alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Onichodon

Onichodon er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Små til middelsstore (7-17 millimeter), slanke, brunlige råtevedbiller, de fleste ligner spinkle smellere (Elateridae). Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er vanligvis store. Antennene er 11-leddete, ganske lange og kraftige, trådformede. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, noe hvelvet, omtrent så langt som bredt, med litt uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet, med tydelige lengdestriper. Beina er temmelig korte.

Levevis 
De fleste artene har larver som lever i død ved, men enkelte larver graver i jorden og lever på planterøtter. Larvenes munndeler synes bare å tillate flytende føde, og det er uvisst hva de faktisk spiser. Kanskje skiller larvene ut fordøyelsesenzymer, og tar opp oppløste næringsstoffer fra den omkringliggende veden. En annen mulighet er at de lever av slimsopper som vokser i veden. De larvene som er harde og flate kan ta seg fram gjennom ganske tett ved å presse seg mellom vedfibrene. Siden billene er avhengige av død ved er de truet av moderne skogbruksmetoder der lite døde greiner og stokker blir liggende igjen i skogen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Nord-Amerika.

Systematisk inndeling  
Artene blir noen ganger plassert i slekten Fornax.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Macraulacinae Fleutiaux, 1922
 Stammen Macraulacini Fleutiaux, 1922
 Slekten Onichodon Newman, 1838
 Onichodon canadensis (Brown, 1940)
 Onichodon downiei Muona, 2000
 Onichodon orchesides Newman, 1838
 Onichodon rugicollis (Fall, 1928)
 Onichodon serraticornis (Fleutiaux, 1925) - Fiji, hører den hjemme her?
 Onichodon wappesi Muona, 2000

Litteratur

Eksterne lenker 
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter. Besøkt 7.1. 2020
 

Biller formelt beskrevet i 1838
Råtevedbiller
Phlegon

Phlegon er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore til nokså store (opptil 34 millimeter), noe brede, halvblanke, mørke råtevedbiller, ligner smellere (Elateridae). Hunnen av Phlegon chiriquensis er det største medlemmet i familien råtevedbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, ganske lange og kraftige, hos hannene kan de ytterste leddene han kamaktige vedheng. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent rundet, noe bredere enn langt, med uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet. De har gjerne tydelige lengdestriper og er ganske tett hårete på sidene. Beina er temmelig korte.

Levevis 
Nesten ingenting er kjent om biolgien til denne slekten, og larvene er ukjente. Eksemplarer blir noen ganger fanget i lysfeller.

Utbredelse 
Slekten er utbredt fra Costa Rica i nord til det nordlige Brasil i sør.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Phlegoninae Muona, 1993
 Slekten Phlegon Laporte de Castelnau, 1840
 Phlegon buqueti >Laporte de Castelnau, 1840 - Trinidad og Tobago, Fransk Guyana, Colombia
 Phlegon chiriquensis Otto, 2017  - Panama
 Phlegon giganteus Fleutiaux, 1929 - Costa Rica
 Phlegon herculeanus (Lacordaire, 1857) - Venezuela, Fransk Guyana, Brasil
 Phlegon panamensis Otto, 2017 - Panama

Referanser

Eksterne lenker 
 

Biller formelt beskrevet i 1840
Råtevedbiller
Dendrocharis

Dendrocharis er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore (7-11 millimeter), slanke, jevnbrede, matt grå til brunlige råtevedbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, ganske lange og kraftige, sagtakkede eller litt kamformede. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, helv avrundet foran der det delvis dekker hodet som en hette (i så måte kan de minne om medlemmer i familien Bostrichidae), noe hvelvet, med uttrukne bakhjørner. Pronotum og dekkvinger slutter tett mot hverandre. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som  brystskjoldet, uten lengdestriper. Beina er temmelig korte.

Larvene finnes i to hovedtyper: den ene ligner larver av praktbiller (Buprestidae), er sylindrisk og tynnhudet med frembryst-segmentet (prothorax) kraftig oppsvulmet; den andre typen er parallellsidig, ganske flat, hard (sterkt sklerotisert), hodet er hardt og kileformet. Begge typene har beina sterkt redusert eller helt manglende. Munndelene er også nokså sterkt redusert, og larvene kan trolig bare ta til seg flytende føde.

