alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Civita

Civita er en norsk borgerlig og liberal tankesmie. Civita ledes av Høyre-medlem og tidligere Høyre-statsråd Kristin Clemet. Tankesmien ble stiftet 2003 og er tilknyttet det internasjonale nettverket Atlas Network. Styreleder i Civita er i 2021 investor i investeringsfirmaet Sundt AS og tidligere styreformann for Oslo Børs Leiv Askvig.

Formål 
Ifølge Civitas egen formålsbeskrivelse skal organisasjonen «[arbeide] for økt kunnskap og oppslutning om liberale verdier, institusjoner og løsninger, for å fremme en samfunnsutvikling basert på respekt for individets frihet og personlige ansvar. Civita skal realisere sitt formål gjennom utredninger og analyser, deltakelse i samfunnsdebatten, skolering, møter og seminarer.»

Virke 
Civita gjennomfører årlige seminarer i Oslo, og med jevne mellomrom også i Bergen og Trondheim. Oscarsborg-, Flesland- og Værnesseminaret er møteplasser som når ut til ideologisk interesserte unge mennesker fra politikk og samfunnsliv. Seminarene er idédebatt og dialog med anerkjente foredrag og gruppediskusjoner. Civita-akademiet og Civita-skolen arrangeres årlig. Der bidrar forskere og politikere fra Norge og utlandet til å belyse temaer i politisk ideologi og filosofi.

Civita utgir også bøker, rapporter og notater.

Civita ble etablert i 2003 og fikk kontorer i Akersgata 36 i februar 2004.

Personer tilknyttet Civita 
Kristin Clemet (leder), Marius Doksheim (fagsjef),  Therese Thomassen (kommunikasjonssjef), Lars Kolbeinstveit - Filosof og rådgiver,  Eirik Løkke - Rådgiver,  Bård Larsen - Historiker,  Mathilde Fasting - Siviløkonom og idéhistoriker,  Torkel Brekke - Professor i religionshistorie, Lars Fr. H. Svendsen

Styret 
Styrets leder er i 2021 investor i Sundt AS og tidligere styreformann for Oslo Børs Leiv Askvig.

Øvrige medlemmer av styret til Civita er:

 Administrerende direktør og investor Benedicte Elisabeth Bakke Agerup
 Høyre-medlem Espen Søilen
 Milliardær og investor Kim Wahl
Høyre-medlem og tidligere statsråd Thorhild Widvey
 NHO-direktør Gjermund Løyning
I mars 2021 trakk daværende styremedlem Ragnhild Astrup Tschudi seg fra styret da det ble kjent i Dagens Næringsliv at familien hennes har skjult milliardformue i utlandet fra norske skattemyndigheter gjennom flere generasjoner.

Kjente aksjonærer i Civita 
Aksjeselskapet Civita er non-profit og gikk med et underskudd på 9,8 millioner i 2012. Aksjonærer spenner fra ulike selskaper innen shipping, investering, holding og rederier, samt en rekke arbeidsgiverforeninger.

De største aksjonærene inkluderer  blant annet:
 Næringslivets Hovedorganisasjon - 17 %
 Liberalt forskningsinstitutt - 15 %
 Norges Rederiforbund - 12 %
 Ferd Holding - 9 %

Øvrige aksjonærer involverer blant annet Jens Ulltveit-Moe (gjennom Umoe AS), Hovedorganisasjonen Virke, Leif Höegh & Co, Jotun AS, Höegh Autoliners, Carl Otto Løvenskiold (1953) (gjennom  Løvenskiold–Vækerø), Stein Erik Hagen (gjennom Canica), Christen Sveaas (gjennom Kistefos AS).

Referanser

Eksterne lenker 
 Civitas nettsted
 

 
Selskaper etablert i 2003
Liberalisme
Billedkunst (tidsskrift)

Denne artikkelen befatter seg med tidsskriftet. For det generelle begrepet bildende kunst, se Billedkunst.

Billedkunst er et norsk kunsttidsskrift som blir utgitt av Norske Billedkunstnere (NBK). Tidsskriftet ble utgitt under navnet Billedkunstneren fra 1975, og endret navn i 1998.

Historie og innhold 
Bladet ble utgitt første gang i 1975 med navnet Billedkunstneren. Det utkom i totalt 24 utgaver frem til og med 1998. I 1999 endret nyansatt redaktør Jonas Ekeberg profilen fra et fagblad med vekt på featureartikler til et bransjetidsskrift med vekt på nyheter og kritikk. Formatet ble endret til et tilnærmet tabloidformat, tidsskriftet ble underlagt redaktørplakaten og navnet ble endret til Billedkunst for å vise at det ikke henvendte seg kun til kunstnere, men til hele kunstfeltet.

