alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Parathyreus

se Systematisk inndeling

Parathyreus er en slekt av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten ble tidligere til familien tordivler (Geotrupidae), men er sannsynligvis ikke nært beslektet med disse.

Utseende 
Gjerne middelsstore (5-20 millimeter), korte og brede, blanke, høyt hvelvede skarabider. Kroppen er kledt med oppstående hår. På farge er de ofte svarte, mørkbrune, eller gul- eller rødaktige med innslag av svart. Hodet er stort og bredt, kjevene (mandiblene) nokså store, gjerne med tenner som peker i flere retninger. Pronotum har to lengdekjøler, i alle fall i den bakerste delen. Dekkvingene er korte og brede, rundede, med markerte punktrader. Beina er ganske kraftige, leggene på forbeina gjerne med fire store, butte tenner.

Levevis 
I likhet med tordivlene graver disse billene lange ganger, som de fyller med humus eller gjødsel som larvene eter. De voksne billene flyr godt.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
 Familien Bolboceratidae Laporte de Castelnau, 1840
 Stammen Athyreini 
 Slekten Parathyreus Howden & Martínez, 1963
 Parathyreus bahiae (Arrow, 1913)
 Parathyreus fissicollis (Arrow, 1913)
 Parathyreus fulvescens (Blanchard, 1846)
 Parathyreus lobatus Howden, 1985
 Parathyreus rectus Howden, 1985
 Parathyreus trituberculatus (Klug, 1843)

Kilder 
 Bolboceratidae på Tree of Life Web Service
 Liste over artene

Eksterne lenker 
 
 

Bolboceratidae
Biller formelt beskrevet i 1963
Anjani Thomas

Anjani Thomas også kjent bare som Anjani (født 10. juli 1959) er en amerikansk sanger, låtskriver og musiker. Hun er kjent for sitt samarbeid Leonard Cohen, Carl Anderson, Frank Gambale og Stanley Clarke. Hun begynte å arbeide solo i 2000.

Hun opptrådte på jazzklubber i New York frem til hun møtte produsenten John Lissauer, som engasjerte henne som korist til innspillingen av Cohens «Hallelujah» på albumet Various Positions. Anjani begynte å turnere med Cohen i 1985, og medvirket på denne turneen på keyboard og i koret. Hun samarbeidet jevnlig med Cohen senere, blant annet på I'm Your Man, The Future, Dear Heather og Old Ideas.

Hun innledet sin solokarriere med platen Anjani i 2000, og utga deretter The Sacred Names (2001). I 2006 Cohen skrev tekster og sto for produksjonen av Anjanis Blue Alert.

Referanser

Eksterne lenker   
 
 
 

Sangere fra USA
Musikere fra USA
Ján Volko

Ján Volko (født 2. november 1996 i Bratislava) er en slovakisk sprinter. Hans fremste internasjonale meritt er sølv på 60 meter i EM i friidrett innendørs 2017.

Idrettskarriere

2013 
I det slovakiske mesterskapet i 2013 kom han på fjerdeplass på 100 meter og femteplass på 200 meter.

2015 
Volko ble slovakisk mester på 200 meter innendørs i 2015. Han deltok også på 60 meter i EM i friidrett innendørs 2015, men ble slått ut i innledningsheatet, der han løp på 6,86, som var 30. beste tid.

Han deltok i Junior-EM i friidrett 2015, og på 100 meter nådde han semifinalen, men ble der slått ut med tiden 10,84. På 200 meter ble han slått ut i innledningsheatet, der han løp på 21,68.

Europalekene 2015 ble arrangert som en del av Lag-EM i friidrett 2015 (Third League). Volko vant 200 meter ved disse Europalekene (og i lag-EM), med ny personlig rekord på 21,08, og Slovakia kom på tredjeplass på 4 × 100 stafett, med Volko på laget. Dette bidro til at Slovakia opprinnelig vant sammenlagt i friidrett under Europalekene 2015. Imidlertid mistet de dette gullet, fordi aserbajdsjanske Dzmitry Marshin testet positivt på doping under et stevne 29. mai. Hans resultater ble strøket, noe som ga Østerrike flere poeng, og Østerrike gikk forbi Slovakia på resultatlistene i friidrett.

