alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
New England

New England (bokstavelig: «Ny-England») er en region i det nordøstre hjørnet av USA. Boston er regionens forretnings- og kultursenter. Regionen omfatter følgende delstater: Connecticut, Maine, Massachusetts, New Hampshire, Rhode Island og Vermont.

New England var en av de aller første europeiske bosetningene i Nord-Amerika etter den oppgitte norrøne bosetningen i Vinland på begynnelsen av 1000-tallet. Engelske bosettere kom til New England i 1620 for å opprette kolonien Plymouth. Disse var såkalte pilegrimer, religiøse separatister som ikke fant hjemlandets kristendom streng og ren nok. Ti år senere kom en ny gruppe religiøse puritanere som seilte nord for kolonien Plymouth i Boston og opprettet Massachusetts Bay-kolonien i 1630. På slutten av 1700-tallet tok koloniene i New England ledelsen i bekjempelsen av de britiske påleggene av nye skatter uten kolonistenes godkjennelse. Det såkalte teselskapet i Boston var en protest som opprørte britene. De svarte med loven Intolerable Acts som fjernet kolonistenes selvstyre. Konfrontasjonen førte til full krig i 1775, forvisningen av britene fra New England våren 1776 og erklæringen av uavhengighet i juli 1776.

New England tok ledelsen i amerikansk litteratur, filosofi og utdannelse til tross for områdets puritanske bakgrunn. Regionen spilte en framtredende rolle i bevegelsen som forbød slaveri. Det var også den første regionen i USA som ble endret av den industrielle revolusjon.

I dag er New England et betydelig sted for høyere utdannelse, høyteknologi, forskning og medisin, finans og turisme. Boston, kalt «New Englands hjulnav», har alltid vært et dominerende sentrum i regionen; finansielt, kulturelt, intellektuelt og transportmessig. 
Lokalt er hver delstat delt inn i små inkorporerte samfunn kjent som New England-byer, og disse er ofte er styrt ved bymøter. Velgerne har i senere år stemt oftere på liberale kandidater ved delstatlige og føderale valg enn i noen annen region i USA, men var tidligere en bastion for Republikanerne. (Tilsvarende var Sørstatene tidligere en bastion for Demokratene, men har i senere år blitt et kjerneområde for Republikanerne).

New England har det eneste ikke-geografiske regionsnavn som er anerkjent av den føderale regjeringen i USA. Det har blitt opprettholdt en sterk følelse av kulturell identitet som er særegen fra resten av landet, skjønt denne identiteten er paradoksalt nok ofte en kombinasjon av liberalisme med puritanisme, landsens liv med urban industri, og isolasjon med innvandring.

Litteratur 
 Hall, Donald, Burt Feintuch, & David H. Watters, red.: Encyclopedia of New England (Yale U.P. 2005), 1596 ss; the major scholarly resource to the geography, history and culture of the region ISBN 0300100272
 Bartlett, Ray et al.: New England Trips. ISBN 1-74179-728-4
 Berman, Eleanor: Eyewitness Travel Guides New England. ISBN 0-7566-2697-8

Eksterne lenker 
Politiske
 New England Governors Conference
 New England Confederation Alliance 
Historiske
 Historic New England
 Historical Homes – Antique Real Estate

USAs regioner
Santiago Metropolitana

Santiago Metropolitana er en region i Chile. Regionen er det mest befolkede området i landet og her ligger også  Santiago de Chile som er Chiles hovedstad. Her ligger også Chiles største internasjonale flyplass, Arturo Merino Benítez.

Provinser 
Santiago
Chacabuco
Cordillera
Maipo
Melipilla
Talagante

Eksterne lenker 
 

Chiles regioner
Stater og territorier etablert i 1980
1980 i Chile
Rancagua

Rancagua er en by i Chile og hovedstad i Region V O'Higgins. Byen har en befolkning på 218,000 (2004).

Byen er berømt i Chiles historie da den var åsted for Katastrofen ved Rancagua i 1814, der chilenske styrker som sloss for uavhengighet fra Spania, ble nedkjempet. Dette tapet markerte begynnelsen på en periode som kalles Reconquista.

