alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
De syv fjell

De syv fjell er betegnelsen på de kjente Byfjellene som omkranser Bergen sentrum.

Utvalg av fjell
Det har til tider vært omtvistet hvilke som hører til de syv fjell, men det er enighet om at de er blant de følgende:
 Øst for Bergen sentrum og Bergensdalen, i retning syd til nord:
Ulriken, 643 moh. Dette er den ubestridte toppen blant de syv fjell, synlig fra store deler av sentrum og det høyeste punktet i byens nærhet. (Men Ulriken er likevel ikke byens høyeste fjell, da det er Gullfjellet på 987 moh. lenger øst i Bergen.)
Fløyfjellet, 400 moh. Det er i Bergen ikke normalt å bruke hele navnet Fløyfjellet, men fjellet benevnes kun Fløyen eller helst Fløien som i Fløien stasjon.  Øverste stasjon for Fløibanen som ligger på 320 m.oh. oppfattes gjerne som "en av de syv toppene", mens det er toppen av Fløyfjellet som er fjellets høyeste punkt, og derved et av de syv fjell.
Blåmanen, 554 moh., Det var i sin tid omdiskutert om dette skulle medregnes blant de syv fjell.
Rundemanen, 568 moh.
Sandviksfjellet, 417 moh. Sandviksfløyen på 378 moh. med vindpilen ligger 500 meter lenger mot nordvest. Det er i skaret mellom disse at motbakkeløpet Stoltzekleiven Opp har sin målgang.
 Sør, sørvest og vest for Bergen sentrum og Bergensdalen ligger i den rekkefølgen
Løvstakken, 477 moh.
Damsgårdsfjellet, 317 moh.
Lyderhorn, 396 moh.
 På Askøy:
Kolbeinsvarden, 231 moh., var tidligere et av de syv fjell, den gang bare kalt Askøyfjellet, men er ikke lenger medregnet blant disse. Askøy er forøvrig ikke en del av Bergen.

Bakgrunn og historie
At det er snakk om akkurat syv fjell, antas å være inspirert av «Romas syv høyder», og her menes Holberg å være opphavsmann. Han nevner nemlig «Rundemanden, Flöyen, Oldrik, Solheims Field, Damsfieldet, Ludderhorn, og Askelandsbierg». Yngve Nedrebø, sjef ved statsarkivet i Bergen, påpeker at Bergens segl fra 1444 viser en borg med ett tårn oppå syv fjell. På grunn av dette seglet er Nedrebø sikker på at betegnelsen «de syv fjell» ble brukt allerede i middelalderen.

Det er da heller ikke snakk om syv selvstendige topper, hvorav synlige fra Bergen sentrum i østlig retning er Ulriken, Fløyfjellet og Sandviksfjellet (med Rundemanen og Blåmanen skjult bak Fløyfjellet). Disse fem er alle del av samme fjellmassiv.

Bergens opprinnelige navn «Bergawinjó», «Biorgvin», «Bjargvin», «Bergvin», «Bjørgvin» og «Bjǫrgvin» betyr «fjell-eng», «eng mellom fjellene».

7-fjellsturen

Under den årlige 7-fjellsturen, som arrangeres av Bergen Turlag, er det følgende syv fjell som bestiges i denne rekkefølgen:
Lyderhorn
Damsgårdsfjellet
Løvstakken
Ulriken
Fløyfjellet
Rundemanen
Sandviksfjellet

Referanser

Se også
«Udsigter fra Ulrikken» («Jeg tok min Nystemte»)
Syvfjellsturen

Bergen
Fjell i Bergen kommune
Fjell under 1000 meter
Morris

Se også Morris (serieskaper).

Morris er et britisk bilmerke, opprinnelig eid av Morris Motor Company, men senere eid av flere større selskaper.

I 1913 startet William Morris (1877–1963) med bilproduksjon i sykkelverkstedet sitt.  Tidlig i 1930-årene hadde Morris blitt Storbritannias største bilprodusent, med en 51 % andel av hjemmemarkedet.  Deres mest kjente modell var Morris Minor, introdusert i 1948.

Tidlig i 1950-årene slo Morris seg sammen med rivalen Austin og dannet British Motor Corporation (BMC).  I 1968 ble Morris-navnet en del av British Leyland.  Navnet var i bruk til 1980-årene, og rettighetene eies i dag av MG Rover, som igjen var eiet av BMW før de gikk konkurs i 2005.

