alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Common law

Common law (engelsk: «felles lov») er i utgangspunktet på midten av 1300-tallet «Englands uskrevne og sedvanlige lover som praktisert i kommentarer i gamle saker» i motsetningen til statute law, nedskrevet lov som vedtatt av parlamentet.

I dag har common law to betydninger. I sin alminnelighet beskriver begrepet den engelske rettsordningen og de rettsordninger som bygger på denne, som den australske eller jamaicanske. I denne betydningen er common law en rettsfamilie som skiller seg fra begrepet civil law, som betegner de kontinentaleuropeiske rettsordningene og de rettsordninger som bygger på disse (for eksempel den japanske rettsordningen). Det er en av kildene til den uskrevne, britiske grunnloven.

Innenfor denne rettsfamilien brukes begrepet om den del av rettsordningen som skapes gjennom domstolsavgjørelser. En domstolsavgjørelse er ifølge engelsk rett alltid et prejudikat, det vil si et utslag som innebærer at domstoler av samme og lavere rang er bundet av den prinsipielle regel som ligger til grunn for utslaget i dommen. I den rett som gjelder i England, Nord-Irland og Wales er den eneste domstol som ikke er bundet av sine egne prejudikat Overhuset. Før 1966 regnet man også Overhuset å være bundet av sine egne prejudikater.

Den prinsipielle regelen kan ha blitt skapt tidligere av en domstol av høyere eller samme rang, eller skapt av domstolen i det særskilte tilfellet. Denne delen av rettsordningen er altså skapt av dommerne, ikke av lovgiver. De domstolskapte reglene gjelder så lenge ikke lovgiver gir en fra domstolsavgjørelsene avvikende lov.

Referanser 

Rettssystemer
Engelske ord og uttrykk
Gurbanguly Berdimuhamedow

Gurbanguly Mälikgulyýewiç Berdimuhamedow (russisk:  (eller ) ; født 29. juni 1957) er en turkmensk politiker. Han var Turkmenistans president fra 2006 til 2022. Han ble fungerende president 21. desember 2006, etter Saparmurat Nijazovs død. 14. februar 2007 ble han erklært president etter å ha vunnet presidentvalget tre dager tidligere med 89 % av stemmene. Hans sønn Serdar Berdimuhamedow overtok som president 19. mars 2022 etter han vant et presidentvalg 12. mars 2022.

Oppvekst 
Han ble født i Badbarad i regionen Gökdepe Etrap i Ahal sør i Sovjetunionen, dagens Turkmenistan.

Politisk karriere 
Berdimuhamedow var tidligere president Saparmurat Nijazovs personlige tannlege, og presidenten gav ham stillingen som landet helseminister i 1997. Blant oppgavene Berdimuhamedow ble satt til å utføre, var å stenge alle sykehusene utenfor hovedstaden. Denne og andre helsereformer bærer mye av skylden for helseproblemene landet sliter med, med en gjennomsnittlig forventet levealder på bare 58 for menn og 65 år for kvinner.

Som president 
Etter Nijazovs død var det etter konstitusjonen folkerådets formann Öwezgeldi Ataýev som skulle overta posten som Turkmenistans president, men han ble satt under etterforskning for kriminelle aktiviteter, og Berdimuhamedow kunne overta midlertidig frem til valget som skulle avholdes i februar 2007. Dette valget hadde seks kandidater, men alle var fra Turkmenistans demokratiske parti som satt ved makten, og oppoisjonens kandidater fikk forbud mot å stille. 

Berdimuhamedow uttalte at han ville fortsette Nijazovs politikk, men utvikle landet videre. Blant annet ville han gi innbyggerne ubegrenset tilgang til internett, bedre utdannelse og høyere pensjoner.

Referanser

Eksterne lenker 
 Aftenposten, artikkel 27/11-2011

Turkmenske politikere
Personer fra Ahal velayat
Skinke

Skinke betegner et kjøttstykke som etter norske regler er hentet fra lår av svin.

