alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Advance Australia Fair

«Advance Australia Fair» er Australias nasjonalsang. Den ble endelig innført i 1984, men ble komponert i 1878 av Peter Dodds McCormick.

Historie 
Sangen ble komponert av Peter Dodds McCormick i 1878. Den ble første gang fremført 30. november 1878 av Andrew Fairfax. Den ble hurtig populær og i tilpasset utgave ble sunget av et gigantisk sangkor på 10 000 mennesker ved innvielsen av føderasjonen i Australia i 1901. I 1907 belønnet den australske regjering McCormick med 100 pund for komposisjonen.

Australia benyttet «God Save the King/Queen» som sin nasjonalsang. I 1973 ble det invitert til konkurranse om ny nasjonalsang, men ingen av bidragene ble vurdert som gode nok, sammenliknet med eldre sanger som «Advance Australia Fair», «Song of Australia» og «Waltzing Matilda». «Advance Australia Fair» ble vedtatt som nasjonalsang i 1974, men i to år senere ble «God Save the Queen» gjeninnført.

I 1977 ble det holdt folkeavstemning der velgerne kunne velge mellom «God Save the Queen», «Advance Australia Fair», «Song of Australia» og «Waltzing Matilda». «Advance Australia Fair» vant med 43,3 % av stemmene, foran «Waltzing Matilda» med 28,3 %, «God Save the Queen» med 18,8 % og «Song of Australia» med 9,7 %.

«Advance Australia Fair» ble endelig innført i 1984, da med teksttilpasning av National Australia Day  Council. En ny tilpasning ble innført 1. januar 2021.

Tekst

Tekst (norsk) 
 
Australiere alle, lat oss glede oss,
For vi er unge og frie;
Vi har gyllen jord og rikdom til slit,
Våre hjem er kjørt over havet.
Vårt land bogner av naturens gaver
Av rik og sjelden skjønnhet;
På historiens perm, lat hvert trinn
Fortsett Australia.
Lat oss synge i glade stammer,
Fortsett Australia.
 
Under våre strålende sørkors
Vi sliter med hjerter og hender;
Å skape våre Commonwealth
Berømt for alle land;
For dem som er kommet på tverke av havene
Vi har ubegrensede sletter å dele;
Lat oss alle kombinere med mot
Til fortsett Australia.
Lat oss synge i glade stammer,
Fortsett Australia.

Referanser 

Australia
Bombardier

Bombardier Inc. er et kanadisk selskap med hovedkontor i Montréal som produserer fly og tog. Selskapet har 66 000 ansatte (2017) og er organisert i de tre divisjonene Transportation, Aerospace og Capital. Omsetningen i 2016 var på 16,3 milliarder dollar. Transportation har 37 000 medarbeidere og Aerospace 28 500 medarbeidere (2017). Bombardier har 73 produksjons- og vedlikeholdsanlegg i 29 land.

Historie 
Bombardier ble etablert i 1942 av Joseph-Armand Bombardier under navnet L'Auto-Neige Bombardier Limitée i Québec i Canada. Selskapet fokuserte i begynnelsen på produksjon av kjøretøy som kunne brukes på snø. Divisjonen som produserer snøskutere ble skilt ut som eget selskap i 2003.

Divisjoner

Flydivisjonen 

Flydivisjonen (Aerospace) produserer fly med inntil 150 seter for passasjertrafikk hvor også selskapet de Havilland Canada, som produserer propellfly, inngår. Videre produseres det business-jetfly samt amfibiefly som brukes til brannslukking.

Bombardier (de Havilland Canada) produserer turboprop passasjerflyserien Bombardier Q Series (Dash-8) som bl.a. benyttes av Widerøe. 

Bombardier utvikler for tiden jetfly i den såkalte Bombardier CSeries (100 til 150 seter). Dette er en flytype som er ment å ta opp kampen mot Boeings 737-serie og A320-serien til Airbus.

Bombardier produserer også jetflymodellen CRJ Series for segmentet 60 til 100 seter. I 2017 hadde Bombardier en ordrebeholdning på over 1900 CRJ Series fly på verdensbasis i 2017, noe som ifølge bedriftens hjemmeside gjør CRJ Series-familien av regionale jetfly til det mest etterspurte regionale flyprogram i verden.