Eksterne lenker 
 Rancagua, offisiell side (spansk)

Byer i Chile
Kommuner i Chile
Per Erik Wallum

Per Erik Wallum (født 25. februar 1950, død 2. desember 1990) var en musiker fra Namsos. Han spilte fløyte, skrev låter og var vokalist i Prudence. Han skrev bl.a. låtene «North in The Country», «Tomorrow May Be Vanished», «Freezing» og «Sommern på Landet».
Senere startet han gruppen Rollaug sammen med blant andre Frode Viken (DDE). På 80-tallet spilte han i visegruppa Nabolaget. Sønnen Stian Wallum (Tugboat) og datteren Kine Wallum (Quintrophenia) har tatt opp den musikalske arven etter at Per Erik døde av kreft i 1990.

Diskografi

Prudence 
 Tomorrow May Be Vanished (1972)
 Drunk and Happy (1973)
 No. 3 (1974)
 Takk te dokk (1975)
 If Only Yesterday Could Be Today, Greatest Hits (1976)
 11/12-75 (1976)
 The Legendary Prudence Tapes, vol.1 (1992)
 Det det va (2005)
 Live Sveriges Radio 17.11.1973 (2018)

Rollaug 
 Rollaug (1981)
 Går og går (1983)

Andre deltagelser 
 Polydor: Ragnarock '73 (1973)
 Karussell: Pop på topp (1973)
 Karussell: Pop på topp Vol. 2 (1974)
 Phonogram: Hør her (1975)
 Polydor: 12 originale norske topper (1976)
 Karussell: Pop på topp Vol. 3 (1976)
 Åge Aleksandersen: Åge Aleksandersens beste (1977)
 Arctic Records: Nye trøndervisan (1980)
 Mariann Records: Alle menn vol. 4 (1981)
 Norsk Plateselskap: Trønder-Rock (1982)
 Polydor: Norsk Rock (1983)
 Åge Aleksandersen: Lys og varme (1984)
 Åge Aleksandersen: Åge Aleksandersens beste (1984)
 Åge Aleksandersen: Sanger (1990)
 Sopp Tape: En tur med Herr Flein – Dop i norsk rock (1993)
 NorDisc: Fine norske sommerlåter 3 (1994)
 NorDisc: Fine norske sommerlåter 4 (1994)
 Åge Aleksandersen: Åges beste 1972-1994 (1994)
 Bare Bra Musikk: Sensurert – 15 sensurerte låter 1966–96 (1996)
 Egmont: Det beste av norsk musikk 1973–1977 (1998)
 Nullskattesnylterne/Tugboat: Shake Hands and Be Friends with Prudence (1999)
 MTG: Æ e trønder æ (2000)
 Åge Aleksandersen: Åge Original (2001)
 NRK/Universal Music: Norsk Rocks Historie Vol. 5: Fra viserock til rock på norsk 1969-1977 (2004)
 NRK/Universal Music: Norsk Rocks Historie Vol. 6: Progressiv rock 1971-1977 (2004)
 Unidisc: Norsk musikk i 100 – Populærmusikk i Norge 1905–2005 (2005)
 Universal Music: Låvedans (2007)
 Universal Music: 96% låvedans 2 (2007)
 Nullskattesnylterne: Skrot (2008)
 Åge Aleksandersen: Åge-boks 1 (2009)
 Universal Music: Ragnarock (2009)
 Thomas Brøndbo: Vi trøng kvarainn (2012)
 Thomas Brøndbo & Nord-Trøndelag Kammerorkester: For kjærlighetens skyld Live (2018)

Norske rockemusikere
Norske fløytister
Personer fra Namsos kommune
Prudence
Fødsler i 1950
Dødsfall i 1990
Carlo Colonna

Carlo Colonna (født 17. november 1665 i Roma i Italia, død 8. juli 1739) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.

Han ble utnevnt til kardinal i mai 1706 av pave Klemens XI.

Han var i grandonkel til kardinalene Marcantonio Colonna den yngre (kreert 1759) og Pietro Pamfili (kreert 1766).

Eksterne lenker
  Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Italienske kardinaler
Medlemmer av Colonnaslekten
Personer fra Roma
Avhengighet

Avhengighet er i medisinsk forstand et syndrom. Det beskriver en tilstand som er preget av visse fysiologiske, kognitive og adferdsmessige fenomener der bruken av en substans, en klasse av substanser eller en adferd, som en gitt person gir en høyere prioritet til fortrengning av annen adferd som han eller hun tidligere syntes hadde stor verdi.

