Formannskapslovene

Formannskapslovene var to lover som ble vedtatt av Stortinget den 14. januar 1837 med gyldighet fra 1. januar 1838.

Det ble opprettet nye folkevalgte organer i henhold til disse lovene både i bygder og byer. Landet ble delt inn i formannskapsdistrikter, 355 herredskommuner på landet, samt 25 kjøpsteder (inkludert 1 «kjøpstadanlegg») og 13 ladesteder (i alt 38 byer), i tillegg til 3 kombinerte land- og kjøpstedskommuner (alle i Finnmark). Ved siden av disse primærdistriktene ble det opprettet amtsformannskap som omfattet alle formannskapsdistriktene i et amt. Utover 1800-tallet ble det vanlig å kalle formannskapene for herred og på 1900-tallet ble kommune den mest vanlige betegnelsen.

Loven 
Forslaget om å innføre en formannskapslov kom i 1833 fra bonderepresentanten John Neergaard. Dette forslaget samlet 25 underskrifter og gikk ut på at hver kommune skulle styres av et formannskap ved svært vide fullmakter. Dette forslaget ble imidlertid nektet sanksjon av Kongen i statsråd. Loven var en del av et større program for bondekommunalisme, nemlig større lokalt selvstyre og overføring av makt fra byene og byborgere og overføring av skattebyrder fra herredene til byene.

Gjennom formannskap og representantskap fikk lokale, valgte representanter på landet bevilgende, forvaltende og kontrollerende myndighet i lokale saker. 

I byene skulle forvaltningen derimot utøves av magistraten (embetsmann) ved siden av de folkevalgte. Videre gav lovene bestemmelser for styring av amtene gjennom amtsting.

Lovene la den kirkelige administrative inndeling til grunn for organiseringen av lokalstyret, i hovedsak ved at det skulle være et formannskap for «hvert prestegjeld på landet». Besto et prestegjeld av flere sokn, skulle hvert av disse velge sine formenn og representanter til formannskapet. Det var imidlertid en utfordring at inndelingen av landet i tinglag ikke alltid tilsvarte den geistlige inndelingen i prestegjeld. Følgelig ble annekssogn som var eget tinglag, som var såkalt Landdistrict til en kjøpstad, eller som tilhørte et prestegjeld i et annet amt i de fleste tilfeller egne formannskap.

Stortingets behandling og vedtak av loven inn i Norges dokumentarv 
Dokumentene som viser stortingets behandling og vedtak av formannskapslovene i 1837 ble derfor innlemmet i Norges dokumentarv i 2012. Norges dokumentarv er et register over de viktigste dokumentene i norsk historie. Registeret er en nasjonal utgave av UNESCOs Verdensminne-program (Memory of the World), som skal bidra til å verne og tilgjengeliggjøre verdens dokumentarv, og fremstå som menneskehetens kollektive hukommelse.

Formannskapslovene av 1837 ble senere avløst av nye kommunelover av henholdsvis 1921, 1938 og 1954.

Lovenes forhistorie 
Grunnloven av 1814 medførte ingen forandringer i embetsmannsstyret i norske byer og bygder. Mangelen på lokalt selvstyre ble opplevd som et misforhold av nordmenn som nå skulle være et «fritt» folk. Det var i første rekke bøndene som fremsatte krav om lokalt selvstyre. Inspirasjonen ble hentet både fra idealene som lå til grunn for den franske revolusjon og fra grunnlovens ånd. Argumentene gikk i første rekke på at de som måtte bære kostnadene forbundet med lokale tiltak, også måtte styre dem. Dessuten var lokalkunnskapen og erfaringen langt større hos innbyggerne enn hos innflyttede embetsmenn. Det utviklet seg til en hard politisk kamp. I 1833 brukte også kongen sin vetorett til å stoppe ny lovgivning på området. Men den 14. januar 1837 fikk Norge nye lover om formannskap på landet og i byene, formannskapslovene. I ettertid er det sagt at det «... fantes på denne tid neppe noen europeisk stat, hvor det kommunale selvstyre var så vel organisert og gjennemført i så vid utstrekning som det ble i Norge ved lovene av 1837». (Johan Ernst Sars, Norges historie, bind IV).