Levevis 
Biologien til denne slekten er ukjent, men larvene utvikler seg trolig i død ved.

Utbredelse 
de fleste av artene lever i Sørøst-Asia, men det finnes også to i Nord-Amerika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
 Stammen Dendrocharini Fleutiaux, 1920
 Slekten Dendrocharis Guérin-Méneville, 1843
 Dendrocharis alternans Bonvouloir
 Dendrocharis bicolor Redtenbacher, 1867
 Dendrocharis bombycina Guérin-Méneville, 1843
 Dendrocharis flavicornis Guérin-Méneville, 1843
 Dendrocharis inexspectata Muona, 2000
 Dendrocharis intermedia Fleutiaux, 1896
 Dendrocharis jansoni Fleutiaux, 1912
 Dendrocharis rouyeri Fleutiaux, 1912

Litteratur

Eksterne lenker 
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
 Bilde av Dendrocharis rouyeri
 

Biller formelt beskrevet i 1843
Råtevedbiller
Gastraulacus

Gastraulacus er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore (gjerne ca. 9-13 millimeter), noe brede, litt flate, blankt svarte råtevedbiller. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, omtrent så lange som hode + pronotum, sagtakkede i den ytre delen, det første leddet er noe forstørret, omtrent så langt som de tre neste til sammen. Brystskjoldet (pronotum) er klokkeformet, litt bredere enn langt, noe hvelvet, med såvidt uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet. Beina er temmelig korte, mørke.

Levevis 
Biologien til denne slekten synes å være ukjent, men larvene lever trolig i død ved.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen (Nicaragua, Fransk Guyana, Peru).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
 Stammen Eucnemini Eschscholtz, 1829
 Slekten Gastraulacus Guérin-Ménéville, 1843
 Gastraulacua atratus Guérin-Ménéville, 1843
 Gastraulacus bisulcatus (Latreille, 1834)
 Gastraulacus cavifrons Horn, 1882
 Gastraulacus nevermanni Barber, 1925

Litteratur

Eksterne lenker 
 Bilde av Gastraulacus bisulcatus
 Bilde av Gastraulacus cavifrons
 

Råtevedbiller
Biller formelt beskrevet i 1843
Petrache Poenaru

Petrache Poenaru (Romanian pronunciation: [peˈtrake po.eˈnaru]; født 1799, død 1875) var en rumensk oppfinneren av Opplysningens tidsalder.

Poenaru, som had studert i Paris og Wien, og senere fullførte sin spesialiserte studier i England, var en matematiker, fysiker, ingeniør, oppfinner, lærer og arangør  av utdanningssystemet,  en politiker, agronom, og zootechnologist, grunnlegger av Philharmonic Society, the Botanical Gardens og National Museum of Antiquities i Bucuresti.

Mens en student i Paris, Petrache Poenaru akte verdens første pennen, en oppfinnelse som den franske Regjering utstedt patent på 25.  mai 1827.

Biografi 
Han ble født i 1799 i Băneşti, Vâlcea fylke. Hans onkel, Iordache Otetelişanu, var en av arrangører av en institusjonalisert pedagogisk system, i en tid da en stor del av befolkningen var analfabet.  Poenaru gikk på videregående skole Obedeanu i Craiova og jobbet som etterliknar på kontoret fra biskopen av Râmnicu Vâlcea.  Mellom 1820 og 1821, lærte han gresk språk på Metropolitan Skolen i Bucuresti.

