alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ford’s Theatre

Ford's Theatre er et teater i Washington, D.C. der Abraham Lincoln ble myrdet i 1865. 

Bygningen var opprinnelig fra 1833 en baptistkirke, men ble omgjort til  teater i 1861. I  1862 ble den rammet av brann, men den ble gjenåpnet året etter.

Det var på Ford's Theatre at president Abraham Lincoln ble offer for et attentat på langfredagen den 14. april 1865, da han satt i statslosjen og så på stykket Our American Cousin; han døde neste dag. Dåden ble utført av den velkjente skuespilleren John Wilkes Booth. Booth, som hadde støttet Sørstatenes konføderasjon, trengte seg  inn i losjen, skjøt Lincoln i hodet, og hoppet så ned på scenen, hvorved han brakk beinet, mens han ropte ut «Sic semper tyrannis». Booth klarte å flykte fra bygningen, men ble fakket kort etter.

Teateret ble senere overtatt av amerikansk militær og ble blant annet arkiv. Bygningen var  arméhistorisk museum årene 1866–1887. Det ble deretter kontor for krigsdepartementet. I 1893 brøt taket sammen, og 22 tjenestemenn omkom og 68 ble skadet; det oppstod da rykter at det hvilte en forbannelse over lokalet. Siden 1970 har det igjen vært teater, og bygningen i seg selv er et nasjonalt minnesmerke.

Teatre i USA
Byggverk i Washington, D.C.
Etableringer i 1861
Kunst og kultur i 1861
1861 i USA
Politikk i 1865
Schack von Staffeldt

Adolph Wilhelm Schack von Staffeldt (født 28. mars 1769 i Gartz på Rügen i Tyskland, død 26. desember 1826) var en dansk gullalderdikter og amtmann. 

Historien om den tyskfødte Schack von Staffeldt er historien om å komme for sent. Mer presist et år, som var den tiden som gikk fra Adam Gottlob Oehlenschläger ga ut sin diktsamling Digte 1803 (egentlig utgitt ved juletider 1802, men på førsteutgaven står det 1803) til Staffeldt utga sin debutsamling Digte 1804. Der Oehlenschläger ble dyrket og hyllet som nasjonaldikter, kom Staffeldt aldri til å spille den store rollen i samtiden. 

von Staffeldts karriere som dikter varte bare i  fem år og han utga kun to samlinger med dikt. Det er imidlertid ikke bare tiden som utgjør forskjellen på Oehlenschläger og Staffeldt. Der Oehlenschläger var nasjonalromantisk og i sine dikt både imiterte folkevisenes måte å skrive på og brukte emner fra den folkelige overtro, var Staffeldt nyplatonist. Han avskydde motpartens begeistring for oldtiden. Hans dikt behandler splittelsen mellom jorden og det ideelle rike; det er dikterens oppgave å forbinde disse to adskilte enhetene. Han er derved betydelig mer radikal med henblikk på sitt syn på diktningen og dikterens rolle enn Oehlenschläger. 

von Staffeldts morsmål var tysk, men han skrev dikt på dansk. At hans diktning ikke gikk i glemmeboken er takket være blant annet Georg Brandes. I boken Det moderne Gjennembruds Mænd skrev Brandes et essay hvor han redegjorde for de moderne trekk i Staffeldts diktning. 

von Staffeldts dikt Indvielsen er tatt opp i den danske kulturkanonen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Biografi i Kalliope
 Arkiv for dansk litteratur
 

Danske lyrikere
Embets- og tjenestemenn
Den danske gullalder
Personer med enkeltverk i den danske kulturkanonen
Personer fra Rügen
Slaget ved Berezina

Slaget ved Berezina (fransk: bataille de la Bérézina; russisk: сражéние на Березинé – srazjenije na Berezine; hviterussisk: бітва на Бярэ́зіне – bitva na Bjarezinje) var et slag under Napoleonskrigene mellom 26. og 29. november 1812. Slaget stod mellom hovedstyrken av La grande armée under Napoleon Bonaparte og tre russiske arméer om et kryssningspunkt over elva Bjarezina.

Bakgrunn
De franske styrkene hadde tapt slaget om Krasnoi to uker tidligere og var i tilbaketrekkning. Vinteren var i full sving, og Napoleon og hans generalstab ønsket å redde så mye som mulig av La grande armée tilbake til Polen. Planen var å krysse elva på isen, men noen dagers mildvær hadde svekket isen slik at den ikke var mulig å krysse til fots. Napoleons ingeniører bygget flere pontongbroer over elva, og de russiske styrkene angrep den allerede svekkede franske hæren.

