alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Hovinbyen

Hovinbyen er et navn som er gitt Oslo kommunes største byutviklingsområde. Området ligger like øst for indre by (grensen er Gjøvikbanen, som har vært indre øst sin «østgrense» i snart 100 år), og tankegangen er at befolkningstettheten i nye boligområder innenfor planområdet skal bli like stor som nettopp i indre by. Området strekker seg fra Bjerke i nord til Bryn i sør, fra Løren i vest til Breivoll i øst, og er arealmessig like stort som indre by innenfor Ring 2. Sentralt i området blir det nye storsenteret som skal erstatte Økernsenteret. 

Utviklingen av området startet for noen år siden med Ensjøbyen og Løren-utbyggingen, uten at dette da var en del av en større Hovinbyen-plan. De etablerte boligstrøkene like øst for Gjøvikbanen vil forbli som i dag selv om de ligger innenfor planområdet. Her kan man se et tydelig skille mellom Indre og Ytre by i bebyggelsen ut ifra hvilken side av jernbanen man er på, eksempelvis: Sinsenbyen vs Sinsen hageby; Carl Berner vs Hasle og Keyserløkka; Tøyen vs Lille Tøyen; Kampen vs Ensjø.

I dag bor det  mennesker innenfor planområdet, og det er lagt planer for at området skal kunne utbygges med  nye boliger og 2,5 millioner m2 næringsareal. Plan- og bygningsetaten anslår at det kan bo over  mennesker i området i år 2030.

Avgrensning
I vest er området avgrenset av Gjøvikbanen, og i nord av Trondheimsveien. I sør og øst er grensen hovedsakelig Hovedbanen, men man går også noe utenfor dette ved å inkludere Breivoll området (som ligger i Bydel Alna), og å få med hele Bryn sør til Fellesstrekningen i øst på T-banen. I nordøst går grensen like vest for Linderud skole / Linderud gård

Strøksoversikt

 Sinsen (Sinsen hageby og området rundt Aker sykehus)
 Løren
 Hasle / Frydenberg
 Lille Tøyen og Keyserløkka
 Ensjø
 Etterstad
 Helsfyr
 Bryn
 Teisen
 Valle Hovin
 Ulven
 Økern / Økern senter
 Breivoll
 Haraldrud
 Risløkka
 Refstad
 Bjerke og Brobekk
 Vollebekk

Man «forsyner seg» strøksmessig størst av Bydel Bjerke, hvor hele Delbydel Økern (med grunnkretsene: Refstad, Økern, Risløkka, Brobekk, Nordre Hovin, Aker sykehus, Bjerkebanen og Økern senter) ligger innenfor planområdet.

Eksterne lenker 
 Hovinbyen
 Osloby.no  (Aftenposten) - Her kan  oslofolk bo om 15 år (30. januar 2015)

Bydel Bjerke
Bydel Grünerløkka
Oslos geografi
Byplanlegging
Bydel Gamle Oslo
Bydel Alna
Innvoller

Innvoller, innmat eller mårr (latin vicera) er de organene og organsystemene som ligger mer eller mindre løse i kroppens store hulrom. Hos virveldyr er dette organene i buk- og brysthulen.

Organer
Hos alle dyr med løstliggende organer finnes det et tarmsystem og indre deler av kjønnsorganer som ligger løst og utgjør innvollene. Hos leddyr, bløtdyr og chordater er det også et kretsløpssystem med et hjerte som kan taes ut. Blant de firfotede dyrene ligger i tillegg lunger, deler av urinveiene og enkelte endokrine systemer blant de løstliggende organene.

Innmat 
Innmaten er de spiselige delene av et dyrs innvoller, for eksempel tunge, lever, hjerte og nyre. Innmaten omfatter ikke muskelvevet rundt knokler og bein. Hvilke typer innvoller som brukes, varierer fra kultur til kultur, og geografiske områder. I Norge brukes for eksempel svinelever til leverpostei, mens i Frankrike brukes fet ande- og gåselever til delikatessen foie gras.

