alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Alternative varer

Alternative varer er et uttrykk som brukes om varer som konkurrerer i forhold til behovet, for eksempel pølser og hamburgere, og blyanter og penner. En økning i prisen på den ene varen gir økt etterspørsel etter den andre.(Godene substituerer (erstatter) hverandre, og krysspriselastisiteten er positiv.)

mikroøkonomi
Empatogen-entaktogen

Termene empatogen og entaktogen er ulike begreper brukt til å beskrive en gruppe av psykoaktive stoffer som gir uttalt emosjonelle og sosiale virkninger, de fleste er fenetylaminer. De reflekterer mer de sosiologiske sidene ved bruk av psykoaktive droger og likheter i kjemiske strukturer enn det gjenspeiler psykologiske eller farmakologiske mekanismer.

Termen «empatogen» ble lagd i 1983 av Ralph Metzner for å angi kjemiske midler som innga følelser av empati.

«Entaktogen» ble lagd av David E. Nichols som et alternativ til «empatogen» i et forsøk på å unngå de potensielt uriktige assosiasjonene av det sistnevnte med negative konsepter knyttet til den greske rota «pathos» (lidelse). Nichols mente også at ordet var innsnevrende og ikke ga dekning for andre terapeutiske anvendelser av drogene som går utover det å kunne gi empatiske følelser. Ordet «entaktogen» er avledet fra rota «en» (gammelgresk for inni), «tactus» (latin for berøre) og «gen» (gresk for produsere). Ingen av begrepene er dominante i bruk og er til tross for ulikhetene i konnotasjon i bunn og grunn ombyttbare siden de viser til nøyaktig de samme kjemikaliene.

Det best kjente stoffet i denne kategorien er MDMA (virkestoffet i ecstasy og molly). Andre inkluderer MDA, MDEA og MBDB.  

Disse stoffene synes å framkalle et ulikt spektrum av psykologiske virkninger sammenliknet med stimulanter som metamfetamin og amfetamin eller fra serotonerge psykedelika som LSD og psilocybin. Som kategorinavnene antyder sier brukere av entaktogener at  stoffene ofte framkaller følelser av empati, kjærlighet og følelsesmessig nærhet til andre. Det har riktignok bare vært utført svært innledende sammenlikninger av disse stoffene anvendt på mennesker i behørig kontrollerte laboratorieforsøk. 

Dersom MDMA antas å være et representativt entaktogen, synes de farmakologiske mekanismene i denne gruppen å likne på dem man finner hos metamfetamin. Ekstracellulært dopamin, serotonin og norepinefrin blir alle forøket av både MDMA og metamfetamin. Andre entaktogener enn MDMA har imidlertid mottatt lite oppmerksomhet fra forskningsmiljøene, noe som har gjort det vanskelig å trekke konklusjoner om mekanismene til entaktogener generelt. Det er dessuten ukjent hvorfor entaktogener kan skape følelsesmessige effekter som skiller seg fra stimulantene.

Se også 
 Fenetylamin
 Enteogen

Kilder 
 Nichols, D.E., Hoffman, A.J., Oberlender, R.A., Jacob P 3rd & Shulgin A.T. Derivatives of 1-(1,3-benzodioxol-5-yl)-2-butanamine: representatives of a novel therapeutic class 1986 J Med Chem 29 2009-15
 Nichols, D.E. Differences between the mechanism of action of MDMA, MBDB, and the classic hallucinogens. Identification of a new therapeutic class: entactogens 1986 J Psychoactive Drugs 18 305-13

Eksterne lenker 
(på norsk)
 Forskning.no Ecstasy: Historien starter
 Forskning.no – Rangerer narkotiske stoffer
(på engelsk)
 Nichols 1986: Sammendrag og full tekst online
 The Great Entactogen – Empathogen Debate fra MAPS sitt nyhetsbrev

Psykologi
Hallusinogener
Narkotika
John Lewis (musiker)

John Aaron Lewis (født 3. mai 1920 i LaGrange i Illinois, død 29. mars 2001 i New York) var en amerikansk jazzmusiker (piano), kjent som en av fire i Modern Jazz Quartet og sentral i cool jazz.

