alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Christian August von Sachsen-Zeitz

Christian August von Sachsen-Zeitz (født 6. oktober 1666 i på slottet Moritzburg i Dresden i Sachsen, død 23. august 1725 i Regensburg) var en av Den katolske kirkes kardinaler.

Biografi
Han kom fra den saksisk-naumbergske fyrsteslekt, og var døpt og oppvokst som lutheraner. Han gikk inn i det militære, og kommanderte et regiment under beleiringen av Mainz. Som lutheraner gikk han også inn i den protestantiske gren av Den tyske orden.

Han konverterte til katolisismen i 1693.

Han var biskop av Győr i Ungarn 1696–1725, og erkebiskop av Esztergóm 1707–1725.

I 1703 hadde han en kort stund vært administrator sede vacante av erkebispedømmet Köln.

Han ble kreert til kardinal i mai 1706 av pave Klemens XI, da han i tre år hadde vært koadjutor i Esztergom.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
 Pave Sixtus IV (1414-1484) *bispeviet 1471
 Pave Julius II (1443-1513) *1481
 Kardinal Raffaele Sansoni Riario (1461-1521) *1504
 Pave Leo X (1475-1521) *1513
 Pave Klemens VII (1478-1534) *1517
 Kardinal Alessandro Farnese (1468-1549) *1519
 Kardinal Francesco Pisani (1494-1570) *1527
 Kardinal Alfonso Gesualdo di Conza (Gonza) (1540-1603) *1564
 Pave Klemens VIII (1536-1605) *1592
 Kardinal Pietro Aldobrandini (1571-1621) *1604
 Biskop Laudivio Zacchia (1565-1537) *1605
 Kardinal Antonio (Marcello) Barberini (sr.) (1569-1646) *1625
 Kardinal Marcantonio Franciotti (1592-1666) *1637
 Pave Innocens XII (1615-1700) *1652
 Kardinal Leopold Karl von Kollonitsch Lipót (1631-1707) *1668
 Kardinal Christian August von Sachsen-Zeitz (1615-1700) *1652

Referanser

Eksterne lenker
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Tyske kardinaler
Ungarske kardinaler
Tyske katolske biskoper
Ungarske katolske biskoper
Linjen d'Estouteville
Personer fra Dresden
Audio Video Interleave

Audio Video Interleave (AVI som akronym) er et format som brukes til å vise film på PC. AVI har både lydspor og videospor, og ble utviklet av Microsoft i 1992 for å være med i video for Windows.

Formatet blir regnet som foreldet, men er fortsatt populært blant fildelere. Mange kodeker er blitt utviklet for formatet, for eksempel for å inkludere underteksting, noe som gir det nye muligheter.
Eksempler på kodeker er DivX og Xvid som er de mest populære. Ved hjelp av kodeker kan avi-filen ta liten plass samtidig som lyd- og bildekvaliteten er god. Derfor er det fortsatt populært blant fildelere.

Andre liknende videoformater er:
MPEG
Ogg

Filformater
Gotland

Gotland (tidligere dansk og norsk: Gulland) er en øy og et svensk landskap i Østersjøen, ca.  fra den svenske fastlandskysten. Øya er landets største. Landskapet består foruten øya Gotland også av Fårö, Karlsöarna, Gotska Sandön og flere mindre øyer. Landskapet er også et eget län (fylke) (Gotlands län), egen kommune (Gotland kommune) og eget bispedømme (Visby stift) i Svenska kyrkan. Øya har 2968 km², landskapet eller länet har 3 151,4 km² land og 3 183,7 km² med innsjøer. Landskapet har  registrerte fornminner. Øyas høyeste punkt er Lojsta hed, . Sveriges prinsesse Leonore er hertuginne av Gotland.

Hver sommer besøker et stort antall turister Gotland, ikke minst verdensarverklærte Visby, som er øyas eneste by og har store deler av middelalderens struktur bevart.

Administrasjon 
I likhet med andre svenske landskap har ikke landskapet Gotland egen administrativ betydning. Landskapet er derimot helt og holdent i sammenfallende  med Gotlands län.