Slaget
Selve pontongbroen ble var påbegynt dagen før slaget. Mange va ingeniørene frøs ihjel i det kalde vannet. Broen ble omkring 100 meter lang og ganske smal. I løpet av 26. november brøt broa sammen, men den ble reparet og kanonene ble fraktet over for å gi dekningsild fra den vestlige bredden. I løpet av dagen. I løpet av 27. november kom Napoleon og flere av de viktigste armekorpsene over. Corps IX under Marshal Victor forsvarte det østlige brohodet. På kvelden trakk de russiske styrkene seg tilbake

Dagen etter tok mindre organiserte deler av hæren og mange av de sivile følgerene fra marketenteriet seg over. I løpet av dagen brøt det ut panikk, og flere hundre soldater og sivile ble trampet ihjel eller falt av broen og druknet eller frøs ihjel.

Natt til 29. november var alle de organiserte delene av hæren kommet over. General Jean Baptiste Eblé nektet imidlertid å brenne broen slik Napoleon hadde beordret, fordi det stadig kom grupper av franske etternølere. Først på morgenen halv ni ble broen brent, og etterlot tusner av franske soldater og sivile som ble tatt til fange eller masakrert av de russiske styrkene.

Ettervirkninger
Slaget hadde ingen klare vinnere. De franske styrkene klarte å trekke seg tilbake over Bjarezina, men led fryktelige tap. Slaget var usedvanlig blodig, og de franske styrkene mistet 20-30 tusen, og minst like mange sivile fra marketenteriet. De russiske tapene var på rundt 10 tusen. Russerene hadde mulighet til å angripe pontogbua direkte, men valgte å la være. Britiske observatører hadde ivret for en mer aktiv rolle fra russerenes side, men den russiske kommanadanten Kutuzov fortalte den britiske liaisonoffiseren Robert Wilson at de ikke hadde noe ønske om å nedkjempe Napoleon fullstendig, siden britene da ville kunne bli for dominerende på verdensarenaen.

Se også 
Beresinalied

Referanser

Slag under Napoleonskrigene
Konflikter i 1812
1812 i Russland
IBooks

iBooks er et e-bokprogram som er laget av Apple. Programmet var opprinnelig laget for iPad, og ble utigitt i forbindelse med iPad-lanseringen i januar 2010, men i juni samme året ble det også tilgjengelig for iPhone og iPod touch (rett etter iOS 4 ble lansert).
For å lese bøker med iBooks kan en enten kjøpe bøker fra iBooks' egen butikk, iBookstore, eller legge til egne bøker (ePub-fil) via iTunes.

iBookstore 
iBookstore er en bokbutikk som er innebygd i iBooks. Der kan en kjøpe bøker, og også finne gratis bøker. Butikken ligner veldig på iTunes og App Store for iPad, iPhone og iPod touch, både på utseendet og måten en navigerer på.

Per 4. mai 2011 er det ikke mulig for kjøp av bøker i Norske iBookstore. Det er derimot ventet at noen av de norske forlagene snart vil tilby bøker på dette markedet. Foreløpig er kun eldre, gratis bøker hvor opphavsretten er «utgått» tilgjengelige – for eksempel Villanden av Henrik Ibsen.

Eksterne lenker 
 

Apple-programvare
Storøy (Rørholtfjorden)

Storøy er ei innlandsøy helt sør i Rørholtfjorden i Bamble kommune i Telemark. Rørholtfjorden er en del av innsjøen Toke, som i hovedsak ligger i Drangedal kommune.

Øya er omtrent en kilometer lang, og omtrent 250 meter på det bredeste. Høyeste punkt er 128 meter over havet (ca. 67-72 meter over Tokes regulerte overflate). Øya, som i dag er fraflyttet, har hatt gårdsdrift siden 1600-tallet. Gårdsanlegget, som ligger nord på øya, er holdt i god stand, og ble valgt som innspillingssted for sesong syv av TV 2s reality-serie Farmen og sesong én av Farmen kjendis.

Øyer i Bamble
Bosetninger i Bamble
Tidligere bosetninger i Vestfold og Telemark
Innlandsøyer i Norge
Kjærlighetslandet

Kjærlighetslandet er et musikkalbum med Halvdan Sivertsen fra 1994.