Med Kenny Clarke flyttet han til New York der de fikk innpass i Dizzy Gillespies band (1945).  Lewis var medvirkende på en rekke innspillinger, blant annet med Charlie Parker, Illinois Jacquet, Miles Davis, and Lester Young.  Lewis spilte i Milt Jackson Quartet med Kenny Clarke og Ray Brown, som ble Modern Jazz Quartet i 1952 da Percy Heath overtok bassen, og John Lewis overtok lederrollen. 

På 1960-tallet spilte han også med skandinaviske artister som Putte Wickman.  Han ledet også flere seminar innen jazz, var aktiv i Monterrey Jazz Festival, skrev filmmusikk (A Milanese Story, 1959; Exposure, 1959) skrev musikk til ballett (Original Sin, 1961),

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Jazzpianister fra USA
Personer fra Chicago
Blomvåg

Blomvåg er et tettsted på Blomøyna i Øygarden kommune i Vestland. Det ligger ikke langt fra gassterminalen på Kollsnes, ca. 3 mil nordvest for Bergen. Blomvåg er mest kjent for funnstedet for det man har trodd er de eldste sporene etter mennesker i Norge. Blant gjenstandene som er funnet, er bein fra hval, sel, rein, seksten fuglearter og en rekke fiskearter, samt blåskjell, østers og strandsnegler. Blant disse ble det funnet flintfragmenter. Funnet dateres til ca. 10 500 f.Kr. Funnet er meget omdiskutert, da det er tvil om flinten som er funnet, er slått av mennesker, eller om den er formet av naturlige prosesser. Det foreligger derfor ingen sikre beviser for at knoklene stammer fra dyr som istidsjegere har drept og spist.

Referanser

Eksterne lenker
 Kulturnett Hordaland

Tettsteder i Vestland
Bosetninger i Øygarden
Europa Universalis III

Europa Universalis III (forkortet EU3) er et historisk strategispill utviklet til PC av Paradox Interactive, utgitt vinteren 2007. Spillet ble annonsert den 14. februar 2006.

Europa Universalis III starter kort etter Konstantinopels fall, i 1453. I den etterfølgende tiden må spilleren lede nasjonen sin til å bli mektig og stor, og det hele avsluttes etter revolusjonene i Frankrike og Amerika. Totalt kommer spillet med over 250 historiske nasjoner.

Spillet skiller seg ikke voldsomt fra forgjengeren Europa Universalis II, men for første gang brukes det en tredimensjonal grafikkmotor. Dessuten er det flere muligheter for spill i fredstid, som tidligere har vært noe begrenset.

Eksterne lenker 
 
 Paradox' offisielle annonsering 
 Offisielt forum
 Gamespots artikkel 

Strategivideospill
Windows-spill
Videospill utviklet av Paradox Interactive
Videospill fra 2007
Storstrategispill
Videospill utviklet i Sverige
Teleskopord

Et teleskopord kalles også sammentrukket ord og er en lingvistisk benevnelse for et ord eller morfem som smelter sammen to eller flere grammatiske funksjoner. Portmanteau-ord (flertall portmanteaux) blir også brukt som betegnelse på slike ord. En folkelig bruk av portmanteau refererer til et ord som er dannet ved å kombinere både lyder og betydninger fra to eller flere ord. Ordet portmanteau er selv et portmanteau-ord i sin opprinnelige, franske betydning: en sammentrekning av porte (bære) og manteau (frakk) med den nye betydningen «stor koffert», «vadsekk» eller «frakkeholder» (person ved kongens side), eller det kan også bety et «klesstativ». Teleskopord er neologismer.

Portmanteau-morfemer

Et teleskopisk morfem er et morfem som smelter sammen to grammatiske kategorier (se flekterende språk).