Etymologi 
Gotland har fått sitt navn etter det historiske folkeslaget gutar, hvor forleddet gut- hører til eldre urgermansk med betydningen utgjøre, muligens som en betegnelse for menn og er etymologisk identisk med folkenavnet goter. Det opprinnelige navnet på øya var Gutland, (a) kutlandi på 1000-tallet, med runeskrift, noe som med latinske bokstaver blir a Gutlandi. På 1300-tallet ble navnet skrevet Gutland. Forleddet betegner gutar og etterleddet er land. Det kan tolkes som «område, rike» eller som «øy». I såvel svensk som dansk talespråk har «tl» blitt assimilert til «ll» (sammenlign med Jutland/Jylland), noe som ga opphav til formen Gulland. 

Dagens svenske navn Gotland med o tilhører, som tilfellet er med mange andre navn langs den svenske kysten, fra nedertysk gjennom a-tøddel («omlyd»). På begynnelsen av 1920-tallet ble Gotland på svensk stavet med to t som Gottland.

Strategisk plassering 

Gotland har en strategisk posisjon, i tilfelle en konflikt i Østersjøen. Under den kalde krigen hadde det svenske forsvaret flere tusen soldater plassert der, utstyrt med artilleri, stridsvogner og luftvern. Etter oppløsningen av Sovjetunionen ble de militære styrkene på Gotland nedlagt. Ved Russlands anneksjon av Krim i 2014 utplasserte det svenske forsvaret igjen styrker på Gotland, og disse ble styrket i begynnelsen av 2022. Svenske militære eksperters vurdering er at den som kontrollerer Gotland, har kontroll over Baltikum.

Tettsteder 
 Fårösund
 Hemse
 Klintehamn
 Roma
 Slite
 Visby

Fornøyelsespark 
1 mil sør for Visby ligger Kneippbyn, en fornøyelsespark (sommerland og vannland). Her finner man blant annet det originale «Villa Villekulla» fra tv-serien og spillefilmene om Pippi Langstrømpe av Astrid Lindgren.

Bildegalleri

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Gotlandsportalen Guteinfo
 Gravgaver.no: Bilder av Gotlands 93 kirker fra middelalderen

 
Deltakere i Øylekene
Rees Jones

Rees Jones (født 16. september 1941) er en amerikanske golfbanearkitekt. Han er sønn av den legendariske banearkitekten Robert Trent Jones sr. og bror til Robert Trent Jones jr.

Jones studerte ved Yale University og Harvard University. Etter å ha arbeidet i sin fars firma en ti års tid, grunnla han i 1974 sitt eget, med hovedkontor i Montclair i New Jersey. Jones har tegnet over 100 golfbaner, de fleste i USA, og stått for omarbeiding av mange andre.

Referanser

Eksterne lenker 
 Rees Jones, Inc

Personer fra Montclair
Fødsler i 1941
Landskapsarkitekter fra USA
Bobby Jones

Robert Tyre Jones jr., bedre kjent som Bobby Jones, (født 17. mars 1902 i Atlanta, Georgia, USA, død 18. desember 1971) var en fremgangsrik golfspiller på 1920-tallet.

Jones var en av de største spillerne som har konkurrert både nasjonalt og internasjonalt. Han blir regnet som den største amatørspilleren i historien, mye grunnet at han er den eneste som har greid en "Grand Slam" (vunnet alle Major-turneringene i en og samme sesong). Mellom 1923 og 1930 vant han 13 daværende major-turneringer.  Her var inkludert fem åpne amerikanske amatørmesterskap og ett åpent britisk amatørmesterskap, som ikke lenger regnes som major-turneringer.  Av det som i dag regnes som major-turneringer vant han syv, som plasserer ham på en delt syvendeplass på listen over spillere med flest seire i major-turneringer.

Jones var den yngste spilleren som har spilt i et U.S. Amateur Championship-mesterskap (14 år) og han var den første spilleren som vant The Double: både US Open Championship og The Open Championship samme år.

Jones var en høyt utdannet akademiker. Han var utdannet ingeniør, innen litteratur og jus. Da han sluttet å spille golf i 28-årsalderen, jobbet han videre som jurist, skrev golfartikler og medvirket i golffilmer. Men fremfor alt skapte han en av verdens beste golfbaner sammen med Alister McKenzie, Augusta Nationals golfbane og startet The Masters Tournament som arrangeres på Augusta hvert år.

Jones konkurrerte nesten bare i de store konkurransene og mellom disse tok han seg av sin advokatkarriere og sin familie. Golfen kom alltid i tredje rekke og han trente nesten aldri ettersom han mislikte trening svært mye.