Skinke kan tilberedes og serveres fersk, med eller uten ben, som f.eks. stekt skinkestek eller skinkerull. Den kan renskjæres, kokes og brukes som pålegg med navnet kokt skinke. Kokt skinke er en beskyttet betegnelse i Norge og kan bare brukes om produkter med skinke som råvare. Kokt skinke er Norges mest populære kjøttpålegg.

Skinke kan også konserveres på ulike måter, som røyking og speking. Spekeskinke er i så måte et kjent produkt med lange tradisjoner i mange land. Likeledes kan skinke foredles på andre måter, for eksempel marinering og kombinasjoner av metoder, som lettrøkt og kokt påleggsskinke, som ofte selges under ulike sesongnavn, som juleskinke, påskeskinke og sommerskinke med mer.

Skinke hører med til de mest eksklusive kjøttråvarene og er underlagt strenge, definerte råvarekrav. Derfor dukker det opp en rekke produkter som har liknende navn, men ikke samme høye råvarekvalitet. Eksempler på slike er såkalt familieskinke, som består av sammenpressende biter av svinekjøtt, og bogskinke, som består av renskåret svinekjøtt fra bog (forpart).

Se også
 Spekeskinke
 Ibéricoskinke
 Jinhuaskinke
 Parmaskinke
 Serranoskinke
 Svensk julskinka
David Østby

«For lovsangsleder David Østby, se «David André Østby»

David Østby (født 6. september 1935 på Vestmarka) er pinsevenn og har vært predikant, pastor og redaktør, samt innhatt en rekke verv i den norske pinsebevegelsen.

David Østby vokste opp på Vestmarka. Hans aller første «menighet» dannet han i ti-tolvårs alderen, det var egentlig en gutteklubb, kalt Kristelige Gutter. De møttes i skogen, hvor Østby underviste sine jevnaldrende kamerater fra Bibelen.

I 1953, ble Østby utsendt som evangelist, fra Betania Tønsberg. Østby har virket som evangelist, særlig på vest- og østlandet. Ett år var han tilknyttet Betel Trondheim.

David Østby har hatt lang tilknytning til radio og TV-selskapet IBRA radio, først som programsekretær, senere som daglig leder. I dag har IBRA radio, skiftet navn til IBRA Media og er et fellestiltak for norsk og svensk pinsebevegelse.

David Østby har vært redaktør i Livets Gang (1975-?) og i Barnas Beste (1966–1979)

David Østby har hatt mange verv innen fellestiltakene i den norske pinsebevegelsen.

På 1960-tallet var David med på en plateinnspilling sammen med sin bror Josef.

Bibliografi 
David Østby er en ivrig skribent og har skrevet mange artikler i en rekke tidsskrifter. Han har vært medarbeider og bidratt i Korsets Seier.

Østby har skrevet eller vært medforfatter i flere bøker. 
 1977 – Frelse – Filadelfiaforlaget, Temaserien Tro og tanke 1, ISBN 82-534-0348-8
 1977 – Dåp – Filadelfiaforlaget, Temaserien Tro og tanke 3, ISBN 82-534-0427-1
 1978 – Menigheten – ISBN 82-534-0443-3 
 1978 – Ja til Jesus – ISBN 82-534-0435-2
 1979 – Det Viktigste – ISBN 82-534-0456-5 
 1982 – En ny virkelighet – ISBN 82-534-0579-0 
 1984 – Liv i trygghet – 37 sider
 1986 – Jesus frigjør, vitnesbyrd om underets Gud – ISBN 82-534-0707-6
 1994 – Ny kraft – ISBN 82-7388-359-0
 1995 – Jorden rundt med IBRA radio i 40 år – IBRA radio, Norge, 61 sider
 1999 – Bibelen forutsa det – ISBN 82-7388-689-1
 2001 – Alle Guds løfter – ISBN 82-7388-778-2
 2005 – Bønneskolen, veien til et rikere bønneliv – ISBN 82-997172-0-5
 2007 – Slik talte pionérene, perler fra Ordets skattkammer – ISBN 978-82-997172-1-2