Teleskopord
Det er vanlig at slike ord dannes ved å sette sammen første del av ett ord og siste del av et annet ord for å kombinere betydningen av de to ordene i en neologisme

Eksempler på teleskopord:
blogg – Webloggbok
botox – botulinumtoksin
brunsj – breakfast lunsj
nja – nei ja
permasorium – permanent og provisorium
smog – smoke fog
svorsk – svensk-norsk

Teleskopord er også vanlig som navn:

Texaco – Texas company
Osram – osmium wolfram
Wikipedia – wiki encyclopedia
Bollywood – Bombay og Hollywood
labraduddel – labrador retriever og puddel
Brangelina – det tidligere kjendisekteparet Brad Pitt og Angelina Jolie

Oppdiktede
Frogurt fra Simpsons – Frozen yoghurt

Se også
Neologisme
Katakrese
Kontaminasjon
Morfologi (lingvistikk)
Transatlantisk tunnel

En transatlantisk tunnel er en teoretisk jernbanetunnel mellom Europa og Nord-Amerika, foreslått blant andre av ingeniørene bak tunnelen under Den engelske kanal. Hvis tunnelen blir bygget vil den enten gå direkte 5000 km fra New York i USA til Storbritannia, eller gå via Newfoundland, Grønland, Island, Færøyene og Shetlandsøyene til Storbritannia og Norge. Den vil ikke ligge under havbunnen som vanlige undersjøiske tunneler, men er tenkt som et vakuumrør som vil flyte ca. 50 meter under havoverflaten. 

Tunnelen vil bli trafikkert av maglevtog som kan bevege seg i hastigheter inntil 600 km/t, og turen under Atlanterhavet vil ta om lag en time. På maks fart vil togene bevege seg raskere enn en kule avfyrt av en pistol. Togene vil kunne nå disse hastighetene på grunn av maglev-teknologien, som eliminerer friksjon, og at rørene toget går gjennom er helt vakuum, noe som fjerner all luftmotstand.

For å kunne lage et slikt rør må 54000 forhåndslagde seksjoner kobles sammen under vann, så tett at røret blir både vann- og vakuumtett. Utsiden av røret må være av rustfritt stål. Deretter må hver seksjon ankres opp slik at de ligger 150 meter under havoverflaten, som er en ideell høyde for både å unngå båttrafikk og for å få minst mulig trykk. 100000 slike anker vil være nødvendig. På innsiden av tunnelen vil det gå tre spor. Ett for trafikk mot USA, ett for trafikk mot England og et nødspor. Togene vil ikke ha kontakt med sporene, men sveve over dem ved hjelp av magnetisk levitasjon. Store vakuumpumper må også monteres slik at det i rørene blir et stabilt vakuum. Et annet problem ingeniørene må ta hensyn til hvis en slik jernbane skal bygges er G-kreftene. I slike høye hastigheter vil passasjerene oppleve et trykk på flere G, noe som blir svært ubehagelig. En løsning på dette problemet er at hver passasjer plasseres på roterende seter, og hver togvogn blir som sitt eget lukkede romskip.

Eksterne lenker
 Discovery Channel

Jernbanetunneler
Rakettmotor

Rakettmotor er en jetmotor som kun bruker lagret drivstoff og er derfor egnet til bruk i verdensrommet. Det finnes to typer drivstoff til raketter. Det er fast drivstoff og flytende drivstoff.

Selve rakettmotorprinsippet bygger på Newtons 3. lov, kraft er lik motkraft. Det vil si at for at en ting skal gå en bestemt retning må en kraft virke i den motsatt retningen. Hvis en rakett skal gå oppover må altså en annen kraft virke i motsatt retning. Ved å la en masse brenne ut i den ene enden vil dette skape et trykk, og raketten vil bevege seg i motsatt vei. Jo større masse av brennstoff som brennes, og jo raskere avgassen kan slippe ut i den ene enden, jo større kraft vil påvirke raketten.

Krutt er fremstilt av 75 % kaliumnitrat, 15 % karbon (trekull) og 10 % svovel. Men dette brenner for fort. Derfor blander man i stedet 72 % kaliumnitrat, 24 % karbon og 4 % svovel. Dette stoffet som kalles svartkrutt kan i prinsippet bruke som brensel i en rakett. Denne kombinasjonen er bare en av flere måter å produsere drivstoff på.
Vanessa Paradis

Vanessa Chantal Paradis (født 22. desember 1972 i Saint-Maur-des-Fossés i Val-de-Marne) er en fransk sanger, modell og skuespiller. 