Sporliste
 «Hvis du vil ha mæ» (Sivertsen)
 «Vi vil leve lenge» (Sivertsen)
 «Som en engel» (Sivertsen)
 «Første gang» (Sivertsen)
 «Varm kakao, fjernkontrollen og Fantomet» (Sivertsen)
 «Hr. Petter til Alstahaug» (Sivertsen)
 «Sverre nord i verret» (Sivertsen)
 «Værsjuk» (Sivertsen)
 «Bruremarsj fra Lødingen» (Sivertsen)
 «Bare Hurtigruta går» (Sivertsen)
 «Røtter» (Sivertsen)
 «Kjærlighetslandet» (Sivertsen)

Medvirkende

Musikere
 Halvdan Sivertsen - sang, gitar, låtskriver
 Børge Petersen-Øverleir - gitarer
 Einar Thorbjørnsen - tangentinstrumenter
 Bård Bergrabb - bass
 Rune Mathisen - trommer, perkusjon
 Susanne Lundeng - fele
 Geir Otnæs - trekkspill
 Hans Fredrik Jacobsen - fløyte
 Gjermund Silset - bass på Sverre nord i verret
 Elisabeth Moberg - kor
 Kari Iveland - kor
 Per Øystein Sørensen - kor
 Geir Rebbestad - kor

Andre medvirkende
 Svein Gundersen - musikalsk leder og produsent
 Ingar Helgesen - tekniker
 Jan Roberg - tekniker
 Arvid Larsen - fotograf
 EGG - coverdesign

Eksterne lenker
 Kjærlighetslandet

Musikkalbum fra 1994
Halvdan Sivertsen-album
40+

40+ er en samleplate utgitt av Halvdan Sivertsen i 2005. Albumet inneholder noen nye låter.

Sporliste

CD 1

 «En gang te» (Sivertsen), (Ny låt)
 «Nordaførr vårvisa» (Sivertsen), (Nordaførr)
 «Kjærlighetsvisa» (Sivertsen), (Nordaførr)
 «Sangen om i morra» (Sivertsen), (Sangen om i morra)
 «Josefs julevise» (Sivertsen), (Sangen om i morra)
 «Amerika» (Sivertsen), (Amerika)
 «Aleina» (Sivertsen), (Amerika)
 «Levende lyd» (Sivertsen), (Amerika)
 «Speil» (Sivertsen), (Amerika)
 «Charlie» (Sivertsen), (Amerika)
 «Hus ved havet» (Sivertsen), (Ny og naken)
 «Tenne på musikk» (Sivertsen), (Ny og naken)
 «...din egen vei» (Sivertsen), (Ny låt)
 «Frihet» (Sivertsen), (Ny og naken)
 «Sommerfuggel i vinterland» (Sivertsen), (Ny og naken)
 «Fin morra» (Sivertsen), (Ny og naken)
 «Førr ei dame» (Sivertsen), (Førr ei dame)
 «Kjerringøy» (Sivertsen), (Førr ei dame)
 «Tom snart ti» (Sivertsen), (Førr ei dame)
 «Små ord» (Sivertsen), (Førr ei dame)
 «Prøv igjen» (Sivertsen), (Førr ei dame)

CD 2

 «Lyst hele natta» (Sivertsen), (Førr ei dame)
 «Venner» (Sivertsen), (Typisk norsk)
 «Ti tusen tommeltotta» (Sivertsen), (Hilsen Halvdan)
 «Sverre nord i verret» (Sivertsen), (Kjærlighetslandet)
 «Som en engel» (Sivertsen), (Kjærlighetslandet)
 «Hvis du vil ha mæ» (Sivertsen), (Kjærlighetslandet)
 «Hr. Petter til Alstahaug» (Sivertsen), (Kjærlighetslandet)
 «Varm kakao, fjernkontrollen og Fantomet» (Sivertsen), (Kjærlighetslandet)
 «Vi vil leve lenge» (Sivertsen), (Kjærlighetslandet)
 «Kjærlighetslandet» (Sivertsen), (Kjærlighetslandet)
 «Bruremarsj fra Lødingen» (Sivertsen), (Kjærlighetslandet)
 «Himmelen e havet» (Sivertsen), (Helt Halvdan)
 «Messias mot messias» (Sivertsen), (Helt Halvdan)
 «Maja» (Sivertsen), (Helt Halvdan)
 «Savna dæ» (Sivertsen), (Helt Halvdan)
 «Øyan dine» (Sivertsen), (Tvil, håp og kjærlighet)
 «Lovise Lind» (Sivertsen), (Tvil, håp og kjærlighet)
 «Sola i desember» (Sivertsen), (Tvil, håp og kjærlighet)
 «Samtidig» (Sivertsen), (Tvil, håp og kjærlighet)
 «Tvil håp og kjærlighet» (Sivertsen), (Tvil, håp og kjærlighet)