Pastor 
David Østby har vært pastor eller forstander i flere pinsemenigheter.
 … mangelfull liste …
 Salem Lørenskog
 Filadelfia Oslo
 Sarpsborg 
 Betel Trondheim
 Tabernaklet Bergen

Kilder 
 Overrasket 50-årsjubilant. Korsets Seier, oktober 2003.
 Nilsen, Oddvar. 1982. Lys på stien. Filadelfiaforlaget AS. side 342. ISBN 82-534-0599-5

Norske pastorer og predikanter i Pinsebevegelsen
Norske oppbyggelsesforfattere
Fødsler i 1935
Can Can (band)

Can Can var et norsk rockeband som eksisterte fra 1983 til 1987. Bandet ble etablert av Anne Grete Preus og Per Vestaby, som hadde spilt sammen i Veslefrikk. Bandet hadde skiftende medlemmer på gitar.  

Bandet fikk Spellemannprisen 1984 i klassen rock for sin første plate.

Besetning

Anne Grete Preus – Vokalist, gitar, keyboard
Per Vestaby – Bass
Øyvind Hansen – Trommer
Erik Østby – Gitar (1983)
Jørn Christensen – Gitar (1983–1985)
Tore Elgarøy – Gitar (1985–1987)
Lasse Hafreager – Keyboard (1987)
Bent Bredesen – Gitar (1987)

Plater 
 En lek i forhold (1984) 
 European Rainbow (1986) 
 Filmmusikk til Snart 17

Eksterne lenker 
 mic.no artikkel fra "Norsk pop- og rockleksikon"

Norske rockegrupper
Vinnere av Spellemannprisen
Band etablert i 1983
Ishockey-VM 2000 for menn

Verdensmesterskapet i ishockey i 2000 ble spilt i St. Petersburg i Russland, 29. april til 14. mai. Det var det 64. verdensmesterskapet og i A-VM deltok 16 lag, fire grupper med fire lag, der de tre beste i hver gruppe gikk videre til en mellomrunde. Tsjekkia ble verdensmester, Slovakia tok sølv og Finland bronse.

Plasseringer

A-VM

B-VM

C-VM

D-VM

Kilder 
 Resultater www.hockeyarchives.info

Ishockey-VM
Ishockeyturneringer i Russland
Internasjonale mesterskap i Russland
Sport i St. Petersburg
Sport i Russland i 2000
Internasjonale mesterskap i 2000
2000 i Kina
2000 på Island
Sport i Polen i 2000
Ishockey i 2000
Ishockey i Kina
Ishockey på Island
Ishockey i Polen
Ingunn Elise Haakonsen

Ingunn Elise Haakonsen (født 29. oktober 1976) er en norsk styrkeløfter som representerer IL Kraftsport. Haakonsen løftet i -67,5 og -75-kilosklassen, og er seks ganger norsk mester. 

Haakonsen drev med håndball da hun studerte idrettsfag ved Linderud videregående skole (nå Bjerke videregående skole) fra 1992 til 1995. Hun oppdaget at hun var sterkere enn medspillerne på håndballbanen, og fikk smaken på styrketrening, og begynte med styrkeløft siste året på videregående. I 1999 / 2000 sluttet hun på grunn av en ryggskade. Etter noen års pause startet Haakonsen med styrkeløft igjen i 2005, og ble europamester i 2007 med 522,5 kg sammenlagt. I mesterskapet vant hun gull i knebøy med 197,5 kg, sølv i benkpress med 122,5 kg, og gull i markløft med 202,5. Totalt  kilo i markløft, totalt 522,5 kg.

Hun har også representert klubbene Bjølsen AK og Fredrikstad SK.