Før hun ble skuespiller var hun en kjent fotomodell i Frankrike, men det er som sangerinne hun er blitt berømt.
Hun opptrådte for første gang som 7-åring i talentkonkurransen «L'école des fans». Hun sang «Emilie Jolie» på fransk TV i 1980. Hun hadde en onkel som var musikkprodusent og hjalp henne frem. Hennes første sang som fikk suksess var «Joe Le Taxi», den var en hit i 15 land. Dette er også den mest kjente sangen hennes. Hennes første album «M & J» kom i 1987. 

I 1998 innledet hun et kjærlighetsforhold til den amerikanske skuespilleren Johnny Depp, som hun har en datter og en sønn med. Datteren, Lily-Rose Depp, er skuespiller og modell.

Høsten 2006 annonserte Johnny Depp og Vanessa at de var forlovet.

Hennes første filmrolle var i filmen Forbudt kjærlighet (Noce Blanche) i 1989.

I 1991 signerte hun en 3 millioner franc modellkontrakt med Chanel, for å være dere nye ansikt for parfymen Coco.

I juni 2012 kunngjorde Vanessa at hun hadde brutt sin forlovelse med Johnny Depp. Siden 2018 har hun vært gift med Samuel Benchetrit, en fransk forfatter, regissør og skuespiller.

Hennes søster, Alysson Paradis, er også skuespiller.

Diskografi 
 M&J (1987) 
 Variations Sur Le Même T'aime (1990) 
 Vanessa Paradis (1992) 
 Live (1994) 
 Bliss (2000) 
 Au Zénith (2001) 
 Divineidylle (2007) 
 Il y a (best of) (2009)

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Franske skuespillere
Franske sangere
Personer fra departementet Val-de-Marne
Igor Zjelezovskij

Igor Nikolajevitsj Zjelezovskij, belarusisk: Ігар Мікалаевіч Жалязоўскі - Ihar Mikalajevitsj Zjaljazowski (ru. Игорь Николаевич Железовский) (født 1. juli 1963 i Orsja i Den hviterussiske sosialistiske sovjetrepublikk i daværende Sovjetunionen, død 12. juni 2021 ) var en skøyteløper som ble regnet som en av tidenes beste sprintere. Han konkurrerte opprinnelig for Sovjetunionen, og ble sprintverdensmester seks ganger, en rekord som fremdeles ikke er slått (per 2022).

Zjelezovskij ble verdensmester i 1985, 1986, 1989, 1991, 1992 og 1993, og satte fire verdensrekorder i løpet av karrieren.

De to siste sesongene konkurrerte Zjelezovskij for Belarus (omtalt i den norske samtiden som Hviterussland). Etter at han la opp i 1994, var han i perioden 1996–2005 president i Skating Union of Belarus, ved siden av å være president i den belarusiske paralympiske komité i perioden 1996–2001. Fra 2005 og trolig fram til sin død arbeidet han som forretningsmann i Belarus.

Zjelezovski døde den 12. juni 2021 av covid-19.

Personlige rekorder

Sammenlagt i Verdenscupen 

– = ikke deltatt på distansen for nevnte sesong.

Se også 
 Liste over flaggbærere for Belarus under OL

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Igor Zjelezovskij på Jakub Majerski's speedskating database
  Igor Zjelezovskij på SpeedSkatingResults.com
  Igor Zjelezovskij på www.isu.html.infostradasports.com

Hviterussiske skøyteløpere
Sovjetiske skøyteløpere
Idrettsledere
Verdensmestere i hurtigløp på skøyter – Sprint
Olympiske sølvmedaljevinnere for Belarus
Olympiske sølvmedaljevinnere i hurtigløp på skøyter
Olympiske bronsemedaljevinnere for Sovjetunionen
Olympiske bronsemedaljevinnere i hurtigløp på skøyter
Medaljevinnere under Vinter-OL 1988
Deltakere for Sovjetunionen under Vinter-OL 1988
Skøyteløpere under Vinter-OL 1988
Deltakere for SUS under Vinter-OL 1992
Skøyteløpere under Vinter-OL 1992
Medaljevinnere under Vinter-OL 1994
Deltakere for Belarus under Vinter-OL 1994
Skøyteløpere under Vinter-OL 1994
Tidligere verdensrekordholdere i hurtigløp på skøyter
Personer fra Orsja
Dødsfall relatert til covid-19 i Belarus
Artikler i skøytesportprosjektet
Jørn Sandnes