Han var en gentleman på golfbanen, og han var nøye med å følge golfreglene. Han ga seg selv straffeslag ved fire anledninger i store mesterskap. 

I 1948 fikk Jones en muskelsykdom som ble verre med årene, og de siste leveårene måtte han bruke rullestol.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
  Bobby Jones på About.com

Golfspillere fra USA
Medlemmer av World Golf Hall of Fame
Personer fra Atlanta
Carlo Agostino Fabroni

Carlo Agostino Fabroni (født 28. august 1651 i Pistoia i storhertugdømmet Toscana, død 19. september 1727 i Roma) var en av den av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.

Han ble kreert til kardinal i mai 1706 av pave Klemens XI.

Han var nevø til kardinalene Giacomo Rospigliosi (kreert 1667) og Felice Rospigliosi (1673).

Eksterne lenker
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Italienske kardinaler
Italienske katolske prester
Personer fra Pistoia
Sokna

Sokna er et tettsted i Ringerike i Viken fylke. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar , og ligger i Soknedalen mellom elvene Sogna og Verkenselva, og langs riksvei 7 mot Hallingdal. Sommeren 2014 ble det åpnet en ny veistrekning mellom Sokna og Ørgenvika som korter inn rv 7 med ca. 20 km. Samtidig ble farten på rv 7 satt ned til 40 km/t gjennom Sokna sentrum. Sokna var en tidligere jernbanestasjon på Bergensbanen.

Stedet

Stedet har hatt egen kirke, Lunder kirke, og menighet siden før svartedauden kom i 1349. Strømsoddbygda kapell ligger også under Lunder menighet. Stedet har dessuten egen barne- og ungdomsskole, Sokna skole, lokal brannstasjon (frivillig), kafé, dagligvareforretning, bensinstasjon m.m.

Gjennom Sokna  er det bygd miljøgate. En ny dagligvareforretning ble åpnet i mai 2014.

Sokna har hatt eget poståpneri siden 1. november 1855. Til å begynne med het det Lunder poståpneri, men fra 1909 var navnet Sokna poståpneri. I dag er funksjonen som poståpneri tillagt den lokale bensinstasjonen.

Natur og næringsliv
Sokna ligger tett på store friluftsområder, som Holleia, Brekkebygda, Strømsoddbygda og Ådalsfjella. Det er heller ikke langt til Hønefoss (rundt 23 km) og Norefjell (rundt 32 km). Den største arbeidsgiveren i bygda er i dag sagbruket Moelven Soknabruket, eller Soknabruket som det kalles lokalt.

Se også
 Soknavassdraget
 Sokna stasjon
 Vestbygda
 Brekkebygda
 Strømsoddbygda

Referanser

Soknedalens geografi
Tettsteder i Ringerike
Tettsteder i Viken
Fortunato Tamburini

Fortunato Tamburini (født 2. februar 1683 i Modena i Italia, død 9. august 1761 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.

Han ble kreert til kardinal i september 1743 av pave Benedikt XIV.

Eksterne lenker
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Italienske kardinaler
Italienske katolske prester
Personer fra Modena
Italienske benediktinere
Palais de Tokyo

Palais de Tokyo er et kultursenter i Avenue du Président-Wilson i 16. arrondissement i Paris.

Bygningen ble reist for å huse utstillinger av moderne kunst i forbindelse med Verdensutstillingen i Paris (1937). Den ble opprinnelig kalt Palais des Musées d'art moderne. Arkitektene Jean-Claude Dondel, André Aubert, Paul Viard og Marcel Dastugue fikk oppdraget etter en arkitektkonkurranse hvor mange av tidens mest berømte arkitekter deltok, blant dem Le Corbusier. De valgte å utforme det monumentale anlegget i stilen art déco, som ble foretrukket for mange offentlige bygninger, i stedet for den mer radikale modernismen. Det symmetriske anlegget består av to fløyer bundet sammen av en kolonnade omkring en plass som åpner seg mot elven Seinen. Bygningen ble innviet 24. mai 1937 av president Albert Lebrun.