Kilder 
Omtale hos rockipedia.no

Musikkalbum fra 2005
Halvdan Sivertsen-album
Norske samlealbum
Mmm … Prepare to Be Swayed

Mmm ... Prepare to Be Swayed er debutalbumet fra Sway (Espen Lind), utgitt i 1995.

Sporliste
 «Driven By the Devil»
 «Yum Yum Gimme Some»
 «Leather»
 «Sweat»
 «Bisexual Teens»
 «Missing Her Then»
 «The Last Day of My Life»
 «Blast Yer Brain»
 «American Love»

Eksterne lenker 
 

Debutalbum fra 1995
Espen Lind-album
Hans van Steenwinckel den eldre

Hans van Steenwinckel den eldre (født ca. 1545, død 1601), var en flamsk-dansk arkitekt og billedhugger. 
Han ble født i Antwerpen som sønn av den nederlandske arkitekten Lourens van Steenwinckel, og ble antagelig innkalt til Danmark omkring 1578 av byggmesteren Anthonis van Obbergen for å hjelpe til med Kronborg slott. 

Han arbeidet på flere markante bygninger, som f.eks. Slangerup kirke, Tycho Brahes Uranienborg på Hven, St. Petri kirke og Helligåndskirken i København samt festningsanlegg som Akershus, Varberg, Halmstad og Christianopel.

Han er far til de to arkitektene og billedhuggerne Lorenz van Steenwinckel og Hans van Steenwinckel den yngre samt farfar til Hans van Steenwinckel den yngste.

Han døde i Halmstad og ligger begravet i unionskirken Sankt Nikolai i samme by.

Referanser

Kilder 
 Kollberg, Ludvig: S:t Nikolai kyrka i Halmstad, Halmstad, 1996

Danske arkitekter
Fødsler i 1545
Dødsfall i 1601
Panagra

Pan American-Grace Airways, bedre kjent som Panagra, var et amerikansk flyselskap, etablert som et Fellesforetak mellom Pan American World Airways og Grace Shipping Company.

Historie
Panagra opererte flyvningen mellom United States og land i Sør-Amerika omkring  Andesfjellene, så langt syd som Buenos Aires og Santiago de Chile. Selskapet ble grunnlagt i 1929, med base i Lima i Peru. Aksjekapitalen var likt fordelt mellom Pan Am og Grace & Co. Selskapet ble opprettet for å konkurrere med SCADTA, et tyskeiet selskap og hadde en halvveis monopolistisk stilling for flytrafikken på Sør-Amerika gjennom 1940- og 1950-tallet.

Mellom Pan Am og Panagra var det avtalt at Pan Am skulle operere flyvninger mellom US og østkysten av Sør-Amerika, mens Panagra skulle betjene byene på vestkysten (Colombia, Ecuador, Bolivia, Paraguay, Chile, Peru og Buenos Aires). Etter 36 år med et vellykket samarbeide besluttet likevel Pan Ams president i 1965, Juan Trippe, at det var på tide å avslutte og solgte sin 50% eierandel i Panagra til Braniff International Airways. Panagra sluttet seg sammen med Braniff International og tok Braniffs navn i mars 1967. Braniff opererte med hell alle Panagras ruter til Sør-Amerika med de nye DC-8 frem til 1982, da Braniff gikk konkurs. Rutene på Sør-Amerika ble kjøpt opp av Eastern Air Lines som fortsatte å operere med sine egne piloter, men beholdt Panagras bakkepersonell og kabinpersonale. Da også Eastern måtte melde pass og gikk konkurs i tidlig på 1990-tallet ble rutene kjøpt opp og operert av American Airlines frem til i dag.

PANAGRA var flere ganger utpekt som det beste flyselskap i Sør-Amerika. Dets DC-8 (de første jet-flyene de opererte) hadde som et av få flyselskapet køyer på første klasse og dets First Class regnes som forløperen til det som i dag benevnes Premium First Class.