2016
Volko forsvarte gullet sitt fra 2015, og vant 200 meter under det slovenske mesterskapet innendørs. I mars deltok han i VM i friidrett innendørs 2016, men ble slått ut i innledningsheatet på 60 meter. I VM i friidrett 2016 ble han slått ut i semifinalen på 100 og 200 meter.

Han vant 100 og 200 meter under det slovakiske mesterskapet utendørs.

2017
I EM i friidrett innendørs 2017 deltok han på 60 meter, og han løp inn til andreplass med ny slovakisk rekord på 6,58 sekunder, bak britiske Richard Kilty. I juli deltok han i U23-EM i friidrett 2017, og vant der 200 meter med ny mesterskapsrekord og personlig rekord på 20,33. Han fikk også sølv på 100 meter, bak britiske Ojie Edoburun.

2021
I 2021 representerte han landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 100 meter der han ble utslått i førsøksheatet.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Profil hos European Athletics
  Profil hos Baku 2015

Fødsler i 1996
Personer fra Bratislava
Slovakiske sprintere
Europamestere i friidrett innendørs for Slovakia
EM-sølvmedaljevinnere i friidrett  innendørs for Slovakia
EM-bronsemedaljevinnere i friidrett innendørs for Slovakia
Slovakiske mestere
Deltakere for Slovakia under EM i friidrett 2016
Deltakere for Slovakia under EM i friidrett innendørs 2017
Deltakere for Slovakia under VM i friidrett 2017
Deltakere for Slovakia under VM i friidrett innendørs 2018
Deltakere for Slovakia under EM i friidrett 2018
Deltakere for Slovakia under EM i friidrett innendørs 2019
Deltakere for Slovakia under EM i friidrett innendørs 2021
Deltakere for Slovakia under Sommer-OL 2020
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2020
Deltakere for Slovakia under VM i friidrett innendørs 2022
Deltakere for Slovakia under EM i friidrett 2022
Liste over statsledere i 1983



Afrika

Asia

Europa

Nord-Amerika

Oseania

Sør-Amerika

Referanser

Eksterne lenker
 http://www.portalestoria.net/rulers%20countryby.htm 
 Herskere
 CIDOB Foundation

1983
Internasjonale relasjoner i 1983
Charles deForest Chandler

Charles deForest Chandler, født 24. desember 1878 i Cleveland Ohio, død 18. mai 1939 i Washington, D.C., var amerikansk flypioner.

Etter endt studier ved Case School of Applied Science i Cleveland søkte han seg til US Army hvor han gjennomgikk Army Signal School i Leavenworth. Etter militærskolen ble han utnevnt som offiser ved US Army. Han var kaptein i Signal Corps da general James Allen besluttet å sette opp en flyavdeling 1. august 1907. Chandler ble oppnevnt som avdelingens første sjef. I begynnelsen besto avdelingen, unntatt Chandler, av to personer. Han gjennomførte sin første ballongflygning 1907 og fikk etter utdannelsen FAI ballongsertifikat nummer 8. Den 18. august 1908 kommanderte han løytnantene Frank P. Lahm, Benjamin D. Foulois og Thomas E. Selfridge til å gjennomføre testflygninger med Baldwins nykonstruerte motordrevne luftskip. To dager senere kom brødrene Wright til Fort Myer i Virginia, flyvendem over Potomac-elven fra  Washington i sitt fly. Den 3. september 1908 gjennomførte brødrene Wright og det nye Baldwin luftskipet en flyoppvisning for arméens beslutningstakere. Orville Wright tok Selfridge opp på en flytur. Under flyvningen løsnet et propellblad og slo istykker flyet. Selfridge omkom av skadene, mens Orville Wright ble tvunget til sykehusopphold. Wilbur Wright rettet skadene på flyet umiddelbart og flyttet flyaktiviteten over til brødrene Wrights flyplass på Huffman Prairie.

Der fikk Chandler senere på året sin første flytur og undervisning av Wilbur Wright. Han fikk senere FAI flysertifikat nummer 59 og militært flysertifikat nummer 5. Etter flyutdannelsen gikk inn han i arméens utredningsgruppe for flyansksffelser Han ble utsatt i 1911 til sjef for arméens flyskole i College Park Maryland, hvor han blant annet utdannet Henry "Hap" Arnold og Tommy Milling. I 1913 deltok han som flyver i USAs kampgruppe på Filippinene. Under første verdenskrig ble han forflyttet til Frankrike hvor han i 1917 gikk inn i armeens flyvåpen, men i mars 1918 ble han forflyttet til sjef over USAs luftskip divisjon iFrankrikeHan forlot armeen som oberst 1920, men fortsatte med ballongflyvninger som hobby. Han døde i Washington 1939 og ble begravd på Arlington National Cemetery.

