alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Sericesthis

Sericesthis er en gruppe av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, avlange, hvelvede, brunlige skarabider. Oversiden er ganske matt til noe blank, tett og kraftig punktert uten påfallende hår. Hodet har en avrundet "snute" med opphøyd forrand. Pronotum er ganske kort.

Levevis 
Artene lever på gressmarker der larvene lever i jorden og eter på røtter. De kan gjøre betydelig skade på plener, golfbaner og lignende.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Australia, mest i de østlige og sørøstlige delene.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Scitalini
 Slekten Sericesthis Boisduval, 1835 - 52 arter
 Sericesthis accola Britton, 1987
 Sericesthis anepsia Britton, 1987
 Sericesthis antennalis Blackburn, 1907
 Sericesthis armaticeps MacLeay, 1871
 Sericesthis bisetosa Britton, 1987
 Sericesthis brooksi Britton, 1987
 Sericesthis calignea Britton, 1987
 Sericesthis carnei Britton, 1987
 Sericesthis cinnamea Britton, 1987
 Sericesthis consanguinea Blackburn, 1907
 Sericesthis coolumensis Britton, 1987
 Sericesthis egens Britton, 1987
 Sericesthis elderi Britton, 1987
 Sericesthis erosa Blackburn, 1890
 Sericesthis fovea Britton, 1987
 Sericesthis geminata Boisduval, 1835
 Sericesthis harti Sharp, 1890
 Sericesthis ignota Britton, 1987
 Sericesthis illawarrae Britton, 1987
 Sericesthis incisa Britton, 1987
 Sericesthis incola Britton, 1987
 Sericesthis ino Blackburn, 1907
 Sericesthis insularis Lea, 1919
 Sericesthis iris Britton, 1987
 Sericesthis janetae Britton, 1987
 Sericesthis latens Britton, 1987
 Sericesthis lutea Britton, 1987
 Sericesthis magna Britton, 1987
 Sericesthis major Britton, 1987
 Sericesthis metincisa Britton, 1987
 Sericesthis micans Blackburn, 1890
 Sericesthis minima Britton, 1987
 Sericesthis miskoi Britton, 1987
 Sericesthis nemoralis Blackburn, 1907
 Sericesthis nigra Lea, 1919
 Sericesthis nigrolineata Boisduval, 1835
 Sericesthis palumae Britton, 1987
 Sericesthis parallela Blackburn, 1890
 Sericesthis parvipes Blackburn, 1890
 Sericesthis propria Britton, 1987
 Sericesthis proxima Britton, 1987
 Sericesthis rectangula Blackburn, 1907
 Sericesthis rufescens Britton, 1987
 Sericesthis rugosulus Harold, 1869
 Sericesthis serena Britton, 1987
 Sericesthis stipata Britton, 1987
 Sericesthis storeyi Britton, 1987
 Sericesthis suberosa Britton, 1987
 Sericesthis suturalis MacLeay, 1871
 Sericesthis tetrica Blackburn, 1890
 Sericesthis vera Britton, 1987
 Sericesthis vigilans Sharp, 1890

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1835
Brian Blessed

Brian Blessed (født 1936) er en britisk skuespiller kjent fra tv-serier som Jeg, Claudius (1976) og Sorte Orm (1983). Han har i hovedsak befattet seg med teater og TV.

Blessed har medvirker i over 190 film- og tv-produksjoner, de aller fleste innen tv. Han har i tillegg hatt en betydelig karriere på teaterscenen, deriblant en rekke Shakespeare-oppsetninger. 

Han tv-debuterte i 1959 i en oppsetning i Saturday Playhouse på BBC. Deretter hadde han større roller i serier som The Three Musketeers (1966–67), The Further Adventures of the Musketeers (1967), Arthur of the Britons (1972–1973), Boy Dominic (1974), Jeg, Claudius (1976), Z Cars (1962–1978), Gåten på Afroditeøya (1979), Sorte Orm (1983), The Last Days of Pompeii (1984), Return to Treasure Island (1986), My Family and Other Animals (1987) og The Castle of Adventure (1990). En kan også nevne hans innsats i den tv-produserte MacGyver-filmen Lost Treasure of Atlantis (1994). Han har også satt stemme til en rekke filmer, tv-serier og videospill.

Han har vært mindre fremtredende på film, men en kan nevne filmer som Lyn Gordon (1980) og Robin Hood – tyvenes prins (1991). 