Modeller 

 Morris Eight
 Morris Ten
 Oxford MO
 Morris Mini Minor
 Morris 1000
 Morris 1100 (BMC ADO16)
 Morris 1300 (BMC ADO16)
 Morris 1800
 Morris Cowley
 Morris Isis
 Morris Major
 Morris Marina
 Morris Ital
 Morris Minor
 Morris Oxford

Eksterne lenker 
 

Bilmerker
Moskvitch

Moskvitch (eller Moskwitch) var et russisk bilmerke.

Etter andre verdenskrig flyttet sovjetiske myndigheter hele produksjonslinjen til Opel i Brandenburg til Sovjetunionen.  En fabrikk kalt MZMA (Moskovskij Zavod Malolitrazjnykh Avtomobilej) ble startet i 1947 for å produsere Moskvitch 400 basert på Opel Kadett.  Senere modeller ble utviklet av sovjetiske ingeniører selv.  I 1969 forandret fabrikken navnet til AZLK (Avtomobilnyj Zavod imeni Leninskogo Komsomola).

Bilene fra Moskvitch var ganske solide og pålitelige på dårlige veier, og ble solgt til rimelige priser.  Planøkonomien klarte ikke å oppfylle etterspørselen, så folk måtte vente lenge for å få kjøpt en ny bil.  I 1988 forsøkte Moskvitch å starte en ny serie med modellen Aleko.  Markedet på 1990-tallet var ikke mottagelig, og i 2002 gikk AZLK konkurs.

I årene etter andre verdenskrig var det valutarestriksjoner på import av biler til Norge. For kjøp av  amerikanske og europeiske (engelske) modeller måtte en ha kjøpetillatelse, noe som ikke var lett å oppnå for folk flest. Moskvitch kunne en få kjøpt fritt, og et stort antall slike biler ble importert på 1950- og 1960-tallet. Da bilimporten ble frigitt sank salget av Moskvitch drastisk. Likevel ble det solgt en god del Moskvitchbiler gjennom 1960-tallet og tidlig på 70-tallet. I 1981 opphørte importen av Moskvitch til Norge.

Eksterne lenker 
 
 Norsk merkeforening  (norsk)
 Tysk merkeklubb (tysk)

Russiske bilprodusenter
Bilmerker
Georg Totschnig

Georg Totschnig (født 25. mai 1971 i Innsbruck) er en østerriksk tidligere syklist.

Totschnig ble profesjonell i 1993, da han skrev under for det italienske laget Polti. Her syklet han sammen med den dobbelte verdensmesteren Gianni Bugno. Allerede året etter, 1994, kom han på 13.-plass i Giro d'Italia.

I 1995 gikk Totschnig til Team Telekom, der han i flere år syklet sammen med Jan Ullrich, inntil han meldte overgang til det østerrikske laget Team Gerolsteiner i 2001.

Totschnig hadde sin styrke i fjellene, og den største suksessen kom med etappeseieren på 14. etappe i Tour de France 16. juli 2005.

Resultater 
 1994 13.-plass sammenlagt i Giro d'Italia
 1995 9.-plass sammenlagt i Giro d'Italia
 1996 4.-plass sammenlagt i Vuelta a España
 1997 østerriksk mester i landeveisritt
 2000 Vinner av Østerrike rundt
 2001 østerriksk mester i temporitt, 6.-plass sammënlagt i Sveits rundt
 2002 7.-plass sammenlagt i Giro d'Italia, 5.-plass sammenlagt i Sveits rundt, østerriksk mester i temporitt
 2003 5.-plass sammenlagt i Giro d'Italia, 12.-plass sammenlagt i Tour de France
 2004 7.-plass sammenlagt i Tour de France, etappeseier i Sveits rundt, 4.-plass sammenlagt i Sveits rundt, østerriksk mester i temporitt
 2005 Vinner av 14. etappe i Tour de France

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Østerrikske syklister
Deltakere for Østerrike under Sommer-OL 1992
Syklister under Sommer-OL 1992
Deltakere for Østerrike under Sommer-OL 1996
Syklister under Sommer-OL 1996
Deltakere for Østerrike under Sommer-OL 2004
Syklister under Sommer-OL 2004
Etappevinnere i Tour de France
Nasjonale mestere i landeveissykling
Nasjonale mestere i tempo
Østerrikske mestere
Årum

Årum er et tettsted i Fredrikstad kommune i Østfold. Det ligger på østsiden av Glomma, nordøst i Fredrikstad. E6 og Rv 22 går gjennom tettstedet. Det bor rundt 1135 personer i tettstedet. Årum skole er tettstedets barneskole der det går rundt 140 elever, og den har elever fra Årum, Sundløkka, Veberg og Vesten. I tillegg finnes det barnehage og nærbutikk i området. Glommastien passerer gjennom tettstedet.  