Eksterne lenker
 Pan American-Grace.com
 The Early Days of Panagra 

Søramerikanske flyselskaper
Tidligere flyselskaper fra USA
Flyselskaper etablert i 1929
Selskaper opphørt i 1967
1929 i USA
1967 i USA
Svartehavsflåten

Svartehavsflåten (russisk: Черноморский флот) er en del av den russiske marine som er stasjonert i Svartehavet og opererer i dette, Azovhavet og Middelhavet. Flåtens hovedkvarter ligger i Sevastopol.

Bakgrunn 
Flåten ble etablert 13. mai 1783 av Grigorij Potemkin, samtidig med at byen og flåtebasen Sevastopol ble etablert. Disse tiltakene var en del av konsolideringen og utviklingen av de nye store områdene som Det russiske keiserriket hadde sikret seg langs Svartehavet etter Küçük Kaynarca-traktaten og besettelsen av Krim-khanatet under ledelse av Potemkin, samme året som flåten ble etablert.

Historie

Keiserdømmet 
Flåten har siden den ble etablert, hatt en stor politisk og militær betydning for Russland. Allerede de første årene var den viktig i å sikre russisk innflytelse og kontroll i det sørøstlige Europa, og vant allerede i 1790 en viktig sjømilitær seier over Det osmanske riket i slaget ved Kertsjstredet under den russisk-tyrkiske krig (1787–1792).

Til tross for at fredsavtalen fra Paris etter Krimkrigen slo fast at Svartehavet skulle være demilitarisert, fikk området snart et russisk militært nærvær etter krigen.

Etter det smertelige nederlaget i den russisk-japanske krig, hvor store deler av den russiske marine ble utslettet, brøt det ut et opprør på panserkrysseren «Potemkin» i 1905, noe som senere viste seg å være en viktig gnist både i forhold til 1905-revolusjonen og den senere revolusjonen i 1917.

Under første verdenskrig var det en rekke sammenstøt mellom Svartehavsflåten og fartøyer fra Det osmanske riket.

Sovjettiden 
Under den russiske borgerkrigen ble store deler av flåten konfiskert av vestmaktene. Noen av disse ble overlevert på 1920-tallet, men de fleste ble erstattet av en storstilt nybygging og modernisering. 

Etter det tyske angrepet på Sovjetunionen under andre verdenskrig ble flåtens aktiviteter koordinert med Den røde armé, særlig under beleiringen av Odessa og slaget om Sevastopol.

Under Jom kippur-krigen i 1973 ble flåten sendt ut i Middelhavet for å balansere nærværet fra United States Navy.

Dagens flåte 
Flåtebasen ligger i Søndre militærdistrikt, men er direkte underlagt Forsvarsdepartementet (Russland) gjennom Russlands marine.

Eksterne lenker 
 

Etableringer i 1783
Russlands historie
Russlands marine
Russiske flåter og flotiljer
Folkeavstemningen i 2000 om Danmarks deltagelse i eurosonen

Folkeavstemningen i 2000 om Danmarks deltagelse i eurosonen var 
en dansk folkeavstemning som ble avholdt den 28. september 2000. Spørsmålet som velgerne skulle ta stilling til, var om Danmark skulle delta i tredje fase av EUs økonomiske og monetære union (ØMU) og innføre euro den 1. januar 2002.

Resultatet av avstemning ble at 53,2 % stemte nei, mens 46,8 % stemte ja. Valgdeltagelsen var 87,6 %.

Folkeavstemningens bakgrunn var at Danmark den 2. juni 1992 avviste Maastricht-traktaten gjennom en folkeavstemning. Ved en ny folkeavstemning den 18. mai 1993 ratifiserte Danmark traktaten i overensstemmelse med Edinburgh-avtalen, og fikk på denne måten fire unntak fra traktaten. I mars 2000 besluttet regjeringen under ledelse av Poul Nyrup Rasmussen å legge spørsmålet ut for en folkeavstemning. En folkeavstemning var nødvendig fordi  Justisministeriet kom til den konklusjon at deltagelsen i ØMU ville føre til en avgivelse av landets suverenitet.

Senere meningsmålinger viser at det nå er flertall for å innføre euro i Danmark. En opinionsmåling foretatt av Danske Bank i mars 2010 viste at 51,4 % av danskene er for euroen mens 47,4 % er mot. Den nåværende danske regjeringen har uttalt at det skal avholdes en ny folkeavstemning om deltagelse i eurosonen senest i 2011.

