regi og manus)
 1949 – Natt over Cuba (regi)
 (regi og manus)
 (regi og manus)
 1953 – Svindlernes marked (regi)
 (regi)
 (regi)
 (regi)
 (regi)
 1970 – Helvetes hunder (skuespiller)
 (skuespiller)
 (regi)
 1984 – Under vulkanen (regi)
 (regi)
 (regi)
 (stemmeskuespiller)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Regissører fra USA
Skuespillere fra USA
Manusforfattere fra USA
Filmprodusenter fra USA
Oscar-vinnere (regi)
Oscar-vinnere (filmatisering)
Hollywood Walk of Fame
Legion of Merit
Personer fra USA av irsk opphav
Personer fra Vernon County i Missouri
John Huston (golfspiller)

For den irsk-amerikanske filmregissøren og skuespillerwn, se John Huston

John Huston (født 1. juni 1961) er en amerikansk golfspiller på PGA-touren og på Champions Tour. 

Han ble profesjonell i 1983 og har vunnet syv ganger på PGA-touren. I juni 2011 var han gammel nok (50 år) til å debutere på Champions Tour, og allerede i sin tredje turnering vant han sin første seier.

Meritter

Seire på PGA-touren 
 2003: Southern Farm Bureau Classic
 2000: Tampa Bay Classic
 1998: United Airlines Hawaiian Open; Funai Classic at the Walt Disney World Resort
 1994: Doral-Ryder Open
 1992: Walt Disney World/Oldsmobile Classic
 1990: Honda Classic

Seire på Champions Tour 
 2011: Dick's Sporting Goods Open

Presidents Cup 
 1994, 1998

Eksterne lenker 
 

Golfspillere fra USA
Fødsler i 1961
DH

DH, Dh, dH og dh kan bety:

DH

 IATA-koden for flyselskapet Independence Air
 Denavit-Hartenberg konvensjonen
 Design og håndverk, et videregående utdanningsprogram

Dh

dH

dh
Feyenoord Rotterdam

Feyenoord Rotterdam er en fotballklubb fra Rotterdam i Nederland. Klubben er navngitt etter bydelen Feijenoord syd i Rotterdam, og brukte det som navn frem til 1973 da navnet ble internasjonalisert. Klubben ble stiftet 19. juli 1908. De har vunnet ligaen 14 ganger og cupen 11 ganger, de vant også UEFA cupen 2001/2002 sesongen.

Meritter

Nasjonalt 
 Eredivisie: (15) 
 1924, 1928, 1936, 1938, 1940, 1961, 1962, 1965, 1969, 1971, 1974, 1984, 1993, 1999, 2017
 KNVB-cupen: (13)
 1930, 1935, 1965, 1969, 1980, 1984, 1991, 1992,1994, 1995, 2008, 2016, 2018
 Johan Cruijff Schaal: (4) 
 1991, 1999, 2017, 2018

Europa og internasjonalt  
 Mesterligaen: (1)
 1969/70
 UEFA-cupen: (2)
 1973/1974, 2001/2002
 UEFA Intertoto Cup: (5)
 1958, 1959, 1967, 1968, 1973
 Intercontinental Cup: (1)
 1970

Spillerstall 
Oppdatert 3. november 2022.

Utlånte spillere

Kjente spillere som har spilt for Feyenoord 
:Kategori:Fotballspillere for Feyenoord Rotterdam

Norske spillere 
  Omar Elabdellaoui 
  Harmeet Singh
  Fredrik Aursnes

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fotballag i Nederland
Rotterdam
Mesterliga-vinnere
Fotballag etablert i 1908
1908 i Nederland
Blomkål

Blomkål er en varietet av Brassica oleracea i familien Brassicaceae. Blomkål er nært beslektet med brokkoli.

Blomkål inneholder flere viktige vitaminer og mineraler. Det er blomsten på blomkålet som brukes til mat, men bladene kan brukes til å lage kraften til blomkålsuppe. Blomkål spises vanligvis kokt, men kan også spises rå eller syltes.

Blomkål har blitt dyrket på Vestlandet siden 1600-tallet.