Blessed er også en ivrig fjellklatrer og har besteget flere kjente fjell, samt gjort tre forsøk på å bestige Mount Everest.

Han har vært gift med skuespillerinnen Hildegarde Neil siden 1978. Han har to barn. Den ene fra tidligere ekteskap og den andre, Rosalind, med sin nåværende kone. Rosalind er også skuespiller og har blant annet stått på scenen sammen med sin far.

I 2016 utnevnt til offiser (OBE) Order of the British Empire.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Engelske skuespillere
Personer fra Metropolitan Borough of Doncaster
Order of the British Empire (OBE)
Britiske fjellklatrere
Odd Gunnar Skagestad

Odd Gunnar Skagestad (født 7. januar 1944) er en norsk statsviter, diplomat, skribent og forfatter.

Han avla magistergradseksamen (mag.art.) ved Universitetet i Oslo i 1971 og er befalsutdannet fra Forsvarets skole i E- og S-tjeneste i 1967.

Som forsker ved Fridtjof Nansen-Stiftelsen på Polhøgda 1969-74 deltok Skagestad i arbeidet med å bygge opp stiftelsen som forskningsinstitusjon (nå FNI).

Odd Gunnar Skagestad tiltrådte tjeneste i Utenriksdepartementet i 1974 og gjennomførte Utenriksdepartementets aspirantkurs 1974-1976. Skagestad har tjenestegjort ved norske utenriksstasjoner i Sovjetunionen/Russland, Nigeria og Sør-Afrika, herunder blant annet som norsk generalkonsul i Murmansk/Arkhangelsk 1994-1997. Sendelagsleder/ambassadør for OSSEs Støttegruppe til Tsjetsjenia 1998-2000, og Norges Faste Representant (ambassadør) til Den internasjonale hvalfangstkommisjonen (IWC) 1999-2003.. Norsk delegasjonsleder til en rekke internasjonale organisasjoner, og President i Den sørøstatlantiske fiskeriorganisasjon (SEAFO) 2011-2013.

Skagestad er forfatter av en rekke avhandlinger og artikler om faglige og almenkulturelle emner i norske og internasjonale fagpublikasjoner, tidsskrifter, aviser m.v.

Skagestad er sønn av teologen Gunnar Skagestad.

Forfatterskap

Bøker 
 Norsk polarpolitikk – Hovedtrekk og utviklingslinjer 1905-74.  Oslo (Dreyers forlag) 1975, ISBN 82-09-013289. 302 sider.
 Norge på terskelen. Oslo (DirekteForlaget) 2000, ISBN 82-91690-33-2. 206 sider.
 Grunnlov og frihet: turtelduer eller erkefiender? (medforfatter (4 av 18 kapitler); red.: J.K. Baltzersen). Oslo (Kolofon forlag) 2017, ISBN 9788230015827. 527 sider.
 Fra Lenin til Putin: hundre år som rystet verden. Oslo (Frekk Forlag) 2017, ISBN 9788293097402. 204 sider.
 På Tsarens vannveier. Geografi - Historie - Kultur - Dagens Russland. Oslo (Kolofon forlag) 2020., ISBN 978-82-3002020-3. 274 sider. 
 Russland etter Putin.  Oslo (Kolofon forlag) 2022, ISBN 9788230024683. 245 sider.

Vitenskapelige avhandlinger, utredninger og rapporter 
  
 Norsk polarpolitikk. Magisteravhandling, Universitetet i Oslo (UiO) 1971, 318 sider.
 De norske besittelser i Nord-Ishavet: En sikkerhetspolitisk analyse (FO/E).  Stensil 1971, 61 sider. (Nyutskrevet elektronisk versjon lagt på egen webside 2004).
 Økonomi og politikk i Syd-Afrika: En studie av sentrale frihetsdimensjoner i lys av økonomisk og politisk ulikebehandling. Oslo (UiO).  Stensil 1974, 130 sider.
 Vitenskapelig utforskning som internasjonalt samarbeidsobjekt i polarområdene.  Fridtjof Nansen-Stiftelsen på Polhøgda (FNI).  Stensil 1974,  34 sider.
 Olje og sikkerhet. Et polarpolitisk perspektiv.  Hefte, Den Norske Atlanterhavskomité (DNAK) 1975, 19 sider.
 The ‘High North’: An Elastic Concept in Norwegian Arctic Policy.  Hefte (FNI) 2010,  22 sider.
 Frimerkemotiver som samfunnsmessig budbærer (en komparativ og dynamisk studie i politisk massekommunikasjon).  Oslo (UiO).  Hefte 2011, 264 sider.