Innvoller i kulturen
Innvollene, særlig tarmen, har høyt væskeinnhold og er ofte fulle av bakterier, slik at forråtnelsen starter der. Ved slakting eller når fisk sløyes er den viktigste del av prosessen nettopp å fjerne innvollene. Noen innvoller ansees som delikatesser, slik som hjertet, men majoriteten kastes eller brukes som fyll i for eksempel pølser, men det finnes også egne rettes laget av innvoller, som lungemos, mårrpølse og haggis.

Ved mumifiserining i det gamle Egypt ble også innvollene fjernet for å unngå forråtnelse, og hvert organ ble oppbevart i en egen kanopisk krukke.

Referanser

Anatomi
Mat
Pastor Fangens vei (Oslo)

Pastor Fangens vei (1–49, 2-28) er en vei på Tåsen i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Jutulveien til Østhellinga.

Veien fikk navn i 1918 etter Anton Wilhelm Fangen (1799–1870), som var Vestre Akers første sogneprest.

Veien har for det meste rekkehus- og villabebyggelse. I nr. 16 er Oslo Håndverks- og Industriforenings Dameforenings seniorleiligheter. I nr. 18, i det tidligere Hjemly alders- og sykehjem, er fra 2011/2012 Alderspsykiatrisk avdeling ved Diakonhjemmet Sykehus. Tåsen helsehus (tidligere Tåsenhjemmet) er i nr. 24 og 26.

Referanser

Kilder

Eksterne lenker
 

Veier i Oslo
Veier på Tåsen (strøk)
Memorial Day (film)

Memorial Day er en amerikansk krigsfilm fra 2012 med James Cromwell og Jonathan Bennett i noen av hovedrollene. Filmen ble regissert av Sam Fischer, og manus ble skrevet av Marc Conklin.

Sammendrag 
Filmen følger historien om Kyle Vogel, (Jonathan Bennett) og som barn finner han eiendelene til bestefaren, Bud Vogel (James Cromwell), fra andre verdenskrig. Kyle får bestefaren sin til å fortelle historien bak noen av gjenstandene som bestefaren har samlet på siden verdenskrigen. Handlingen hopper frem og tilbake mellom bestefarens opplevelser fra verdenskrigen hvor han tjenestegjorde i Europa, og Kyle sine opplevelser som soldat under krigen i Irak og krigen i Afghanistan.

Eksterne lenker 
 

Filmer fra 2012
Krigsfilmer fra USA
Engelskspråklige filmer
Tor Ingar Jakobsen

Tor Ingar Jakobsen (født 15. august 1973) er en norsk komponist og musiker. Han er mest kjent for sitt arbeid innen musikkteater. 

Jakobsen har komponert musikken til familiemusikalen The Time of Nick(en), som hadde sin Broadway presentasjon i New York City, September 2017  Jakobsen har også komponert musikken til den New York-baserte musikalen Under Her Hat. Eksempler på andre musikaler hvor Jakobsen er komponist er Bronsebukkene 2018 familiemusikalen Den Magiske Julekrystallen og utendørsspillet Jakten på Bene Skinnkniv.

Jakobsen ble født på Gjøvik, Norge, og begynte å ta pianotimer som seksåring. Når han var 15 gjorde han sine første profesjonelle spillejobber. Som tenåring spilte han i forskjellige typer band, både rockeband, cover-band og jazzband. Parallelt med konsertspillingen var dette også tiden da han begynte å jobbe som musikalsk ansvarlig på diverse lokale teaterproduksjoner.

I 2004 ble han utdannet Cand. Philol. fra Universitetet i Oslo i jazzpiano og komponering.

Jakobsen bor i Oslo der han jobber som komponist, pianist, arrangør og orkesterleder.

Referanser

Eksterne lenker 
 Tor Ingar Jakobsens nettsider 

Norske musikere
Norske komponister
Stein Aabø

Stein Aabø (født i Stavanger 27. oktober 1952) er en norsk journalist og forfatter, bosatt i Oslo.

Aabø er utdannet lærer fra Sagene Lærerskole og har i tillegg en cand.mag-grad fra Universitetet i Oslo med historie mellomfag og sosiologi grunnfag.

Aabø var lærer ved Haugenstua skole i Oslo 1977-80. Parallelt med lærergjerningen jobbet han deltid med redaksjonelle oppgaver i Dagbladet, noe som brakte ham inn i journalistikken. 