Billedkunst er medlem av Norsk Tidsskriftforening og Den Norske Fagpresses Forening.

Profil 
Billedkunst er både et fagblad for medlemmene av Norske Billedkunstnere (NBK) og et kunsttidsskrift for en større offentlighet. Tidsskriftet vektlegger nyheter og kritikk, og skal være et viktig faglig, økonomisk og politisk referansepunkt i norsk kunstliv. Billedkunst utkommer syv ganger i året og har et opplag på 3300.

Bilag 
Billedkunst har uregelmessig bilag. Noen eksempler er Norske Tekstilkunstneres perodika SOFT magasin og den uavhengige perdoikaen Kunstjournalen B-post.

Tegneserie 
Billedkunst har ved hver utgivelse en stripe Kebbelife av billedkunstner Mette K. Hellenes.

Redaktører og bidragsytere

Redaktører 

1991 – 1995 Lotte Sandberg
1998 – 2000 Jonas Ekeberg
2000 – 2001 Ketil Nergaard
2001 – 2013 Ingvill Henmo
2013 – 2017 Halvor Haugen
2017 – Kjetil Røed

Tidligere og nåværende skribenter 

Hans Askheim

Paal Andreas Bøe

Gardar Eide Einarsson

André Gali

Erlend Hammer
Ingunn Haraldsen

Gry Hartvigsen

Bjørn Hatterud
Sigrun Hodne

Ika Kaminka
Lars Korff Lofthus
Solveig Lønmo

Arne Nøst

Tommy Olsson
Marit Paasche

Kjetil Røed

Line Harr Skagestad
Hanne Hammer Stien

Leif Magne Tangen

Synnøve Vik
Jan Walaker

Johanne Nordby Wernø
 
Sigrun Åsebø

Eksterne lenker
 Billedkunsts nettside
 Tidsskriftforeningens nettside
 Fagpressens nettside

Norsk kunst
Norske fagblader
Publikasjoner etablert i 1999
Kunst og kultur i 1999
Skotsk

Skotsk (Scots) er et språk som tales i Skottland og av en liten minoritet i Ulster, de fleste av disse i Nord-Irland men også noen i grenseområdet i Irland i sør. Språket kalles også lallans (lowlands) eller lavlandsskotsk for å skille det fra skotsk gælisk som tales i høylandet, og for ulsterskotsk i Irland. 

Språket stammer fra den nordhumbriske formen for mellomengelsk, som inngår i samlebetegnelsen angliske språk. Det er sterkt påvirket av gælisk, men også av nederlandsk og lavsaksisk gjennom handel med og innvandring fra Nederlandene. Gjennom kirkelatin og juridisk latin, anglo-normannisk og senere fransk (spesielt Parisdialekten) har man fått romansk innflytelse. 

Gammelengelsk kom inn i Skottland så tidlig som det 7. århundre, antagelig først i Lothian. I 12. og 13. århundre kom normannerne, som i tillegg til sitt eget språk hadde med seg noen mellomengelsktalende tjenere. Det engelske språket spredde seg i Skottland gjennom de tidligste byene, ettersom de fleste av borgerne som kom dit utenfra var fra England, Flandern og Frankrike.

Frem til det 15. århundre refererte skotsk utelukkende til gælisk, men man begynte så å skille mellom skotsk og skotsk gælisk. Sistnevnte ble av skotsktalende ofte kalt Erse, som betyr «irsk». I løpet av det 15. århundre begynte man å legge merke til distinkte forskjeller i språket i Skottland i forhold til det som ble talt i England, og de som talte den skotske varianten begynte å kalle det Scottis. Den første forfatteren man kjenner til at brukte begrepet på denne måten var Gavin Douglas (død 1522). 

Mange ord er innlånt fra skotsk gælisk. Dette gjelder spesielt naturfenomener, som glen («dal»), loch («innsjø») osv. Det er også mange ord som har kommet inn i engelsk via skotsk, som clan, greed, eerie osv. Mye av språket vil være forståelig for en person som forstår engelsk på avansert nivå, spesielt dersom man har noe erfaring med å høre skotter snakke engelsk ettersom mange av de fonologiske forskjellene går igjen der.