Roald Amundsen ble født på plassen Tomta under Vesten, ca. 3 kilometer vest for Årum. Den verdenskjente norske jazzgitaristen Robert Uno Normann kom også herfra.

Kultur og fritid 
Fotballklubben IL Borgar ble stiftet 29. mars 1929 som Arbeideridrettslaget Fremad og ble 15. januar 1947 endret til IL Borgar. IL Borgar Karate ble tatt opp i klubben 30. mai 2013, og IL Borgar ble dermed en fleridrettsklubb. IL Borgar Karate ble lagt ned November 2016.

Årum Skolekorps ble stiftet 1963 og holder til på Kilevold. Øvingslokalene er på Årum skole.

Speidergruppen Borge KFUK-KFUM har base på Årum.

Referanser

Eksterne lenker
 https://www.fredrikstad.kommune.no/skoler/arum-skole/
 http://www.ilborgar.net

Bosetninger i Fredrikstad
Muhammed Ali Rajai

Muhammed Ali Rajai (født 15. juni 1933 i Qazvin, myrdet 30. august 1981 i Teheran) var den andre valgte president i Iran, etter å ha vært statsminister under Abolhassan Bani-Sadr. Han var også utenriksminister i fem måneder (11. mars 1981–15. august 1981), mens han var statsminister.

Liv og virke

Bakgrunn
Rajais far var en butikkeier ved navn Abdulsamad. Han døde da gutten var fire år gammel. Rajai vokste opp i Qazvin og flyttet til Teheran sent i 1940-årene.

Politisk virke
Rajai virket fra han var sytten eller atten år gammel først i flyvåpenet, der han deltok i en underjordisk gruppe som strebet etter å styrte sjahen av Iran. Av den grunn satt han i fengsel flere ganger. 

I 1959 tok han slutteksamen fra Tarbiat Moallem-universitet med en grad i pedagogikk og utdannelse. Han arbeidet deretter som matematikklærer.

Etter revolusjonen
Han var en sterk tilhenger av den iranske revolusjonen i 1979 og var leder i bevegelsen for å rense iranske universiteter for amerikansk og europeisk innflytelse, som senere ble kalt kulturrevolusjonen, oppkalt etter det kinesiske sosialistiske styrets utrenskning av opposisjonelle og ødeleggelse av Folkerepublikken Kinas kultur mellom 1966 og 1969. 

Han var først undervisningsminister. Deretter steg han raskt i gradene og ble statsminister i august 1980, under president Abolhassan Banisadr. Rajai representerte Det islamske republikanske parti, som hadde en majoritet av plassene i parlamentet. Rajai havnet snart i konflikt med Banisadr, som nektet å godkjenne de ministre som var blitt nominerte av Rajai. Ayatollah Ruhollah Khomeini forsøkte til å begynne med å megle mellom Rajai og Banisadr, men i mai 1981 rettet Khomeini skarp kritikk mot Banisadr, og den 21. juni 1981 stemte Irans parlament for å avsette presidenten. 

Drøyt tretti personer ble henrettet de følgende dagene for oppvigleri. Videre ble Irans nest mektigste mann, ayatollah Mohammad Beheshti, drept, sammen med 72 politikere i et bombeanslag den 28. juni ved det statsbærende partis hovedkontor. 

Rajai ble den 9. juli nominert til presidentkandidat for Det islamske republikanske parti, og ble valgt til president den 24. juli. På valgdagen ble flere personer drept, og drøyt 60 personer i opposisjonen ble arrestert. Til statsminister nominerte Rajai Mohammed Javad Bahonar. I august ble det henrettet omkring 700 personer, de fleste anklaget for å være kontrarevolusjonære.

Etter å ha vært president i noen få uker, ble han myrdet sammen med  statsminister Muhammed Javad Bahona og noen andre medlemmer av regjeringen. Ingen grupper påtok seg ansvaret for anslaget, men iranske myndigheter hevdet Folkets mujahedin sto bak.