I  ICD-10 skal diagnosen avhengighetssyndrom bare stilles dersom minst tre av følgende kriterier er oppfylt: 
Sterk lyst, eller følelse av tvang, til å innta substansen.
Problemer med å kontrollere inntaket av substansen når det gjelder både å starte inntaket, å avslutte inntaket eller å begrense mengden som inntas.
Fysiologisk abstinens-tilstand som opptrer dersom bruken av substansen opphører eller reduseres, eller viser seg med karakteristisk abstinensyndrom for den aktuelle substansen, eller gjennom bruk av samme eller beslektet stoff for å lindre eller unngå abstinenssymptomer.
Toleranseutvikling, slik at større doser må til for å gi samme effekt som tidligere.
Økende likegyldighet i forhold til andre gleder og interesser. Økende tid brukt på å skaffe seg substansen, på å bruke den, eller på å komme seg i form etter bruken av den. 
Adferden og bruken fortsettes selv om det tilkommer åpenbare tegn på skadelige konsekvenser.

Referanser

Eksterne lenker  
 Ung.no om avhengighet 
 Avhengighet og mentale lidelser
 Regionalt kompetansesenter for dobbeltdiagnose rus og psykiatri
 Helsebibliotekets sider om rus og avhengighet
 Hva er avhengighet? Oversiktsartikkel fra SIRUS om forskning på avhengighet 

 
Følelser
1000 artikler enhver Wikipedia bør ha
Giovanni Battista Salerni

Giovanni Battista Salerni (født 24. juni 1671 i  Cosenza i Italia, død 30. januar 1729 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han ledsaget den senere kardinal Annibale Albani på et oppdrag til Sachsen og Polen for å sikre kirkens beskyttelse i de områder. I Polen lyktes det ham å konvertere Fredrik August, sønn av den polske konge August II av Polen fra kalvinismen. 

Han ble utnevnt til kardinal i november 1719 av pave Klemens XI, med Santa Prisca som tittelkirke.

Italienske kardinaler
Italienske jesuitter
Personer fra Cosenza
Franjo Komarica

Dr. Franjo Komarica (født 1946 i Banja Luka i Bosnia-Hercegovina i Den føderale republikk Jugoslavia) er en kroatisk romersk-katolsk geistlig fra Bosnia-Hercegovina. Han er siden 1985 biskop av Banja Luka. Han studerte teologi i Innsbruck, ble presteviet i 1972, virket senere som teologiprofessor, og var lenge yngste medlem av bispekonferansen i Roma. Han ble også president for den bosniske bispekonferansen.

Under krigen i Bosnia-Hercegovina (1992–1993) var størstedelen av hans bispedømme under bosnisk-serbisk kontroll og åsted for systematiske ødeleggelser og etnisk rensning. Biskop Komarica gjorde i denne perioden en stor innsats for å redde liv, såvel katolske som andre. Han har mottatt en rekke æresbevisninger for sin innsats, fra bl.a. Den europeiske union og Europabevegelsen, og i 2005 mottok han Franz-Werfel-Menschenrechtspreis fra Zentrum gegen Vertreibungen.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
 Pave Leo XII (1760-1829) *1794
 Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) *1826
 Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) *1839
 Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) *1861
 Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) *1886
 Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) *1901
 Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) *1919
 Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) *1933
 Pave Johannes Paul II (1920-2005) *1958
 Biskop Franjo Komarica (1946-) *1989

Referanser

Eksterne lenker 
 Franjo Komarica får Franz-Werfel-Menschenrechtspreis

Kroatiske katolske biskoper
Bosniske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Personer fra Banja Luka
Sipadan

Sipadan (malayisk og indonesisk: Pulau Sipadan, engelsk: Sipadan Island)  er en øy i den malaysiske delstaten Sabah. Øya ligger i Celebessjøen, om lag 35 kilometer sør for Semporna på Borneos vestkyst. Etter en strid mellom Malaysia og Indonesia om øyas suverenitet, avgjorde FNs internasjonale domstol i Haag i desember 2002 at Sipidan, og den noe mindre Ligitan, skulle tilhøre Malaysia.

Sipadan har et areal på 0,13 kvadratkilometer. Øya er formet av koraller som har vokst på toppen av en utdødd vulkan. Selve øya er kledd med tett regnskog og har et omkringliggende korallrev hvor der er registrert over tre tusen arter fisk og flere hundre korall-arter. Sipadan var ubebodd frem til 1980, da den ble utviklet til et turistmål for dykkere.

Turisme 

Dykkerturismen er Sipadans største inntektskilde. Øya ble gjort spesielt kjent i 1983 etter Jacques-Yves Cousteaus naturdokumentar Ghost of the Sea Turtles. I 1992 hadde øya fem turistresorter og i 1997 ble den regnet som en av de stedene i Malaysia med størst turisttilstrømning, noe som utgjorde en stor trussel for miljøet. 