Han arbeidet på heltid iVGs layout-avdeling (1980-1981), deretter i Norsk Lektorlags tidsskriftet Skoleforum fra 1981. 

I 1984 ble han ansatt som redaksjonssekretær i fagbladet Journalisten og fra 1989 konstituert som redaktør i samme blad, en stilling han hadde til 1991.  

Deretter arbeidet han i Norsk Telegrambyrås politiske avdeling fra 1991 til 1994.

Aabø begynte i Dagbladets politiske avdeling i 1994 og ble i 1999 medarbeider i avisas leder- og kommentaravdeling. Der var han fram til 2015, da han etter eget ønske gikk av med AFP (avtalefestet pensjon). Han har gitt ut to artikkelsamlinger fra sin periode i Dagbladet. «Aldri så galt at det ikke er en god historie» og «Kommentarer fra Stein-alderen», begge utgitt på «Bokstav og bilde» i henholdsvis 2016 og 2017.

Bøker 
 Sylvia Brustad - I partiets tjeneste, Cappelen Damm 2012.
 Bølgebryteren - 50 år med seniorpolitikk, Pax 2018
 Sosialisten. Et portrett av Stein Ørnhøi, Res Publica 2020
 Noen av oss har snakket sammen. Hvordan samarbeidet mellom Arbeiderpartiet og LO formet Norge, Res Publica 2021

Referanser 

Journalister i Dagbladet
Norske journalister
Norske redaktører
Fødsler i 1952
Reichskommissariat Niederlande

Reichskommissariat Niederlande (nederlandsk: Rijkscommissariaat Nederland) var den Sivile okkupasjonsforvaltningen i det tysk okkuperte Nederland under andre verdenskrig. Forvaltningens fulle navn var Reichskommissariat für die besetzten niederländischen Gebiete. Administrasjonen var ledet av rikskommissær Arthur Seyss-Inquart, som også var den siste kansleren av Østerrike før landet ble annektert av Tyskland.

Bakgrunn
Tyskerne innledet invasjonen av Nederland den 10. mai 1940. Etter bare fire dagers kamper kapitulerte de nederlandske strykene den 14. mai. Samme dag flyktet den nederlandske regjeringen til London. Wilhelmina av Nederland hadde flyktet dagen i forkant. Den 20. mai ble en militær administrasjon ledet av Militärsbefehlshaber Alexander von Falkenhausen implementert i de okkuperte områdene. Militær administrasjonen ble raskt oppløst og erstattet av en sivil administrasjon under ledelse av Rikskommissær Arthur Seyss-Inquart. Adolf Hitler valgte en sivil forvaltning fremfor en militær forvaltning på grunn av at han anså nederlenderne som en del av den ariske rase.

Strategi og Policy 
I de innledende fasene av den tyske okkupasjonen planla nazistene å støtte det nederlandske nasjonalsosialistiske partiet NSNAP. NSNAP støttet åpent inkorporeringen av Nederland inn i Tyskland. Partiet fikk stor dekning i nazistiske aviser og etablerte en egen nederlandsk versjon av Hitlerjugend. NSNAP oppnådde liten støtte av det nederlandske folket, noe som gjenspeiler at partiet bare fikk 998 stemmer ved regjeringsvalget i 1937. Partiet ble etterhvert ansett som politisk svake av tyskerne.

NSNAP ble etterhvert betraktet av tyskerne som å være politisk ubrukelig og gikk over til å støtte det fascistiske partiet Den nasjonalsosialistiske bevegelsen i Nederland (NSB) ledet av ledet av Anton Mussert. Den 14. desember 1941 ble alle politiske partier i Nederland forbudt unntatt NSB og dermed ble NSNAP oppløst.

Se også
 Invasjonen av Nederland (1940)
 NSNAP

Referanser

Litteratur 
 L. de Jong (1969–1991). Het Koninkrijk der Nederlanden in de Tweede Wereldoorlog. Staatsuitgeverij, Haag.