Referanser 

Iranske presidenter
Iranske utenriksministre
Personer fra Qazvin
Teoderik av Freiberg

Teoderik av Freiberg (født ca. 1250 – død etter 1310) var en tysk teolog og vitenskapsmann.

Han regnes for å være den første til å gi en tilfredsstillende forklaring av regnbuen. Mellom 1304 og 1311 eksperimenterte han med vannfylte glassballonger for å se hvordan lyset brytes i regndråper. Han forklarte regnbuen med at lyset brytes på veg inn i dråpene og på nytt når de forlater dråpene. Dette behandler han i skriftet De iride et radialibus impressionibus. Problemet med dobbelt regnbue fant han ikke noe svar på.

Referanser 

Tyske fysikere
Personer fra Freiberg
Tom Morris sr.

Tom Morris sr.,  også kjent som Old Tom Morris, (født 16. juni 1821, død 24. mai 1908) var en skotsk golfspiller og en av pionerene innen profesjonell golf. Han ble født i St. Andrews, kjent som «golfens hjemsted». Hans sønn, Tom Morris jr. eller «Young Tom Morris», var også en mestergolfer.

Morris var elev av Allan Robertson, som regnes som den første profesjonelle golfspilleren. Han arbeidet som greenkeeper, køllemaker og banearkitekt, i tillegg til å spille turneringsgolf. Han kom på annenplass i det første Open Championship i 1860, og vant mesterskapet året etter. Dette fulgte han opp med nye seire i 1862, 1864 og 1867. Han har fortsatt rekorden som The Opens eldste vinner (46 år gammel), og for største seiersmargin (13 slag i 1862).

Blant golfbanene som Morris var med å utforme er Muirfield, Prestwick og Carnoustie.

Referanser 

Skotske golfspillere
Medlemmer av World Golf Hall of Fame
Personer fra Saint Andrews
Muhammed Javad Bahonar

Muhammed Javad Bahonar (محمدجواد باهنر  på persisk), (født 5. september 1933 i Kerman i Persia, død 30. august 1981 i Teheran) var den andre statsministeren i Iran etter 1979-revolusjonen og generalsekretær i det islamske republikkpartiet.

Biografi

Bahonar var født i Kerman. Han var en prest som ble fengslet for motarbeiding av regjeringen i 1960-årene. Han hadde ikke vært aktiv innen politikken lenge før revolusjonen, men var medforfatter i bøker i islamske studier. Men etter revolusjonen ble han et grunnleggende medlem av det islamske republikkpartiet, og et opprinnelig medlem av revolusjonsrådet i Iran. Han ble valgt til utdanningsminister da Muhammed Ali Rajai var statsminister i mars 1981, og fortsatte arbeidet med å rense iranske universiteter for amerikansk og europeisk innflytelse, i det som ble kjent som kulturrevolusjonen. Da Rajai ble president 4. august 1981, valgte han Bahonar som sin statsminister.

Etter at Muhammed Beheshti ble myrdet 28. juni 1981, ble Bahonar generalsekretær i det islamske republikkpartiet, men han varte ikke lenge i den posisjonen, eller i posisjonen som statsminister, da han ble myrdet etter mindre enn to måneder i disse embetene, sammen med Rajai og andre partiledere, da en bombe eksploderte ved partiets kontor i Teheran.

Referanser 

Iranere
Iranske politikere
Personer fra Kerman
Feltmarskalk

Feltmarskalk er i noen land den høyeste militære graden, over general. I Tyskland og noen andre land er den tilsvarende graden kalt generalfeltmarskalk.

Graden feltmarskalk benyttes kun av landstyrker (mens generalfeltmarskalk også ble brukt av det tyske flyvåpenet). Motstykket i noen flyvåpen er flyvåpenmarskalk, mens i mariner tilsvarer graden flåteadmiral, storadmiral eller lignende. Som den høyeste graden, kun ansvarlig overfor landets hersker, har utnevnelser til feltmarskalk ofte vært gjort av politiske like mye som militære grunner, og ikke sjelden som en måte å offentlig belønne en dyktig general.

Se også
General
Generalfeltmarskalk

Offisersgrader
Maakeberget

Maakeberget er supporterklubben til fotballklubben FK Haugesund. Supporterklubben ble stiftet 8. mai 1996.