Meritter 
 Haakonsen har satt 14 norske rekorder og 1 europarekord 
 EM senior: gull 1997, gull 2007
 VM senior: sølv 2007
 NM senior: 7 gull (- 67,5 kg: 1996, 1997, 1998 og 2006. – 75 kg: 1999, 2000, 2010)
 VM junior: 1 gull, 1 sølv og 1 bronse
 EM junior: 2 gull og 2 sølv
 NM junior: 5 gull (- 67,5 kg: 1995, 1996, 1997. – 75 kg: 1998, 1999)

Personlige rekorder 
Dette er en liste over bestenoteringer i de tre styrkeløftsøvelsene, samt beste totalsum i en konkurranse.

Se også 
 Liste over kjente elever ved Bjerke videregående skole

Kilder 
 Utøverprofil på styrkeløft.no
 Utøverprofil på styrkeløft.org (med bilder)

Norske styrkeløftere
Personer fra Oslo
Fødsler i 1976
Dalane–Suldallinjen

Dalane–Suldallinjen er en 1,1 km lang forbindelseslinje på Sørlandsbanen i Kristiansand. Linjen er anlagt for at tog som bare skal passere Kristiansand skal slippe å kjøre innom Kristiansand stasjon, som er en sekkestasjon. Linjen er en-sporet og ble åpnet for midlertidig trafikk til Kristiansand-Audnedal i 1943. «Urlauber-tog» for Deutsche Wehrmacht ble kjørt fra 15. mai 1943 (benevnt «anleggstog»), mens det ble åpnet for reisende og reisegods fra november 1943. Midlertidig trafikk til Sira fra 17. desember 1943. Ordinær drift fra 1. mars 1944.

Linjekart

|}

Litteratur 

Sørlandsbanen
Jernbanestrekninger i Agder
Jernbanestrekninger åpnet i 1944
1944 i Norge
Jernbanebyggverk i Kristiansand

en:Dalane–Suldal Line
Hans Midelfart

Hans Christian Ulrik Midelfart (født 22. juli 1772 på Byneset, død 1. desember 1823 på Skogn) var en norsk teolog, geistlig og medlem av Riksforsamlingen på Eidsvoll.

Midelfart var prest i Beitstad fra 1802, og prost i Vestre Innherred fra 1804. Han var en opplysningsteolog med stor sans for skole og annen opplysningsvirksomhet. Hans arbeid skal ha vekket anerkjennelse hos biskop Bugge i Trondheim, og «hans Skoleungdom karakteriseres som den 'mest dannede' i Stiftet». (DBL)

Midelfart representerte Nordre Throndhjems Amt ved riskforsamlingen på Eidsvoll. Her ble han medlem av konstitusjonskomiteen, men deltok lite i de politiske forhandlinger unntatt i skolesaker eller spørsmål som vedkom kirken. Han ble regnet som tilhørende selvstendighetspartiet. 

Henrik Wergeland beskrev ham som «En flink, liberalttænkende Geistlig af Falsens politiske Tro». På Eidsvoll talte han mot jødeparagrafen og gikk også inn for at dansker fortsatt skulle ha tilgang til norske embeter. Han gikk inn for at kirken skulle beholde sitt gods og verdier, men at avkastningen av disse i stor grad skulle tilfalle skolesaken. 

Han ble sokneprest i Skogn senere i 1814, og hadde dette embete til sin død i 1823. Han var ikke aktiv i politikken etter riksforsamlingen. Han ble valgt inn på Stortinget i 1823, men døde før stortingets åpning.

Hans bolig i 1814 var Beitstad prestegård på Solberg i Steinkjer. Alle bygningene på gården ble revet i 1980. I 1815 flyttet han til prestegården ved Alstadhaug kirke. Her består ammestua fortsatt.