Referanser

Eksterne lenker 
 
www.ogskagestad.net

Norske statsvitere
Norske forskere
Norske diplomater
Fødsler i 1944
Undersøkelseskommisjonen av 1943

Undersøkelseskommisjonen av 1943 var en undersøkelseskommisjon nedsatt av Vidkun Quislings nasjonale regjering for å granske Johan Nygaardsvolds regjering og Haakon VIIs opptreden ved angrepet på Norge i 1940. Et sidespor ved undersøkelsen var spørsmålet om Kongehusets legitimitet. Blant annet forsøkte kommisjonen å vise at kongen hadde drevet en personlig utenrikspolitikk uten at dette var kjent for regjering og Storting. I Danmark hadde tyskerne også forsøkt å samle opplysninger om at dronning Maud ikke var kronprins Olavs rette mor, bare hans adoptivmor. Ifølge rykter skulle Olav være sønn av Mauds søster Victoria, samt en britisk offiser. Like før han ble skutt hadde Knut Knutsen Fiane (medlem av kommisjonen) vært i Danmark for å undersøke grunnlaget for ryktene.

Professor Herman Harris Aall fikk vervet som leder av kommisjonen. Knut Knutsen Fiane, som senere ble myrdet, var også medlem av kommisjonen. Ifølge Milorg-lederen og historikeren Svein Blindheim ble Fiane drept for at motstandsbevegelsen skulle sikre seg papirer som kunne ha svertet kongefamilien.

Referanser

Norge under andre verdenskrig
Norske statlige kommisjoner
Norges offentlige utredninger
Scitala

Scitala er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, avlange, hvelvede, brunlige skarabider.

Levevis 
Artene lever på gressmarker der larvene lever i jorden og eter på røtter.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Australia, mest i de sørlige og sørøstlige delene, og på Ny-Guinea inkludert Aru-øyene.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Scitalini
 Slekten Scitala Erichson, 1842 
 Scitala aruensis Moser, 1920
 Scitala aureorufa (Blanchard, 1850)
 Scitala calescens Blackburn 1907
 Scitala celata Britton, 1987
 Scitala citra Britton, 1987
 Scitala coracina Britton, 1987
 Scitala eremia Britton, 1987
 Scitala fustula Britton, 1987
 Scitala glabra (Blanchard, 1850)
 Scitala hirticeps Blackburn 1907
 Scitala howdeni Britton, 1987
 Scitala iridipennis Britton, 1987
 Scitala juvenis Blackburn 1907
 Scitala minuta Britton, 1987
 Scitala nana Britton, 1987
 Scitala nemesis Blackburn 1907
 Scitala papuana Moser, 1920
 Scitala pullata (Boisduval, 1835)
 Scitala rorida Burmeister, 1855
 Scitala satelles Britton, 1987
 Scitala sericans Erichson, 1842
 Scitala simulans Britton, 1987
 Scitala sororia Britton, 1987
 Scitala uptoni Britton, 1987
 Scitala volux Britton, 1987

Kilder 
 Atlas of Living Australia - Scitala 
 Liste over artene

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Dyr formelt beskrevet i 1842
Trefingerurt

Trefingerurt (Sibbaldia procumbens) er en plante i rosefamilien.

Den er lav, tuete, flerårig, hårete urt med vedaktig stengel. Bladene er trekoblede, og de ovale småbladene har tre grove tenner i spissen. Blomstringstiden er juli–august, og blomstene er små med fem gule kronblad og fem pollenbærere. Frukten er en liten nøtt.

Trefingerurt vokser på grasbakke, steingrunn og snøleier. Den er nesten sirkumpolart utbredt i arktiske strøk, men mangler i store deler av nordlige Asia og på de canadiske ishavsøyene. Arten finnes også i fjellområder lenger sør, for eksempel i Pyreneene, Alpene, Kaukasus, Altaj og Sierra Nevada i California. I Norge er den vanlig i fjellet over hele landet og vokser opptil 2130 moh. i Jotunheimen. Trefingerurt finnes også på Jan Mayen og på Svalbard, der den er bare er kjent fra ett sted ved de varme kildene i Bockfjorden.