Transportdivisjonen 

Transportdivisjonen produserer trikker, motorvogner, lokomotiver og ulike godsvogner, både i Nord-Amerika og i Europa.

Galleri

Eksterne lenker 
 
 Bombardier Aerospaces modellprogram 2017
 Bombardier museum – beltebiler
Britisk Columbia

Britisk Columbia (fransk la Colombie-Britannique, engelsk British Columbia) er en kanadisk provins som grenser mot Stillehavet. Viktige byer er blant annet hovedstaden Victoria som ligger på Vancouver Island, og Vancouver.

Langs kysten av Britisk Columbia ligger et av verdens mest unike økosystemer; «Great Bear Rainforest» - verdens største tempererte regnskog. Regnskogen, hvorav cirka 85 prosent eller 3,1 millioner haa nå er beskyttet, utgjør cirka 1/3 av de gjenværende tempererte regnskogene i verden og er kjent for sitt usedvanlig rike dyreliv og sine enorme kjempetujaer (Thuja plicata) og sitkagrantrær (Picea sitchensis). Sitkagrana kan bli nærmere 90 meter høy i dette området, og kjempetujaen kan leve i opp mot 1 000 år eller mer. Her finns også den mest tallrike bestanden av den unike åndebjørnen, en hvit variant (ikke albinisme) av den sjeldne svartbjørnunderarten kermodebjørn (Ursus americanus kermodei). Kermodebjørn ble i 2006 valgt som et av provinsens offisielle symboler.

Britisk Columbia har cirka  (2007) innbyggere, dekker  km² og er dermed den tredje største av Canadas ti provinser både hva befolkning og areal angår.

Det meste av Britisk Columbia tilhørte det omstridte Oregon Country, som flere stormakter gjorde krav på. Oregon-avtalen i 1846 delte området mellom Storbritannia og USA langs den 49. breddegrad, men Storbritannia fikk hele Vancouver Island. Britisk Columbia var en britisk kronkoloni fra 1858, men sluttet seg i 1871 til Canada som en egen provins.

Befolkningsutviklingen

Se også 
 Liste over kommuner i Britisk Columbia
 Britisk Columbias flagg

Referanser

Eksterne lenker 
 

Stater og territorier etablert i 1871
1871 i Canada
Dolstad kirke

Dolstad kirke (lokal uttale: Dorsta'  eller dol:sta; sørsamisk: Dållesijjie) er en åttekantet kirke ligger i Mosjøen i Nordland og har plass til rundt 500 personer.

Historie 

På begynnelsen av 1700-tallet ble det vedtatt å bygge en ny kirke på Dolstad, da den gamle var i svært dårlig stand. Den nye kirka ble fullført i 1734 etter en byggeperiode på fire år, og ble tatt i bruk høsten 1734. Byggmester var Nils Pedersen Bech fra Trondheim, og kirka er trolig bygget etter mønster av Bakke kirke i Trondheim - «Bakke kirke har tjent som mønster såvel for byggverk som for tårn, som hadde sitt egenartede utseende». Jakobsen skriver også at det er «noget tøis» at det opprinnelig var en korskirke som senere skal ha fått skrå vegger som ga åttekantformet midtparti. 

Skipet er åttekantet med tverrarmer som en korskirke, tårnet (takrytteren) er også åttekantet. Fire store søyler bærer tak og takrytter. Kirken ble vigslet av magister og prost Anders Dass, sønn av Petter Dass «9. søndag etter trinitatis» (7. august 1735). Byggmester Nils Pedersen Bech giftet seg i den nye kirken 13. august 1735. Arbeidet ble utført som pliktarbeid av almuen i soknet. De som ikke kunne delta, betalte i stedet for seg. Kirka er en korskirke i laftet tømmer med et åttekantet midtskip som åpner seg ut mot de fire korsarmene. Bygget hadde opprinnelig bordkledd, tjærebredd tak. Veggene var kledd med panel utvendig og malt røde.