Referanser

Kilder 
 Midelfarts biografi hos Eidsvoll 1814
 Biografi i Dansk biografisk leksikon fra 1905 (på dansk) DBL
 Kolbein Dahle: Hans Christian Ulrik Midelfart og Beitstad prestegard, Solberg i Steinkjer, i Jørn Holme (red.): De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus, Cappelen Damm 2014 s. 472-473. ISBN 978-82-02-44564-5
 Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): Eidsvollsmennene – Hvem var de?, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med eidsvollsmannens biografi, slekt, underskrift, bilde og beskrivelse av hans segl på Grunnloven 17. mai 1814

Eksterne lenker 
 
 

Eidsvollsmenn
Stortingsrepresentanter for Nord-Trøndelag
Stortingsrepresentanter 1824–1826
Norske lutherske prester
Personer fra Trondheim kommune
Syttende mai er jeg så glad i

«Syttende mai er jeg så glad i» (alt. "17.mai sang for de små") er en norsk 17. mai-sang for barn. Den blir mye sunget i 17. mai-tog på Norges nasjonaldag. Teksten er skrevet av Margrethe Munthe.

Melodien er en gammel svensk folketone, og i Sverige brukes melodien til Julia Nybergs dikt "Den stackars Anna, eller Moll-toner från Norrland" (bedre kjent som "Vårvindar friska") fra 1828. I Norge ble en variasjon av melodien publisert av Agathe Backer-Grøndahl til Ivar Mortensson-Egnunds dikt "Østerdalsmarsjen" på slutten av 1800-tallet. Dette diktet fikk kort tid etterpå en ny og helt forskjellig melodi originalskrevet av Johan Halvorsen, og det er ikke lenger vanlig å bruke Backer-Grøndahls melodi til diktet. Det er derfor verd å legge merke til at når tidlige publikasjoner av "17.mai sang for de små" bruker Egnunds dikt som melodireferanse, så er det spesifikt Backer-Grøndahls melodi det refereres til.

Sangtekst

Syttende mai er jeg så glad i, moro jeg har fra morgen til kveld! Da er det så du, om vi er små du, er vi med likevel. Jeg roper hurra dagen så lang, synger for Norge mangen en sang. Og jeg, jeg kan du elske mitt land du,det skal du se en gang.''

Norske barnesanger
Patriotiske sanger
Norges nasjonaldag
Margrethe Munthe
Maskinførerskolen for landbruk, Vikeid

Maskinførerskolen for landbruk, Vikeid er en nedlagt skole på Vikeid i Sortland kommune i Nordland. Skolen drev opplæring i bruk av landbruks- og anleggsmaskiner. Det ble også drevet forskning innen landbruksteknikk på skolen.

Opprinnelig ble området på Vikeid kjøpt med tanke på å bygge en landbruksskole på området. Nordland fylkesting vedtok i 1939 å bygge en småbrukerskole på Vikeid. Arbeidet med å planlegge skolen gikk imidlertid i stå på grunn av krigen, og etter krigen ble planene forandret. Det var usikkert om myrene på Vikeidet egnet seg til skolebruk, og det ble også argumentert med at skolen ville ligge for langt fra Sortland sentrum. I 1947 vedtok fylkestinget at landbruksskolen i stedet skulle legges til Kleiva, sør for Sortland. På Vikeid ble det i stedet bygd et såkalt maskinprøvebruk (maskinførerskole). Maskinførerskolen var i drift fra 1954.

Skolen var administrert under Landbruksdepartementet fram til 1990, og deretter under Utdanningsdepartementet. I 1997 ble skolen egen videregående skole under Nordland fylkeskommune. I 2000 ble maskinførerskolen omgjort til en avdeling ved landbruksskolen på Kleiva (nå Sortland videregående skole, avdeling Kleiva).

De neste årene ble usikre for maskinførerskolen. I 2002 vedtok fylkestinget at skolen skulle nedlegges delvis. Det ble arbeidet for å opprettholde skolen, etter hvert i form av en friskole, men endelig nedlegging ble vedtatt i 2004, og skolen ble nedlagt sommeren 2005. Nordland fylkeskommune ønsker å selge eiendommen med skolen, men pr. mai 2007 er dette ennå ikke skjedd.