Jørn Sandnes (født 3. mai 1926 i Snåsa, død 12. april 2007) var en norsk historiker. Han ble dr. philos. i 1971 og var professor i historie ved Universitetet i Trondheim fra 1975 til 1993. Fra 1993 til sin død i 2007 var han professor emeritus ved Institutt for historie og klassiske fag.

Han studerte ved Universitetet i Oslo, hvor han i 1953 tok hovedfag i nordisk med hovedoppgave om Elve- og innsjønavnene i Snåsa.

Sandnes var rektor ved Norges lærerhøgskole 1981–1984 og rektor ved Universitetet i Trondheim (UNIT, nå NTNU) 1984–1987. Han var redaktør av tidsskriftet Heimen gjennom mange år og formann i Trondhjems Historiske Forening.

Han var elev av Andreas Holmsen. Sandnes' fagområder var økonomisk og sosial historie, særlig bosetningshistorie, i middelalderen og tidlig nytid, samt lokalhistorie.

Bibliografi 

 2007 Fra takmark til byens grønne lunge: Trondheim bymark fra de eldste tider til i dag, sammen med Per R. Christiansen og Ole-Johan Sætre, ISBN 978-82-519-2122-0
 1997 Norsk stadnamnleksikon ISBN 82-521-4905-7
 1997 Bjarkøyretten Nidaros eldste bylov ISBN 82-521-4919-7
 1996 Hovedredaktør for Trondheims historie 997–1997
 1994 Oversettelse av Frostatingslova
 1990 Kniven, ølet og æren: Kriminalitet og samfunn i Norge på 1500- og 1600-tallet
 1978 Ødegårdstid i Norge sammen med Helge Salvesen
 1977 Avfolkning og Union sammen med Steinar Imsen, Cappelens Norgeshistorie bind 4
 1971 Ødetid og gjenreisning doktoravhandling

Referanser

Eksterne lenker  

 Jørn Sandnes sitt private arkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket

Norske historieprofessorer
Norske filologer
Professorer ved NTNU
Gunnerusmedaljen
Personer fra Snåsa kommune
Matilda (bok)

Matilda (engelsk Matilda) er en barnebok fra 1988 av den norsk-walisiske forfatteren Roald Dahl. Boka ble illustrert av Quentin Blake.

Hovedpersonen er det 7-årige vidunderbarnet Matilda, som har blitt født inn i en familie hvor hun ikke passer inn. Foreldrene hennes og broren hennes bryr seg lite om henne, og verdsetter ikke hennes lærelyst. Matilda er alene hjemme hver dag, fordi foreldrene er på jobb. Hun lærer seg raskt å lese. Før hun begynte på skolen hadde hun lest igjennom alle bladene de hadde i huset og barnebøkene på biblioteket. 

Når Mailda begynner på skolen, har hun en forferdelig rektor som heter Miss Trunchbull. Miss Trunchbull hater barn. Frøken Honey er læreren til Matilda, og er kjempesnill med alle elevene. Til slutt tar Matilda hevn på miss Trunchbull. Det hele ender med at foreldrene til Matilda må flykte fra politiet fordi faren har malt om og byttet skiltene på bilene til bankranere (i filmen er det fordi han har stjålet bildeler). Matilda blir adoptert av frøken Honey, og de flytter sammen i frøken Honeys hus, hvor de lever lykkelig i alle sine dager.

Filmen Matilda kom ut i 1996 med Danny DeVito som regissør og i hovedrollen som faren til Matilda. En musikalversjon av boken hadde premiere i 2010.