Dyrking 
Hvis temperaturen går for høyt vil plantene ikke produsere blomkålhoder. Ved for lav temperatur vil plantene produsere små blomkålhoder. Foretrukket jord for blomkål er godt drenert, fuktig og har betydelig organisk materiale med en pH på 6 til 7. Blomkål starter vanligvis innendørs seks-åtte uker før den skal ut i hagen og normalt er den klar for høsting etter to måneder i jorden.

Grønnsaker
Globulus

Globulus Pharyngeus, tidligere kalt Globulus Hystericus, vil si innsnevring av spiserøret, på baksiden av strupehodet. Tilstanden oppleves som en klump i halsen. Årsaken til globulus er noe uklar.

Som det tidligere navnet tyder på, har denne tilstanden blitt koblet til psyken, spesielt hysteri, men dette er en antagelse som bare delvis holder mål. Det er klare indikasjoner på at den ofte utløses av irritasjon i svelget eller luftveiene.

Tilstanden er ikke farlig i seg selv, men kan være utløst av både fysiske og psykiske årsaker, det vil derfor være naturlig at man tar en ny vurdering av behandlingsmuligheter hvis man klarer å påvise årsaker til globulus-fenomenet.

Se også
Falsk krupp

Helse
Ski-VM 2007

Ski-VM 2007 ble arrangert i Sapporo, Japan i perioden 22. februar–4. mars 2007. Det var det 47. ski-VM som ble arrangert.

Norges tropp 
Følgende utøvere var med i den norske VM-troppen:

Langrenn

Kvinner 
Marit Bjørgen
Ella Gjømle
Astrid Uhrenholdt Jacobsen
Therese Johaug
Betty Ann Bjerkreim Nilsen
Vibeke Skofterud
Kristin Størmer Steira
Kristin Mürer Stemland

Menn 
Anders Aukland 
Lars Berger
Ole Einar Bjørndalen
Frode Estil
Tor-Arne Hetland
Odd-Bjørn Hjelmeset
Tore Ruud Hofstad
Petter Northug jr.
Eldar Rønning
Jens Arne Svartedal
Simen Østensen

Skihopping 
Anders Bardal
Tom Hilde
Anders Jacobsen
Roar Ljøkelsøy
Sigurd Pettersen

Kombinert 
Håvard Klemetsen
Iver Markengbakken
Magnus Moan 
Espen Rian
Jan Schmid 
Petter Laukslett Tande

Medaljestatistikk

Nasjoner

Langrenn

Kvinner

Sprint klassisk 
22. februar

Sprintstafett 
23. februar

15 km skiatlon (7,5 km klassisk + 7,5 km fristil) 
25. februar

10 km fristil 
27. februar

4 x 5 km stafett 
1. mars

30 km klassisk, fellesstart 
3. mars

Menn

Sprint klassisk 
22. februar

Sprintstafett 
23. februar

30 km skiatlon (15 km klassisk + 15 km fristil) 
24. februar

15 km fristil 
28. februar

4 x 10 km stafett 
2. mars

50 km klassisk, fellesstart 
4. mars

Skihopping

Stor bakke (HS134)  
24. februar

Lagkonkurranse (HS134) 
25. februar

Normalbakke (HS100) 
3. mars

Kombinert

Sprint (hopp HS134 + 7,5 km) 
23. februar

Lagkonkurranse 
25. februar

Individuelt (hopp HS100 + 15 km) 
3. mars

Eksterne lenker
 FIS Resultatside langrenn hos FIS-Ski.com
 FIS Resultatside hopp hos FIS-Ski.com
 FIS Resultatside kombinert hos FIS-Ski.com

Kilder 
 2007 World Championships hos skisport365.com

Ski-VM 2007
Dragseid

Dragseid fornminnefelt er Norges største samling av bautasteiner og gravhauger og er Åfjords tusenårssted, funnene stammer fra rundt 400 e.Kr..

Navnet kommer av at stedet var et gammelt dragseid, dvs. et sted der båtene ble trukket over land, her mellom Skråfjorden og Åfjorden.