Fra 1940 ble østre fløy brukt til byen Paris' samlinger, mens vestre fløy fra 1942 ble brukt som magasin for kunst fra forskjellige museer i den tyske okkupasjonssonen. Kjellerne ble fra samme år brukt til å lagre beslaglagt jødisk eiendom. Den egentlige åpningen som permanent museum kunne først finne sted i 1947. Noe senere fikk bygningen navnet Palais de Tokyo etter det tidligere navnet på gaten og promenaden langs Seinen. Etter ombygginger i 1950-årene fikk østre fløy fra 1961 en mer permanent anvendelse som utstilling av byens moderne kunstsamlinger. Senere har vestre fløy vært brukt til mange forskjellige kulturformål, før den i 1999 ble gjort til et kultursenter for samtidskunst i alle former – maleri, skulptur, design, mote, film, litteratur, og dans. Etter en radikal ombygging ved arkitektene Anne Lacaton og Jean-Philippe Vassal ble den åpnet for dette formålet i 2002. I dag rommer bygningen dermed to museer – Musée d'art moderne de la ville de Paris og Site de Création Contemporaine.

I trappeanlegget fra borggården ned mot Seinen står frigjøringsmonumentet av Antoine Bourdelle, innviet i 1948.

Eksterne lenker 
 

Byggverk i Paris
16. arrondissement i Paris
Hélie de Talleyrand-Périgord

Hélie de Talleyrand-Périgord  (død 17. januar 1364) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Auxerre i Frankrike.

Han ble kreert til kardinal av pave Johannes XXIII i mai 1331.

Eksterne lenker
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Franske katolske biskoper
Franske kardinaler
Dødsfall i 1364
Securitas AG

Securitas AG er et sveitsisk sikkerhetsselskap grunnlagt i 1907. Selskapet har rundt 10 000 ansatte. Det må ikke forveksles med det svenske selskapet Securitas AB.

Securitas AG tilbyr sikkerhetstjenester innen adgangskontroll, boligalarmer, fangetransport, personbeskyttelse og parkeringskontroll.

Eksterne lenker
 

Sveitsiske selskaper
Sikkerhetsselskaper
Selskaper etablert i 1907
1907 i Sveits
Menstadslaget

Menstadslaget er et sammenstøt som fant sted i 8. juni 1931 på Menstad (mellom Porsgrunn og Skien i Telemark) mellom arbeidere på den ene siden og politistyrker og militæravdelinger på den andre.

Bakgrunn 
Menstadslaget var en del av den største arbeidskonflikten som har vært i Norge i moderne tid; stor-lockouten i 1931. Lockouten varte fra februar til august det året. 60 000 arbeidere var utestengt fra arbeidsplassene, og 7,5 millioner arbeidsdager gikk tapt. De mange konfliktene mellom arbeidere og arbeidsgivere førte frem mot kompromisset Hovedavtalen i 1935. NAF bestemte at lønnen skulle settes ned mellom 15 og 20 prosent på grunn av rasjonaliseringspolitikken. LO godtok ikke dette, og foreslo en reduksjon av arbeidstiden. NAF svarte med lockout. Mens lockouten pågikk lot Norsk Hydro og Union Co. noen kontraktsarbeidere utføre en del arbeid. Dette ble oppfattet som streikebryteri og førte til en opptrapping av konfliktnivået.

Det ble en hissig stemning hvor sekretær i Arbeiderpartiet, senere statsminister Einar Gerhardsen kalte streikebryterne «skabbdyr» og direktør Bjarne Eriksen i Hydro sa at dette var en kamp mellom Arbeiderpartiet og samfunnet. Om ettermiddagen 8. juni marsjerte 2 000 arbeidere, de fleste organisert i LO-forbundet Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund, til  Hydros utskipningshavn og lasteplass på Menstad, hvor 100 statspolitifolk passet på kontraktsarbeiderne. Det ble et voldsomt sammenstøt der tre politimenn ble alvorlig skadet. Peder Kolstads regjering, hvor Vidkun Quisling var forsvarsminister, sendte hele fjerde gardekompani på 145 soldater fra Oslo, og fire marinefartøyer ble sendt opp Skienselva for å holde ro og orden, men disse ble aldri satt inn mot arbeiderne. Slaget varte i ca. fem minutter, og fagforeningen ga til slutt opp.

I rettsoppgjøret som fulgte, ble 30 av de streikende tiltalt, hvorav 24 ble idømt bøter og fengsel inntil tolv måneder. Av disse var 16 medlemmer av Norges Kommunistiske Parti, to fra Arbeiderpartiet og 6 partiløse.

