alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Øye stavkirke

Øye stavkirke er en stavkirke i Vang kommune i Innlandet.

Kirken er nevnt første gang i 1347, men dateres gjerne til ca. 1200. Den ble opprinnelig revet i 1747, men gjenreist på 1950-tallet. Den gjenreiste kirken står ikke på sin opprinnelige tuft, men ble gjenreist på en ny tomt. Kirken eies av sognet og brukes til kirkelige handlinger noen ganger om året.

Historie 
I 1747 ble stavkirken, som da sto på en tuft nede ved fjorden, revet da det ble bygd ny kirke i sognet. Hva som skjedde med den gamle kirken ble glemt, muligens kan salget av Vang stavkirke ha vært en medvirkende faktor til at stedet der den lå ble glemt. Stedet var ukjent til grunnmuren under sognets nye kirke skulle utbedres i 1935. Under golvet på den nye kirken fant man restene av stavkirken, der totalt 156 av delene var bevart.

Etter stor dugnadsinnsats fra sognets folk og Riksantikvaren ble stavkirken reist på ny og vigslet av biskop Alex Johnson 1. august i 1965. Den nyreiste kirken står nå noe høyere opp enn den opprinnelig gjorde, på nedsiden av hovedveien.

Arkitekt Ole Øvergaard tegnet i 1950 et rekonstruksjonsforslag for kirken, som for en stor del er gjenreist av de gjenfunne materialene fra 1935 og kopierte materialer. For å sikre at alle delene kom på rett plass ble kirken først prøvereist i 1953. De viste seg å passe overraskende bra sammen. Rekonstruksjonen av kirken inneholder også en del materiale som ble til overs etter restaureringen av Heddal stavkirke i 1952. Så ble manglende deler gjort klare før kirken ble reist på ny.

Kirkebygningen 
Grunnplanen for kirken er en overgangsform mellom type A og type B stavkirke. Den har fire frittstående stolper som bærer et tak over kirkeskipet. To ekstra hjørnestolper bærer korets tak. Kirken har derimot ikke forhøyet midtrom slik de andre kirkene av type B har.

Inne i kirken står fire staver, tilsynelatende uten noen funksjon. Tegn tyder på at de har båret et tårn, omtrent som stavkirken i Uvdal men istedenfor en sentral midtmast har den hatt fire.

Sagn 
Det fortelles at noe av grunnen til at kirken ble flyttet fra sitt opprinnelige sted nede på Øyeflaten var at det var så myrlendt der at kistene fløt opp om våren når det var flom i fjorden.
Det vara så råske der nere at dei lyte begrava dei daude fleire gonga før dei fløyte uppat i flaumen kor vår.

Se også 
 Vang stavkirke

Galleri

Referanser

Litteratur 
 Anker, Leif Middelalder i tre, Stavkirker i Kirker i Norge bind 4, Oslo 2005, ISBN 82-91399-16-6
 Bugge Gunnar, Mezzanotte Bernadino, Stavkirker, Oslo 1994 s. 45, ISBN 82-504-2072-1

Eksterne lenker 
 Øye stavkirke i «Norges kirker»
 Øye stavkirke i stavkirke.info
 Miljøstatus i Norge: Øye stavkyrkje 
 Øye Church i Valdres Samband (engelsk)
 

Stavkirker
Kirker i Vang
Kirker i Valdres prosti
Kulturminner i Vang
Religiøse byggverk fra 1200-tallet
Ole Øvergaard
1200-tallet i Norge
Sekundærfaktor

Sekundærfaktor for en fjelltopp er den horisontale avstanden til nærmeste punkt med samme høyde på et høyere fjell. En fjelltopp er således det høyeste punktet innenfor en horisontal sirkel med sentrum i fjellets toppunkt og med radius lik sekundærfaktoren. Definisjonen benyttes ikke bare for fjelltopper, men for ethvert topografisk toppunkt. Sekundærfaktoren er et mål på hvor frittliggende et toppunkt er.