Eksterne lenker
 

Kulturminner i Åfjord
Åfjords geografi
Tusenårssteder
Samferdsel i Åfjord
Trøndelags samferdselshistorie
Syenitt

Syenitt er en magmatisk bergart (vulkansk), en dypbergart, også kalt intrusiv størkningsbergart, dannet under høyt trykk og høg temperatur.  Den består hovedsakelig av alkalifeltspat, men inneholder også plagioklas, noe augitt og litt (mindre enn 5 %) kvarts (SiO2 ).

Syenitten er, i norsk steinindustri, den bergarten som har størst økonomisk betydning av de magmatiske dypbergartene. Denne bergarten har som bearbeidet overflate (polert), et vakkert lysspill. Dette oppnås dersom overflaten er i fargeplanet. Dette ligger på skrå, ca. 75° vinkel. Det er av økonomisk viktig betydning at blokkene i bruddet følger dette fargeplanet. Men denne skrå vinkelen er med på å gjøre uttak av blokker vanskelig. Syenitt inneholder lite kvarts og har dårlige kløvegenskaper. Steinbruddene regner med et svinn på over 90 %, på grunn av bergartens dårlige kløvegenskaper. På grunn av disse to forhold er dette en eksklusiv bergart, kostbar, men vakker. Mørk syenitt brukes ofte til gravstøtter.

Kjært barn har mange navn

Granitt
Syenitten kalles ofte granitt, men det er ikke helt riktig, da den inneholder svært lite kvarts, mindre enn 4 %, granitt inneholder mer enn 20 % kvarts. Granitt har gode kløvegenskaper, mens det lave kvartsinnholdet gir syenitten dårlige kløvegenskaper. Den er vanskelig å hugge. 
Derfor brukes den mest som benkeplater, gulvflis, veggplater, med saget og polert overflate.

Labrador 
Syenitt kalles også for labrador, men heller ikke dette er helt korrekt. Navnet labrador kommer av labradorisering, som er en lysbrytning i bergarten.  Denne lysbrytningen oppstår i lameller av to typer plagioklas. Dette skjer ikke i syenitten, der disse lamellene består av alkaliefeltspat og plagioklas. Disse sammensmeltede lamellene er små og først synlig i elektronmikroskop.

Norske syenitter 
 Syenitt eller larvikitt, Marina pearl eller Bergans-syenitt, som den gjerne kalles, finnes i Oslofeltet, som strekker seg fra Vestfold og litt inn i Telemark, og nordover til Oslo.  Særlig langs Langesundsfjorden er det mange syenittbrudd. Det er omtrent 50 steinbrudd som tar ut denne bergarten. Den eksporteres i store blokker til utlandet. Bergan-syenitten ble mye brukt til gravminner frem til (omtrent) 1950.
 Lys syenitt har mange navn.  Den kalles også Lys larvikitt, Blue pearl eller Lys labrador og har nok enda flere navn.  I dag tas den ut i Tvedalen, ved Larvik. Den er middels mørk, blågrå stein, med store «kvartsroser» i fargeplanet.  På en polert overflate bryter disse rosene lyset slik at de noen ganger får klar blå farge.
 Mørk syenitt finnes i Vestfold og litt inn i Telemark. Den kalles gjerne Mørk larvikitt, Emerald pearl eller Mørk labrador og kommer da fra Klåstad og Tjølling, ved Larvik. Den er mørk, nesten sort, med store «kvartsroser» i fargeplanet.  På en polert overflate bryter disse rosene lyset slik at de noen ganger får en klar blå farge.  Den inneholder også noen mineraler med gyllen (gull) farge.
 Rød syenitt finnes i Groruddalen, Oslo. Den kalles ofte nordmarkitt og er en natriumrik syenitt.
 Brun syenitt finnes i Stokke i Vestfold og er en plutonsk bergart.

Se også 
Liste over bergarter

Magmatiske bergarter
Klorofyll

Klorofyll (av gresk chloros, «grønn» og phyllon, «blad») er et pigment som finnes i planter, alger og blågrønnbakterier. Klorofyllet absorberer det blå og (til en viss grad) det røde lyset i det elektromagnetiske spekteret, mens grønt blir reflektert – herav den grønne fargen. Tidligere ble klorofyll på norsk ofte kalt «bladgrønt».