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Rosefamilien
Planter formelt beskrevet i 1753
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Svalbards flora
Grønlands flora
Jan Mayens flora
Pedro Pablo Pichardo

Pedro Pablo Pichardo (født 30. juni 1993 i Santiago de Cuba) er en cubansk friidrettsutøver som konkurrerer i tresteg. Hans personlige rekord er på 18,06 meter, satt 15. mai 2015. Det er det tredje lengste trestegspranget noen sinne. Han ble portugisisk statsborger 7. desember 2017, og har representert Portugal etter det.

Idrettskarrière 
Pichardo deltok i junior-VM i friidrett 2012 i Barcelona, der han vant tresteg med 16,79 som beste resultat. Artem Primak og Latario Collie-Minns fulgte på de to neste plassene. 

I februar 2013 brøt han for første gang 17 metersgrensen, da han hoppet 17,16 meter i et stevne i Havanna. Samme sted satte han årsbeste i verden i juni, da han hoppet 17,69 meter, og satte ny personlig rekord. Han deltok i VM i friidrett 2013 i Moskva, der han kom på 2.-plass med 17,68 meter, kun slått av Teddy Tamgho. Etter å ha vunnet et stevne (Lausanne) og vunnet til sammen 5 poeng i Diamond League 2013 endte han på 3.-plass sammenlagt i denne Diamond League-sesongen. 

Han kom også på 3.-plass i VM i friidrett innendørs 2014 i Sopot i Polen. Her fikk han 17,24 som lengste hopp. 

Den 8. mai 2015 i Havanna satte han ny cubansk rekord i tresteg, med 17,94 meter. Han slo med det Yoelbi Quesadas forrige rekord fra 1997 med 9 cm. En uke senere, den 18. mai, i Diamond League-stevnet i Doha hoppet han 18,06 meter, som var det tredje lengste hoppet i historien. 

Han representerte i Portugal og tok gull i tresteg under Sommer-OL 2020 i Tokyo.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Profil hos AllAthletics 

Personer fra Santiago de Cuba
Cubanske tresteghoppere
Portugisiske tresteghoppere
Olympiske mestere for Portugal
Verdensmestere i friidrett for Portugal
Deltakere for Cuba under Sommer-OL 2016
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2016
Medaljevinnere under Sommer-OL 2020
Deltakere for Portugal under Sommer-OL 2020
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2020
Deltakere for Cuba under VM i friidrett 2013
Deltakere for Cuba under VM i friidrett 2015
Deltakere for Cuba under VM i friidrett 2019
Deltakere for Cuba under Panamerikanske leker 2015
Friidrettsutøvere under Panamerikanske leker 2015
Deltakere for Portugal under EM i friidrett innendørs 2021
Deltakere for Cuba under VM i friidrett innendørs 2014
Deltakere for Portugal under VM i friidrett 2022
Deltakere for Portugal under EM i friidrett 2022
Gnaphalopoda

Gnaphalopoda er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, avlange, hvelvede, brunlige eller svarte oldenborrer. Oversiden er litt silkeaktig, matt til blank.

Levevis 
Artene lever på gressmarker der larvene lever i jorden og eter på røtter.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Australia, på Ny-Caledonia og på New Zealand.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Scitalini
 Slekten Gnaphalopoda Reiche, 1860 
 Gnaphalopoda aenea Fauvel, 1903
 Gnaphalopoda ascia Britton, 1987
 Gnaphalopoda austrina Britton, 1987
 Gnaphalopoda baladica Fauvel, 1903
 Gnaphalopoda bidentata (Lea, 1917)
 Gnaphalopoda biloba (Lea, 1917)
 Gnaphalopoda brookesi Broun, 1921
 Gnaphalopoda carnei Britton, 1987
 Gnaphalopoda crassa Britton, 1987
 Gnaphalopoda curticollis Fauvel, 1903
 Gnaphalopoda deslongchampsi Fauvel, 1862
 Gnaphalopoda eremia Britton, 1987
 Gnaphalopoda fallax (Blackburn, 1892)
 Gnaphalopoda fauveli Paulian, 1991
 Gnaphalopoda frons Britton, 1987
 Gnaphalopoda kraussi Paulian, 1991
 Gnaphalopoda lepida (Blackburn, 1900)
 Gnaphalopoda leptopoda (Montrouzier, 1860)
 Gnaphalopoda lesouefi Britton, 1987
 Gnaphalopoda lirella Britton, 1987
 Gnaphalopoda lugubris (Blackburn, 1892)
 Gnaphalopoda montrouzieri Paulian, 1991
 Gnaphalopoda opacina Fauvel, 1903
 Gnaphalopoda piceus (Broun, 1886)
 Gnaphalopoda porcata Fauvel, 1903
 Gnaphalopoda porosa (Blackburn, 1907)
 Gnaphalopoda proxima Britton, 1987
 Gnaphalopoda punctatissima (Montrouzier, 1857)
 Gnaphalopoda pygialis Fauvel, 1903
 Gnaphalopoda scissiceps (Blackburn, 1907)
 Gnaphalopoda seriata Fauvel, 1903
 Gnaphalopoda solida Britton, 1987
 Gnaphalopoda spinicollis Blackburn, 1892
 Gnaphalopoda suspiciosa (Blackburn, 1907)
 Gnaphalopoda tridentata (Lea, 1917)
 Gnaphalopoda undata Paulian, 1991
 Gnaphalopoda unidentata (Lea, 1917)
 Gnaphalopoda varians Reiche, 1860

