alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap

Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap (DSB) er et norsk direktorat underlagt Justis- og beredskapsdepartementet. Det ble opprettet 1. september 2003.  

DSB skal ha oversikt over risiko og sårbarhet i samfunnet. Direktoratet skal være pådriver i arbeidet med å forebygge ulykker, kriser og andre uønskede hendelser, og skal sørge for god beredskap og effektiv ulykkes- og krisehåndtering.

DSBs ansvar omfatter blant annet:

 Nasjonal, regional og lokal sikkerhet og beredskap
 Brann- og elsikkerhet
 Industri- og næringslivssikkerhet
 Farlige stoffer og transport av farlig gods
 Kritisk telekommunikasjonsinfrastruktur for nød- og beredskapsaktører
 Produkt- og forbrukersikkerhet
 Tilby operativ støtte under kriser innenfor samordning, forsterkning og faglig rådgivning
 Følge opp norske interesser og forpliktelser i arbeid på samfunnssikkerhetsområdet med internasjonale organisasjoner som EU, FN og NATO
 Etatsledelse av Sivilforsvaret

DSB har i overkant av 700 ansatte. Av disse er cirka 300 ved hovedkontoret i Tønsberg. De øvrige ansatte jobber i avdeling for nød og beredskapskommunikasjon i Oslo og Moss, fem regionkontorer for eltilsyn, Norges brannskole, Nasjonalt utdanningssenter for samfunnssikkerhet og beredskap, 20 sivilforsvarsdistrikter og ved Sivilforsvarets beredskaps- og kompetansesenter. I tillegg kommer cirka 8000 som er innrullert i Sivilforsvaret.

Historie

Sprengstoffinspeksjonen (etablert 1. januar 1917) ble den 31. desember 1984 slått sammen med Statens branninspeksjon (etablert 1. januar 1972) til Direktoratet for brann- og eksplosjonsvern, som den 1. januar 2002 ble slått sammen med Produkt- og elektrisitetstilsynet til Direktoratet for brann- og elsikkerhet (DBE). Det varte ikke lenge før dette den 1. september 2003 ble slått sammen med Direktoratet for sivilt beredskap (etablert 1. juli 1970) til Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap. Direktoratet for sivilt beredskap (1970–2003) var et resultat av at man slo sammen blant annet Direktoratet for økonomisk forsvarsberedskap (etablert 1949), Krigsøkonomikontoret og Sivilforsvarets sentralledelse (1947).

Den 1. mars 2017 ble Direktoratet for nødkommunikasjon (DNK) gjort om til en fagavdeling i DSB og avviklet som egen organisasjon.

Direktører
 Elisabeth Sørbøe Aarsæther (2020–)
 Cecilie Daae (1. september 2015 – 12. januar 2020)
 Jon A. Lea (1. september 2003 – 1. september 2015)

Referanser

Eksterne lenker
 Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap
 Sikkerhverdag.no (DSBs nettside til privatpersoner)
Sivilforsvaret.no 
Kriseinfo.no
Nødnett.no
Farligeprodukter.no

 
Norske direktorat
Etableringer i 2003
Eirik II Magnusson

Eirik II Magnusson (norrønt: Eiríkr Magnússon) (født 1268, død 15. juli 1299 i Bergen), også kalt Erik Prestehater, var konge av Norge i perioden 1280–1299.

Liv og virke

Barndom 
Eirik var eldste sønn av Magnus Lagabøte. Et fall fra hesteryggen påførte ham muligens en hjerneskade.

Regentstyret
Siden han bare var et barn da han ble utropt til konge, ble riket ledet av et formynderstyre, som besto av rikets baroner og hans mor Ingeborg. Formynderstyret kom i en hard strid med den mektige erkebiskop Jon Raude for å få minsket kirkens stadig voksende makt over nasjonens verdslige områder (kirkens særrettigheter). Den langvarige og bitre striden sluttet med at kirken måtte avstå en del av den makt som den var blitt sikret ved overenskomsten i Tønsberg i 1277. Eirik hadde selv ingen part i konflikten, men fikk likevel knyttet til seg det nedsettende tilnavnet «prestehater». Da han senere selv overtok regjeringen, viste han stor mildhet mot kirken.

Kong Eiriks eget styre 
Som myndig ble Eirik selv en del av den norske utenrikspolitikken hvor det norske monarkiet forsøkte å knytte dynastiske bånd, først og fremst til Skottland hvor Norge lenge hadde hatt interesser. Han ble først gift med Margaret av Skottland, datter av kong Alexander III av Skottland. De fikk datteren Margrete, som ble dronning av Skottland i 1286, bare tre år gammel. Etter datterens død fire år senere var Eirik en av de tretten som hevdet arverett til den skotske tronen. Hans kone døde i barselseng i 1283, og han giftet seg senere med Isobel Bruce, søster av Robert Bruce, den senere store skotske kongen.

Eirik førte en uheldig krig mot Danmark og hansaforbundet i det nordlige Tyskland som endte med at han måtte gi store innrømmelser til de tyske hansaene.