Den 23. april 2000 ble 21 turister bortført, fra Sipadan til den filippinske øya Jolo, av væpnede menn tilhørende separatistgruppen Abu Sayyaf. Gislene ble etter lang tid løslatt, den siste den 11. juni 2003. 

I 2004 vedtok Malaysias regjering, grunnet økologiske hensyn, at alle dykkeroperatører skulle flytte bygningsstrukturer fra øya innen 31. desember samme år. Strukturene ble flyttet til Mabul. I 2008 ble det innført en begrensning på 120 tillate dykkere hver dag på Sipadan. I 2005 var de eneste innbyggerne på Sipadan et par observatører tilhørende Malaysias naturdepartement.

Sipadan regnes i en rekke sammenhenger som blant de fremste dykkerlokalitetene i verden. En av opplevelsene er dykking i skillpaddegraven, en grotte under havet med flere tuneller som gjør at skilpaddene blir desorienterte og drukner. Grotten er full av skjelletter.

Sipadan marine nasjonalpark 

I 1933 ble Sipadan erklært som fuglefredningsområde av de britiske myndighetene. Øya var et viktig stopp for trekkende fugler, som blant annet ørkenlo, strandsnipe og grønnstilk. I 1964 ble øya en del av Sabahs skilpaddeeggreservat, et viktig tiltak for å gi vern til skilpaddene på øya.

Sipadan marine nasjonalpark (Sipadan Marine Park) ble opprettet den 1. oktober 2009. Nasjonalparken består kun av øyas areal, med mål om å utvide den med et 168 kvadratkilometer stort havområde i tillegg. Parken hadde  besøkende i 2012.

Sipadan har store forekomster av karetter, barracudaer, hestmakreller, djevelskater, skater, hammerhai og hvalhai.

Se også 
 Liste over nasjonalparker i Malaysia

Referanser

Kilder 
 Nettstedet til Sabahs regjering. Diving sites.  . A Brief History of Pulau Sipadan.

Eksterne lenker 
 Sipadan.com 
 The Sabah Parks Board of Trustees 
 Malaysia Marine Protected Areas 
 

Øyer i Malaysia
Øyer i Stillehavet
Turisme i Asia
Sabah
Malaysias historie
Indonesias historie
Tidligere omstridte områder
Kurt Hamrin

Kurt «Kurre» Hamrin (født 19. november 1934 i Stockholm) er en tidligere svensk fotballspiller. Han er nummer seks på listen over alle tiders toppscorere i Italias Serie A.

Kurt spilte først for AIK i Sverige. I 1956 gikk han til Juventus og spilte 23 kamper i sin eneste sesong der. Deretter gikk han til Padova, hvor han scoret 20 mål på 30 kamper. Deretter spilte han for Fiorentina i ni år (fra 1958 til 1967). I løpet av denne tiden scoret han 150 mål på 289 Serie A-kamper. I 1967 gikk han til AC Milan, hvor han spilte to sesonger, og var med på å vinne ligaen i 1968. Hans siste klubb var Napoli, hvor han spilte fra 1969.

Hamrin spilte 32 landskamper for  og scoret 17 mål.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Svenske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 1958
Fotballspillere for AIK
Fotballspillere for Juventus FC
Fotballspillere for Calcio Padova
Fotballspillere for ACF Fiorentina
Fotballspillere for AC Milan
Fotballspillere for SSC Napoli
Vinnere av Mesterligaen i fotball for menn
Personer fra Stockholm
Fødsler i 1934
Vedaene

Vedaene er en av de eldste indiske tekstene vi kjenner. De utgjør en vesentlig del av grunnlaget for hinduismen, og gjenspeiler tro og fortellinger fra vedisk mytologi. På Sanskrit betyr ordet Veda «viten» eller «kunnskap», og ordet er beslektet med ordet visdom. 

Selv om lite av dagens levende hinduisme finnes uttrykt i vedaene, og få av de gudene som nevnes i nyere hinduisme er nevnt der, regnes helligholdelse av vedaene som et kjennetegn på sann hinduisme.  

Vedaene fant antakelig sin nåværende form i det siste årtusen før vår tid, men de bygger på langt eldre tradisjoner. De er ført videre i muntlig form, og ble nedtegnet rundt vår tidsregnings begynnelse. 