Kilder 
 Atlas of Living Australia - Gnaphalopoda 
 Paulian, R. (1991) Les Coléoptères Sacarabaoidea de Nouvelle Calédonie. Faune Tropicale XXIX. ORSTOM Editions.

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1860
Telura

Telura er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, avlange, hvelvede, blanke, brunlige oldenborrer. Fasettøynene er store og rundt utstående, antennene forholdsvis lange med en fem-leddet vifte. Pronotum og dekkvingene er gjerne gulbrune med mørke tegninger.
Beina er forholdsvis lange, leggene med skarpe pigger.

Levevis 
Artene lever på gressmarker der larvene lever i jorden og eter på røtter.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Australia (Tasmania, Victoria og New South Wales).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Scitalini - noe usikker plassering
 Slekten Telura Erichson, 1842 
 Telura alta Britton, 1987
 Telura imparilis Britton, 1987
 Telura monticola Britton, 1987
 Telura petiolata Britton, 1987
 Telura vitticollis Erichson, 1842

Kilder 
 Atlas of Living Australia - Telura 
 Liste over artene

Eksterne lenker 
 
 Bilde av Telura vitticollis

Oldenborrer
Dyr formelt beskrevet i 1842
Parafimose

Parafimose er en uvanlig medisinsk tilstand hvor forhuden blir fanget bak penishodet, og ikke kan trekkes tilbake til sin normale stilling hvor den dekker penishodet. Hvis tilstanden vedvarer i flere timer eller det er andre tegn på dårlig blodgjennomstrømning 
bør tilstanden behandles umiddelbart da den kan føre til koldbrann.

Årsaker 
Parafimose blir vanligvis forårsaket av velmenende leger eller foreldre som håndterer forhuden feil. Forhuden blir gjerne trukket tilbake ved rengjøring eller undersøkelser av penis, men hvis forhuden forblir tilbaketrukket for en lengre periode kan noe av forhudens vev hovne opp med væske (bli ødematøs), som gjør det vanskelig å føre forhuden frem igjen.

Forebygging og behandling 
Parafimose kan unngås ved å bringe forhuden tilbake til utgangsstilling når forhuden ikke lenger trenger å bære tilbaketrukket (for eksempel etter rengjøring). Trang forhud (fimose), både patologiske og normale tilfeller i barndom, er en risikofaktor for parafimose. Tilfeller i barndom løses som regel etter hvert som barnet vokser, mens patologisk fimose bør behandles langsiktig ved bruk av strekkøvelser, og noen ganger kirurgi og helt eller delvis omskjæring.

Den akutte hevelsen av forhuden kan ofte behandles effektivt ved manuell manipulering av det hovne vevet ved å komprimere glans og bevege forhuden tilbake til sin normale stilling. Noen ganger kan det også være nødvendig med smøremiddel, kald kompresjon eller lokal anestesi. Hvis dette ikke lykkes kan noe av det stramme vevet lettes ved enten kirurgisk spalting/snitting av oversiden («dorsal slit») eller omskjæring. En alternativ metode er «Dundee-teknikken» som innebærer å punktere den hovne forhuden flere steder med en tynn nål, og deretter få ut væsken ved manuell teknikk.