Klorofyllet spiller en nøkkelrolle i fotosyntesen, som ved hjelp av solenergi omdanner uorganiske forbindelser til organisk stoff. Det finnes fem ulike typer klorofyll, som absorberer i noe ulike deler av spekteret. I tillegg har plantene hjelpepigmenter som karotenoid og xantofyll som utvider absorpsjonen til en større del av spekteret. Forholdet mellom klorofyll og hjelpepigmenter kan tydelig ses om høsten, når klorofyllet i bladene brytes ned, og hjelpepigmentene bryter lyset i ulike sjatteringer av gult og rødt.

Organismene tilpasser seg skiftende tilgang på sollys på ulike måter. For det første er det store forskjeller mellom arter når det gjelder klorofyllkonsentrasjon, betinget av livsmiljø. Et mål for klorofyllkonsentrasjon er Chl/C-forholdet, som angir hvor mye vekten av klorofyll α utgjør i forhold til vekten av alt karbon i organismen. 

Mange arter kan dessuten øke mengden klorofyll i tider på året da lystilgangen er dårlig. En og samme art kan for eksempel øke Chl/C-forholdet fra 0,01 til 0,03 under dårlige lysforhold. En annen måte organismer kan tilpasse seg, er å endre forholdet mellom ulike typer klorofyll for å utnytte det skiftende sollyset bedre. Det ser for eksempel hos fytoplankton, som har en annen klorofyllsammensetning om vinteren når vannet er blått og klart enn om våren når vannet er grønt. Mange arter kan også beskytte seg mot intenst sollys ved å øke konsentrasjonen av karotenoider og xantofyll. Slike tilpasninger kalles kromatisk tilpasning.

Når klorofyll brukes som grønt fargestoff i mat, har det E-nummer E140.

Kjemisk struktur
Det finnes flere typer klorofyll, som forekommer i de ulike gruppene av organismer i skiftende grad. Alle fotosyntetiserende organismer har klorofyll α. Klorofyll er et klorinpigment, med samme struktur som porfyrin. Sentralt i porfyrinringen sitter et magnesiumion.

Fotosyntese
Plantemorfologi
E-stoffer
Biomolekyler
Gabbro

Gabbro er en magmatisk bergart, en dypbergart, eller noen ganger en intrusiv gangbergart, dannet under høyt trykk og høg temperatur. Den består av jern, plagioklas, mørkt pyroksen, amfibol og olivin. Gabbro er en basisk bergart. 

Den kalles også «svart granitt», noen ganger, men dette er et geologisk ukorrekt navn. Den mørke fargen kommer av et høyt jerninnhold sammen med det mørke pyroksenet. Gabbro er hvit og svartspettet, og ofte med noe brunt eller grønt. Den er massiv og ganske grovt kornet. Noen ganger har gabbro en lagdeling, gjerne med koronastruktur. 

Gabbro kan være svakt metamorf, da vil den ha tydeligere lyse og mørke bånd, eller bli mer grønn av farge. Dette fordi plagioklasen endres til klinozoisitt, albitt og kalsitt. Klinopyroksen endres til kloritt. 
 
Gabbro brukes til bygningsstein, gulv, trapper, fasader og lignende.  Sjeldnere som gravminner. 

Gabbro er vanlig mange steder i Norge, men finnes sjelden i store forekomster. Flere steder har det vært, eller er, bruddvirksomhet.
 Kobbvågen, Bø kommune  i Nordland, er det bruddvirksomhet. 
 Vistdal, i Møre og Romsdal, er nok det mest kjente steinbruddet der gabbro tas ut, handelsnavnet, vistadlitt, har den fått herfra.
 Flisa
 Solvåg i Nordland
 Solør, her ble det tatt en finkornet variant, kalt hyperitt, denne hadde handelsnavnet svart granitt (et ikke korrekt geologisk navn).
 Kragerø
 Raunholm på Fitjar, store forekomster.

Anortositt er en variant av gabbro.  Det er en plagioklas bergart, dannet fra en gabbrosmelte, i en egenartet dannelsesprossess.  Ved Egersund har det vært bruddvirksomhet på denne bergarten. Den kan noen ganger ha labradorisering, som er en lysbrytning i bergarten. Denne lysbrytningen oppstår i lammer av to typer plagioklas.  Disse sammensmeltede lamellene er små og først synlig i elektronmikroskop.