I 1880-årene ble det lagt kraftige panelbord under taket. I 1970-årene ble det bestemt at kirka skulle føres tilbake til sitt opprinnelige utseende.  Dette innebar at all maling ble skrapt ned og at takpanelet ble fjernet. I 2007 ble de innvendige panelbordene lagt på igjen, samtidig som det ble lagt isolasjon i taket.

Det har stått minst to kirker på Dolstad tidligere. Den første var bygget i katolsk tid, kanskje så tidlig som på 1100-tallet og var viet erkeengelen Mikael.  Den ene kirkeklokka vitner om dette med innskrifta «Ste Mihaels kierke i Wefsen.» Klenodier både fra de første kirkene på Dolstad samt den hevbare dåpsengelen fra 1782 er fremdeles i bruk.

Bilder

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker
 
 

Religion i Mosjøen
Kirker i Indre Helgeland prosti
Kirker i Vefsn
Oktogonale kirker i Norge
Korskirker i Norge
Kulturminner i Vefsn
Religiøse byggverk fra 1735
1730-årene i Norge
Valgkirker i 1814
Morten Andreas Meyer

Morten Andreas Meyer (født 20. oktober 1959 i Sarpsborg) er en norsk forretningsmann og politiker (H) fra Hamar.

Yrkesliv

Bedriftsleder og -rådgiver 
Etter avgangseksamen ved Hamar katedralskole i 1978 måtte Meyer på kort varsel overta ledelsen for seks ansatte i familiebedriften Meyer Kontorservice, som solgte kontorrekvisita, fordi faren ble syk av kreft og senere døde. Etter å ha fullført en omstilling i bedriften, solgte han den. Han var produktsjef i Emo Engros 1983–1984 og administrerende direktør i Caribonum Norway 1984–1995. Deretter arbeidet han som bedriftsrådgiver for kunder som Storebrand Bank og Notabene.

Lokalpolitiker 
Ved siden av sitt virke i næringslivet hadde Meyer politiske verv. Han var medlem av Hamar kommunestyre 1980–1983 og medlem av Unge Høyres sentralstyre 1982–1984. Han var varaordfører i Hamar kommune i perioden 1999–2001.

Statsrådposter 
Han var statssekretær for statsråd Erna Solberg i Kommunal- og regionaldepartementet 2001–2004, og ble deretter statsråd i Arbeids- og administrasjonsdepartementet da Victor Norman gikk av. Departementet ble samme år omdannet til Moderniseringsdepartementet. Sommeren 2005 la Meyer frem stortingsmeldingen «eNorge – det digitale spranget», som krevde at nye offentlige IT-systemer skulle bruke åpne standarder innen 2009, samt at offentlige IT-tjenester skulle kunne brukes av alle.

Meyer var statsråd frem til Bondevik-regjeringen gikk av høsten 2005.

Meyer var også medlem av Høyres sentralstyre 2004–2008.

Tilbake til næringslivet 
Meyer ledet konsulentvirksomheten i IBM Norway 2006–2012, så var han partner og seniorrådgiver i First House 2012–2017. Han var også styreleder i fotballklubben Hamarkameratene 2009–2010. I 2017 ble Meyer ansatt som generalsekretær i Huseiernes Landsforbund.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske arbeidsministre
Høyre-statsråder
Statsråder i Regjeringen Bondevik II
Norske statsråder etter 1945
Statssekretærer fra Høyre
Lokalpolitikere i Hamar
Høyre-politikere i Hedmark
Tillitsvalgte i Unge Høyre
Norske forretningsfolk
Personer tilknyttet First House
Personer tilknyttet IBM
Personer fra Hamar kommune
Mont Blanc

Mont Blanc (fransk: Mont Blanc; italiensk: Monte Bianco, begge i betydningen «det hvite fjell») er Vest-Europas høyeste fjell med sine , ifølge målingen av 13. september 2017, og ligger i de franske Alpene, på grensen mot Italia og nær grensen til Sveits. Høyden varierer noe fra år til år med den vekslende snømengden på toppen. Isbreen på toppen er opptil 23 meter høy.

Den første som besteg Mont Blanc var ved Jacques Balmat og Michel-Gabriel Paccard, den 8. august 1786. Mont Blanc er Vest-Europas høyeste fjell, men Elbrus i Kaukasusfjellene (Russland) er med sine  det høyeste fjellet i Europa.