Formannskapsdistrikt i 1838
Dette er en oversikt over de 397 formannskapsdistrikt som ble opprettet 1. januar 1838.
De angitte tinglag er oppført ved de(t) prestegjeld som de hovedsakelig omfattet/var en del av. I noen få tilfeller har det av hensyn til tabellens lesbarhet ikke vært mulig å få med store deler fra andre prestegjeld, mens mindre deler av andre prestegjeld i hovedsak er unnlatt.
Note om angivelsen av "Nr": Det er historisk korrekt å bruke romertall I-XX for landets etterhvert 20 amt. Derimot var ikke landets kjøp- og ladesteder administrativt underlagt amtene de geografisk tilhørte, så følgelig ble ikke by- og landkommuner oppført samlet under samme amt. Rekkefølgen på fogderi, tinglag, prestegjeld og kommuner i datidens statistikker var heller ikke fast, men kunne endres fra et år til det neste. Nummereringen innenfor hvert amt er således et kompromis i hovedsak basert på matrikkelen fra 1838.

I. Smaalehnenes Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 24 formannskapsdistrikt, hvorav 3 kjøpsteder og 21 landkommuner.

II. Akershuus Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 23 formannskapsdistrikt, hvorav 2 ladestedskommuner og 21 landkommuner.

III. Christiania Amt 
Utskilt fra Akershus amt i 1842.

IV. Hedemarkens Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 19 formannskapsdistrikt, alle landkommuner.

V. Christians Amt
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 20 formannskapsdistrikt, hvorav 1 "kjøpstadanlegg" og 19 landkommuner.

VI. Buskeruds Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 16 formannskapsdistrikt, hvorav 2 kjøpsteder og 14 landkommuner.

VII. Jarlsberg og Laurvigs Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 25 formannskapsdistrikt, hvorav 3 kjøpsteder, ladesteder og 20 landkommuner.

VIII. Bratsbergs Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 25 formannskapsdistrikt, hvorav 3 kjøpsteder, 2 ladesteder og 20 landkommuner.

IX. Nedenæs Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 23 formannskapsdistrikt, hvorav 3 kjøpsteder, 2 ladesteder og 18 landkommuner.

X. Listers og Mandals Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 22 formannskapsdistrikt, hvorav 1 kjøpstad, 3 ladesteder og 18 landkommuner.

XI. Stavanger Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 27 formannskapsdistrikt, hvorav 1 kjøpstad, 1 ladested og 25 landkommuner.

XII. Søndre Bergenhuus Amt
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 26 formannskapsdistrikt, alle landkommuner.

XIII. Bergen Amt 
Utskilt fra Søndre Bergenhus amt i 1831.

XIV. Nordre Bergenhuus Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 22 formannskapsdistrikt, alle landkommuner.

XV. Romsdals Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 33 formannskapsdistrikt, hvorav 2 kjøpsteder, 1 ladested og 30 landkommuner.

XVI. Søndre Trondhjems Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 20 formannskapsdistrikt, hvorav 1 kjøpstad og 19 landkommuner.

XVII. Nordre Trondhjems Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 20 formannskapsdistrikt, hvorav 1 kjøpstad og 19 landkommuner.

XVIII. Nordlandenes Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 29 formannskapsdistrikt, hvorav 1 kjøpstad og 28 landkommuner.

XIX. Tromsø Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 12 formannskapsdistrikt, hvorav 1 kjøpstad og 11 landkommuner.

XX. Finmarkens Amt 
Fra 1838 bestod lokalstyret i amtet av 8 formannskapsdistrikt, hvorav 3 kombinerte land- og kjøpstedkommuner og 5 landkommuner.

Referanser

Eksterne lenker
 Justisdepartementets forarbeid 1821-1829 med formannskapslovene på Digitalarkivet

Norske lover
Norsk lokalpolitikk
Norges dokumentarv
1837 i Norge