Peridotitt er en variant av gabbro som er meget rik på de mafiske mineralene olivin og pyroksen.

Se også 
Liste over bergarter

Magmatiske bergarter
Vigeland

Vigeland er et tettsted i Lindesnes kommune og var administrasjonssenteret i tidligere Lindesnes kommune (1964-2019) i Agder fylke. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar . Stedet bestod i sin tid av gårdene Øvre og Nedre Vigeland.

Valle kirke, som ble bygget i 1792, ligger på Vigeland. En statue av presten Peder Claussøn Friis laget av Gustav Vigeland står utenfor Valle prestegård.

På Vigeland finner man en av kommunens tre barneskoler, Nyplass skole, samt kommunens eneste ungdomsskole, Vigeland ungdomsskole. Elever i den videregående skole må reise til Mandal.

Gustav og broren Emanuel Vigeland, bodde begge på Vigeland en periode, nærmere bestemt på gården Mjunebrokka. Arbeider av brødrene finnes på Lindesnes Bygdemuseum.

Kjente personer 
Gustav Vigeland, skulptør og billedhogger
Emanuel Vigeland, kunstner
Tone Vigeland, sølvsmed og smykkekunstner
Arne N. Vigeland, skulptør og billedhogger.

Referanser

Eksterne lenker
 home.no/vigeland

Bosetninger i Lindesnes‎
Tettsteder i Agder
Etternavn
Anortositt

Anortositt er en grovkornet (fanerittisk), lys blålig grå til brunlig magmatisk bergart. Bergarten er klart dominert av plagioklas (75-95% plagioklas er vanlig), i 1-10 cm store krystaller, med sammensetning vanligvis mellom An70 og An40. Den kan noen ganger ha labradorisering, dvs. en lysbrytning i bergarten. Denne lysbrytningen oppstår på grunn av avblanding av lameller av to typer plagioklas, disse er små og først synlig i optisk mikroskop. Både antipertitter og Böggildlameller (An48 – An56) er vanlige, de siste skaper fargespill i plagioklas, noe som er med på å gjøre anortositt attraktivt som fasade- og prydstein. Andre karakteristiske mineraler er ortopyroksen, og olivin. Bergartene kan  klassifiseres som anortositter, leukonoritter, leukogabbroer, og leukotroktolitter ut fra varierende innhold av pyroksen og olivin.

Massif-type anortositter er vanligvis svært grovkornede, homogene og massive bergarter, der plagioklas kan ha en tendens til å danne en planar laminasjon. Lagning er ikke utpreget, men svak isomodal lagning kan forekomme, og man kan finne modalgradering. Disse lagningene er imidlertid lite utholdende. Orthokumulater, dvs. kumulat av ett eller flere kumulatmineral i tillegg til krystallisasjonsproduktet av interstitiell smelte, er vanlige. 

Opprinnelsen og dannelsesmekanismene for massiv-type anortositter er et kontroversielt tema. Teoriene om foreldremagma kan deles inn i to grupper, enten har anortosittene krystallisert fra monzonorittisk/jotunittisk smelte dannet i nedre skorpe, eller fra mantelderivert basaltsmelte som har fraksjonert ut olivin og pyroksen på dypt nivå i skorpen, muligens kontaminert med skorpemateriale. 

Gudvangen Stein AS i Aurland kommune produserer 550 000 tonn anortositt av høy kvalitet i året. Brytingen foregår i ei underjordsgruve i Jordalsnuten og produktene selges hovedsakelig som et industrimineral til mineralullfabrikker i Europa. Det er kombinasjonen høyt innhold av aluminiumsoksid og lavt innhold av skadelige bestanddeler som gjør anortositten fra indre sogn ettertraktet til tross for lang vei til markedene.

Ved Egersund i Rogaland er det bruddvirksomhet på denne bergarten, produktene selges som lyst asfalttilslag.

Se også 
Liste over bergarter

Referanser

Eksterne lenker 
 Anortositt - Geoportalen

Bergarter