Maakebergets styreleder er Arild Flesjå.

Maakeberget har faste plasser på Haugesund stadion, på østre tribune. F feltet.

Eksterne lenker
Maakebergets offisielle side

Supporterklubber for fotballag i Norge
Fotballklubben Haugesund
Etableringer i 1996
Edward Heath

Edward Richard George Heath (født 9. juli 1916 i Broadstairs i Kent i England, død 17. juli 2005) var statsminister i Storbritannia fra 1970 til 1974, og leder for det konservative partiet fra 1965 til 1975. Han satt som representant i Underhuset fra 1950 og frem til 2001.

Som statsminister brakte Heath Storbritannia inn i EF. I motsetning til store deler av partiet sitt forble han en varm tilhenger av EU-samarbeidet livet ut. Statsministerperioden hans ble også kjennetegnet av eskalerende uro i Nord-Irland, samt gruvestreik. I finanspolitikken innledet han en signifikant tyngdepunktforskyvning fra direkte til indirekte beskatning. Hans forehavende å innføre lovverk som skulle innskrenke fagforeningenes makt ble ikke virkeliggjort. 

Sistnevnte hendelser bidro til nyvalget i 1974, som førte til regjeringsskifte. Heath gikk av som leder i det konservative partiet året etter, til fordel for Margaret Thatcher. Forholdet mellom dem utviklet seg til svært motsetningsfullt.

Han var den første ungkaren i Downing Street 10 på nesten 70 år da han ble statsminister. Han forble ugift og barnløs ut livet. Heath etterlot seg formue og en praktbolig i Salisbury, nær byens katedral. Ved siden av politikk hadde han en stor interesse for seiling og musikk.

Heath ble i 1946 medlem (MBE) i Order of the British Empire og i 2001 av Hosebåndsordenen. Han ble i 1963 tildelt Karlsprisen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Britiske statsministre
Partiledere
Lords Privy Seal
Karlsprisen
Order of the British Empire (MBE)
Hosebåndsordenen
Personer fra distriktet Thanet
Ledere av det konservative parti (Storbritannia)
Henry Valen

Henry Halfdan Valen (født 20. mai 1924 i Hadsel, død 27. januar 2007 i Oslo) var en norsk statsviter med valg, folkemening og representasjon som faglig spesialområde.

Valen var mag.art. fra 1954, og dr. philos fra 1966 ved Universitetet i Oslo. Han var professor ved samme sted fra 1970 og gjorde tjeneste som dekanus ved Samfunnsvitenskapelig fakultet ved Universitetet i Oslo i to perioder (1972–1973 og 1975–1977). Valen hadde fra 1954 sitt arbeidssted ved Institutt for samfunnsforskning, der han virket også etter å ha blitt pensjonist.

Valen, som av noen blir kalt «norsk valgforsknings gudfar», gav betydelige bidrag til forståelsen av valg, folkemening og representasjon. Han samarbeidet nært med Stein Rokkan. Sammen startet de to i 1957 det norske valgforskningsprogrammet. Valen ledet valgforskningsprogrammet fram til 1985 og utga på grunnlag av velgerundersøkelser i forbindelse med det enkelte stortingsvalg en rekke bøker med analyser av velgere og velgervandringer, blant annet bøker som Valg og politikk. Et samfunn i endring (1981, 1992), Konflikt og opinion (med Bernt Aardal, 1995), Velgere, partier og politisk avstand (med Bernt Aardal, 1989), Et valg i perspektiv. En studie av stortingsvalget 1981 (med Bernt Aardal, 1983). Henry Valen publiserte videre flere titalls artikler i norske og internasjonale tidsskrifter og bidro med utallige kapitler til antologier redigert av norske, nordiske og internasjonale kolleger.

Sammen med Daniel Katz skrev han Political Parties in Norway (Oslo, Universitetsforlaget, 1964). Denne utgivelsen tegnet et nytt kart over det politiske Norge, og var et viktig grunnlag for forståelsen av samspillet mellom politiske ledere og velgere. 

Han var sentral i opprettelsen av Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste (NSD) og fungerte som styreleder i årene fra 1975 til 1981 da denne tjenesten var under oppbygging.  

Ved siden av et omfattende publiseringsarbeid var Valen også kjent for det brede publikum som valgkommentator.

