alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Fylkesvei 474

Fylkesvei 474 går mellom Hald og Malmøy (Malmø) i Lindesnes. Veien er 1,9 km lang. Den danner en ringvei i Mandal med fylkesvei 477, og møter derfor denne veien to separate steder.

Denne veien var en del av daværende E18, nå kalt E39, frem til Kirkeheitunnelen med Skarvøybroene ble åpnet i 1992. Mange hus lå da rett inntil veien uten støyskjermer, men trafikken har sunket vesentlig siden da.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 205 (Vest-Agder).

Kommuner og knutepunkter

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Agder
Veier i Lindesnes
Elin Ørjasæter

Elin Ørjasæter (født 1962) er en norsk rådgiver, lektor, forfatter og foredragsholder.

Ørjasæter ble cand.philol. fra Universitetet i Oslo i 1989 med hovedfag i samfunnsgeografi. 

Hun arbeidet frilans som bokanmelder i Dagbladet i sine yngre år (1977–1980) og arbeidet deltid for NTB under studiene. Fra 1989 til 1994 jobbet hun som forhandler og avdelingsleder for PRIFO. I 1994 fikk hun stillingen som informasjonssjef i Sparebanken NOR. Hun ble der frem til 1998 og var deretter noen år «hodejeger» i selskapene Mercuri Urval og Hartmark Consulting. I 2000 etablerte hun Ørjasæter A/S som startet innenfor medier/teknologi og deretter spesialiserte seg innenfor topplederstillinger i kulturlivet, da med ektemannen som aktiv medeier. Høsten 2004 solgte Ørjasæter og Horvei Ørjasæter AS til det nystartede Visindi, etablert av tre utbrytere fra Mercuri Urval. Hun var personaldirektør i Damm forlag 2005-2007. Etter en kort periode igjen som «hodejeger» i Hartmark Consulting i 2007, arbeidet hun fra 2007 til 2012 som kommentator i økonominettavisen E24. I 2012 ble hun kommunikasjonsrådgiver for Burson-Marsteller, men sluttet der etter bare tolv uker. I 2012 ble hun ansatt som førstelektor og fra 2019 som dosent ved Institutt for ledelse og organisasjon ved Høyskolen Kristiania.

Ørjasæter har deltatt i en rekke TV-program som politisk debattant og kommentator innen arbeidsliv, og i talkshows som Skavlan og Nytt på nytt. Hun har også deltatt to sesonger av dokusåpen Luksusfellen på TV3 og som Jon Hustads makker i det selverklært «høyrevridde» aktualitetsprogrammet Harde Fakta som gikk høsten 2012 på TV 2. De senere årene har hun i tillegg til politisk debatt også deltatt i underholdningsprogrammer, blant annet i Skal vi danse høsten 2021. 

Hun debuterte som forfatter i 1992 med barneboka Larry, som fikk Debutantprisen og ble oversatt til svensk, dansk, tysk og nederlandsk. Hennes andre barnebok var Ikke ta Maika som utkom i 1994. De senere årene har hun skrevet fagbøker om ledelse og arbeidsliv. 

Hun har hatt styreverv i Litteraturfestivalen på Lillehammer og i Olav Thon Eiendom ASA og satt i Kringkastingsrådet fram til hun trakk seg 28. august 2017. 

Ørjasæter er datter av litteraturkritikerne Tordis Ørjasæter og Jo Ørjasæter. Hun er gift med forfatter Nils Gullak Horvei.

Bibliografi 
Larry, Aschehoug (1992), barnebok
Ikke ta Maika, Aschehoug (1994), ungdomsbok
Lederboka : hodejegerens beste tips
Det glade vanvidd, Aschehoug (2011) 
Bedre ledelse, Cappelen Damm (2013)
Er du en god sjef, Cappelen Damm (bok) og Trolltekst (e-bok) (2013)
Personalledelse og arbeidsrett (Fagbokforlaget, 3. utgave 2018, tidligere utgitt under tittelen Arbeidsrett for ledere).
Løsarbeidersamfunnet, medforfatter Line Eldring. (Cappelen Damm Akademisk, 2018)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Elin Ørjasæters nettsted

Norske forretningsfolk
Norske barnebokforfattere
Vinnere av kulturdepartementets barnebokpriser
Personer fra Bærum kommune
Skal vi danse-deltakere
Personer tilknyttet Høyskolen Kristiania
Sælør

Sælør (også kalt Sæløer eller Sæløyene) ligger rett sør for Korshamn i innseilingen til Grønsfjorden i Lyngdal kommune i Agder. Sælør består av øyene Sælør vestre og Sælør østre, som i 1966 ble forbundet av en molo og tilsammen er på omtrent 580 dekar.