Bestemmelse av sekundærfaktor 
For toppunkter med små sekundærfaktorer bestemmes sekundærfaktoren enklest ved å måle avstanden til nærmeste høyereliggende punkt på et kart. For større avstander må avstanden bestemmes langs storsirkelen mellom punktene i henhold til WGS 84. For punkter i slakt terreng kan det være vanskelig å bestemme beliggenheten til toppunkt og høyereliggene punkt nøyaktig. Sekundærfaktoren har derfor gjerne en usikkerhet på rundt 0,1 km.

Skandinaviske toppunkter med størst sekundærfaktor 
I Skandinavia med Åland finnes det ti toppunkter med sekundærfaktor større enn 100 km. Disse er vist i nedenstående tabell. Mange av toppunktene i tabellen er åser snarere enn fjell. Dersom man ønsker en liste over mektige fjell, kan dette åpenbart ikke oppnås ved å rangere toppunkter etter sekundærfaktoren alene. Hvis man derimot kombinerer primærfaktor og sekundærfaktor, kan man få en liste over høytragende og frittliggende fjell. Av tabellen fremgår at det finnes fem fjell i Skandinavia med primærfaktor høyere enn 1000 m og sekundærfaktor større enn 100 km: Galdhøpiggen, Kebnekaise, Oksskolten, Jiehkkevárri og Helagsfjället. Dette er ruvende fjell med en storslagen utsikt.  

I Norden utover Skandinavia er det noen fjell med stor sekundærfaktor

Se også 
 Primærfaktor
 Liste over norske fjelltopper med størst sekundærfaktor

Klatring
Fjell
Virke

Hovedorganisasjonen Virke er en norsk hovedsammenslutning for handels- og tjenestenæringen, og representerer over  virksomheter med over  ansatte innen norsk næringsliv. Organisasjonen har som formål å jobbe for bedre rammevilkår for sine medlemmer, og et Norge som verdsetter og satser på de som driver virksomhet. Virke har 140 ansatte (pr. 24. juni 2020).

Arbeid 
Virke arbeider med arbeidslivs- og næringspolitiske saker som er av betydning for medlemsvirksomhetene, og bistår sine medlemsvirksomheter med rådgivning innen arbeidslivsaktuelle spørsmål innen området HR og jus. Organisasjonen gjennomfører tarifforhandlinger med arbeidstakerorganisasjonene på vegne av medlemsbedriftene.

Virke tilbyr sine medlemmer blant annet arbeidsgiverstøtte i form av juridiske tjenester, rådgiving, statistikk og analyser, samt bransjefellesskap og etablering av nettverk på tvers av bransjene. Det tilbys også kurs innen arbeidsrett, HMS, styrearbeid, HR, digital markedsføring, Getting Things Done, ledelse, lederutvikling, og økonomi. Virke arrangerer i tllegg til kurs og bransjenettverk også en rekke konferanser som Handelskonferansen, Virkekonferansen, Franchisekonferansen og Samferdselskonferansen. Disse arrangeres årlig.

Historie 
Handels- og servicenæringens hovedorganisasjon (HSH) ble stiftet 2. oktober 1989 av fem organisasjoner: Handelens Arbeidsgiverforening, Norges detaljistforbund, Norges Grossistforbund, Norges Handelsstands Forbund og Norske Agenters landsforbund. Hovedtyngden av medlemmer de første fem årene besto av virksomheter fra alle sektorer av handelsnæringen. Gjennom en rekke fusjoner har Virke vokst videre.

 Norges Dagligvarehandels Forbund
 Tobakk- og Kioskhandelens Landsforbund
 Norges Tekstilforbund
 Norske Skohandleres Forbund
 Parfymehandelens Landsforbund
 Møbelhandlernes Landsforbund
 Forbundet for Glass og Porselen
 Arbeidsgiverforeningen Apo (private/frivillige virksomheter i helse, omsorg, utdanning og kultur)
 Den norske reisebransjeforening, 
 DNR og Begravelsesbyråenes Forening – Norge
 Treningsforbundet 

I 2011 skiftet HSH navn til Hovedorganisasjonen Virke.