Status

Det har mange ganger vært diskutert om skotsk skal regnes som et eget språk eller som en engelsk dialekt. Før Det forente kongerike ble opprettet i 1707 var det vanlig å anse det som et eget språk, men av politiske grunner ønsket mange å gå bort fra dette etter at nasjonene ble forent. 

Den britiske regjeringen anerkjenner i dag skotsk som et regionalt språk, og det er registrert som sådan i det europeiske charter for regionale språk og minoritetsspråk. Begrunnelsen for å anerkjenne det som et eget språk og ikke en engelsk dialekt er at det finnes en uavhengig litterær tradisjon, egne ortografiske konvensjoner (som på grunn av manglende regulering er noe vage på en del punkter) og betydelige forskjeller i ordforråd og fonologi. Skotsk var også offisielt språk for det første skotske parlamentet.

Referanser 

Germanske språk
Skottland
Nord-Irland
Språk i Storbritannia
Språk i Republikken Irland
Culross

Culross (skotsk-gælisk: Cuileann Ros, «hellig punkt/odde») er en landsby og en tidligere kongelig burgh og prestegjeld i Fife, Skottland. Den ble grunnlagt som en havneby ved Firth of Forth. Opprinnelig fungerte Culross som en havneby ved Firth of Forth. Ifølge tradisjonen ble byen grunnlagt av helgenen Serf på 500-tallet. I henhold til beregninger av folketallet hadde landsbyen 2280 innbyggere i 2020.

På 1500- og 1600-tallet var byen et sentrum for gruveindustri. I tillegg var saltkoking en viktig næringsvei. Betydningen som havneby bortfalt i stor grad i løpet av det 1700-tallet. På 1900-tallet ble det registrert at Culross har flere unike historiske bygninger, og National Trust for Scotland har arbeidet for å bevare disse, og eier flere av dem. Blant bygningene er Culross Town House, en tidligere rettsbygning og fengsel; Culross Palace fra det 1500-tallet, Culross Study fra det 1600-tallet og ruinene av klosteret Culross Abbey fra 1200-tallet. 

På 1500- og 1600-tallet var byen et sentrum for gruveindustri. I tillegg var saltkoking en viktig næringsvei. Betydningen som havneby bortfalt i stor grad i løpet av det 1700-tallet.

Opphavslegende 
En legende hevder at da den brittonske prinsessen (og framtidige helgen) Teneu, datter av kongen av Lothian, ble gravid før ekteskapet, kastet familien henne utenfor fra en klippe. Hun overlevde fallet uskadd, og ble snart møtt av en ubemannet båt. Hun visste at hun ikke hadde noe hjem å gå til, så hun gikk i båten; den seilte henne over Firth of Forth hvor hun gikk i land ved Culross hvor hun ble tatt vare på av sankt Serf; han ble fosterfar til hennes sønn, sankt Kentigern (også kalt for Mungo) som ble født ved Culross.

Referanser

External links

 Culross community site at Fife Council

Byer i Fife
National Trusts eiendommer i Skottland
Sergej Makarov (spydkaster)

Sergej Aleksandrovitsj Makarov (russisk Сергей Александрович Макаров; født 19. mars 1973 i Podolsk) er en russisk spydkaster.

Under Sommer-OL 2004 i Athen tok Makarov bronsemedalje. Øvelsen ble vunnet av nordmannen Andreas Thorkildsen.

Med en personlig rekord på 92,61 ligger Makarov på tredjeplass på verdensstatistikken. Hans far Aleksandr Makarov var også spydkaster og OL-medaljør.

OL-medaljer 
  2000  Sydney - Bronse i spydkast  Russland
  2004  Athen - Bronse i spydkast  Russland

VM- og EM-medaljer 
  VM 2003  Paris - Gull i spydkast
  VM 2005  Helsingfors - Bronse i spydkast
  EM 2002  München - Sølv i spydkast

Referanser

Eksterne lenker 
 

Russiske spydkastere
Olympiske bronsemedaljevinnere for Russland
Deltakere for Russland under Sommer-OL 1996
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1996
Medaljevinnere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Russland under Sommer-OL 2000
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2000
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Russland under Sommer-OL 2004
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Russland under Sommer-OL 2008
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2008
Personer fra Podolsk rajon
Verdensmestere i friidrett
Fødsler i 1973
Deltakere for Russland under EM i friidrett 2010
Deltakere for Russland under EM i friidrett 2002
Hårfagreætta

Hårfagreætta var en kongsslekt i vikingtiden og middelalderen som mange kongsemner ønsket å bli regnet som etterkommere av, ettersom det ble utviklet en lære om at denne slekten hadde odel på det riket som i høymiddelalderen kom til å bli til Norge. Slektens stamfar var Harald Hårfagre, som ifølge Snorre ble regnet som den som samlet Norge under én kongemakt.