Sælør er kanskje mest kjent for kongebesøkene sine. Olav den hellige overvintret her i 1028, og Magnus den gode skal ha besøkt øya i 1047. Det er funnet rester av en noe man mener kan være en kirke bygget av Olav den hellige under overvintringen.

Det er også funnet flere gamle vrak rundt Sælør, noen datert så langt tilbake som til 1300-tallet, noe som har ført til dykkeforbud rundt øyene.

Se også 
 Vrakene ved Sælør

Referanser

Eksterne lenker 
 Sæløer Vel

Øyer i Agder
Lyngdals geografi
Lyngdals historie
Bruno Kreiskys menneskerettspris

Bruno Kreiskys menneskerettspris ble stiftet på Bruno Kreiskys 65-årsdag i oktober 1976 av en stiftelse opprettet for formålet. Hvert annet år deler stiftelsen Bruno Kreisky Menschenrechtsstiftung ut priser på mellom 3 500 og 10 000 Euro til personer som har gjort en fortjenstfull innsats for menneskeretter. Et internasjonalt panel peker ut vinnerne.

Mottakere 
2011

 ASPIS, Østerrike 

 Daniel Barenboim (Argentina/Israel) 

 ESRA, Østerrike 
 HEMAYAT, Østerrike 
 West-Eastern Divan Orchestra

2007

 Kofi Annan (Ghana) 

 Jovan Mirilio (Serbia)
 Manfred Nowak, Østerrike 

 ZARA (Zivilcourage und Anti-Rassismus-Arbeit)

 Gao Zhisheng (Kina) 

2005

Nadja Lorenz og Georg Bürstmayr fra Wien for innsats for asylkvinner
Andrej Sannikov fra Hviterussland for arbeid innenfor Charta 97 i Minsk
2002
Franz König, Wien
Ute Bock, Wien
Amira Hass, Ramallah
Det palestiske senter for menneskeretter, Gaza
2000
Radhika Coomoraswamy, Sri Lanka
Beograds menneskerettsentrum
Antidiskriminerungsgesetz i Østerrike
1998
Otto Tausig
Willi Resetarits
Abbas Amir Entezam
Emily Lau, Hongkong
1996
Erich Hackl
1994
Leyla Zana
Sumaya Farhat-Naser
Uri Avnery
Manfred Nowak for Ludwig Boltzmann Institut für Menschenrechte (BIM)
1993: 
Nicolae Gheorghe
1991
Faisal Husseini
Felicia Langer
Dom Erwin Kräutler
Gesellschaft für bedrohte Völker (Österreich)
Paulinho Paiakan
1989:
1987:
1985:
1983:
1981
Nelson Mandela
Kim Dae-jung
1979: 
Hildegard Goss-Mayr, 
Ken Saro-Wiwa, 
Sergej Kowaljov

Referanser

Eksterne lenker 
 

Ytringsfrihetspriser og menneskerettighetspriser
Utmerkelser etablert i 1976
Ikjefjordbrua

Ikjefjordbrua er ei betongbjelkebru på fylkesvei 8 i Høyanger kommune i Sogn og Fjordane. Brua krysser Ikjefjorden mellom Fureneset og Storeholmen. Brua er 340 meter lang og har hovedspenn 52,5 meter. Seilingshøyden er 18 meter, og brua har i alt 11 spenn. Byggingen av Ikjefjordbrua begynte i oktober 1974, og brua ble åpnet i 1977.