Utenfor internatet på skolen står skulpturen «Plog» av Harald Oredam.

Kilder 
 Arkiv i Nordland: Marskinførerskolen for landbruk - Vikeid
 Vesterålen Online: Nyhetsarkiv om maskinførerskolen
 Alf Oxem: 50 år på Kleiva 1953-2003. Kleiva videregående skole 2003. ISBN 82-303-0096-8

Skoler i Nordland
Sortlands historie
Tidligere utdanningsinstitusjoner i Nordland
Utdanning i Sortland
Solbergfossbanen

Solbergfossbanen var en 7,9 km lang privatbane fra Askim til Solbergfoss ved Glomma. Banen hadde sportilknytning til Østfoldbanens Østre linje. Den ble bygget av Kristiania (Oslo) kommune og stod ferdig i 1917. Banen ble anlagt for å frakte materiell frem til Solbergfoss kraftverk som da var under oppføring (1913–1924). Banen ble brukt til godstransport i byggetiden og frem til 1937. Passasjertrafikken varte fra 1920 til banens nedleggelse i 1964. Fra 1928 ble banen betjent med såkalte skinnebusser.

Linjen er ryddet for skinnegang, og går nå stort sett som gang- og sykkelvei og turvei. Det ligger fortsatt skinner på broen ut til kraftverket. Svingskiva i Askim er fortsatt delvis bevart. Skinnebussene, kalt «Gamla» og «Padda», er tatt vare på av Norsk Jernbaneklubb.

Linjekart 

|}

Eksterne lenker 
 
 
 Solbergfossbanen i openstreetmap.org

Nedlagte jernbanestrekninger i Norge
Jernbanestrekninger i Viken
Jernbanebyggverk i Indre Østfold kommune
Jernbanestrekninger åpnet i 1918
1918 i Norge
Jernbanestrekninger nedlagt i 1964
Østfolds samferdselshistorie
Front Row

Front Row er en mediasenter-programvare for Apples Mac OS X, tilsvarende Windows Media Center for Windows. Det ble først introdusert sammen med iMac G5 i 2005, og har siden vært inkludert med alle nye maskiner. Front Row kan brukes til å bla i og vise fram bilder, video og musikk fra maskinen, samt se DVD-er og lytte til podcasts. Programvaren er basert på iTunes og iPhoto, og kontrolleres med tastaturet eller en Apple Remote.

Versjon 2 
Versjon 2 ble lansert i november 2007, og følger med Mac OS X Leopard. Nytt versjonen 2 er:
 Nye funksjoner som streaming av filmer, musikk og bilder fra internett
 Ny åpningsanimasjon
 Egen oppstartsapplikasjon i tillegg til tastatursnarveien (Command-Escape)
 Støtte for AirTunes er fjernet

Apple-programvare
Multimedieavspillere
Kulturdepartementet sin nynorskpris for journalistar

Kulturdepartementet sin nynorskpris for journalistar er en journalistpris som ble opprettet i forbindelse med åpningen av Nynorsk mediesenter i NRK i 2004. Målet med prisen er å bidra til økt bruk av nynorsk i media, og å gi en oppmerksomhet hvert år til en journalist som har utmerket seg med levende og godt nynorsk i media og som gjennom arbeidet sitt har gitt nynorsken status og innpass på nye område.

Prisen er på 75 000 kroner (tidligere 50 000 kr) og et kunstverk. Prisen ble delt ut første gangen i 2006.