Nederlands historie
Stater og territorier etablert i 1940
Stater og territorier opphørt i 1945
Stiftelsen Erlik

Stiftelsen Erlik er en norsk stiftelse stiftet 11. juni 2009. Stiftelsen har som vedtektsfestet formål «å utgi magasinet =Oslo for å fremme engasjement og selvhjelp blant rusmisbrukere, hjemløse og sosialt utsatte som vil kunne selge magasinet på gaten i Oslo.»

Etter lanseringen av =Oslo i juni 2005 har stiftelsen utvidet tilbudet med =Fredrikstad, =Drammen, =Buskerud, =Østfold, =Innlandet, =Vestfold og =Telemark.

Stiftelsen har kontor i Skippergaten 14 i Oslo. Camilla Svingen er daglig leder og Stein Kimsås-Otterbech er styreleder.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske stiftelser
Etableringer i 2009
Reichskommissariat Belgien-Nordfrankreich

Reichskommissariat Belgien-Nordfrankreich var den sivile okkupasjonsforvaltningen i det tysk okkuperte Belgia og Nord-Frankrike fra juli 1944 til desember 1944 under andre verdenskrig. Administrasjonens fulle navn var Reichskommissariat Belgien und Nordfrankreich or Reichskommissariat für die besetzten Gebiete von Belgien und Nordfrankreich. Sivil forvaltningen erstattet militær administrasjonen som hadde myndighet over området fra 1940 frem til opprettelsen av rikskommissæriatet i juli 1944. Mesteparten av territoriet rikskommissæriatet hadde myndighet over ble frigjort i september 1944 i etterkant av operasjon Overlord. Eksistensen til administrasjonen var dermed kortvarig. Som en følge av den allierte frigjøringen av område ble territoriet annektert av Tyskland (selv om det De facto ikke lenger var under tysk kontroll).

I tillegg til at forvaltningsorganet hadde administrativt ansvar over det okkuperte Belgia hadde enheten også ansvaret over de franske departementene Nord og Pas-de-Calais.

Se også
 Militær administrasjonen i Belgia og Nord-Frankrike

Referanser

Belgias historie
Frankrikes historie
Stater og territorier etablert i 1944
Stater og territorier opphørt i 1944
Professor Birkelands vei (Oslo)

Professor Birkelands vei (21–43, 24A–42) er en vei på Furuset i bydel Alna i Oslo. Den går fra Strømsveien til Micheletveien.

Veien fikk navn i 1962 etter Kristian Birkeland.

Furuset transformatorstasjon er i nr. 42, og veien er i det hele tatt preget av nøringsbebyggelse.

Kilder

Eksterne lenker
 

Veier i Oslo
Veier på Furuset
Fådveien (Oslo)

Fådveien (3–15, 10-22) er en vei på Røa i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går sørøstover fra Melumveien og ender som blindvei etter å ha passert Ove Kristiansens vei.

Veien fikk navn i 1937 etter et gammelt navn på Lysakerelva som trolig har med dens funksjon som grense å gjøre.

Veien er også innspillingsted for NRK-serien Side om side.

Kilder

Referanser

Eksterne lenker
 

Veier i Oslo
Veier på Røa
Bad

For Michael Jacksons album, se Bad (album).

Bad (fra norrønt bað) er det å rense eller vaske seg, «å ta et bad», og et sted hvor dette gjøres, et bad, baderom eller badested. Et slikt rom eller sted brukes primært til hygieniske aktiviteter som tannpussing, bading eller vasking. Bad har ofte også toalett om dette ikke er plassert i et eget rom.

Bad bruktes også som benevnelse på store offentlige anstalter som fantes i de fleste byer i Norge, før det ble vanlig at hvert hus inneholdt sitt eget bad. Det ble da skilt mellom bad (anstalt) og baderom. Skillet finnes på flere språk.

I andre land finnes fortsatt betegnelsen, gjerne på landets eget språk, eksempelvis bath, bain, hammam, brukt om anstalter i tilknytning til varme eller mineralrike kilder med bassenger, som spa eller kurbad. Mange slike er fortsatt i drift. En del byer var så kjent for slik virksomhet, at de har fått bad knyttet til bynavnet. Eksempelvis Bath i Somerset, Bad Godesberg, og Bad Ems.