Se også
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde

Kilder
Johan Brun: Våre bruer. Damm 2003. ISBN 82-496-0760-0
Kristin Ese: På god veg – Veghistorie i Sogn og Fjordane. Selja Forlag, Førde 2007. ISBN 978-82-91722-70-2

Bjelkebroer
Veibroer i Vestland
Veier i Høyanger
1977 i Norge
Broer åpnet i 1977
Mjømnesundbrua

Mjømnesundbrua er ei bru på fylkesvei 4 i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Brua krysser Mjømnesundet mellom Tyløyna og Byrknesøyna. Den er 381 meter lang. Sammen med Nappsundbrua knytter Mjømnesundbrua sammen Byrknesøyna og Mjømna. De to bruene ble åpnet 13. september 1997 av fylkesordfører Knut O. Aarethun.

Se også 
 Liste over broer i Norge
 Liste over broer i Norge etter lengde

Eksterne lenker 
 
 Sogn og Fjordane fylkesarkiv: Veg og ferje mellom Byrknesøy og fastlandet

Broer i Gulen
1997 i Norge
Broer åpnet i 1997
Nappsundbrua

Nappsundbrua er ei bru på fylkesvei 4 i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Brua krysser det trange Nappsundet mellom øyene Mjømna og Tyløyna, og er 141 meter lang. Sammen med Mjømnesundbrua forbinder Nappsundbrua øyene Byrknesøyna og Mjømna. De to bruene ble åpnet 13. september 1997.

Se også
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde

Eksterne lenker 
 Sogn og Fjordane fylkesarkiv: Veg og ferje mellom Byrknesøy og fastlandet

Broer i Gulen
1997 i Norge
Broer åpnet i 1997
Lambretta (scooter)

Lambretta er et italiensk scooter-merke som opprinnelig ble produsert i Milano, Italia av firmaet Innocenti fra 1947 til 1971, men Lambretta ble også produsert under lisens av Société Industrielle de Troyes (S.I.T.) i Frankrike, NSU i Tyskland, Serveta i Spania, API i India, Pasco i Brasil, Auteca i Colombia, og Siambretta i Argentina. I 1972 kjøpte den indiske staten fabrikken og retten til Lambretta-navnet. Fabrikken ble kalt Scooters India Limited (SIL). I dag eier Fiat-konsernet merkenavnet Innocenti, mens SIL eier retten til navnene Lambretta og Lambro. Lambretta-navnet er lisensiert til flere firmaer som ønsker å bli assosisert med det ikoniske navnet: Taiwanske scootere, indiske småbiler, britiske moteklær, og kinesiske klokker.

Litteratur 
Innocenti Lambretta: The Definitive History with Restoration Guide
Lambretta Innocenti: An Illustrated History
Complete Spanner's Workshop Manual for: Lambretta 'Slimstyle' Scooters

Eksterne lenker 
 Lambretta International
 Østenfjeldske Lambretta Club
 The Rivals Scooter club

Italienske industriselskaper
Motorsykkelmerker
Motorsykkelprodusenter
Etableringer i 1947
Opphør i 1971
Antagonist

En antagonist (fra gresk ανταγωνιστής  – antagonistes, «motstander», «konkurrent», «rival») er innen litteratur en figur som motarbeider hovedpersonen, protagonisten, i å nå sitt mål og skaper derfor dramatisk spenning. Antagonisten trenger ikke være en person, men kan være et samfunn, en fobi, en institusjon eller lignende.

Referanser 

Teater
Film
Litteratur
Simon Sebag Montefiore

Simon Jonathan Sebag Montefiore (født 1965) er en britisk skribent, historiker og forfatter. Han har utgitt både historiske verker og romaner.

Biografi 
Montefiore har skrevet mest om Russlands historie. Han tilbrakte mye av 1990-årene til reise rundt om i det tidligere Sovjetunionen hvor han blant annet samlet informasjon til både artikler og sine historiske bøker.  