Referanser 

Flyvere fra USA
Offiserer fra USA
Pseudoathyreus

se Systematisk inndeling

Pseudoathyreus er en slekt av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten ble tidligere til familien tordivler (Geotrupidae), men er sannsynligvis ikke nært beslektet med disse.

Utseende 
Gjerne middelsstore (5-20 millimeter), korte og brede, blanke, høyt hvelvede skarabider. Kroppen er kledt med fine, oppstående hår. På farge er de ofte gul- eller rødaktige. Hodet er stort og bredt, kjevene (mandiblene) nokså store, gjerne med tenner som peker i flere retninger. Pronotum har to lengdekjøler, i alle fall i den bakerste delen. Dekkvingene er korte og brede, rundede, med markerte punktrader. Beina er ganske kraftige, leggene på forbeina gjerne med fire store, butte tenner.

Levevis 
I likhet med tordivlene graver disse billene lange ganger, som de fyller med humus eller gjødsel som larvene eter. De voksne billene flyr godt.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Afrika og Sørøst-Asia

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
 Familien Bolboceratidae Laporte de Castelnau, 1840
 Stammen Athyreini 
 Slekten Pseudoathyreus Howden & Martínez, 1963
 Pseudoathyreus damara (Kolbe, 1907)
 Pseudoathyreus flavohirtus (Walker, 1871)
 Pseudoathyreus fractcollis (Fairmaire, 1882)
 Pseudoathyreus freyi (Gomes Alves, 1957)
 Pseudoathyreus frontalis (Parry, 1845)
 Pseudoathyreus kordofanus (Klug, 1843)
 Pseudoathyreus orientalis (Laporte de Castelnau, 1840)
 Pseudoathyreus porcatus (Laporte de Castelnau, 1840)
 Pseudoathyreus rhodesianus (Péringuey, 1908)

Kilder 
 G.M. Carpaneto, N. Mignani og E. Piattella (2000) A Taxonomic Overview of the Genus Pseudoathyreus Howden and Martinez, and Redescription of Two Related Species from Southern Africa (Coleoptera: Geotrupidae: Bolboceratinae). The Coleopterists' Bulletin 54: 239-247. 
 Bolboceratidae på Tree of Life Web Service
 Liste over artene

Eksterne lenker 
 Bilder av Pseudoathyreus porcatus
 Bilde av Pseudoathyreus flavohirtus
 
 

Bolboceratidae
Biller formelt beskrevet i 1963
Myrhessus

Myrhessus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i den palearktiske sone, kjent fra Afghanistan, Tadsjikistan og Japan.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
 Stammen Psammodiini Mulsant, 1842 
 Understammen Rhyssemina Pittino & Mariani, 1986
 Slekten Myrhessus Balthasar, 1955 
 Myrhessus afghanus (Balthasar, 1939)
 Myrhessus kubotai Ochi, Kawahara & Inagaki, 2012
 Myrhessus mirabilis Balthasar, 1955
 Myrhessus nishinoi Ochi, Kawahara & Inagaki, 2012
 Myrhessus samurai (Balthasar, 1941)
 Myrhessus yorikoae Ochi, Kawahara & Inagaki, 2006

Kilder 

 biolib.cz - Oversikt over stammer og slekter

Eksterne lenker 
 

Gjødselbiller
Biller formelt beskrevet i 1955
Pararhyssemus

Pararhyssemus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende 
En liten, avlang gjødselbille. Hodet er stort og bredt med to tenner på forkanten, kraftig punktert, fasettøynene ganske små. Pronotum er avrundet rektangulært, med brede tverrfurer. Dekkvingene er jevnbrede med fine punktstriper.