Etymologi 
Det norske ordet bad kommer fra norrøne bað, igjen avledet fra germanske *báþa-, som hører til indoeuropeiske *bhē-, «varme», som er å se i norske bake.
Ordet er godt spredt blant de germanske språkene; eksempelvis svensk, dansk og tysk har også bad. Det gammelengelske (angelsaksiske) bæth går tilbake til batham, antagelig avldet fra basordet *ba, og om det er så er det indikasjon på andre avledninger som nevnte bake, og beslektede ord som latinske fovēre, «varme», kilden til det engelske ordet foment. At ordets opprinnelige betydning var varme framfor vasking indikeres i tilknytningen til begreper som dampbad og tyrkisk bad (tilsvarende som i historiske romersk bad).

Baderom 

Et baderom er et rom for hygieniske aktiviteter som bading, dusjing og tannpussing. Bad har ofte også toalett om dette ikke er plassert i et eget rom.

Baderom inneholder typisk baderomsmøbler som vask, dusj, badekar og bidet, samt speil og hårtørker. Baderom regnes som våtrom, som kan innebære særlige byggtekniske krav slik som våtromsmembran.

Selvvaskende bad 
Et selvvaskende bad er et bad som vasker seg selv, og kan utgjøre en del av et smarthus eller smartbygning. Selvvaskende bad har sålangt vært prøvd ut på offentlige toaletter i utlandet, og noen eksempler på implementasjoner i USA og Frankrike (Sanisette(en)) er offentlige toaletter som spyler seg selv.

Populære møbler i et bad 
 Vask
 Badekar
 Dusj
 Hårtørker
 Klosett
 Bidet

Referanser

Se også 
 Badekar
 Badestamp
 Badstue
 Dusj
 Forvask
 Halvbad

Eksterne lenker 
 

Hygiene
Naiara Egozkue

Naiara Egozkue Extremado (født 21. oktober 1983 i Pamplona) er en spansk håndballspiller, som spiller for den spanske klubben Atlético Guardés og det spanske kvinnelandslaget.

Karriere

Klubb 
Egozkue startet å spille håndball som 11-åring, i den lokale klubben Beti Onak Villava. Ti år senere, i 2004, fikk hun sin profesjonelle debut da Egozkue skrev under for den spanske toppklubben .

Med Itxako vant hun den spanske serien fire ganger (2009, 2010, 2011 & 2012) og den spanske cupen tre ganger (2010, 2011 & 2012). I europeisk sammenheng nådde klubben finalen av EHF-cupen i 2007/08-sesongen, men tapte mot den russiske klubben Dinamo Volgograd. Sesongen etter var Itxako på nytt i EHF-cupfinalen, som de vant 52–45 sammenlagt mot Leipzig.

Egozkue avsluttet 2010/11-sesongen ved å spille Champions League-finale mot , som Itxako tapte 47–46 sammenlagt. Sesongen etter flyttet Egozkue til Tyskland og signerte for Bayer Leverkusen, hvor hun ble i to år før hun flyttet tilbake til hjemlandet og klubben Atlético Guardés.

Landslag 
Egozkue representerte det spanske kvinnelandslaget under Håndball-VM 2013, hvor hun scoret fem mål på seks kamper.

Hun ble året etter tatt ut i troppen foran Håndball-EM 2014.

Meritter

Itxako 
 Spansk seriemester: 2009, 2010, 2011, 2012
 Spansk cupgull: 2010, 2011, 2012
 EHF-cupen:
 Vinner: 2009
 Finalist: 2008
 Champions League:
 Finalist: 2011

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Spanske håndballspillere
Spillere i Håndball-VM 2013 for kvinner
Spillere i Håndball-EM 2014 for kvinner
Deltakere for Spania under Sommer-OL 2016
Håndballspillere under Sommer-OL 2016
Spillere i Håndball-EM 2016 for kvinner
Personer fra Pamplona
Fødsler i 1983
Mario Bettini

Mario Bettini (latinisert Marius Bettinus; født 6. februar 1582 i Bologna i Kirkestaten, død 7. november 1657 samme sted) var en italiensk matematiker og astronom. 