I 2003 utgav han en bok om Josef Stalin kalt Stalin: den røde tsarens hoff. Boka er en detaljert beskrivelse av intrigene i Stalins innerste krets og bygger i stor grad på kilder i form av personlige brev og ikke så mye offentlige dokumenter fra statsarkivet. I 2007 utgav han Den unge Stalin. Han har også skrevet flere verk som Russlands historie før kommunisttiden, deriblant Potemkin og Katarina den store (2000) og Dynastiet Romanov (2016) som formidlet Russisk historie fra 1600-tallet til revolusjonen. Han har også skrevet noen romaner og barnebøker. 

Han er utover sitt forfatterskap også fast kronikør i The Sunday Times, The Spectator og The New York Times. Han er medlem av Royal Society of Literature. 

For verket om Stalin mottok han British Book Awards-prisen: History Book of the Year for 2004.

Familie  
Montefiore er av jødisk bakgrunn. Hans svigerfar er den britisk-argentinske landeieren Charles Palmer-Tomkinson, hans bror er Hugh Sebag-Montefiore, og hans svigerinne er sosietetskvinnen Tara Palmer-Tomkinson. Han er gift med romanforfatteren Santa Montefiore og har to barn.

Bibliografi 
Sakprosa

 Catherine the Great and Potemkin (2001) (originally published as The Prince of Princes: The Life of Potemkin)
 Stalin: The Court of the Red Tsar (2003)
 Young Stalin (2007)
 Monsters: History's Most Evil Men and Women (2008)
 Jerusalem: The Biography (2011)
 Titans of History (2012)
 The Romanovs 1613–1918 (2016)
 The World (2022)

Skjønnlitteratur

 King's Parade (1991)
 My Affair with Stalin (1997)
 Sashenka (2008)
 One Night in Winter (2013)
 Red Sky at Noon (2017)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra London
Britiske forfattere
Britiske forskere
Britiske historikere
Engelskspråklige forfattere
Menneskeverd (organisasjon)

Menneskeverd er en norsk organisasjon som arbeider for å få redusert aborttallene, øke respekten for menneskets egenverdi og å forhindre at aktiv dødshjelp skal bli lovlig. 

Organisasjonen ble stiftet den 13. april 2002 som en sammenslåing av organisasjonene Norsk Pro Vita og For Livsrett og Menneskeverd. Menneskeverd har rundt  medlemmer. Morten Dahle Stærk er generalsekretær.

Virksomhet  
Organisasjonen deltar i den politiske samfunnsdebatten vedrørende livsrett og aktiv dødshjelp. Menneskeverd underviser i tematikken livsrett, likeverd og livshjelp fremfor dødshjelp. Menneskeverd utgir medlemsbladet Vern om Livet, som har et opplag på 11 000 (2016). Magasinet kommer ut fem ganger i året og distribueres til medlemmer, stortingsrepresentanter og relaterte organisasjoner. Hvert år deler Menneskeverd ut Livsvernprisen. Livsvernprisen har tidligere gått bl.a til Kristin Clemet, Birgit Skarstein, Geir Lippestad, og Per Fuggeli.

Verdisyn 
Menneskeverd har sin basis i det kristne menneskesynet og Lejeune-erklæringen, som begge uttrykker ærefrykt for livet. Alle mennesker har den samme verdi og det samme ukrenkelige menneskeverd fra befruktningen til en naturlig død.

Livsvernprisen 
Livsvernprisen deles ut hvert år til personer, institusjoner eller organisasjoner som organisasjonen mener har bidratt til å forbedre menneskerettighetene. Prisen kan for eksempel bli utdelt til abortaktivister, foreninger for handikappede og veledighetsorganisasjoner.

Disse har fått Livsvernprisen de siste årene:

 2022: Sprinter Salum Kashafali
 2021: Stortingsrepresentant og lege, Kjersti Toppe
2020: Leder for Civita, Kristin Clemet