Utbredelse 
Arten er beskrevet fra Tunisia, men er også funnet så langt borte som India, Afghanistan og Turkmenistan.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
 Stammen Psammodiini Mulsant, 1842 
 Understammen Rhyssemina Pittino & Mariani, 1986
 Slekten Pararhyssemus Balthasar, 1956 
 Pararhyssemus coluber (Mayet, 1887)

Kilder 
 Shokhin, I.V. (2006) A review of the genera Diastictus  Mulsant, 1842, Pleurophorus Mulsant, 1842, Platytomus Mulsant, 1842 and Pararhyssemus Balthasar, 1955 (Coleoptera: Scarabaeidae: Psammodiini) of Russia and adjacent territories. Caucasian Entomological Bulletin 2: 47-55. 
 biolib.cz - Oversikt over stammer og slekter

Eksterne lenker 
 

Gjødselbiller
Dyr formelt beskrevet i 1887
Ingrid Persdotter

Ingrid Persdotter (og feilaktig kjent som Ingeborg Jönsdotter og Ingeborg Jönsson, død 28. mars 1524, var en svensk birgittinernonne i Vadstena kloster. Hun er kjent som en av Sveriges første kvinnelige brevskrivere.

Hun var datter av Petri Jönsson, borgermesteren i Vadstena, og trådte inn i klosteret 25. oktober 1495. Sannsynligvis ble hun sendt i kloster på grunn av at hun var forelsket i den adelige Axel Nilsson. Dette var et forhold som ikke kunne bli noe av på grunn av deres ulike sosiale klasser, og hun ble derfor sendt i kloster.

Fra klosteret sendte hun et kjærlighetsbrev til Axel Nilsson. Dette brevet holder et høyt stilistisk nivå og viser at hun var en utdannet kvinne. Det er også ett av de eldste bevarte brev fra en svensk kvinne.

Referanser

Katolske ordenssøstre og nonner
Fødsler på 1400-tallet
Dødsfall i 1524
Svenske forfattere
Birgittinere
Hanna Brummenæs

Marthe Johanne «Hanna» Brummenæs (født 12. desember 1860, død 1. mai 1942) var en norsk skipsreder. Sammen med Bertha Torgersen grunnla hun rederiet Brummenæs & Torgersen i 1909 og ble med dette de første kvinnelige skipsrederne i Norge.

Brummenæs og Torgersen traff hverandre på Visnes på Karmøy der de jobbet i butikk i gruvesamfunnet. De drev en stund sin egen butikk, men avsluttet denne bedriften. Rundt 1900 flyttet de sammen i Haugesund og begynte å interessere seg for skipsfart. De investerte i skipsaksjer, og la seg opp nok penger til å kjøpe en sildedamper i 1909. Båten het «D/S Gouval» og ble kjøpt på tvangsauksjon kontant.

De kjøpte fire skip til på mellom 1350 dvt og 3200 dvt, som hadde som fellesnevner at de stort sett alle var i dårlig stand og trege. Tre av skipene var bygget på 1800-tallet og det siste i 1904. De var trege og i dårlig stand, noe som gjorde at de mistet alle skipene sine under første verdenskrig, bortsett fra «Gouval» som sank før krigen.

Etter krigen stod det dårlig til med skipsbransjen i byen. Brummenæs & Torgersen hadde betalt svært lite for sine fem skip og drev rederiet svært rimelig, så de gikk med et enormt overskudd da krigsskadeerstattningene ble utbetalt.

Mellom 1921 og 1927 kjøpte de fem gamle skip, og i 1929 kjøpte de sitt eneste motorskip. Dette var «Equatore» som var i svært dårlig stand, og til slutt ble kornlager på land. Dette gjorde skipet til ett av to skip de eide som ikke sank.

Før andre verdenskrig kjøpte de flere gamle dampskip. I løpet av krigen ble alle skipene deres senket eller gikk på grunn.

Brummenæs ble, sammen med Torgersen, kalt for «mannedamene». Hun gikk med bukser og skal ha undertegnet med «Herr». Hun var også en streng arbeidsgiver, og ble kalt for «Brummo» fordi hun kjeftet på sjømennene om de fyrte for hardt på vei inn til Haugesund. Hun satt ti år i bystyret for Høyre.

Brummenæs døde i 1942 og er gravlagt sammen med Bertha Torgeresen.

Referanser

Norske skipsredere
Personer fra Haugesund kommune
Artikler i sjøfart-prosjektet
Bertha Torgersen

Bertha Torgersen (født 7. april 1864, død 25. mars 1954) var en norsk skipsreder. Sammen med Hanna Brummenæs grunnla hun rederiet Brummenæs & Torgersen i 1909 og ble med dette de første kvinnelige skipsrederne i Norge.