Vedaene består av fire tekstsamlinger; i kronologisk orden Rigveda‚ Yajurveda, Samaveda og Atharvaveda. Rigveda er den eldste og mest omfattende av disse. 

De opprinnelige tekstene beskriver offerhandlingene og deres religiøse begrunnelser i det prehistoriske samfunnet i Nord-India. En sentral del av dette er påkallelse og lovprisning av en rekke guder, som Agni, Indra og Varuna og den kultiske planten soma. Det er vanlig å anta at tekstene er forfattet av presteskapet i den ariske nomadekulturen som dukket opp i Nord-India rundt år 1500 før vår tid, og som erstattet den tidligere Indus-kulturen. Den seinere hinduismen har tatt opp i seg elementer fra begge disse kulturene, og flere andre gamle kulturer som vi kjenner mindre til. 

Til hver av de fire gruppene av vediske hymner er det knyttet ulike samlinger av kommentarer og utlegninger som  (i historisk rekkefølge) kalles henholdsvis brahmanaer, aranyakaer og upanishader. De yngste tekstene, upanishadene, er de lettest tilgjengelige, og finnes i mange utgaver på de fleste språk.

Litteratur 
 Vediske skrifter. Utvalg og innledende essay av Signe Cohen; oversatt av Signe Cohen og Rasmus Reinvang. XXX, 489 sider. Bokklubben, 2003. (Verdens Hellige Skrifter; 19) ISBN 82-525-4120-8

Hinduistiske tekster
Ådal prestegjeld

Ådal prestegjeld er et tidligere prestegjeld i Ringerike prosti og ble eget prestegjeld ved kgl. resolusjon i 1857, utskilt fra Norderhov prestegjeld, med Viker kirke som sognekirke. Bare Viker kirke omtales i skriftlige kilder fra middelalderen, men før reformasjonen hørte Viker kirke til Nes anneks, som da lå under Hole prestegjeld. Senere ble det imidlertid Hval kirke på Hallingby som var sognekirke i gjeldet.

Prestegjeldet dekket Ådal i Ringerike kommune og omfatter deldistriktene Ytre Ådal i sør, Nes i Ådal i nord og Vestre Ådal i vest.

Prestegjeldene ble faset ut under omstruktureringene i Den norske kirke på 2000-tallet. Kirkesognene er grunnenhetene i kirken og disse er organisert i kirkelig fellesråd. Menighetsprester har ett eller flere kirkesokn som tjenestested og hele prostiet som tjenestedistrikt.

Sognene 

 Ådal prestegjeld
 Ytre Ådal sogn
 Hval kirke (sognekirke/hovedkirke)
 Nes sogn
 Nes kirke (sognekirke)
 Viker sogn
 Viker kirke (sognekirke)

Se også 
 Hval, Viker og Nes menighet

Eksterne lenker 
 Arkivverket om Buskerud fylkes sognehistorie

Tidligere prestegjeld i Ringerike prosti
Ådal
Hole prestegjeld

Hole prestegjeld var et prestegjeld i Ringerike prosti og dekket Hole kommune i Buskerud. Prestegjeldet har vært eget gjeld siden før svartedauden i 1349, men ble etter denne hendelsen lagt inn under Norderhov prestegjeld. Det ble utfaset i forbindelse med omstruktureringene i Den norske kirke på 2000-tallet.

I 1560 kan man fortsatt lese at det er presten i Norderhov kirke som får tienden. I biskop Jens Nilssøns liste fra 1590-årene er Hole fortsatt ført opp som anneks til Norderhov, noe som blir stadfestet også på 1590-tallet. Omkring 1600 blir imidlertid Hole igjen eget prestegjeld.

I lang tid hørte også Lunder kirke på Sokna, Viker kirke i Vestre Ådal og Tyristrand kirke på Tyristrand til Hole prestegjeld, men disse ble senere lagt inn under Norderhov prestegjeld.

Prestegjeldene ble faset ut under omstruktureringene i Den norske kirke på 2000-tallet. Kirkesognene er grunnenhetene i kirken og disse er organisert i kirkelig fellesråd. Menighetsprester har ett eller flere kirkesokn som tjenestested og hele prostiet som tjenestedistrikt.

Sogn 
 Hole kirkesogn 
Hole kirke (sognekirke)
Bønsnes kirke (lovekirke/gavekirke)
Sollihøgda kapell

Eksterne lenker
 Menighetens nettside

Tidligere prestegjeld i Ringerike prosti
Hole
Colt’s Manufacturing Company

Colt's Manufacturing Company er en amerikansk våpenprodusent etablert i 1847. 