Italienere og franskmenn strides om dette fjellet. På italienske kart ligger toppen på grensen mellom de to landene, mens den på franske kart ligger klart inne i Frankrike.

Mont Blanc-tunnelen, mellom Chamonix i Frankrike og Courmayeur i Italia, ble påbegynt i 1957 og sto ferdig i 1965. Den er 11,6 km lang.

Sammenlagt har om lag 300 klatrere omkommet i Alpene siden 1. juni 2008, hvorav om cirka 200 på Mont Blanc.

24. januar 1966 krasjet en Air India Boeing 707 i fjellet, og 117 mennesker omkom.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 

Fjell i de franske Alpene
Fjell i Aostadalen
Fjell over 4000 meter
Ultrahøy frekvens

Ultrahøy frekvens (UHF) er elektromagnetisk stråling i området mellom 300 MHz og 3 GHz. Øvre del av UHF ligger i mikrobølgeområdet.

Bølgelengde: 0,1 – 1 meter.

Teknologi 
UHF band III og IV skal brukes for det nye Digitalt bakkenett (TV). Frekvensområdet for disse er 470–790 MHz.

Nordisk mobiltelefon (NMT) benyttet et bånd nær 450MHz, og hadde lengre rekkevidde enn dagens mobiltelefoner med GSM-kommunikasjon på 900 og 1800 MHz.

IEEE 802.11 b og g "wi-fi" (se Trådløst lokalt datanett) er også innenfor UHF. Frekvensen på disse er 2,4 GHz.

Mikrobølgeområdet
Øvre del av UHF ligger i mikrobølgeområdet. En vanlig mikrobølgeovn ligger som regel rundt 2450 MHz.

Det er her viktig å legge merke til at det er kun L-båndet og halve S-båndet som ligger innenfor UHF. Resten ligger i  SHF eller EHF.

Referanser

Radioteknikk
Radiospekter
he:UHF
Hafnium

Hafnium er et grunnstoff med kjemisk symbol Hf og atomnummer 72. Atommassen (u) er 178,5.

Historie 
Dmitrij Mendelejevs tabell over periodesystemet fra 1869 hadde forutsett eksistensen av et tyngre stoff tilsvarende titan og zirkonium, men i 1871 plasserte han lantan på denne plassen.

En ledig plass til et hittil uoppdaget grunnstoff nummer 72 ble påpekt av Henry Moseley i 1914. Hafnium ble oppdaget av danske Dirk Costner og ungarske George von Hevesy i 1923 i København, Danmark, ved hjelp av røntgenspektroskopi av en prøve med norsk zirkonium-malm. Funnet bekreftet dermed Mendelejevs antagelser fra 1869. 

Hafnium fikk navnet sitt fra Hafnia, som er det latinske navnet på Niels Bohrs hjemby København.

Egenskaper 
Hafnium er et skinnende sølvfarget transisjonsmetall som er formbart og korrosjonsbestandig. I romtemperert luft dannes raskt et passiviserende oksidsjikt. På grunn av det passiviserende oksidsjiktet er hafnium uløselig i de fleste syrer, med unntak av flussyre og kongevann. Hafnium er motstandsdyktig overfor konsentrerte baser, men vil reagere med halogener. Ved høyere temperaturer reagerer det med oksygen, nitrogen, karbon, bor, svovel og silisium. Det har mange kjemiske likheter med zirkonium, mens den største fysiske forskjellen er at hafnium har nesten dobbel så høy tetthet som zirkonium. En annen forskjell er at hafnium absorberer nøytroner 600 ganger mer effektivt enn zirkonium. I pulverform er hafnium svært brannfarlig, og det kan selvantenne.