Bransjer 
Virke representerer et bredt spekter av bransjer innen det private næringslivet:
 Handel
 Dagligvarehandel
 Byggevarehandel
 Faghandel
 Klær, sko, mote
 Møbel og interiør
 Servicehandel (tidligere KBS)
 Internasjonal handel
 e-handel/netthandel
 Reiseliv
 Reise Norge Utland
 Reise Norge Innland
 Ideell og frivillighet
 Helse- og omsorgsbedrifter
 Frivillige organisasjoner
 Folkehøyskoler
 Kultur og opplevelser
 Servering
 Utelivsbransjen
 Kulturinstitusjoner
 Kunnskap og teknologi
 Apotekbransjen
 Tiltaksarrangører
 Consulting
 Utdanning
 Regnskap
 Inkasso
 Forlag
 Markedsanalyse
 Studentsamskibnader
 PR og Kommunikasjon
 IKT
 Virke Produsentforeningen
 Trening
 Service
 BPA-bedrifter (brukerstyrt personlig assistanse)
 Callsentre
 Renhold
 Hjemmeservice
 Gravferd

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske arbeidsgiverforeninger
Etableringer i 1990
Den forheksede elv

Den forheksede elv er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard. Denne elva rant gjennom Myrkskog. Den var en mørk rennende, og alle som kom i kontakt med vannet i den ville straks falle i dyp søvn. Elva begynte i Myrkskogbergene, og møtte så Skogstrømmen ikke langt fra Thranduils huler.

Da dvergen Thorin Eikenskjold og hans følge på 12 andre dverger og hobbiten Bilbo Lommelun reiste gjennom Myrkskog støtte de på denne elva. Følget reiste gjennom Myrkskog for å komme til Ensomfjellet for å vinne det tilbake fra dragen Smaug. 
Da de skulle krysse elva kom den største og tyngste (og feteste) dvergen i kontakt med vannet. Dette var Bombur, og falt i dyp søvn, noe som skapte store problemer for resten av følget.

Følget kom bare over elva etter at Bilbo Lommelun (personen med det beste synet i følget) fikk øye på en liten båt på den motstående elvebredden.
Følget brukte denne båten til å ferge seg selv over til den andre siden, og fortsatte så på ferden.

I det første tidevervet var den forheksede elv navnet som ofte ble brukt på elva Esgalduin i Doriath.

Elver i Tolkiens verden
Musikk i renessansen

Renessansemusikk er europeisk klassisk musikk skrevet i perioden 1400 – 1600. Renessansen som musikkhistorisk periode faller ikke nøyaktig sammen med periodene i andre deler av kulturhistorien. Til forskjell fra andre renessansekunstarter, oppsto renessansemusikken ikke i Italia, men i Nord-Europa – i det nordlige Frankrike, Nederland og Belgia.

Viktige komponister

Den burgundiske skolen 
John Dunstaple (ca1385-1453)
Gilles Binchois (1400–1460)
Guillaume Dufay (ca1400-1474)

Den fransk-flamske skolen 
Johannes Ockeghem (ca1410-ca1497)
Josquin des Prez (ca1440-1521)
Orlando di Lasso (ca1532-1594)

Den flamske skolen var sterkt preget av polyfoni.

Den romerske skolen 
På 1500-tallet ble Trientkonsilet opprettet for å legge en kirkepolitisk strategi for den katolske motreformasjonen. Blant annet skulle kirkemusikken renses for alle verdslige elementer. Musikkinstrumenter ble forbudt, og bruken av polyfoni skulle minskes betraktelig. Formålet var å få tekstene i fokus. 

 Giovanni Pierluigi da Palestrina (1525–1594) ble en førende komponist i denne nye katolske kirkemusikken.
 Tomás Luis de Victoria (1548-1611 )
 Gregorio Allegri (1582–1652)

England på 1500-tallet 
John Taverner (1490–1545) – kirkemusikk
John Dowland (1563–1626) – musikk for sang og lutt
William Byrd (1543–1622) – kirkemusikk

Den venetianske skolen 
Komponistene Andrea og Giovanni Gabrieli som virket i Markuskirken i Venezia utviklet på slutten av 1500-tallet en ny stil. Særlig karakteristisk var flerkor-teknikken.