De produserer hovedsakelig håndvåpen, og da mest pistoler og revolvere. Colt er en av verdens mest kjente og eldste våpenprodusenter. Det mest kjente colt-våpenet er Colt Single Action Army Revolveren (Colt Peacemaker) og pistolen Colt M1911.

Etter økonomiske vansker har Colt lagt om driften og er blitt delt i to selskaper, ett som produserer militære våpen på kontrakt for det amerikanske forsvaret, hovedproduktet er den kjente amerikanske rifla M16 som har vært i bruk siden 1964.  I våre dager produseres kortere karabinversjoner av denne rifla, mest kjent er M4.

Det sivile produksjonsselskapet har konsentrert driften om noen få modeller, etter at produksjon og omsetning av Colt håndvåpen sank dramatisk på 1990-tallet.

I våre dager produseres noen få modeller av Colt 1911, noen få modeller av 1873 Model P og en eneste modell av Colts double-action revolvere, Colt Python.

Colt kjøpte Diemaco 20. mai 2005. Diemaco heter nå Colt Canada og produserer flere AR-15 kloner.

Det ser ikke ut til at Colt er i stand til å få tilbake den viktige posisjon man en gang hadde i amerikansk våpenproduksjon, det er fortsatt et åpent spørsmål om man kommer til å bestå etter utløpet av de militære kontraktene som har holdt liv i selskapet siden ca. 1995.

Utvalgte pistoler 
 Colt M1900
 Colt M1902
 Colt M1903 Pocket Hammer
 Colt M1903 Pocket Hammerless
 Colt M1911

Utvalgte revolvere 
 Colt New Service
 Colt Single Action Army Revolver
 Colt Python

Eksterne lenker 
 

 
Selskaper etablert i 1847
1847 i USA
Selskaper etablert i 1836
Tunsberg bispedømme

Tunsberg bispedømme er et bispedømme innen Den norske kirke som omfatter menighetene i Vestfold og Buskerud, med Tønsberg domkirke som bispesete. Det er organisert i 10 prostier, 34 kirkelig fellesråd og 113 kirkesokn. Bispedømmet ble opprettet i 1948, etter at Odelstinget den 24. november 1947 vedtok at Buskerud og Vestfold skulle utgjøre et nytt bispedømme, og at Tønsberg skulle være bispesete. Disse fylkene lå tidligere under Oslo bispedømme.

Alt i 1936 ble det reist spørsmål om Oslo bispedømmes størrelse og håndterlighet, og et bispemøte foreslo å skille ut Buskerud og Vestfold for å lette arbeidet der. Det ble imidlertid ikke noe mer før etter at andre verdenskrig var over, da 250 prester i bispedømmet sendte en henstilling om å ta opp igjen spørsmålet. Blant annet ble det vurdert om et eventuelt nytt bispedømme skulle legges til Drammen eller Tønsberg. Når det ble Tønsberg skyldtes trolig dette byens lange forhistorie, og kanskje det faktum at Drammen var litt for nær Oslo. På Teie utenfor Tønsberg hadde det dessuten vært biskop i middelalderen.

Den 8. mars 1948 nominerte det nyvalgte bispedømmerådet tre kandidater til det forestående bispevalget. Residerende kapellan Bjarne Skard fikk flest stemmer og ble utnevnt til Tunsbergs første biskop. Han trådte i funksjon 1. juli 1948, og kong Haakon VII var til stede ved bispevigslingen i Tønsberg domkirke 20. juni samme år.

Prostier  i Tunsberg bispedømme 
 Tønsberg domprosti
 Drammen prosti
 Eiker prosti
 Ringerike prosti
 Hallingdal prosti
 Kongsberg prosti
 Nord-Jarlsberg prosti
 Larvik prosti
 Sandefjord prosti

Biskoper i Tunsberg 

 Bjarne Skard 1948–1961
 Dagfinn Hauge 1961–1978 
 Håkon E. Andersen 1978–1990
 Sigurd Osberg 1990–2002
 Laila Riksaasen Dahl 2003–2014
 Per Arne Dahl 2014–2018
 Jan Otto Myrseth 2018–

Se også 
 Liste over sogn i Tunsberg bispedømme
 Liste over norske biskoper

Eksterne lenker 
 Tunsberg bispedømme

 
Religion i Vestfold og Telemark
Religion i Viken