Ifølge Snorre stammet kong Harald fra ynglingeætten, noe som selv Snorre fant grunn til å tvile på, men slektskapet med denne kjente ætta ga Harald ekstra status. Ifølge Snorre skulle konger av Ynglingeætta ha vandret ut fra Uppsala til Øst-Norge. Kildegrunnlaget tyder imidlertid på at Harald Hårfagres forfedre først ble knyttet til Vestfold på 1100-tallet.

Ifølge nyere forskning av historikeren Claus Krag var trolig kun tre generasjoner av Hårfagreætta ved makten. Dette inkluderer, i tillegg til Harald selv, sønnene Eirik Blodøks og Håkon den gode, og Eiriks sønn Harald Gråfell. I tiden etter Harald Hårfagres død i 931(/932) regjerte Hårfagreætlinger i 40 år, Ladejarler i 40 år, og danskekonger i 40 år (ofte med ladejarler som underkonger). 

De senere kongenes tilknytning til ætten er trolig en senere forfalskning (fra 1100-tallet) for å gi legitimitet til arvekravet til Østlandet («Viken»), som inntil da oftest hadde vært de danske kongenes skattland. Ifølge historikeren Kåre Lunden var falske kongegenealogier regelen snarere enn unntaket i middelalderen, ettersom en tronpretendent «valgte farsslekt på samme måte som en i dag velger politisk parti». Spesielt kong Sverre Sigurdsons slektsskap med Hårfagreætta var utvilsomt et falsum.

Den siste som hevdet å være konge av Hårfagreætta var  Olav som døde i 1387. Statsstyret falt da over på Olavs mor, Margrete, som fikk hyllet sin søsterdattersønn Erik av Pommern til nordisk konge. Dette ble innledningen til den såkalte «dansketiden».

Se også 
Liste over norske regenter

Litteratur 
 Krag, Claus: Norge som odel i Harald Hårfagres ætt. Et møte med en gjenganger Historisk Tidsskrift 1989 s.288-302.
 Krag, Claus: Vikingtid og rikssamling 800-1130 Aschehougs Norgeshistorie, bd 2, Oslo 1995
 Nils-Petter Enstad: ''Sverd eller kors? Kristningen av Norge som politisk prosess fra Håkon den gode til Olav Kyrre (Kolofon forlag, 2008)

Norske slekter
Norrøn tid i Norge
Eirikssønnene

Eirikssønnene var sønnene til Eirik Blodøks og hans hustru Gunnhild Gormsdatter De er også ofte beskrevet som Gunnhildssønnene, siden Gunnhild ble tilskrevet en rolle som den eggende drivkraften bak dem.

Eirikssønnene under ledelse av Harald Gråfell utfordret flere ganger kong Håkon den godes makt over Norge. Deres siste forsøk resulterte i nederlaget ved Fitjar ca. år 961, hvor kong Håkons hær seiret men kongen selv fikk banesår. Kong Håkon på sitt dødsleie erklærte at Harald skulle få hans kongedømme hvis han lovet å være god mot kong Håkons venner og frender. I 962 dro Harald og Erling til Trøndelag og klarte der å ta livet av Sigurd Ladejarl med hjelp av Sigurds bror Grjotgard Håkonsson. Eirikssønnene fikk slik kongedømmet Norge under seg.

Kongedømmet de regjerte over var basert på Vestlandet, men de hevdet overherredømme over og krevde skatter fra de andre småkongene og jarlene i Norge. Harald Gråfell var den første som ble omtalt som (hele) Noregs kunungr.

Eirikssønnene var, slik de nevnes hos Snorre Sturlason:
 Gamle Eiriksson, falt i slaget på Rastarkalv, 955
 Guttorm Eiriksson, falt i slaget ved Avaldsnes, 953
 Harald Gråfell, kong Harald II av Norge, død 969 
 Ragnfrød Eiriksson, død 982
 Erling Eiriksson, død 963
 Gudrød Eiriksson, død 966
 Sigurd Sleva, død 964

Snorre nevner også en datter, Ragnhild. For å sikre forholdet til Orknøyene, blir hun gift med Arnfinn, sønnen til Torfinn, jarlen av Orknøyene.