Hafniumkarbid er meget varmebestandig med smeltetemperatur på over 3 890 °C, og hafniumnitrid er det mest bestandige av alle kjente metall-nitrider, med smeltepunkt på 3 310 °C

Isotoper 
Naturlig forekommende hafnium består av 6 isotoper hvorav 5 er stabile: 176Hf (5,26%), 177Hf (18,6%), 178Hf (27,28%), 179Hf (13,62%) og 180Hf (35,08%), og 1 er ustabil: 174Hf (0,16%) med halveringstid 2 · 1015 år. I tillegg er 30 kunstig fremstilte ustabile isotoper kjent, hvorav de mest stabile er: 182Hf med halveringstid 8,88 · 106 år, 181Hf med halveringstid 42,384 dager og 173Hf med halveringstid 23,6 dager. De resterende isotopene har alle halveringstider på mindre enn 1 døgn, og de fleste mindre enn 1 time.

CAS-nummer: 7440-58-6

Forekomst 

Hafnium forekommer ikke naturlig i ren form. Det finnes alltid i mineraler som inneholder zirkonium. Det faktum at hafnium alltid opptrer sammen med zirkonium – som har veldig like egenskaper – gjør at fremstilling av rent hafnium er en vanskelig prosess. Andelen av hafnium i jordskorpen er omkring 5 ppm. Silikatet zirkon er den viktigste zirkonium-kilden, og dermed også den viktigste hafnium-kilden. Hafnium finnes også i alvitt, thortveititt og i hafniumsilikatet hafnon.

Anvendelse 
På grunn av sin evne til å absorbere nøytroner, brukes hafnium i kontrollstaver i kjernefysiske reaktorer. Hafnium brukes også i forskjellige metall-legeringer og i elektroder i plasmabrennere.

Referanser 

Grunnstoffer
Metaller
Osmium

Osmium er et metallisk grunnstoff med kjemisk symbol Os og atomnummer 76. Atommassen (u) er 190,2.

Historie 
Osmium ble oppdaget i 1803 av den engelske kjemikeren Smithson Tennant i London. Han forsøkte sammen med William Hyde Wollaston å finne en fremgangsmåte for å fremstille rent platina ved å løse opp platina-malm i kongevann. Et biprodukt av prosessen var et svart pulver som ikke løste seg opp. Tennant konsentrerte seg om det uoppløste pulveret, og i 1803 identifiserte han 2 nye grunnstoff, nemlig osmium og iridium. Funnet ble dokumentert i et brev til the Royal Society i juni 1804.

Tennant døpte det nye grunnstoffet osmium (Gresk osme – «lukt») på grunn av osmiumtetroksids ubehagelige lukt.

Egenskaper 
Osmium er et blåhvitt, sprøtt og skinnende transisjonsmetall, og har med sine 22 610 kg/m³ den høyeste tettheten av de naturlig forekommende grunnstoffene. Ved temperaturer under 0,66 K blir osmium superledende. Osmium regnes som edelmetall og er dermed relativt lite reaktivt (reaksjonsvillig). Det reagerer bare med ikke-metallene fluor, klor og oksygen. Reaksjonen mellom massivt osmium og oksygen skjer først når metallet er rødglødende, mens osmium i pulverform reagerer med oksygen allerede ved romtemperatur og avgir giftig osmiumtetroksid. I ikke-oksiderende syrer er osmium uløselig; det angripes ikke en gang av kongevann ved normale temperaturer. Derimot angripes osmium av oksiderende syrer som konsentrert salpetersyre, varm svovelsyre og alkaliske løsninger som natriumperoksid.

Osmium er meget giftig

Isotoper 

Naturlig forekommende osmium består av sju isotoper hvor fem er stabile: (187Os (1,6%), 188Os (13,1%), 189Os (16,1%), 190Os (26,4%) og 192Os (41%), og to ustabile (og dermed radioaktive): 186Os (1,58%) med halveringstid 2,0 · 1015 år, og 184Os (0,02%) med halveringstid 5,6 · 1013 år. I tillegg finnes 28 kunstig fremstilte ustabile isotoper hvorav de mest stabile er 194Os med halveringstid 6 år, 185Os med halveringstid 93,6 døgn, 191Os med halveringstid 15,4 døgn og 193Os med halveringstid 30,11 timer. De resterende isotopene har alle halveringstider kortere enn 1 døgn, og de fleste kortere enn 1 time. 