Brummenæs og Torgersen traff hverandre på Visnes på Karmøy der de jobbet i butikk i gruvesamfunnet der. De drev en stund sin egen butikk, men avsluttet denne bedriften. Rundt 1900 flyttet de sammen i Haugesund og begynte å interessere seg for skipsfart. De investerte i skipsaksjer, og la seg opp nok penger til å kjøpe en sildedamper i 1909. Båten het «D/S Gouval» og ble kjøpt på tvangsauksjon kontant. 

De kjøpte fire skip til på mellom 1350 dvt og 3200 dvt, som hadde som fellesnevner at de stort sett alle var i dårlig stand og trege. Tre av skipene var bygget på 1800-tallet og det siste i 1904. De var trege og i dårlig stand, noe som gjorde at de mistet alle skipene sine under første verdenskrig, bortsett fra «Gouval» som sank før krigen.

Etter krigen stod det dårlig til med skipsbransjen i byen. Brummenæs & Torgersen hadde betalt svært lite for sine fem skip og drev rederiet svært rimelig, så de gikk med et enormt overskudd da krigsskadeerstattningene ble utbetalt.

Mellom 1921 og 1927 kjøpte de fem gamle skip, og i 1929 kjøpte de sitt eneste motorskip. Dette var «Equatore» som var i svært dårlig stand, og til slutt ble kornlager på land. Dette gjorde skipet til ett av to skip de eide som ikke sank.

Før andre verdenskrig kjøpte de flere gamle dampskip. I løpet av krigen ble alle skipene deres senket eller gikk på grunn.

Torgersen ble, sammen med Brummenæs, kalt for «mannedamene». De kledde seg i herreklær og opererte i en mannsdominert bransje.

Det var Torgersen som hadde det økonomiske ansvaret i driften. Da hun døde var det rundt 6 millioner kroner igjen i boet, og man oppdaget at det fremdeles var penger igjen etter krigsskadeerstattningene etter første verdenskrig.

Torgersen døde i 1954 og er gravlagt sammen med Hanna Brummenæs.

Referanser

Norske skipsredere
Personer fra Haugesund kommune
Artikler i sjøfart-prosjektet
Bolbaffer

se Systematisk inndeling

Bolbaffer er en slekt av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore til ganske store (i alle fall til 24 millimeter), brede og hvelvede, rødlige tordivler. Hannens pronotum har horn på sidene, men de har ikke horn på hodet. Dekkvingene er hvelvede med fine punktrader.

Levevis 
I likhet med tordivlene graver disse billene lange ganger, som de fyller med humus eller gjødsel som larvene eter. De voksne billene flyr godt.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i tropisk Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
 Familien Bolboceratidae Laporte de Castelnau, 1840
 stammen Bolboceratini Mulsant, 1842
 Slekten Bolbaffer Vulcano, Martínez & Pereira, 1969
 Bolbaffer abditus (Petrovitz, 1969)
 Bolbaffer abyssinicus (Müller, 1941)
 Bolbaffer barbatus Gussmann & Scholtz, 2012
 Bolbaffer bidenticollis (Fairmaire, 1894)
 Bolbaffer bremeri Nikolajev, 1982
 Bolbaffer coriaceus (Petrovitz, 1969)
 Bolbaffer dudleyi Gussmann & Scholtz, 2012
 Bolbaffer gigas (Kolbe, 1894)
 Bolbaffer guineaensis Gussmann & Scholtz, 2012
 Bolbaffer mozambiquensis Gussmann & Scholtz, 2012
 Bolbaffer namibiensis Gussmann & Scholtz, 2012
 Bolbaffer nikolajevi Gussmann & Scholtz, 2012
 Bolbaffer princeps (Kolbe, 1894)
 Bolbaffer sasakii Gussmann & Scholtz, 2012
 Bolbaffer sebastiani Gussmann & Scholtz, 2012
 Bolbaffer splendidus (Petrovitz, 1969)
 Bolbaffer tenuelimbatus (Quedenfeldt, 1884)

Kilder 
 Bolboceratidae på Tree of Life Web Service

Eksterne lenker 
 Bilder av Bolbaffer princeps
 Bilder av Bolbaffer abditus
 
 

Bolboceratidae
Biller formelt beskrevet i 1969
Australammoecius

Se systematisk inndeling

Australammoecius er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
Små (2,5 - 4 millimeter), avlangt-ovale, blanke, svarte gjødselbiller. Hodet er stort og bredt, noe hvelvet, gjerne med et par tenner på forkanten. Pronotum er rundet, grovt og kraftig punktert. Dekkvingene har dype punktstriper. På mellom- og bakbeina har leggene tre pigger i spissen, men ingen ring av små tapper.