Æresbevisninger 

 1999: Norges forskningsråds formidlingspris
 2006: Norsk Statsvitenskapelig Forenings hederspris
 1998: ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden 
 1993: medlem av Det norske vitenskapsakademi 
 1998: medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab
 2004: æresdoktor ved Universitetet i Bergen

Referanser

Eksterne lenker 
 Presentasjon fra Institutt for samfunnsforskning
 Henry Valen 1924-2007
 En hund etter politikk

Norske valgforskere
Norges forskningsråds formidlingspris
St. Olavs Orden
Professorer ved Universitetet i Oslo
Norske statsvitenskapsprofessorer
Personer tilknyttet Institutt for samfunnsforskning
Æresdoktorer ved Universitetet i Bergen
Personer fra Hadsel kommune
Ladislaus Almásy

Ladislaus Eduard (László Ede) Almásy (de Zsadány et Törökszentmiklós) (født 22. august 1895 på Schloss Bernstein, Kongedømmet Ungarn (nå Burgenland), død 22. mars 1951 i Salzburg) var en ungarsk, eventyrer, pilot og ørkenutforsker. Han er mest kjent fra romanen og filmen Den engelske pasienten, som er basert svært løst på hans liv.

Liv og virke 
Almásy ble født i en ubetitlet adelig ungarsk familie. Han gikk på kostskole i Eastbourne i England og lærte også å fly der. Under første verdenskrig tjenestegjorde han i det østerriksk-ungarske luftvåpenet. Han var en støttespiller for den ungarske konge Karl (som også var østerriksk keiser) etter avskaffelsen av monarkiet, og ble muligens utnevnt til greve av den avsatte konge, en tittel han bare brukte utenfor Ungarn.

Fra 1921 arbeidet han som agent for den østerrikske bilprodusenten Steyr i Szombathely og vant flere billøp. Han organiserte også jaktreiser til Egypt. Da han kjørte fra Egypt til Sudan langs Nilen i 1926 utviklet han en interesse for området, og kom tilbake mange ganger.

Gjennom tallrike ekspedisjoner i ørkenområder og forretningsreiser til Egypt ble han en av de beste kjennere av det østlige Sahara. Som offiser i den ungarske armé, som under annen verdenskrig var alliert med Tyskland, hjalp han den tyske etterretningstjenesten å smugle spioner fra kysten til Egypt.

Ved sine oppdagelser støttet han seg som en av de første på kombinerte undersøkelser med bil og fly. Han evaluerte også historiske beretninger fra antikke forfattere som Herodot. Almásy, som av sin beduinvenner ble kalt Abu Ramla («sandens far»), beskrev sine eventyr i Az ismeretlen Szahara, utgitt 1934 i Budapest. Han utga også en bok på tysk, Unbekannte Sahara. Mit Flugzeug und Automobil in der Libyschen Wüste, utgitt fem år senere i Leipzig. Den inneholder beretninger fra de fleste av hans oppdagelser, som ved Dsjebel Oweinat (det høyeste fjell i det østlige Sahara), hulemaleriene i Gilf Kebir og den tapte oasen i Zarhura, som han oppdaget sammen med sine venner Penderel, piloten, og Robert Clayton.

Hans gamle støttespiller Clayton døde i 1932, ikke som i romanen ved en styrtlanding, men under en sandstorm ved Gilf Kebir. Claytons kone døde derimot ved en flystyrt noen år senere.

Det er kjent at Almásy smuglet to tyske etterretningsagenter til britiskkontrollerte områder i april og juni 1942. For sine fortjenester mottok han Jernkorset av Erwin Rommel.

Etter krigen ble han fanget av russerne og sperret inne. Etter flere måneders sterke lidelser i sovjetisk fangenskap kom han fri, og reiste tilbake til Egypt hvor han solgte Porscher. Under et opphold i Østerrike i 1951 ble han syk og døde av dysenteri på sykehuset i Salzburg. Epitafet på hans grav beskriver ham som «Pilot, Saharaforscher und Entdecker der Oase Zarzura». (I romanen og filmen dør han i et kloster i Toskana etter å ha blitt alvorlig skadet i en flystyrt).

Referanser

Personer fra Bezirk Oberwart
Oppdagere
Flyvere
Forskere
Ungarsk adel
Østerriksk-ungarere fra første verdenskrig
Ungarere fra andre verdenskrig
Mottakere av Jernkorset (1939)
Speiderbevegelsen
Militær etterretning