CAS-nummer: 7440-04-2

Forekomst 

Osmium er et meget sjeldent grunnstoff, og andelen i jordskorpen er 50 deler pr. trillion. Det forekommer i ren form naturlig, og finnes også i forskjellige platina-malmer sammen med andre metaller i platina-gruppen. Det danner sammen med iridium en naturlig legering som kalles osmiridium. 

De viktigste forekomstene er den platina-rike nikkelmalmen i Sudbury (Ontario i Canada), Ural i Russland og i Witwatersrand i Sør-Afrika. Fremstilling av rent osmium er en komplisert prosess, og på verdensbasis produseres det mindre enn 1 tonn årlig.

Anvendelse 
Osmium brukes nesten utelukkende til å lage harde legeringer sammen med andre metaller i platinagruppen. Disse legeringene brukes blant annet i nåler i platespillere og pennesplitter på fyllepenner og i panserbrytende ammunisjon.

Se også 
Iridium
Periodesystemet

Referanser 

Grunnstoffer
Edelmetaller
Iridium

Iridium er et metallisk grunnstoff med kjemisk symbol Ir og atomnummer 77. Atommassen (u) er 192,2.

Historie 
Iridium ble oppdaget i 1803 av den engelske kjemikeren Smithson Tennant i London. Han forsøkte sammen med William Hyde Wollaston å finne en fremgangsmåte for å fremstille rent platina ved å løse opp platina-malm i kongevann. Et biprodukt av prosessen var et svart pulver som ikke løste seg opp. Tennant konsentrerte seg om det uoppløste pulveret, og i 1803 identifiserte han 2 nye grunnstoff, nemlig osmium og iridium. Funnet ble dokumentert i et brev til the Royal Society i juni 1804.

Tennant døpte det nye grunnstoffet iridium etter gresk ίρις, iris – «regnbue», på grunn av stoffets fargerike salter.

Egenskaper 
Iridium er et hardt sølvhvitt transisjonsmetall, og er det mest korrosjonsbestandige av de kjente grunnstoffene. Det angripes ikke av noen syrer, ikke en gang kongevann, men løses opp av flytende salter. Hvis iridium glødes oksiderer det og danner svartfarget IrO2. På grunn av sin hardhet og sprøhet er det vanskelig å forme og maskinere rent iridium. Ved temperaturer under 0,11 K blir iridium superledende.

Iridium er regnet som det nest tyngste grunnstoffet etter osmium, men isotopen 193Ir er den tyngste av alle kjente stabile isotoper med 22 650 kg/m³. Hvilket grunnstoff som har høyest tetthet er derfor et spørsmål om definisjon, selv om osmium med 22 610 kg/m³ generelt regnes som det tyngste.

Isotoper 
Naturlig forekommende iridium består av 2 stabile isotoper: 191Ir (37,3%) og 193Ir (62,7%). I tillegg finnes 34 kunstig fremstilte ustabile (og dermed radioaktive) isotoper, hvorav de mest stabile er 192m2Ir med halveringstid 241 år, 194m2Ir med halveringstid 171 døgn og 192Ir med halveringstid 73,83 døgn.

CAS-nummer: 7439-88-5

Forekomst 

Iridium er sjeldnere enn både gull og platina, og forekommer naturlig i ren form som små korn i platina-malm og elvesand. Sammen med osmium danner det to mineraler: osmiridium, hvor halvparten består iridium, og resten består av osmium, platina, ruthenium og rhodium, og iridosmium som består av 55-80% osmium og 20-45% iridium. Iridium finnes ofte i meteoritter. Iridium er også et biprodukt av nikkelfremstilling.

De viktigste forekomstene ligger i Sør-Afrika, Ural i Russland, Nord- og Sør-Amerika, Borneo og Japan.

Iridium er 20 000 ganger mer vanlig i verdensrommet enn i jordskorpen – trolig fordi mesteparten av det som fantes på Jorden, sank innover i kjernen da planeten var ung.

Anvendelse 
Iridium brukes i blant annet kirurgiske instrumenter, tennrør og elektroder. Det inngår i legeringer med osmium. Isotopen 192Ir er radioaktiv og benyttes som kilde ved strålebehandling av kreft.