Tidslinje over renessansekomponister

Kilder 
 

Renessansemusikk
Richard Bandler

Richard Wayne Bandler (født 24. februar 1950) er oppfinneren av nevrolingivstisk programmering (NLP). 

Bandler møtte John Grinder da han var en student ved UCSC. Bandler (og Grinder) møtte Gregory Bateson da de flyttet til en liten landsby på Alba Road i Santa Cruz-fjellene. Bateson hadde stor påvirkning på utviklingen av NLP ved å forsyne dem med et intellektuell fundament og ved å introdusere dem for Milton Erickson.

I 1974 samarbeidet Bandler og Grinder for å lage modeller av Satir, Perlz, og senere Ericksons språkmønstre. Disse resultatene ble publisert i Structure of Magic Volume I (1975), The Structure of Magic Volume II (1976), Patterns of the Hypnotic Techniques of Milton H. Erickson Volume I (1975), Patterns of the Hypnotic Techniques of Milton H. Erickson Volume II (1977) and Changing With Families. (1976)

Etter mye trøbbel med rettigheter til NLP kom Grinder og Bandler til en enighet i rettssaken de begge samtykket til at: «they are the co-creators and co-founders of the technology of Neurolinguistic-Programming. Drs. Grinder and Bandler recognize the efforts and contributions of each other in the creation and initial development of NLP.» I skrevet form, og i samme dokument: «Dr. John Grinder and Dr. Richard Bandler mutually agree to refrain from disparaging each other's efforts, in any fashion, concerning their respective involvement in the field of NeuroLinguistic Programming.» (Grinder & Bostic, 2001)

Bandler utviklet så Neuro-Sonics, Neuro-Hypnotic Repatterning, Persuasion Engineering og Design Human Engineering.

Referanser

Kilder 
Grinder & Bostic St Clair: Appendix A of Whispering in the Wind. (2001).

Eksterne lenker 
 

Personer innen alternativ behandling
NLP
Fyllingen Fotball

For den nåværende klubben, se FK Fyllingsdalen.

Fyllingen Fotball (6. juni 1946 – 1. januar 2012) var en fotballklubb fra Fyllingsdalen i Bergen. Klubben er den historisk nest største fotballklubben i Bergen, etter . De siste årene ble klubben divisjonsmessig forbigått av , og i 2012 ble klubbene sammenslått til FK Fyllingsdalen.

Historikk
Fyllingen kom til cupfinalen i 1990. Der ble det NM-sølv etter 1–5 tap mot . Fyllingen har vært i eliteserien flere sesonger, første gang i 1990 etter å rykket rask opp igjennom divisjonssystemet årene før. Fyllingen spilte i cupvinnercupen i 1991. Fyllingen er også kjent for å ha hatt den tidligere landslagsspiller Per-Ove Ludvigsen og tidligere måltyven Paul Tengs i stallen på starten av 90-tallet.

Sammenslåing med Løv-Ham
Selv om  de siste årene hadde tatt over det sportslige hegemoniet i Fyllingsdalen, var det fortsatt Fyllingen som mobiliserer størst støtte blant innbyggerne i dalen. Dette, kombinert med Løv-Hams svake økonomi og Fyllingens lange tilværelse i 2. divisjon, førte høsten 2007 til forhandlinger med Løv-Ham med sikte på å slå sammen fotballavdelingene i de to klubbene. Hvis dette hadde blitt en realitet var målet et budsjett på minimum 15 millioner, en fordobling i forhold til Løv-Hams budsjett i 2007. Hensikten var å skape en organisasjon og et navn som skape et stabilt toppfotballag, og som på sikt også kunne spille seg opp i Tippeligaen. Forsøket strandet da det ikke ble oppnådd tilstrekkelig flertall på det ekstraordinære årsmøtet i Fyllingen.

Høsten 2011 ble det på nytt forhandlinger om sammenslåing av klubbene. Den 28. september vedtok årsmøtene i begge klubbene sammenslåingen. Den nye klubben fikk navnet FK Fyllingsdalen og sammenslåingen ble satt i verk den 1. januar 2012.