Prismottakere
 2006: Linda Eide, NRK.
 2007: Kjell-Erik Kallset, Dagsavisen.
 2008: Odd Reidar Solem, TV 2.
 2009: Ronny Brede Aase, NRK P3
 2010: Astrid Brekken, NRK
 2011: Njord V. Svendsen, Bergens Tidende
 2012: Katrine Sele, Firda og Hilde Sandvik
 2013: Christian Wiik Gjerde, NRK P1
 2014: Ingunn Solheim, NRK
 2015: Jan Zahl, Stavanger Aftenblad
 2016: Jon Hustad, Dag og Tid
 2017: Jens Kihl og Guri Kulås, Klassekampen
 2018: Harald Thingnes, NRK
 2019: Kjersti Mjør, Bergens Tidende
2020: Eivind Molde, NRK

Referanser

Eksterne lenker 
 Nynorsk mediesenter

Norske mediepriser
Utmerkelser etablert i 2006
Reverend Timothy Lovejoy

Timothy «Tim» Lovejoy (ofte kalt Reverend Lovejoy) er en fiktiv pastor i den tegnede, amerikanske TV-serien Simpsons.

Lovejoy er ikke spesielt opptatt av å leve etter Bibelen og kan ikke fordra Ned Flanders, som hele tiden vil spørre ham om hvordan han kan bli en bedre kristen. Han er også svært glad i modelltog. Pastor Lovejoy snakker med en mørk, monoton stemme, noe som fører til at Homer ofte sovner i kirken. Marge Simpson drar gjerne med seg hele familien i kirken på søndag, til Homers skrekk.

Bakgrunn 
Lovejoy fikk sin utdannelse ved Texas Christian University i Fort Worth, Texas og kom først til Springfield på 1970-tallet som en ivrig, entusiastisk, ung mann. Men han ble etter hvert kynisk og desillusjonert over sin tjeneste - mest på grunn av Ned Flanders, som stadig plager ham med mindre problemer som å begjære sin egen kone, eller fordi han trodde at han hadde svelget en tannpirker. Lovejoy demonstrerer sin aksept for hinduismen når han gjennomfører en hinduistisk ekteskapsseremoni for Kwik-E-Mart-butikkeieren Apu Nahasapeemapetilon. Selv om Lovejoy ikke vet særlig mye om andre religioner. Han har også vært med på et religiøst radio-program sammen med en jødisk rabbiner, og han innrømmer at evolusjon kan være sann.

Imidlertid tolererer han ikke buddhismen, ette at Lisa Simpson konverterte til den. Lovejoy bruker to forskjellige Rolodex: en for kristne, og en for ikke-kristne. Selv om han opprinnelig ser ut til å ha akseptert evolusjonsteorien, tok han senere til orde for kreasjonisme for å øke medlemskapet til kirken hans. Han godtar heller ikke romersk-katolisisme. Lovejoy er ikke alltid like begeistret for Bibelen. Det er usikkert om han i det hele tatt eier en bibel selv, når det en gang blir uttalt at han låner en bibel på biblioteket hver uke.

Men pastor Lovejoy har vist seg å gjøre ting som kan bli ansett som syndige. Lovejoy har vært kjent for å utnytte sin menighet for å motta donasjoner, han har slåss mot en romersk-katolsk prest, og antydet at han en gang brente ned kirken sin for å få utbetalt en forsikring. I episoden «The Joy of Sect» fra sesong ni, blir flere innbyggere fra Springfield narret til å bli med i en kult, og Lovejoy kidnapper Homer Simpson sammen med Groundskeeper Willie. Men når Lovejoy ser romskipet dukke opp fra den «forbudte låven» kaster han sin religiøse krage på bakken. Men etter at det er avslørt at romskipet var en bløff, legger Ned Flanders merke til prestekragen hans på bakken - og Lovejo plukker den opp, og setter den på seg igjen.

I episoden «Secrets of a Successful Marriage» fra den femte sesongen, en episode som handlet om ekteskapsrådgivning, anbefaler Lovejoy og hans sladrete kone Helen, at Marge burde skille seg fra Homer. Selv om Marge protesterer mot dette, og påpeker hvordan Bibelen har strenge retningslinjer mot ting som skilsmisse. Lovejoys kone Helen ble opprinnelig fremstilt som en ekstremt moralistisk og dømmende, som elsker å komme med sladder om alle de andre innbyggerne i Springfield.

Figurer i Simpsons

da:Figurer i The Simpsons#Familien Lovejoy