Se også 
Periodesystemet
Osmium

Referanser 

Grunnstoffer
Edelmetaller
Jærsk

Jærsk er navnet på talemålet eller dialekten på Jæren. Det hører til de sørvestlandske dialektene. Jærsk tales i kommunene Klepp, Time, Hå, Gjesdal og Bjerkreim . I tillegg består Sandnes-dialekten (Gaugamål) av betydelige særtrekk felles med Jærsk.

Jærsk kan deles i et nordlig og et sørlig område. Den største forskjellen er pronomenet «oss», som nord for Hå-elva er «osse», mens det sør for elva er «okke».

Skarre-r er et trekk ved med jærsk. Personlig pronomen entall (eg/jeg) er påvirka av vokalsenkning og er derfor ikke «eg» som på Stavanger-dialekten og Sandnes-dialekten, men «æg».

Andre særtrekk er sammentrekning av flere ord når de skal uttrykkes muntlig. "det er ikke mange" ville blitt "dæ æ'kje'mange". 

Å ta (å ta – tar – tok – har tatt) bøyes slik på jærsk: å ta – tæge – tog – he toge.

Kjente brukere av dialekten
Kaizers Orchestra er et jærsk rockeband som bruker jærsk når de synger. 11. desember 2007 mottok de Rogaland fylkeskommune sin Bragdpris 2007. I begrunnelsen heter det: Kaizers Orchestra har opparbeidet seg et renommé som et av Norges beste konsertband. De er kjent både nasjonalt og internasjonalt, og har markedsført Rogaland og jærdialekten på en god måte.

Arne Garborg skrev et landsmål med sterkt innslag av jærsk.

Grammatikk

Substantiv

Hankjønn

Hovedregel:

En gutt – gutten – fleire gutta – adle guttane

Hunkjønn

Hovedregel:

Ei jenta – jentå – fleire jente – adle jentene

Ei dør – dørå – fleire døre – adle dørene

Intetkjønn

Hovedregel:

Ett hus – huse – fleire hus – adle huså

Ett eple – eple – fleire eple – adle eplene

Verb

Alle verb har a-ending i infinitiv, som for eksempel i «å skriva», bortsett fra i nå-verb som «å gå» og «å nå».

Sterke verb

A-verb:

Å hiva - hive - heiv - he heve

Å snofla – snofle – snofla – he snofla (å snofla = å snuble)

E-verb:

Å spæla – spæle – spælte – he spælt

Å prøva – prøve – prøvde/-te – he prøvd-/t 

Nå-verb:

Å nå – når – nådde – he nådd

Å spy – spyr – spudde – he spudd

Å slida – slide – sleid – he slede

Å kryba – krybe – kraob/krøyb – he krøbe

Pronomen

Personlige pronomen

Subjektsformer:

Entall: Æg, du, han, hu, dæ

Flertall: Me, de/dåkke, dei

 Objektsformer:

Entall: Mæg, dæg, (h)an, (hen)na, det

Flertall: Osse/Okke, dåkke, dei

Eiendomspronomen

Entall:

Hankjønn: Min, din, (h)ans, (hen)nas

Hunkjønn: Mi, di, (h)ans, (hen)nas

Intetkjønn: Mitt, ditt, (h)ans, (hen)nas

Flertall:

Vår(t)/Okka, dåkka/as, deira/as

Spørreord

Bokmål – jærsk

Hva – kæ

Hvor – kor

Hvem – kem/kenn

Hvorfor – keffår/koffår

Hvordan – koss/kossen

Når – korti/koti/kæ ti

Hvilken/hvilke/hvilket – kæ for ein/kæ for nogen/kæ for et/kæ for ei

Norske dialekter
Jæren
Aaron Ciechanover

Prof. Aaron Ciechanover (født 1. oktober 1947 i Haifa, Palestinamandatet) er en israelsk biolog og lege som fikk Nobelprisen i kjemi i 2004 sammen med Avram Hershko og Irwin Rose.

Priser (utvalg) 
 2000 – Albert Lasker Basic Medical Research Award

Referanser

Eksterne lenker 

Israelske leger
Israelske nobelprisvinnere
Nobelprisvinnere (kjemi)
Medlemmer av Academia Europaea