I 1821, Revolusjonen ledet av Tudor Vladimirescu begynte. På den tiden, Valakia var under tyrkisk herredømme og ble styrt av Phanariots (Grekerne som stammer fra Konstantinopel, og veldig lojale til Sultan), som tynget landet med mange skatter, og en dyr og korrupt domstol. Tudor Vladimirescu samlet en hær av Oltenian soldater kalt panduri og beveget seg mot Bucuresti for å dempe  dem. Han fikk selskap av mange, og blant dem var den unge Petrache Poenaru. I løpet av sin første trefning, han viste at han ikke har noen evne til å bekjempe og hans kamerater tok ham i front av revolusjonen leder, for straff. Men Vladimirescu ble imponert av den unge mannen er utdannet ånd og skarpe sinn og gjorde ham til sin personlige assistent. Fra denne posisjonen, han utarbeidet hærens manifestet, nå ansett som en av de første rumenske aviser.  [nna]

Poenaru var heldig nok til ikke å være rundt Tudor Vladimirescu når lederen ble lokket i en felle og drept, da han ble sendt i en diplomatisk misjon å argumentere for den rumenske føre til representanter for store krefter, Russland, Østerrike og England. Etter at nyheten om Vladimirescu død spredt seg, tok  han tilflukt i Sibiu.

Poenarus-pennen

Referanser

Kilder 
 http://www.fountainpen.it/images/a/ae/Patent-FR-Poenaru.pdf
 http://www.wipo.int/export/sites/www/wipo_magazine/en/pdf/2006/wipo_pub_121_2006_01-02.pdf
 https://www.bestfountainpen.com/who-invented-the-fountain-pen 
 http://gopens.com/Pen-Blog/who-invented-the-fountain-pen/
 http://nomber.one/10-is/17-who-invented-first-the-pen-petrache-poenaru#sthash.8jMbac93.dpbs 
 http://www.vogue.it/en/encyclo/fashion/s/fountain-pen 
 http://www.wonderful-romania.com/index.php/component/k2/item/45-petrache-poenaru-the-romanian-outlaw-who-invented-the-first-modern-fountain-pen 
 http://www.en.biography.name/inventors/96-romania/146-petrache-poenaru-1799-1875
 https://web.archive.org/web/20160217131423/http://poenari.ro/index.php/p/1/Povestea-Poenari

Oppfinnere
Opplysningstiden
Svelvik

Svelvik er en liten by og et tettsted i Drammen kommune i Viken fylke (fram til 1/1-2020 tidligere Vestfold fylke) ved Svelvikstrømmen. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar , og ligger hovedsakelig i Drammen og delvis på Hurumlandet i Asker kommuner. Svelvik ligger omtrent seks kilometer sør for tettstedet Nesbygda, og nesten åtte kilometer nord for Berger.

Ferjen mellom Svelvik og Verket på Hurumlandet i Asker kommune er Norges korteste bilferjestrekning på kun 180 meter.

Svelvik har en rekke vennskapsbyer:
  Vadstena
  Bogense
  Nådendal
  Vesturbyggð

Referanser 

Svelvik
Bosetninger i Drammen
Bosetninger i Asker
Tettsteder i Viken
Fergesteder i Viken
Drammensfjorden
Calyptocerus

Calyptocerus er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore (ca. 7-10 millimeter), avlange, blanke, mørke råtevedbiller, kan ha metallisk glans. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, ganske korte og kraftige, hos hunnene er de gjerne sagtakkede mens hannene har kamformede antenner. Brystskjoldet (pronotum) er litt bredere enn langt, noe hvelvet, med uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, noe avsmalnende bakover, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet ved roten. De har tydelige lengdestriper. Beina er temmelig korte.

Levevis 
Lite er kjent om biologien til denne slekten, larvene utvikler seg trolig i død ved. Biller i denne slekten har blitt funnet i tåkeskog.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia og Sør-Amerika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Melasinae Fleming, 1821
 Stammen Calyptocerini Muona, 1993
 Slekten Calyptocerus Guérin-Méneville, 1843
 Calyptocerus favipunctatus Lucht, 1986
 Calyptocerus gilvipes Bonvouloir, 1875
 Calyptocerus iridis Otto, 2015 
 Calyptocerus leboucherii Guérin-Méneville, 1843
 Calyptocerus violaceus Chassain, 2011

Referanser

Eksterne lenker 
 

Biller formelt beskrevet i 1843
Råtevedbiller
Nome Fotball

Nome Fotball (stiftet 13. september 2019) er en fotballklubb fra Vestfold og Telemark. Laget tok over plassen for /.