Ifølge Fagrskinna hadde Eirik og Gunhild sønnene: Gamle, Guttorm, Harald, Erling, Ragnfrød og Sigurd Sleva. Også her nevnes en datter, Ragnhild.

Referanser

Se også
Vikingtiden i Norge
Liste over norske regenter

Nordmenn fra vikingtiden
900-tallet
Norske monarker
Astrid (navn)

Astrid er et kvinnenavn med norrøn opprinnelse. Navnet betyr «kjærlighetsfull», «skjønnhet» eller «hun som er elsket av gudene».

Etymologi 
Astrid har norrøn opprinnelse. Den norrøne formen av navnet var Ástríðr. Navnet betyr «kjærlighetsfull»,  «skjønnhet» eller «hun som er elsket av gudene». Estrith er en gammeldanske form av navnet, og Astridh og Æstridh er gammelsvenske former av navnet.

Varianter 
Astrid skrives av og til uten den normalt stumme d-en som Astri, og det er ifølge Statistisk sentralbyrå 2234 jenter i Norge som heter Astri. Den danske formen er Estrid. I Sverige er Sassa et vanlig kjælenavn for Astrid.

Utbredelse 
Navnet har antatt urnordisk opprinnelse, i formen *Ansu-friþioR. De norrøne formene Ásfríðr, Ástríðr og Æstríðr er blant de ti vanligste kvinnenavnene kjent fra runeinnskripsjoner i Norden, Storbritannia og Irland, så navnet var antakelig svært utbredt i vikingtiden. Astrid var et relativt vanlig navn i Norge i middelalderen, men ikke blant de aller mest brukte. Over 20 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Astrid er ellers kjent brukt første gang i Norge i 1684 og i Sverige i 1820. Formen Astri er kjent brukt første gang i Norge i 1623 og i Sverige i 1875.

I Norge var Astrid mest brukt i perioden 1890–1970, med en første topp på 1910-tallet og en andre topp på 1930-tallet. I Sverige var Astrid mest brukt i perioden 1900–1919.

En minst like viktig årsak som utvandring for navnets spredning utover Norden var prinsesse Astrid av Sverige. Hun var utrolig populær på forsidene av hele verdens ukepresse ifra hun var ei billedskjønn tenåringsjente i Sverige rett etter første verdenskrig, da hun giftet seg i 1926 med kronprins Leopold av Belgia, og til hun som ung dronning døde i en tragisk bilulykke i 1935. Norge fikk også sin egen prinsesse Astrid i 1932, men det var den svenske prinsessen som gjorde navnet kjent i hele verden igjennom den sterkt voksende bladpressen i hele mellomkrigstiden.

Ifølge Statistisk sentralbyrå var det i 2012 18 386 kvinner i Norge som har Astrid som første fornavn, mens 9 975 kvinner hadde Astrid som eneste fornavn. Navnet er også mye brukt i Sverige, i tillegg til at det har spredd seg til andre land. Astrid har navnedag 13. april i Norge og 27. november i Sverige, Finland og Estland.

|}

Kjente personer med navnet Astrid 

 Astrid Tollefsen (1897–1973), norsk lyriker
 Dronning Astrid av Belgia (1905–1935)
 Astrid Lindgren (1907–2002), svensk barnebokforfatter
 Astrid Hjertenæs Andersen (1915–1985), norsk forfatter og lyriker
 Astrid Gjertsen (1928–2020), norsk politiker, tidligere statsråd
 Prinsesse Astrid, fru Ferner (f. 1932)
 Astrid Nøklebye Heiberg (1936–2020), norsk politiker og statsråd 
 Prinsesse Astrid av Belgia (f. 1962)
 Astrid Lødemel (f. 1971), norsk alpinist
 Astrid Uhrenholdt Jacobsen (f. 1987), norsk langrennsløper
 Àstrid Bergès-Frisbey (f. 1986) fransk-spansk skuespiller, Pirates of the Caribbean: On Stranger Tides
 Astrid Smeplass (f. 1996), norsk artist også kjent under artistnavnet Astrid S

Referanser

Eksterne lenker 

Kvinnenavn
Navn med norrøn opprinnelse
Nygresk

Nygresk språk er et levende språk som tales og skrives i Hellas i dag, men utviklet fra gammel eller klassisk gresk.