Referanser 

Britiske barnebøker
Roald Dahl
Bøker fra 1988
Bernt Rosengren

Bernt Rosengren (født 24. desember 1937 i Stockholm) er en svensk jazzmusiker (tenorsaksofon, fløyte) og komponist, lenge ansett for å være en av Europas ledende.

Debut 
Rosengren var opprinnelig inspirert av bl.a Charlie Parker, Dexter Gordon, Sonny Rollins, Bjarne Nerem, John Coltrane, Bill Evans og Sonny Stitt. Han debuterte i 1957 som vikar for Lars Gullin. I 1958 ble han valgt til å representere Sverige i «The International Youth Band» på Newport-festivalen og Verdensustillingen i Brussel. Hans spill fra denne tiden kan høres på plata Jazzklubb '57 (Dragon, 2000). Rosengren ble engasjert i filmmusikk gjennom Roman Polańskis Knife in Water (1962). Han spilte mange år fast med den svenske  jazzkomponisten og barytonsaksofonisten Lars Gullin, som bl.a. tilegnet et orkesterverk til Rosengren kalt Aeros Aromatic Atomica Suite, for Bernt Rosengren og det Danske Radiostorbandet (1976). Rosengren har etter Gullins død vært med på å dokumentere hans komposisjoner på flere utgivelser, sammen med pianist Lars Sjösten på plater som Late Date (Mirrors, 1994 og Inside Pictures (Mirrors, 2002).

 Utmerkelser 
Han har vært mottaker av jazzmagasinet Orkesterjournalens pris Gyllene Skivan en rekke ganger, første gang i 1965 med Bernt Rosengren for Stockholm dues (Columbia). Bernt Rosengren Quartet hadde flere utgivelser, With Bobo Stenson (1975), Surprise Party (1983). Prosjektet Summit Meeting med bl.a tenorsaksofonisten Nisse Sandström er spilt inn på Full of Life (1991), som mottok Gyllene Skivan.

I sin Bernt Rosengren Octet, etablert 1995, utgav han Plays Evert Taube (vol. 1 og 2, Arietta 1999/2000), som gav den svenske Grammy i 1999. Orkesterjournalen deler ut den årlige «Lars Gullin Prize» til en jazzmusiker som har virket i Gullins ånd. Mottaker i 2004 var Bernt Rosengren.

Bernt Rosengren har mottatt kunstnerlønn fra den svenske stat fra slutten av 1970-tallet.

 Solist 
Rosengren har vært «side man» på innspillinger med Doug Raney, Doug Raney Sextet Meeting the Tenors, (Criss Cross Jazz, 2006), og Cuttin' Loose, (SteepleChase, 1978). På sistnevnte utgivelse består bandet ellers av Niels-Henning Ørsted Pedersen, Billy Hart og Horace Parland 

Andre innspillinger innbefatter Thorgeir Stubø, Live at Jazz Alive (Odin Records, 1983) og Storytellers'', hvor han spiller til tekster av bl.a. Henrik Wergeland, Gunvor Hofmo, Inger Hagerup, Kristoffer Uppdal, Rolf Jacobsen med norske musikere (Hot Club Records, 1998).

I 2003 innledet han et samarbeide med Hallgeir Pedersen, noe som ble dokumentert i en helaftens radiokonsert for NRK P2, Jazzklubben i opptak fra deres konsert på Oslo Jazzfestival i 2003. I 2006 spilte Hallgeir Pedersen Trio med Rosengren og den finske altsaksofonisten Jukka Perko på bestilling fra Dølajazz.

Referanser

Eksterne lenker  
 
 
 
 

Svenske jazzsaksofonister
Svenske jazzkomponister
Personer fra Stockholm
Hubert Wilkins

George Hubert Wilkins (født 31. oktober 1888, død 30. november 1958) var en  australsk polarforsker, flyver/flyfotograf og oppdager.

Livshistorie 
Wilkins ble født i  Hallett i Sør-Australia som den siste av  13 barn i en innvandrer-/pionerfamilie hvor faren drev en sauefarm. Som tenåring flyttet han til Adelaide, hvor han fikk jobb som kinomaskinist ved et reisende kinoteater. Senere kom han seg til England, hvor han begynte å arbeide som filmfotograf og ble en pioner på flyfotografering.  Hans kunnskaper om fotografering ledet han inn på den banen som skulle bli hans livsverk, polarekspedisjoner og polarforskning. Først som deltaker og senere som leder for egne ekspedisjoner.