Referanser

Euro
Folkeavstemninger i Danmark
Folkeavstemninger i 2000
2000 i Danmark
Internasjonale relasjoner i 2000
Folkeavstemninger om EF/EU
Christianskirken (Skien)

Christianskirken (Christians Kirke) var en kirke på Bjørneskjær i Skien (Scheen), oppkalt etter den dansk-norske konge.

Historie 
Etter brannen i 1777, hvor den gamle kirke brant ned, fikk professoren og arkitekten Jørgen Henrik Rawert i oppdrag å bygge en ny kirke. Christianskirken ble Rawerts første monumentalverk i Norge. Som forbilde til interiøret, har han brukt den 20 år eldre  kirken på Kongsberg.

Det tok over seks år å få bygget kirken. En fordobling av den antatte byggesummen, gjorde at mange av byens borgere var bekymret for at de aldri skulle komme til å få et nytt kirkebygg. Det ble derfor satt en stor innsamlingsaksjon i gang for å redde økonomien.

Bygning og inventar 
Kirken var bygget som en korskirke med et massivt tårn som midtparti. Den hadde ikke spir, men derimot en tårnhatt kronet av et kors, og sitteplasser til 1176 besøkende. I kirkeskipet lå en rad av pulpiturer som alle vendte mot alter og prekestol. Der fantes vakre vinduer og hvite gardiner med røde frynser og dusker. Foran galleriene sås et gitterverk. Alter, alterbilde, prekestol og orgel var plassert over hverandre. Alterbildet, innkjøpt fra et tysk fyrstelig kabinett,  var et maleri forestillende Kristi nedleggelse i graven. Bildet er en kopi av et maleri av Michelangelo Merisi da Caravaggio, hvis original nå henger i den pavelige malerisamling i Roma. Kopien befinner seg i dag i Skien kirke.

På veggene fantes et maleri av Skien i brann og Skien gjenoppbygget. Der var også to våpenskjold, hvorav det ene med kongens monogram og det andre med byens våpen.

Brann 
I 1886 brøt det igjen brann ut i byen, og kirken sto ikke til å redde. Døpefonten, laget av billedhuggeren Ole Henriksen ble dog sammen med de hellige kar, brakt i sikkerhet. Det ble også de to forgylte trefigurene Troen og Haabet – fremstillet av billedskjærer Jacob Christian Holler – sammen med det tidligere omtalte alterbilde.

Da brannen var slukket, ble det funnet stumper av smeltet og stivnet metall i ruinene. En av byens urmakere, N.P. Søgaard, fikk den idé å støpe en del av malmen om til smykker i form av små klokker. Et av disse smykkene sendte han til Henrik Ibsen.

Presten Gustav Adolph Lammers var sterkt knyttet til Christianskirken i det gamle Skien. Ibsen, som brukte Lammers som rollemodell for Brand fikk stadfestet sin dåp i selvsamme kirke.

De to allegoriske trefigurene, ble i 2014 utlånt fra Telemark Museums kirkesamlinger, til Skien kirke. Her ble de midlertidig oppstillet på hver side av alteret.

Referanser

Kilder 
 Kullerud, Erik: Skien kirke 1894-1994, Skien, 1994
 Borchsenius, J.: Skien før Branden 1886, Fabritius & Sønners Forlag, Oslo, 1934

Eksterne lenker  
 

Kirker i Skien
Gustav Adolph Lammers
Tidligere kirker i Vestfold og Telemark
Kulturminner i Skien
Rausjøgrenda

Rausjøgrenda ligger langs Rausjøelva fra Rausjøen ned til Børtervanna i Enebakk kommune. Grenda ligger langs den gamle «plankeveien» gjennom Østmarka, og grenda hadde flere sagbruk og egen skole. Øvresaga brukes i dag som turisthytte for Oslo og Omegn Turistforening. Også den gamle Rausjø skole fra 1913 står fortsatt. Den eies av Enebakk kommune, og leies ut blant annet som leirskole.

Deler av området brukes som beitemark, og er vurdert som et viktig kulturlandskap.

Referanser

Eksterne lenker
 Skiforeningen, Markadatabasen om Øvresaga
 Ut.no om Øvresaga 
 Enebakk kommune om Rausjø skole

Østmarka
Bosetninger i Enebakk