Se også 
 Fimose
 Mannlig omskjæring

Referanser

Eksterne lenker 
 NHI.no - Norsk Helseinformatikk - Parafimose
 Store medisinske leksikon - Parafimose

Sykdommer i urin- og kjønnsorganer
Kirurgiske inngrep
Joseph Renville

Joseph Renville (født 1779, død 18. mars 1846) var en amerikansk tolk, oversetter og en sentral person i forholdet mellom hvite og dakotafolket (Sioux) i Minnesota. Han bidro i oversettelsen av kristne tekster til dakotaspråket. Salmeboken Dakota dowanpi kin ble «komponert av J. Renville og sønner og misjonærene fra A.B.C.F.M.» og ble gitt ut i Boston Massachusetts i 1842.  Etterfølgeren, Dakota Odowan, kom ut første gang i 1879, har blitt trykt opp flere ganger og er fremdeles i bruk. Renville er representert med en salme i Norsk salmebok 2013.

Joseph Renvilles far het også Joseph Renville og var en fransk-canadisk pelshandler. Moren, Miniyuhe, var dakota, muligens datter til høvdingen Big Thunder. Renville kan ha fått noe utdannelse i Canada.

Byen Renville i Minnesota har fått navnet sitt etter Joseph Renville. Det har også Renville County i Minnesota og Renvile County i Nord-Dakota.

Lac qui Parle 
I 1805 deltok han i en ekspedisjon for å utforske områdene sør og vest for områdene som kom inn under Louisiana-kjøpet. Han deltok også i en ekspedisjon til Red River of the North i 1823.

I 1827 slo Renville seg ned i Lac qui Parle, Minnesota, hvor han bygde seg en forskansing, skaffet seg en gruppe krigere og jobbet som pelshandler. I 1835 kom Thomas Smith Williamson til Lac qui Parle som den første av flere misjonærer. En annen, Stephen Return Riggs kom i 1837. To brødre Gideon Hollister Pond og Samuel William Pond var i hovedsak ansvarlige for å skape dakotalfabetet.

Renville og misjonærene oversatte Bibelen til dakota basert på Renvilles franske bibel, publisert i Genève i 1588. Arbeidet foregikk med at en setning ble lest på fransk, før Renville oversatte den til dakota og de andre skrev det ned. I 1836 ansatte Renville sekretæren Eugene Gauss som hjalp til med oversettelsen. Eugene Gauss var sønnen til den tyske matematikeren og fysikeren Carl Friedrich Gauss.

Folketoner 
Tre av melodiene i Dakota Odowan blir oppgitt å være folketoner fra dakotafolket. Dette gjelder LACQUIPARLE (nummer 141), LA FRAMBOISE (nummer 142) og RENVILLE (nummer 145). Den første av disse er tatt med i mange moderne salmebøker, blant andre Norsk salmebok 2013, og er kanskje verdens mest kjente melodi fra den nordamerikanske urbefolkningen. Moderne forskning heller til at melodiene ble skrevet av Renville selv.

Litteratur 
 Dakota Odowan, The Dakota Mission of the American Missionary Association and the Presbyterian Board of Foreign Missions, John Poage Williamson and Alfred Longly Riggs, editors, 1879.  Opptrykk av the American Tract Society, Oradell, New Jersey, 1969.
 Gertrude Ackermann, "Joseph Renville of Lac qui Parle," Minnesota History 12 (September 1931) 231-246.
 Clark Kimberling, "Three Native American Hymns," The Hymn 56, no. 2 (2005) 18-29.
 John Willand, Lac Qui Parle and the Dakota Mission, Lac Qui Parle County Historical Society, Madison, Minnesota, 1964.

Referanser 

Salmediktere fra USA
Oversettere fra USA
Personer fra Ramsey County i Minnesota
Homolotropus

Homolotropus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Levevis 
Artene lever på gressmarker der larvene lever i jorden og eter på røtter.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Australia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Scitalini 
 Slekten Homolotropus MacLeay, 1871 
 Homolotropus luridipennis MacLeay, 1871
 Homolotropus metallicus Britton, 1970
 Homolotropus sagus Britton, 1970
 Homolotropus sericeus Britton, 1970
 Homolotropus taylori Britton, 1970

Kilder 
 Atlas of Living Australia - Homolotropus

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Dyr formelt beskrevet i 1871
My Little Pony: Equestria Girls: Rainbow Rocks

My Little Pony: Equstria Girls: Rainbow Rocks er en amerikansk-kanadisk animasjonsfilm fra 2014 Basert på Meghan McCarthy sin manus og regissert av Jayson Thiessen. Produsert av Hasbro Studios og DHX Media/Vancouver. Filmen er basert på My Little Pony: Vennskap er ren magi. Filmen er oppfølger til "My Little Pony: Equestria Girls" fra 2013.

Eksterne lenker
 
 

Animasjonsfilmer fra USA
Filmer fra 2014