Levevis 
Forholdsvis lite er kjent om biologien til denne slekten, men én av artene har blitt funnet på hjortemøkk i skog. De blir av og til funnet mellom løvstrø.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Australia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
 Stammen Eupariini Schmidt, 1910 
 Slekten Australammoecius Petrovitz, 1958
 Australammoecius aphodioides (Lea, 1923)
 Australammoecius coloratus (Blackburn, 1904)
 Australammoecius goyderensis (Blackburn, 1896)
 Australammoecius occidentalis (MacLeay, 1888)
 Australammoecius peckorum Stebnicka & Howden, 1996
 Australammoecius persimilis (Lea, 1923)

Kilder 

 biolib.cz - Oversikt over stammer og slekter

Eksterne lenker 

 

Gjødselbiller
Australias insekter
Biller formelt beskrevet i 1958
Mathilde Schjøtt (1876-1959)

Mathilde Schjøtt (født 26. februar 1876, død 1. februar 1959) var Norges første kvinnelige embedsmann.

Familie 
Hun var datter av forfatteren Mathilde Schjøtt (f. Dunker) og professor i filologi Peter Olrog Schjøtt. Hun hadde tre søstre: Anna Theodora Schjøtt, Sofie Conradine Schjøtt, som ble cand.jur. i 1896, og Julie Constance Schjøtt. Alle de fire søstrene tok examen artium.

Familien Dunker/Schjøtt var i flere generasjoner blant Norges fremste intellektuelle, og ikke minst kvinnene i familien var førende i samtidens intellektuelle og litterære debatter.

Utdannelse 
Mathilde Schjøtt gikk på Fru Ragna Nielsens skole, i likhet med den to år eldre søsteren Julie Constance. Mathilde tok examen artium med laud i 1894, og examen philosophicum som preseterist i 1895. I 1903 avla hun embetseksamen i realfag, med laud.

Hun ble med dette en av de fem første kvinnene i Norge som tok embetseksamen i realfag.

Yrkesliv 
Etter utdannelsen ble Mathilde Schjøtt ansatt som vikarlærer ved Lillehammer latinskole, og i 1904 fikk hun en lærerstilling ved Voss høiere almenskole.

I 1905 ble hun innstilt som nummer to til et adjunktembete i Trondheim. I juli 1906 ble hun utnevnt av Kongen i statsråd til adjunkt i Stavanger, og ble dermed Norges første kvinnelige embetsmann.

Clara Holst skrev i 1907 en artikkel om Norges første embetsmann, der hun avslutningsvis konstaterte:«Mathilde Schjøtt er ikke af dem, som virker for kvindesagen i tale og skrift. Men ved sin rolige planmæssighed og sin faste tillid til fremtiden har hun udrettet mere for den end mange andre ved sine foredrag.»

Referanser 

Norske embets- og tjenestemenn
Fødsler i 1873
Dødsfall i 1959
Kristianslyst skole

Kristianslyst skole er en ungdomsskole i Stavanger. Skoledriften startet i skoleåret 1967/1968.

Skolen har 420 studenter og ca. 50 ansatte der 37 av dem er lærere, og er organisert i tre trinn.

I godt og vel to år holdt skolen til i lokaler som var igjen av Kvalebergleiren, før den i januar 1970 flyttet inn i ny skolebygning i Skolevollen på Kristianslyst. Det nye bygget var i bruk drøyt 40 år før det ble revet og ny skole sto klar til innflytting i 2014. Skolens område er på 12 368,2 m2.

Skolen jobber med internasjonalisering på skolen, og har en vennskapsskole i Nablus på Vestbredden. I tillegg er skolen med i det europeiske utvekslingsprogrammet Erasmus+, og deltar i prosjekter der skolen besøker og får besøk av andre skoler i Europa. I 2021 ble skolen en universitetsskole i samarbeid med Universitetet i Stavanger.

Skolen ligger i nærheten av Hetlandshallen og deler bygget med Hetland videregående skole. Skolen er en av de få heldige skolene i kommunen har tilgang til en egen svømmehall, Hetland svømmehall.

Referanser 

Skoler i Stavanger