Serieplasseringer 

Grønt markerer opprykk, mens rødt er nedrykk.

Kjente spillere
Per-Ove Ludvigsen
Erik Huseklepp
Vidar Bahus
Inge Ludvigsen

Samtlige spillere har senere spilt for .

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tidligere fotballag i Norge
Fotballag i Bergen
Fotballag etablert i 1946
Opphør i 2012
Fyllingsdalen
Fernando de Ornelas

Fernando Franco de Ornelas (født 29. juli 1976) er en venezuelansk fotballspiller med portugisisk statsborgerskap som er spillende trener for Gulset IF i Skien. Han hadde spilt for en rekke ulike klubber i ulike land da han i 2005 kom til Norge og Odd Grenland, der han etter en litt tung start ble en av klubbens mest profilerte spillere. De davværende Odd-trenerne Arne Sandstø og Gaute Larsen mente de Ornelas var den raskeste spilleren som noensinne har spilt for Odd Grenland, og han var også kjent for sine mange spektakulære mål, ofte langskudd fra over 20 meter. 

Han ble løst fra kontrakten med Odd sommeren 2008, et halvt år før kontraktslutt, etter at prestasjonene hans hadde blitt svakere gjennom sesongen 2007, og han hadde tilbrakt begynnelsen av sesongen 2008 på innbytterbenken til rekruttlaget i 3. divisjon. Han flyttet så hjem til Venezuela og Monagas SC, men allerede ett år etter vendte han tilbake til Skien fordi han fryktet for barnas sikkerhet i Caracas. Sommeren 2009 skrev han under på en kontrakt med Mjøndalen IF ut sesongen, men ryggproblemer gjorde at det ble med tre kamper. Han valgte derfor å trappe ned som spiller og begynne en trenerkarriere.

«Nando» har bekledd både offensive og defensive posisjoner, men ble i Odd en mer og mer rendyrket offensiv spiller, og ble brukt enten som spiss eller offensiv midtbanespiller. de Ornelas har 30 landskamper og fem landslagsmål for . Han har også portugisisk pass, og ble derfor regnet som EU-spiller den gang det var begrensning i antall spillere utenfor EU/EØS-området. 

Fernando de Ornelas er personlig kristen, og er også pastor for sin egen menighet, noe som har gitt ham kallenavnet «Pastornelas» blant Odd-fansen. Han var tidligere kjent for en utagerende livsførsel, noe som bidro til at han var innom hele 14 klubber i åtte land på seniornivå, noe som gjør ham til den venezuelianske spilleren som har spilt i flest land. Han regner Jesus som det viktigste i livet sitt, ved siden av kone og barn, og etter hver scoring takker han Gud og løper bort til tribunen og kysser sin kone og sin sønn. de Ornelas ble i løpet av sin tid i Odd Grenland, på tross av en tung start sportslig sett en av klubbens mest profilerte spillere, godt likt både blant fansen og blant medspillere.

Eksterne lenker 
 

Venezuelanske fotballspillere
Fotballspillere for Crystal Palace FC
Fotballspillere for Celtic FC
Fotballspillere for CS Marítimo
Fotballspillere for Queens Park Rangers FC
Fotballspillere for 1. FC Nürnberg
Fotballspillere for Odds ballklubb
Fotballspillere for Mjøndalen IF
Personer fra Caracas
Fødsler i 1976
Israel Kirzner

Israel Meir Kirzner (født 13. februar 1930 i London) er en ledende økonom innen den «østerrikske skole». Han studerte under Ludwig von Mises, og er en av de mest fremstående eksperter på Mises' tenkning og metoder. Kirzner er professor ved New York University.

Eksterne lenker 

 Israel Kirzner's Faculty Page 

Økonomer fra USA
Personer fra London
Fødsler i 1930
Vang kirke

Vang kirke kan vise til:

 Vang kirke (Ridabu) – i Hamar kommune i Hedmark
 Vang kirke (Valdres) – i Vang kommune i Oppland
Bujumbura

Bujumbura er den største byen i Burundi, og var hovedstad frem til desember 2018. Byen ligger ved Tanganyikasjøen og har om lag 800 000 innbyggere (2008). Her produseres det blant annet sement, tekstiler og såpe. Bujumbura er landets største havneby, og herfra skiper man ut landets viktigste eksportvare, kaffe, i tillegg til bomull, dyrehuder og tinn.