Tabell

Divisjonsutvikling

Eksterne lenker

Fotballag i Vestfold og Telemark
Fotballag etablert i 2019
Euryptychus

Euryptychus er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore (6-13 millimeter), litt brede, blanke, brunrøde til svarte råtevedbiller, pronotum kan være skarpt rødt. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er vanligvis store. Antennene er 11-leddete, omtrent så lange som hode + pronotum, noe fortykkede mot spissen, de tre ytterste leddene noe forlengede. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, litt bredere enn langt, med litt uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet. De har tydelige lengdestriper. Beina er temmelig korte.

Larvene finnes i to hovedtyper: den ene ligner larver av praktbiller (Buprestidae), er sylindrisk og tynnhudet med frembryst-segmentet (prothorax) kraftig oppsvulmet; den andre typen er parallellsidig, ganske flat, hard (sterkt sklerotisert), hodet er hardt og kileformet. Begge typene har beina sterkt redusert eller helt manglende. Munndelene er også nokså sterkt redusert, og larvene kan trolig bare ta til seg flytende føde.

Levevis 
Disse billene lever i skog, larvene utvikler seg sannsynligvis i død ved, men dette er ikke kjent med sikkerhet.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Macraulacinae Fleutiaux, 1922
 Stammen Euryptychini Mamaev, 1976
 Slekten Euryptychus LeConte, 1852
 Euryptychus arizonicus (Van Dyke, 1945) - Nord-Amerika
 Euryptychus aureopilosus (Lea, 1916) - Australia
 Euryptychus basalis (Lea, 1895) - Australia
 Euryptychus brunhildae Muona, 1993 - fossil art fra baltisk rav
 Euryptychus concolor (Blackburn, 1900) - Australia
 Euryptychus fuscus (Lea, 1916) - Australia
 Euryptychus gerhildae Muona, 1993 - fossil art fra baltisk rav
 Euryptychus heros (Blackburn, 1892) - Australia
 Euryptychus heterocerus LeConte, 1852 - Nord-Amerika
 Euryptychus ishiharai Hisamatsu, 1994
 Euryptychus lewisi Fleutiaux, 1923
 Euryptychus monrosi Cobos, 1958
 Euryptychus pasteuri (Fleutiaux, 1896)
 Euryptychus porosus (Lea, 1916) - Australia
 Euryptychus rubiventris (Lea, 1916) - Australia
 Euryptychus siegfriedi Muona, 1993 - fossil art fra baltisk rav
 Euryptychus ulkei (Horn, 1886) - Nord-Amerika
 Euryptychus vicinus Fleutiaux, 1923

Litteratur

Eksterne lenker 
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
 Euryptychus på FossilWorks. besøkt 8.1. 2020
 

Biller formelt beskrevet i 1852
Råtevedbiller
Isarthrus

Isarthrus er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Små til middelsstore (4-8 millimeter), slanke, mørke råtevedbiller, de ligner spinkle smellere (Elateridae). Oversiden er fint hårete og tett og fint punktert. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er vanligvis store. Antennene er 11-leddete, omtrent så lange som hode + pronotum, tynne. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, noe hvelvet, omtrent så langt som bredt, med uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet, med tydelige lengdestriper. Beina er temmelig korte.

Levevis 
De fleste artene har larver som lever i død ved, men enkelte larver graver i jorden og lever på planterøtter. Larvenes munndeler synes bare å tillate flytende føde, og det er uvisst hva de faktisk spiser. Kanskje skiller larvene ut fordøyelsesenzymer, og tar opp oppløste næringsstoffer fra den omkringliggende veden. En annen mulighet er at de lever av slimsopper som vokser i veden. De larvene som er harde og flate kan ta seg fram gjennom ganske tett ved å presse seg mellom vedfibrene. Siden billene er avhengige av død ved er de truet av moderne skogbruksmetoder der lite døde greiner og stokker blir liggende igjen i skogen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det østlige Nord-Amerika.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Macraulacinae Fleutiaux, 1922
 Stammen Macraulacini Fleutiaux, 1922
 Slekten Isarthrus LeConte, 1852
 Isarthrus calceatus (Say, 1836)
 Isarthrus rufipes (Melsheimer, 1844)

Litteratur

Eksterne lenker 
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter. Besøkt 8.1. 2020
 

Biller formelt beskrevet i 1852
Råtevedbiller
Rhacopus

Rhacopus er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Små (ca. 7 millimeter), slanke, brunrøde råtevedbiller. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, ganske lange, kraftig sagtakkede. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent kvadratisk, noe hvelvet, med en midtfure og uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet. De har tydelige lengdestriper. Beina er temmelig korte og spinkle.