 2019: Idrettsutøver Birgit Skarstein
2018: «Trisomimødrene» Åsta Årøen, Siri Fuglem Berg og Anna Solberg for sitt engasjement for de såkalte «trisomi-barna».
 2017: Lege, akademiker og forfatter Per Fugelli
 2016: Utvikler av språk-appen Milla Says, Aleksander Helmersberg
 2015: Gründerne av Livsglede for Eldre, Elin Anita Verdal og Anette Skeie Jakobsen.
 2014: Signe og Geir Lippestad
 2013: Forfatter Thorvald Steen
 2012: Skuespiller og forfatter Marte Wexelsen Goksøyr
 2011: Beitostølen Helsesportsenter
 2010: Bettina og Stein Husebø
 2009: Lege og forfatter Marianne Mjaaland
 2008: Filmskaper Margreth Olin 
 2007: Torleiv Ole Rognum og Ola Didrik Saugstad fikk Livsvernprisen sammen.
 2006: Cecilie Willoch. 
 2005: Hanne Mathiassen. 
 2004: Kreftsykepleier Marie Aakre.
 2002: To mødrehjem for vanskeligstilte gravide: Aline Spedbarnsenter drevet av Oslo kommune og Gry Familiesenter drevet av Frelsesarmeen.
 2001: Overlegene Carl-Magnus Edenbrandt og Hans Olav Tungesvik 
 2000: talidomidrammede Judit Karin Steinnes
 1998: Fransiskushjelpen i Oslo Katolske Bispedømme
 1997: Forfatteren Elin Brodin

Økonomi 
Inntektene består i hovedsak av medlemskontingenter og gaver. Organisasjonen mottar donasjon gjennom nettstedet sitt.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske helseorganisasjoner
Organisasjoner etablert i 2002
Abortmotstand
Norske ideelle organisasjoner
Marie Aakre

Marie Aakre (født 6. juni 1947) er en sykepleier ved kreftavdelingen ved Regionssykehuset i Trondheim, idag St. Olavs hospital. 

Marie Aakre var en av ildsjelene som plukket opp hospice-tanken fra England på 1970- og 1980-tallet. I 1993 var hun med på å etablere Seksjon for lindrende behandling ved Regionssykehuset i Trondheim, som var landets første kompetansesenter for lindrende behandling for mennesker i sluttfasen av livet.

Medlemskap / utvalg 
 medlem av Livshjelputvalget (1998–99) som arbeidet fram en NOU (Norges offentlige utredninger) om lindrende behandling for mennesker i sluttfasen av livet
 medlem av Verdikommisjonen der hun særlig arbeidet med prosjektet Verdier ved livets slutt. 
 ledet prosjektet Verdier i praksis ved Enhet for helsefaglig rådgivning, St. Olavs hospital.
 leder i Faglig Etisk Råd, Norsk Sykepleierforbund. 
 rådgiver i det private firmaet UNNIK. Firmaet har startet prosjektet Verksted for Etisk Virksomhet (VEV). 
 medlem av Nasjonalt råd for prioritering.

Utmerkelser 
Hun fikk Livsvernprisen i 2004, som deles ut av organisasjonen Menneskeverd.  Fra juryens vurdering het det, …for sitt utrettelige arbeid gjennom flere tiår for å øke forståelsen for omsorg ved livets slutt. 

5. november 2007 ble hun utnevnt til Ridder 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats innen pasient- og kreftomsorgen.

I 2013 ble hun utnevnt som æresmedlem i Norsk Sykepleierforbund.

Referanser

Litteratur 
 Sosial- og helsedepartementet. 1998. http://odin.dep.no/ NOU 1999:2 Utvalg til å utrede plan for pleie- og omsorgstilbud til uhelbredelig syke og døende.
 Svendsen, Karin www.fagbladet.no/ Etikk: Hver dag og hele dagen. 
 Aakre, Marie. 2004. Hva er verdiene verdt? Tidsskriftet Norsk Lægeforening, 124, 1212 
Aakre Marie. 2016. Jakten på dømmekraft - praksisnært  etikkarbeid i helsetjenesten. Gyldendal Forlag.

Norske sykepleiere
St. Olavs Orden
Vinnere av Petter Dass-prisen
Fødsler i 1947
Emilia Fox

Emilia Rose Elizabeth Fox (født 31. juli 1974 i London i England) er en britisk skuespiller. Hun er datter av Edward Fox og Joanna David. Hun er kjent for sin rolle som Jeannie Hurst i TV-serien Randall & Hopkirk (Deceased). Hun snakker tysk og fransk, og spiller cello og piano.