Det går ferger fra Bujumbura til Kigoma i Tanzania, og byen har også en flyplass, hvor Air Burundi, landets nasjonale flyselskap, har hovedbase. Universitetet i Burundi, som er landets eneste, holder til i byen.

Historie
Bujumbura vokste fram etter det ble en militær leir i Tysk Østafrika i 1889. Etter første verdenskrig ble Bujumbura det administrative senteret for det belgiske suzerinatet Ruanda-Urundi som var et klasse B mandatområde under Folkeforbundet fra 1924 til 1945. Byens navn ble endret fra Usumbura til det nåværende navnet Bujumbura i 1962, da Burundi ble et selvstendig land. Siden frigjøringen fra Belgia har Bujumbura flere ganger vært rammet av harde kamper mellom de to rivaliserende folkegruppene Hutu og Tutsi. I dag står Bujumbura som en underutviklet by.

Eksterne lenker
Deuterium

Deuterium, også kalt tungt hydrogen, er en stabil isotop av hydrogen. Deuteriumkjernen består av et nøytron og et proton, i motsetning til den vanligste hydrogenkjernen (i varianten protium) som består av kun et proton. Isotopnavnet kommer fra det greske navnet deuteros, som betyr to (her fra antall subatomære partikler i kjernen). Omtrentlig 0.015 % av all hydrogen er deuterium (0.030 % i forhold til vekt). I havet finner man omtrent et deuteriumatom pr. 6500 hydrogenatom.

Den kjemiske formelen for deuterium er 2H eller D. Det kalles også for hydrogen-2.

Første beskrivelse
Deuterium ble først oppdaget spektroskopisk og beskrevet av kjemikeren Harold Urey (Columbia University) sent i 1931. Dette bidro til at han fikk Nobelprisen i kjemi i 1934.

Anvendelse av deuterium
Deuterium er den vanligste bestanddel i hydrogenbomber, en type atombombe. Hydrogenbomber kalles også fusjonsbomber. Deuterium erstatter vanlig hydrogen i tungtvann som brukes for å bremse nøytroner i kjernefysiske anlegg. Denne deuteriumets egenskap (at den i mindre grad absorberer nøytroner) gjør det generelt anvendelig i kjernereaktorer som benytter ikke-anriket uran, da i form av tungtvann (D2O). 

Deuterium kan også benyttes som brensel i fusjonsreaktorer, både rent og blandet med tritium.

Se også
 Hydrogen
 Protium
 Tritium

Hydrogen
Søtpotet

Søtpotet (Ipomoea batatas) er en rotgrønnsak som tilhører vindelfamilien. Den ligner på potet, men tilhører ikke samme familie. Søtpoteten er avlang og ofte større enn poteten, med rødrosa eller hvitt skall, og hvitt eller gult fruktkjøtt. Den tilberedes på samme måte som potet.

Søtpoteten kommer opprinnelig fra Sør-Amerika, har en søtlig smak og er rik på blant annet A-, C- og E-vitaminer.

Utbredelse i stillehavsområdet 
Da antropologer for første gang kom til Papua Ny-Guinea på 1800-tallet, oppdaget de at søtpoteter ble dyrket av folk i høylandet langt inne på øya, i noe av det mest utilgjengelige terreng som finnes på jorden. Spørsmålet var hvordan planten har kommet dit fra Sør-Amerika.  

Ifølge treleddmodellen har søtpotetens utbredelse fra Amerika til stillehavsområdet skjedd i tre steg, først ved polynesiernes kontakt med vestkysten av Sør-Amerika i området ved Peru og Ecuador en gang mellom år 1000 og 1100, så ved at spanske sjøfarere brakte søtpoteter fra Mellom-Amerika til Filippinene tidlig på 1500-tallet og deretter omtrent på samme tid ved portugisiske handelsmenn som spredte søtpotet fra Karibia og Mellom-Amerika til de østlige delene av Indonesia, hvorfra den har spredt seg blant annet til innlandet i Ny-Guinea.