Larvene finnes i to hovedtyper: den ene ligner larver av praktbiller (Buprestidae), er sylindrisk og tynnhudet med frembryst-segmentet (prothorax) kraftig oppsvulmet; den andre typen er parallellsidig, ganske flat, hard (sterkt sklerotisert), hodet er hardt og kileformet. Begge typene har beina sterkt redusert eller helt manglende. Munndelene er også nokså sterkt redusert, og larvene kan trolig bare ta til seg flytende føde.

Levevis 
De fleste artene har larver som lever i død ved, men enkelte larver graver i jorden og lever på planterøtter. Larvenes munndeler synes bare å tillate flytende føde, og det er uvisst hva de faktisk spiser. Kanskje skiller larvene ut fordøyelsesenzymer, og tar opp oppløste næringsstoffer fra den omkringliggende veden. En annen mulighet er at de lever av slimsopper som vokser i veden. De larvene som er harde og flate kan ta seg fram gjennom ganske tett ved å presse seg mellom vedfibrene. Siden billene er avhengige av død ved er de truet av moderne skogbruksmetoder der lite døde greiner og stokker blir liggende igjen i skogen. De fleste norske artene står på Rødlisten over truede arter. De voksne billene kan fanges i ulike feller, men man finner dem sjelden. Dette kan skyldes at de er kortlivede, eller flyr lite, eller også at de er reelt sjeldne og truede arter. Artene i denne slekten har såkalt hypermetamorfose, det vil si at det første larevstadiet (kalt triungulin) er mye ulikt de senere stadiene.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i den palearktiske sone, i Norge er arten hasselråtevedbille funnet noen få steder ved Oslofjorden og i indre fjordstrøk i Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal, den er svært sjelden og blir vurdert som direkte truet (EN) på den siste norske rødlistevurderingen fra 2015 .

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Melasinae Fleming, 1821
 Stammen Dirhagini Reitter, 1911
 Slekten Rhacopus Hampe, 1855
 Rhacopus attenuatus (Mäklin, 1845)
 Rhacopus olexai (Hisamatasu, 1963)
 Hasselråtevedbille, Rhacopus sahlbergi (Mannerheim, 1823)

Referanser

Litteratur 
 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker 
 
 Bilder av Rhacopus sahlbergi
 

Biller formelt beskrevet i 1855
Råtevedbiller
Otho (slekt)

'Otho' er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Nokså små, avlange, blanke, mørke råtevedbiller. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, ganske korte og kraftige, hos hunnene er de gjerne sagtakkede mens hannene har kamformede antenner. Brystskjoldet (pronotum) er litt bredere enn langt, rundet, noe hvelvet, med knapt uttrukne bakhjørner og en tydelig midtfure. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, noe avsmalnende bakover, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet ved roten. De har tydelige lengdestriper. Beina er temmelig korte.

Levevis 
Lite er kjent om biologien til denne slekten, larvene utvikler seg trolig i død ved. Biller i denne slekten har blitt funnet i tåkeskog.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i den palearktiske sone. Otho sphondyloides er utbredt i Mellom- og Øst-Europa, O. himalayensis forekommer i Nepal og Sikkim, de to øvrige artene i Japan.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Melasinae Fleming, 1821
 Stammen Calyptocerini Muona, 1993
 Slekten Otho Lacordaire, 1857
 Otho amamiensis Nakane, 1987
 Otho himalayensis Lucht, 1989
 Otho nipponicus Fleutiaux, 1923
 Otho sphondyloides (Germar, 1818)

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Biller formelt beskrevet i 1857
Råtevedbiller