Den 22. april 1928, bare et år etter Charles Lindberghs atlanterhavsflyvning, fløy Wilkins og hans flyver Carl Ben Eielson over Polhavet fra Point Barrow i Alaska til Spitsbergen langs Grant Land og Ellesmere Island.  For denne bragden ble han adlet og kunne deretter sette sir foran sitt navn. Han ble også hedret med Norsk Aero Klubbs hederstegn.

I kjølvannet at den store oppmerksomheten han fikk ved hjemkomsten til New York, giftet han seg med den australske skuespilleren Suzanne Bennett.

Med finansiell støtte av William Randolph Hearst fortsatte Wilkins sine polarekspedisjoner, denne gang i Antarktis.  På den australske halvøy navnsatte han Hearst Land etter sin sponsor, og Hearst takket tilbake ved å invitere han og Suzanne på en bryllupsreise jorden rundt med luftskipet «Graf Zeppelin».

Wilkins ledet en mislykket ekspedisjon sommeren 1931 som skulle ta seg frem under isen til Nordpolen med en amerikansk ubåt fra første verdenskrig. Denne hadde han gitt navnet «Nautilus». Til tross for at han ikke gjennomførte turen som planlagt, så hadde han banet veien for senere ekspedisjoner under isen i Polhavet, noe som skjedde da den amerikanske marines atomubåt USS «Nautilus» krysset Polhavet under isen i 1958.

Etter Wikins død 30. november 1958 tok atomubåten USS «Skate», den første som  brøt gjennom isen på Nordpolen 17. mars 1959 hans aske og strødde den over Polhavet.

Wilkins isbrem og Wilkinssundet er begge oppkalt etter han.

Bibliografi 
 1928 Flying the Arctic
 1928 Undiscovered Australia
 1931 Under The North Pole

Referanser

Litteratur 
 Thomas, Lowell Sir Hubert Wilkins: His World of Adventure McGraw-Hill 1961.
 Nasht, Simon The Last Explorer: Hubert Wilkins Australia’s Unknown Hero Hachette 2005

Eksterne lenker 
 Sir Hubert Wilkins biography from Flinders Ranges Research
 In Search of Sir Hubert Short bio on Sir Hubert Wilkins
 Searching for Sir Hubert Documentary Filmmaker site

Polarforskere
Personer fra USA født i Australia
Personer fra Sør-Australia
Australske flyvere
Fornøyelsespark

En fornøyelsespark er en park med forlystelser så som karuseller, berg-og-dal-bane, rutsjebaner, lotterispill og annen underholdning. Omreisende fornøyelsesparker blir kalt tivoli etter den italienske byen Tivoli, eksempler på dette er Lunds Tivoli, Hugos Tivoli og Skandinavisk Tivolipark.

En fornøyelsespark som er basert på ett eller flere temaer kalles en temapark. Typiske eksempler på temaparker er Disneyland, Legoland, Europa Park og Alton Towers

Kjente fornøyelsesparker 
Kristiansand Dyrepark
Brændesgårdshaven
Bø Sommarland
Heide-Park
Kongeparken
Hunderfossen familiepark
Tusenfryd

Norske familieparker 
 Mikkelparken, Kinsarvik i Hardanger 
 Namsskogan familiepark

Sesongtider
Etter internasjonal standard åpner alle fornøyelsesparker den siste helgen i april, enten på lørdagen eller søndagen. Sesongavslutningen bestemmes derimot fritt av hver enkelt park, men det tradisjonelle er å stenge etter høstferien.

Utenlandske fornøyelsesparker
Europa-park
Bobbejaanland (Belgia)
Tivoli (København)
Liseberg (Göteborg)
Gröna Lund (Stokholm)
Gorkijparken (Russland)

Se også
 Sirkus
 Spillehaller
 Parker
 Miniatyrpark

Referanser

 
Underholdning