Bettini, som var jesuitt (inntrådt i ordenen i 1595) og professor i filosofi, moralteologi og matematikk i Parma, avhandlet i flere av sine verk akustiske og matematisk musikalske emner. 

Månekrateret Bettinus har fått sitt navn etter ham av Giovanni Battista Riccioli i 1651.

Verker 

 Rubenus hilarotragoedia satyropastoralis (Parma 1614)
 Ludouicus. Tragicum syluiludium (Parma 1622)
 Lyceum e moralibus, politicis, ac poeticis (Venezia 1626)
 Florilegium variorum poematum, et dramatum pastoralium (Lyon 1633)
 Apiaria Universae Philosophiae Mathematicae (1642)
 Aerarium Philosophiae Mathematicae (Bologna 1648)
 Recreationum Mathematicarum (Bologna 1659)

Referanser

Litteratur 
 Robert Eitner: Biographisch-bibliographisches Quellenlexikon der Musiker und Musikgelehrten. Bd. 2, 1900, s.v.
 Carlos Sommervogel: Bibliothèque de Compagnie de Jésus. Brüssel & Paris 1890-1909, s.v.
  

Italienske matematikere
Italienske astronomer
Italienske teologer
Italienske filosofer
Italienske musikkteoretikere
Italienske jesuitter
Italienske katolske prester
Personer fra Bologna
Francesco Lana Terzi

Francesco Lana Terzi (født 10. desember 1631 i Brescia, død 26. februar 1687 samme sted) var en italiensk jesuitt og naturforsker.

I 1670 kom han med forløperen til der vi i dag kaller luftballong. Hans idé var å man skulle feste fire stykk lufttomme sfærer i en båtlignende konstruksjon. Hvordan man skulle tømme sfærene hadde han derimot ikke kommet fram til.

Han fikk og utviklet også en ide om blindeskrift.

Verker 
 Prodromo ovvero saggio di alcune inventione nuove premesso all'arte Maestra Opera che prepara il P. Francesco Lana, Bresciano della Compagnia di Giesu. Per mostrare li più reconditi proncipij della Naturale Filosofia, riconosciuti con accurata Teorica nelle più segnalate inventioni, ed isperienze fin'hora ritrovate da gli scrittori di questa materia & altre nuove dell'autore medesimo. – Brescia : Rizzardi, 1670
 Magisterium naturae et artis, opus physicale matematicum. – Brescia : Jo. Maria Ricciardi, 1684-86 [Band 1 & 2] & Parma : H. Rosati, 1692 [Band 3]

Referanser

Litteratur 
 Balthasar Wilhelm: Die Anfänge der Luftfahrt: Lana-Gusmão; zur Erinnerung an den 200. Gedenktag des ersten Ballonaufstieges (8. Aug. 1709 - 8. Aug. 1909), Hamm i. W. 1909
 Ulrich Magin: Luftschiffe im 17. Jahrhundert?, i: JUFOF Heft 158/2005, Seite 60-61
 Flavio Mucia: La nave volante che ha fatto storia, in: Giornale di Brescia vom 10. März 2005, Seite 33
 Carlos Sommervogel: Bibliothèque de la Compagnie de Jésus, première partie: Bibliographie par les pères Augustin et Aloys De Backer; seconde partie: Histoire par le père Carayon, Band 4, Brüssel 1960 (= Erstausgabe von 1893), Seite 1441–1445

Eksterne lenker 
 Schriften von Francesco Lana Terzi im Opac des Servizio Bibliotecario Nazionale (Normeintrag)
 Eintrag bei Pierer
 , auch hier
 
 Das Flugboot auf Briefmarken
 Abbildung des Luftschiffes von Francesco Lana de Terzi

 Abbildung der Blindenschrift von Lana di Terzi
 Kurzer Hinweis zur Blindenschrift von Lana de Terzi

Italienske jesuitter
Italienske oppfinnere
Personer fra Brescia
Kristiansund sykehus

Kristiansund sykehus er et somatisk lokalsykehus i Kristiansund, åpnet i Herman Døhlens vei 1 i 1985. 

Sykehuset har siden 1. januar 2002 vært eid av den norske stat gjennom det regionale helseforetaket Helse Midt-Norge.