Siden slutten på middelalderen har det eksistert i to former: Dimotiki  – Δημοτική («det folkelige») og katharévusa – Καθαρεύουσα («det rene»). Katharevusa er en klassiserende form, som særlig i 19. og 20. århundre ble brukt i litteratur, juridiske akter, vitenskapelige publikasjoner og på offentlige dokumenter. Dimotiki er den vanligste formen for nygresk, som ligger nær talespråket, og det er denne som nå er offisisielt språk i Hellas, selv om man fortsatt ofte kan se katharevusa-former.

Nygresk er på mange måter forskjellig fra klassisk gresk, blant annet gjennom påvirkning fra andre språk gjennom middelalderen, og ved store endringer i grammatikken. Slektskapet er dog meget klart, og en som leser nygresk vil oftest kunne forstå en stor del av en klassisk tekst og det meste av en nytestamentlig tekst.

Se også 
 
Gresk språk

Gresk
Grødem skole

Grødem skole er en barne- og ungdomsskole i Randaberg kommune i Rogaland. I 2008 hadde den 585 elever.

Skolen består av fire bygg; 1. klassebygg,  småskoletrinn, mellomtrinn og ungdomstrinn.

Det er ansatt 90 lærere på skolen.

Rektor
 2013-2019: Sten Larsen
 2019-: Per Jarle Marsli

Referanser

Eksterne lenker
 

Barne- og ungdomsskoler i Rogaland
Randaberg
Romagna

Romagna er en historisk region i det nordlige Italia. Den utgjør sammen med Emilia den moderne region Emilia-Romagna. Romagna ligger mot Adriaterhavet i øst og omfatter de moderne provinsene Ravenna, Forlì-Cesena, Rimini og en del av provinsen Bologna.

Emilia-Romagna
Francis Obikwelu

Francis Obikwelu (født 22. november 1978 i Nigeria) er en portugisisk friidrettsutøver.

Sprinteren Obikwelu kom i 1994 fra Nigeria for å delta i junior-VM i Portugal, og ble værende i Lisboa. Under VM i friidrett 1997 i Athen vant han sølv med Nigeria på stafetten. To år senere vant han sølv på 200 meter i Sevilla og bronse med det nigerianske stafettlaget.

Da Obikwelu ikke ble tatt ut til OL 2000 i Sydney, søkte han om portugisisk statsborgerskap i oktober 2001.

Under OL 2004 i Athen tok han sølv på 100 meter på tiden 9,86, som var ny europarekord. 

Han vant gull på både 100 og 200 meter under EM 2006 i Göteborg, den første dobbeltseieren i sprint siden 1978, da italieneren Pietro Mennea vant begge sprintdistansene.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Anambra State
Personer fra Lisboa
Nigerianske sprintere
Europamestere i friidrett
Olympiske sølvmedaljevinnere for Portugal
Deltakere for Nigeria under Sommer-OL 1996
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1996
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Portugal under Sommer-OL 2004
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Portugal under Sommer-OL 2008
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Portugal under EM i friidrett 2006
Deltakere for Nigeria under VM i friidrett 1999
Deltakere for Portugal under EM i friidrett 2002
Deltakere for Portugal under VM i friidrett innendørs 1997
Steffi Nerius

Steffi Nerius (født 1. juli 1972 i Bergen auf Rügen, Mecklenburg-Vorpommern) er en tysk friidrettsutøver som har vært i verdenseliten i spydkast siden 2000. Hennes største prestasjon er gullmedaljen under VM 2009 (67,30 m).

Det store, internasjonale gjennombruddet kom under OL 2000 i Sydney, da hun kom på fjerdeplass med 64,84 m.

Andre internasjonale meritter 
 2001 VM: 5.-plass, 62,08 m
 2002 EM: 3.-plass, 64,09 m
 2003 VM: 3.-plass, 62,70 m
 2007 VM: 3.-plass, 64,42 m
 2009 VM: 1.-plass, 67,30 m

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Privat hjemmeside
 Leverkusen who's who

Tyske spydkastere
Verdensmestere i friidrett
Europamestere i friidrett
Olympiske sølvmedaljevinnere for Tyskland
Deltakere for Tyskland under Sommer-OL 1996
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Tyskland under Sommer-OL 2000
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2000
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Tyskland under Sommer-OL 2004
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Tyskland under Sommer-OL 2008
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Tyskland under VM i friidrett 1993
Deltakere for Tyskland under VM i friidrett 2001
Deltakere for Tyskland under VM i friidrett 2003
Deltakere for Tyskland under VM i friidrett 2007
Deltakere for Tyskland under VM i friidrett 2009
Personer fra Bergen auf Rügen
Deltakere for Tyskland under EM i friidrett 2002