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Engelske skuespillere
Personer fra London
Fødsler i 1974
Hanekleivtunnelen

Hanekleivtunnelen er en to-løps motorveitunnel på E18 i Holmestrand og Holmestrand kommuner i Vestfold. Tunnelen er  meter lang, og ble sammen med ny motorvei på strekningen Gutu – Helland åpnet av statsminister Kjell Magne Bondevik 30. oktober 2001. Tunnelen har to kjørefelt i hvert løp.

Ras

25. desember 2006 ble sørgående løp fylt av 200 kubikkmeter stein da ca. 25 meter av tunneltaket raste ned. Ingen ble skadet i ulykken, men deler av E18 gjennom Vestfold ble stengt i over et halvt år. Først 22. august 2007 ble sørgående løp igjen åpnet for trafikk etter omfattende sikringsarbeider. Begge løp åpnet for normal trafikk natt til 30. august 2007.

Oppgradering
I 2016 og 2017 ble tunnelen oppgradert med fjellsikring, tekniske rom, ny belysning, LED-skilt, kameraovervåking og nye vifter.

Se også
Løkentunnelen
Bolstadtunnelen
Veitunneler i Norge
Liste over veitunneler i Norge
Ingeniørgeologi

Referanser

Eksterne lenker
Rapport fra undersøkelsesgruppen 
 Statens vegvesen: Hanekleivtunnelen sikres
 Veidekkes nettsted: Ettersikringsarbeid
 The World's Longest Tunnel Page

Tunneler på E18 (Norge)
Veitunneler i Vestfold og Telemark
Veier i Holmestrand
2001 i Norge
Tunneler åpnet i 2001
Elia

Elia (hebraisk:  – ʾĒliyyā́hû, også  – ʾĒliyyâ; gresk:  – Ēlías; i bibeloversettelsen fra 1930 Elias; arabisk: إِلْيَاس – ʾIlyās) var en av profetene og er blant de mest fremtredende personene i Bibelen. Han var profet i en urolig tid i Israel, og hadde konflikter både med kong Ahab og hans dronning Jesabel. 

Navnet betyr min Gud er Jahve.

Livshistorien 

Elia var fra Tisbe. Kong Ahab og hans dronning Jesabel hadde innført avgudsdyrkelse av Baal i Israel. Elia var profet etter jødenes religion og kjempet mot avgudsdyrkelsen. 

Hans første konfrontasjon med kongehuset endte med at Elia profeterte tørketid i Israel. Han sa at det ikke ville komme hverken dugg eller regn uten ved hans ord. Elia trekker seg bort fra offentligheten, til bekken Krit. Her søker han tilflukt og blir matet av ravner. 

Da også denne bekken tørket inn, gikk han til enken i Sarepta i Sidon. Hun skulle sørge for ham, men da han kom dit stod det dårlig til. Det var lite vann og mat. Men et under skjedde da profeten flyttet inn, melkrukken ble ikke tom og oljekrukken manglet ikke olje. Sønnen til enken døde, men da Elia bad for han, våknet han opp til livet igjen. 

Da tørken hadde vart i tre år, var situasjonen i Israel kritisk. Selv kongen hadde vansker med å finne gress til sine beitedyr. Da fikk Elia et budskap om å oppsøke kong Ahab. Han brukte Obadja som mellommann, som ga kongen beskjed om at det var kongehusets velvilje og dyrking av Baal, som var grunnen til tørken i landet. Elia utfordret 450 baalsprofetene til duell om hvem som var gud. Elia sammenkalte «...hele Israel..., de fire hundre og femti Ba’al-profetene og de fire hundre Asjera-profetene som spiser ved Jesabels bord.» (Første Kongebok 18:19). Det skulle bygges to alter på Karmelfjellet, ett for jødenes gud og ett for avguden Baal. Den guden som lot ild antenne offeret på alteret, han var Gud. Etter lang tid gav baalsprofetene opp, offeret ble ikke antent. Elia lagde vanngrav rundt sitt alter og dynket alt i vann. Da han bad ble offeret antent og fortært, og slik fikk jødefolket bevis på hvem som var Gud. Straffen for Baal-profetene var henrettelse. «Elia sa til dem: «Grip Ba’al-profetene! La ikke én av dem slippe unna!» Da grep de Ba’als profeter, og Elia førte dem ned til Kisjon-bekken og drepte dem der.» (Første Kongebok 18:40). Det er verd å merke seg at Asjera-profetene ikke deltok i kappestriden, og at Elias straff ikke rammet dem.