Den opphissede stemningen må sees på bakgrunn av den internasjonale situasjonen med voldelig sammenstøt i mange land, radikaliseringen av fagbevegelsen i tiden etter den første verdenskrig og at svenske soldater skjøt og drepte streikende arbeidere i Ådalen (Sverige) samme vår.

Referanser

Litteratur 

 Johansen, Per Ole, Menstadkonflikten 1931, Tiden forlag, 1977

Bilder 
 Arbeiderbevegelsens Arkiv Bilder fra Menstadslaget, gjengitt i Fri Fagbevegelse (tidsskrift)

Eksterne lenker 

 Fri fagbevegelse om Menstadslaget
 Lengre artikkel av Per Ole Johansen om Menstadslaget

Norsk arbeiderhistorie
Konflikter i 1931
1931 i Norge
Thulium

Thulium er et grunnstoff med kjemisk symbol Tm og atomnummer 69.

Historie 
Thulium ble oppdaget av den svenske kjemikeren Per Teodor Cleve i 1879. Han forsket på erbiumoksid erbia (Er2O3) og lette etter urenheter da han skilte ut to ukjente oksider, et brunt og et grønt. Det brune som viste seg å være holmiumoksid, kalte han holmia. Det grønne var oksidet til et ukjent grunnstoff, og Cleve kalte oksidet thulia. Grunnstoffet kalte han thulium  av Thule som er et gresk navn på et land langt mot nord, muligens Skandinavia. 

Thuliums kjemiske symbol var til å begynne med Tu, men ble forandret til Tm av IUPAC, siden wolfram (tungsten på engelsk) på dette tidspunktet brukte Tu. Relativt rent thulium ble isolert i 1911 av den britiske kjemikeren Charles James i USA.

Egenskaper 
Thulium er et sølvgrått skinnende metall som tilhører lantanoidene og de sjeldne jordmetallene. Det er formbart, smibart og mykt nok til at det kan skjæres i med kniv. I tørr luft er thulium relativt stabilt, men i varm eller fuktig luft dannes det raskt et grått oksidsjikt. Det reagerer med vann, og i syrer løser det seg opp under dannelse av hydrogen.

Isotoper 
Naturlig forekommende thulium består utelukkende av den stabile isotopen 169Tm. I tillegg er 34 kunstig fremstilte ustabile (og dermed radioaktive) isotoper kjent. De mest stabile av disse er 171Tm med halveringstid 1,92 år, 170Tm med halveringstid 128,9 døgn, 168Tm med halveringstid 93,1 døgn og 167Tm med halveringstid 9,25 døgn. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 2 minutter.

Isotopenes atommasse varierer fra 144,970073 u for 145Tm til 178,95534 u for 179Tm.

CAS-nummer: 7440-30-4

Forekomst 

Thulium forekommer ikke i ren form naturlig, men finnes i mineraler som gadolinitt, euxenitt og monazitt. Det er det minst vanlige av de sjeldne jordmetallene, og andelen i jordskorpen er omkring 0,45 ppm. Kommersiell utvinning foregår hovedsakelig fra monazitt-leire i det sørlige Kina. Årlig produseres det omkring 50 tonn thuliumoksid på verdensbasis.
Siden thulium er sjeldent og vanskelig å utvinne, koster metallisk thulium omtrent 50 USD per gram.

Anvendelse 
På grunn av thuliums høye pris har det få kommersielle bruksområder. Isotopen 170Tm brukes som gammastråle-kilde i bærbare radiografiske instrumenter for materialinspeksjon på utilgjengelige steder. Thulium brukes også i lasere og som blått lysstoff i nyere plasmaskjermer.

Se også 
Holmium

Referanser 

Lantanoider
Sjeldne jordmetaller
Grunnstoffer
Lotus (bilmerke)

Lotus Cars er et britisk bilmerke og produsent av sportsbiler.

Lotus Cars ble stiftet i Nord-London i 1952 av Colin Chapman (1928–82) som hadde bygget Lotus-biler  på Austin-chassis siden 1948. De etablerte i 1954 Team Lotus som tok flere seiere i Formel 1 1958–94. Lotus flyttet i 1959 produksjonen til Cheshunt. Siden 1966 har de produsert i Hethel ved Norwich der de bruker RAF sine flystriper som testbane for raser og gatebiler.