Se også 
 Søtpotetpai

Referanser

Eksterne lenker 
 

Vindelfamilien
Grønnsaker
Hvite blomster
Flerfargede blomster
Arter formelt beskrevet i 1793
Harald Schjelderup

Harald Krabbe Schjelderup (født 21. mai 1895 i Tvedestrand, død 19. august 1974) ble Norges første professor i psykologi i 1928. Schjelderup tok doktorgrad i eksperimentell psykologi, og i 1922 ble han professor i filosofi ved Universitetet i Oslo. I 1928 ble dette professoratet omgjort til psykologi. Under den andre verdenskrig var han en fremtredende motstandsmann og ble i 1943 arrestert og satt i konsentrasjonsleir frem til 1945.

Harald Schjelderup var sønn av biskop i Kristiansand stift Kristian Vilhelm Koren Schjelderup d.e. (1853–1913) og Henriette Nikoline Hassel. Han var bror av den senere biskop i Hamar Kristian Schjelderup (1894–1980). I 1912 tok han realartium ved Kristiansand katedralskole. Deretter begynte han å studere teologi, men gikk senere over til realfagsstudier, og ble assistent hos professor Lars Vegard. Sammen med ham utga han et par avhandlinger om krystallanalyse av atomenes struktur. Samtidig studerte han også filosofi, og fikk Monrads gullmedalje for avhandlingen «Hovedlinjer i filosofiens utvikling fra midten av det 19. aarhundrede til vor tid». I 1917, bare 21 år gammel, ble han universitetsstipendiat i filosofi og reiste til København, hvor han studerte under professor Alfred Lehmann.

Sammen med broren utdannet Schjelderup seg på 1920- og 30-tallet til psykoanalytiker hos Eduard Hitschmann i Wien og Oscar Pfister i Zürich. Han ble en sentral person for introduksjonen av psykoanalysen i Norge. I 1934 var han med å stifte Norsk psykologforening og Norsk Psykoanalytisk Forening. På 1950-tallet utførte han en studie av langtidsvirkninger av psykoterapi som muligens er den første av sitt slag.

Schjelderup forsøkte å forene de naturvitenskapelige områdene av psykologien med psykoanalysen. Dette gjorde ham til en omstridt person i de medisinske og psykologiske fagmiljø. Mest kjent ble kanskje konflikten med legen Gabriel Langfeldt.

Schjelderup var også interessert i blant annet religionspsykologi og parapsykologi ut fra et psykoanalytisk perspektiv, og han skrev avhandlinger innen disse emnene. Han skrev også forordet til Anna Elisabeth Westerlunds bok Synsk i 1968.

Lokalene til Psykologisk institutt ved Universitetet i Oslo er kalt Harald Schjelderups hus.

Den kjente legen Vilhelm Schjelderup var hans sønn.

Bibliografi i utvalg 
 Det underbevisste (1925)
 Psykologi (1927). Revidert utgave (1957)
 Nevrose og oppdragelse (1937)
 Nevrose og den nevrotiske karakter (1940)
 Det skjulte menneske (1961)

Referanser

Litteratur 
 Grenness, Carl Erik (2004). Hva er psykologi? Universitetsforlaget.
 Nilsen, Håvard (2003). "Harald Schjelderup" i Norsk biografisk leksikon, Kunnskapsforlaget, Oslo.
 Nilsen, Håvard (2004). "Harald Schjelderup og aksjonsutvalget" i Jorunn Sem Fure (red): Studenter under hakekorset. Fra 60-årsmarkeringen av stengningen av Universitetet i Oslo i 1943, Unipub forlag, Oslo.
 Teigen, Karl Halvor (2004). En psykologihistorie. Fagbokforlaget.

Eksterne lenker 
 Digitaliserte bøker av Schjelderup hos Nasjonalbiblioteket

Norske psykologiprofessorer
Professorer ved Universitetet i Oslo
Personer fra Tvedestrand kommune