Litteratur  
 Bibelen – 1. Kongebok og 2. Kongebok
 Ved bekken Krit – 1. Kongebok kapittel 17,3
 Enken i Sarepta – 1. Kongebok kapittel 17,14 ff
 Elia utfordrer Baalsprofetene – 1. Kongebok kapittel 18

Referanser

Eksterne lenker 
 www.bibel.no – Bibelen på nettet.

Bibelske profeter
Carsten Gerhard Bang

Carsten Gerhard Bang (født 1756 i Trondheim, død 1826) var en norsk offiser, generalmajor fra 1809/1810.  Han var sønn av biskop Marcus Frederik Bang og hans tredje kone, Mette Margrethe Vollquarts. 16 år gammel begynte han på Trondheim katedralskole i 1772, seks år senere ble han juridisk kandidat ved Københavns Universitet, og etter seks nye år ble han justisråd i 1784. 

I 1788 ble han kommandant for det reorganiserte Røraasiske Bergjægercorps; og innledet med det en militær karriere. Under krigen i 1808 ledet han også avdelinger som var i kamp i Sverige. Han ble oberst i 1803. I 1814 tok han over stillingen etter general Georg Frederik von Krogh som øverstkommanderende for militæret i Trondheim og han fortsatte som sjef også etter at unionen mellom Sverige og Norge var kommet i stand.

Carsten Bang bygget Ferstad gård på Ferstad i Trondheim. I 1782 giftet han seg med Sara Marie Lysholm, som var datter  av grosserer Broder Brodersen Lysholm og Catharina (Meincke) Lysholm. De  fikk fire barn. General Bangs veg i Trondheim er oppkalt etter ham.

Heder 
 Ridderkorset av Dannebrogordenen for sin innsats i det norske angrepet på Härjedalen i 1808

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Ingrid J. Brissach: General Bangs veg. Artikkel i Adresseavisa 13. oktober 2004

Norske generalmajorer
Norske jurister
Dannebrogordenen
Personer fra Trondheim kommune
Bjørn Bjorvatn

Bjørn Bjorvatn (født 1963) er en norsk lege og forsker med søvn og søvnforstyrrelser som spesialområde. Han er ansatt som professor ved Universitetet i Bergen og leder for Senter for søvnmedisin ved Haukeland universitetssykehus.

Bjorvatn tok medisinsk embetseksamen ved Universitetet i Bergen i 1990 og ble spesialist i allmennmedisin i 2003. I 1995 tok han en doktorgrad om serotonins betydning for søvnsyklusen. 

Etter endt turnustjeneste i 1992 arbeidet han som stipendiat ved Fysiologisk institutt, Universitetet i Bergen. Her fikk han en stilling som førsteamanuensis i 1998 og professor i 2002. I perioden 1998 til 2015 hadde han i tillegg en 50 % stilling som allmennlege Fjellsiden Legesenter. Han har siden 2010 vært leder ved Senter for søvnmedisin, Haukeland universitetssjukehus. I 1996 var han med å grunnlegge Bergen søvnsenter hvor han har virket som søvnspesialist. 

Bjorvatn er forfatter av flere selvhjelpbøker om søvn og søvnvansker, blant annet Bedre søvn. En håndbok til deg som sover dårlig (2007).

Referanser

Eksterne lenker 
  Søvn og søvnproblemer, artikkel av Bjorvatn (Utposten, 2002)
 Søvnmannen (Tidsskriftet, 2016)

Personer fra Tvedestrand kommune
Norske medisinprofessorer
Professorer ved Universitetet i Bergen
Norske forskere