Chapman døde i 1982 og Lotus ble i 1986 solgt til General Motors og i 1993 videre til ABNC Holdings S.A. fra Luxembourg, eid av den italienske  forretningsmannen Romano Artioli som også eide Bugatti Automobili SpA.  Etter dennes konkurs i 1996 ble aksjemajoriteten overtatt av malaysiske Proton, som også iverksatte noe produksjon i Malaysia av den nye Lotus Elise (1996–) som sammen med Lotus Esprit (1976–2004) er fabrikkens mestselgende.  I 2017 ble kinesiske Geely hovedeier som i 2019 startet bygging av Lotus-fabrikk i Wuhan.

Lotus har samarbeidet mye med andre bilfirma.  Med Ford fikk man i 1966 Lotus Cortina.  Fra 1973 overtok Caterham Cars i Surrey rettighetene til videre produksjon av Lotus Seven, som fortsatt (2016) er i produksjon.  Rammen til filmbilen De Lorean DMC-12 er fra Lotus Esprit, som ifølge Folkebladet ble kåret i 2005 av BBC til den mest minnerike filmbilen.. På 80-tallet bygget de Lotus Omega (egentlig en Opel). Med Else som basis bygde fabrikken Opel Speedster, Tesla Roadster og andre, forøvrig med aluminiumsramme levert av Norsk Hydro Raufoss sin fabrikk i Worcester (England). Fra 2000-tallet har Lotus brukt en del  Toyota-motorer og girsystemer, og en Toyota iQ er basis for hybridbilen Lotus/Proton Ethos (2010).

I Norge ble Lotus i 1964 tatt inn av Sportscar Import AS, som i 1969 overlot agenturet til Tom C. Corneliussen, som også bare holdt på i kort tid.  I 1987 tok Autocaro tak i importen med Lars Tangen som kontaktmann.  Det var stille fram til 2000 da Pit Lane i Ski drev på et års tid.

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Bilnorge.no sin historie om merket

Bilmerker
Britiske bilprodusenter
Geely
Selskaper etablert i 1952
1952 i Storbritannia
Østerriksk nasjonalsosialisme

Østerriksk nasjonalsosialisme var en pan-germansk bevegelse i Østerrike som ble utformet i begynnelsen av 1900-tallet. Bevegelsen fikk en konkretisering den 15. november 1903 da Det tyske arbeiderpartiet (forkortet DAP) ble etablert med sete i den lille byen Aussig i Østerrike.

Partiets opprinnelse og utvikling
Allerede i 1893 ble Deutschnationaler Arbeiterbund (Tysknasjonalt arbeiderforbud) dannet. Dette var en gruppering av arbeidere, lærlinger og unionister fra jernbanene, gruvene og tekstilindustrien som holdt oppe nasjonalsosialisme som et resultat av konflikter med ikke-tyskspråklige deler av arbeidsstokken spesielt innenfor jernbanesystemene.  I 1899 sammenkalte lederen til en kongress i Eger og kunngjorde et program i 25 punkter.

En lignende konvensjon ble innkalt i Saar i april 1902 med tittelen «Organisering av arbeidskraft i Østerrike». I 1903 ble partiet reorganisert under navnet «Tysk arbeiderparti i Østerrike». På en kommende partikongress ble det igjen foreslått å omdøpe til «Nasjonalsosialistisk arbeiderparti», eller «Tysksosiale arbeiderparti», men forslaget ble blokkert fordi opposisjonen ikke ønsket å etterligne navnet til «Tsjekkisk nasjonalsosialistisk parti». 

På en partikongress i mai 1918 endret det østerriksk-tyske arbeiderpartiet i Østerrike-Ungarn navn til Deutsche Nationalsozialistische Arbeiterpartei (DNSAP)  og ble det første politiske parti som senere kom til å øve innflytelse på den senere tyske nazismen. Fire år etter ble partiet fraksjonert bl.a. til «Südet-tysk nasjonalsosialistisk parti». Etter 1926 ble de fleste tidligere DNSAP-medlemmer støttespillere til det tyske NSDAP ledet av Adolf Hitler og var et av hovedelementene som ledet til det nazistvennlige kupp i 1938 og som frambrakte  anschluss med Tyskland.

Se også
 Austrofascisme

Bibliografi
Andrew Gladding Whiteside: Austrian National Socialism, Martinus Nijhoff, den Haag, l962.
Pauley, Bruce F.: Hitler and the Forgotten Nazis: A History of Austrian National Socialism, University of North Carolina Press, 1981.  ISBN 0-8078-1456-3

Østerrikes historie