Historikk 
På 1890-tallet ga ekteparet Nicolay H. Knudtzon III og Caroline Knudtzon tomten Frueenga til Kristiansund by, for at det kunne bygges sykehus der. Sykehuset stod ferdig våren 1899. Caroline Knudtzons far var distriktslege Martin Tuxen Werring, og doktor Werrings mangeårige engasjement for folkehelsen i byen kan ha bidratt til ekteparets motivasjon for å sørge for at Kristiansund fikk et høyst tiltrengt sykehus.

Fra 2002 til 2011 var Kristiansund sykehus en del av helseforetaket Helse Nordmøre og Romsdal, og siden 2011 har det vært en del av Helse Møre og Romsdal.

19. desember 2014 ble det gjort vedtak om at sykehuset i Kristiansund skal slås sammen med sykehuset i Molde, og at et fellessykehus for hele nordmøre og romsdal skal bygges på Hjelset i Molde.

Referanser 

Helse Midt-Norge
Sykehus i Norge
Helse- og sosialtjenester i Møre og Romsdal
Byggverk i Kristiansund
Etableringer i 1985
1985 i Norge
Martin Ulstein

Martin Lauritz Petter Ulstein  (født 13. desember 1893, død 6. juni 1948) var en norsk bedriftsleder, gründer og ordfører fra Ulstein. Han var nummer 3 av 7 barn av Ole Bretanus Ulstein (1857-1927) og Dina Elisa Larsdatter Osnes (1859-1919)

I 1917 etablerte han selskapet Ulstein Mekaniske Verksted som siden har utviklet seg til industrikonsernet Ulstein Group. Han fikk finansiering ved Ulstein Sparebank, med faren som kausjonist, og kjøpte 800 kvadratmeter grunn fra sin onkel. Han startet verkstedet sammen med svogeren Andreas Flø. Arbeidsoppgavene i starten var å bygge om fiskebåter til motoriserte fartøy for det lokale markedet.

Martin Ulstein engasjerte seg også i lokalpolitikken, og var ordfører i Ulstein kommune for Venstre. Han døde på vei hjem fra et møte i Fylkestinget den 6. juni 1948, uten å ha fått et helt år i ordførerstolen.

Etter bortgangen til Martin Ulstein drev hans ektefelle, Inga Ulstein, selskapet i lengre tid. Alle de seks barna, Dagny, Inger, Magnulf, Kolbein, Idar, og Ragnhild, bidro til å bygge selskapet videre det industrikonsernet det er blitt. Spesielt var det Kolbein og Idar.

Referanser 

Norske gründere
Norske bedriftsledere
Ulstein Group
Ordførere i Ulstein
Venstre-ordførere i Møre og Romsdal
Personer fra Ulstein kommune
Fødsler i 1893
Dødsfall i 1948
Torkild Masvie

Torkild Masvie (født 18. oktober 1956) er siden 25. mai 2017 biskop i Den Lutherske Kirke i Norge. 

Han er en norsk teolog utdannet fra Menighetsfakultetet.  Han har siden tatt videre studier ved Theologische Akademie i Celle, Fuller School of World Mission i Pasadena og The Hebrew University i Jerusalem.

Han har vært seniorpastor i Messiaskirken fra 2005 og lærer ved studieprogrammet «Ad fontes».

Masvie vokste opp i Buenos Aires og Kobe. Etter studiene arbeidet han fra 1983 til 1992  i ulike stillinger i Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag. Deretter var han i 11 år generalsekretær i Caspari Center for bibelske og jødiske studier. I ti år var han i  Jerusalem før han i 2002 dro til USA og var der i tre år for å etablere en avdeling av senteret og en støttevirksomhet der.

Utgivelser 
 Walking with Jesus through the Jewish Calendar Participant's Guide 2005 ISBN 978-0978974213

Eksterne lenker 
 Om Torkild Masvie
 Første bispevigsling i Den Lutherske Kirke i Norge

Norske lutherske teologer
Norske lutherske prester
Norske lutherske biskoper (LKN)
Personer fra Oslo
Personer fra Buenos Aires
Personer fra Kobe
Fødsler i 1956