Riksvåpenet 
Kongeætten hadde brukt en oppreist løve som slektsvåpen. I 1280 eller noe seinere utstyrte Eirik Magnusson løven med øksa. Mens øksa var et nasjonalt symbol gikk løven tilbake til Eiriks stridbare forgjenger, Magnus Berrføtt. Fellessymbolet av øks og løve kalles i dag for Riksvåpenet og brukes som det overordnede visuelle symbol for den norske stat.

Familie 
Ettersom Eirik døde sønneløs, ble han etterfulgt av sin bror, hertug Håkon.

Etter Eiriks død påsto ei Margareta å være datter av kong Eirik Magnusson. Det passet Håkon Magnusson dårlig, og hun ble dømt til døden. Etter sin død ble hun dyrket som en helgen.

Stamtavle

Litteratur 
 Narve Bjørgo: „Eirik 2 Magnusson“ i: Norsk biografisk leksikon, lest 1. mars 2011.
 Knut Helle: Under kirke og kongemagt 1130–1350. Aschehougs Norges historie Bd. 3. Oslo 1995.
 Gustav Storm (Hrg.): Islandske Annaler indtil 1578. Christiania 1888, opptrykk 1977. ISBN 82-7061-192-1

Noter 

Eirik 02
Nordmenn fra norrøn tid
Personer fra Bergen kommune
Fødsler i 1268
Dødsfall i 1299
Personer fra middelalderen
Nordmenn på 1200-tallet
Magnus Eriksson (andre betydninger)

Magnus Eriksson kan vise til flere personer:

Magnus VII, konge av Norge, Sverige og Skånerlandene.
Magnus Eriksson (fotballspiller, født 1990), svensk fotballspiller som spiller for Guizhou Renhe FC.
Magnus Eriksson (tidligere fotballspiller for Malmö FF), svensk fotballspiller som var aktiv for Malmö FF i 1996.

Se også Magnús Eiríksson (1806-1883), islandsk teologisk forfatter.
Fellesoperativt hovedkvarter

Fellesoperativt hovedkvarter (FOHK) var det norske Forsvarets sentrale fellesoperative kommando, med ansvar for å planlegge og lede norske operasjoner i inn- og utland i fred, krise og krig. FOHK ble lagt ned 1. august 2009 og erstattet av Forsvarets operative hovedkvarter.

Underliggende enheter: Landsdelskommando Nord-Norge (LDKN) var underlagt FOHK. LDKN var lokalisert på Reitan utenfor Bodø.

FOHK var samlokalisert med NATOs treningssenter Joint Warfare Centre på Jåttå ved Stavanger.

Eksterne lenker
 Fellesoperativt hovedkvarter
 Joint Warfare Centre

Norske nedlagte militæravdelinger
Opphør i 2009
334 skvadron

334 skvadron er en helikopteravdeling i det norske Luftforsvaret, underlagt Maritim helikopterving. Skvadronen ble opprettet i Storbritannia i 1943, Den er stasjonert på  Haakonsvern orlogsstasjon i Bergen.

Historikk

I Storbritannia
334 skvadrons historie føres tilbake til andre verdenskrig da den begynte sitt liv i mai 1945, på Leuchars i Skottland, som en B-ving eller Mosquitovingen til 333 (N) Squadron. Skvadronen ble tildelt de Havilland DH 98 Mosquito og Bristol Beaufighters i tillegg til sine Catalina sjøfly. 

I september 1944 ble 333s B-ving overført til Banff Strike Wing utenfor Moray Firth. Fra oktober var vingen en ren Mosquitoving, idet Beaufighterne ble overført til Dallachy. Vingens oppdrag var først og fremst rekognosering langs Norges vestkyst, angrep mot tysk båttrafikk og å gi torpedobombere dekning mot tyske jagerfly. Vingen hadde store tap, og mistet 22 Mosquitos.

I Norge
334 skvadron ble overført til Norge og etablert på Gardermoen den 22. juni 1945. 

Den 3. mai 1947 ble skvadronen nedlagt på grunn av den vanskelige personellsituasjon etter krigen. Den ble imidlertid reaktivert etter et år, den 1. juni 1948. 

Den 14. oktober 1949 ble 334 forflyttet til Sola flystasjon. Skvadronen fikk sine første jetfly, F-84 G Thunderjet, i 1951.

Under den kalde krigen økte Nord-Norges strategiske betyding, og i 1955 ble 334 skvadron overført til Bodø flyplass, hvor den ble etablert den 20. juli. Under tiden i  Bodø fløy skvadronen North American F-86 Sabre fra 1958, Northrop F-5 Freedom Fighter fra 1967, Canadair CF-104 Starfighter fra 1973 og Lockheed-Martin F-16 Fighting Falcon fra 1982.

Helikopterskvadron
1. august 2002 ble 334 skvadron nedlagt i Bodø. Den ble gjenopprettet på Sola et år senere, som helikopterskvadron oppsatt med N90, med oppgave å støtte Marinen og fregattene.

334 skvadron på Haakonsvern ble etablert i 2016 og er underlagt Maritim helikopterving på Bardufoss. På grunn av store problemer med innfasingen av N90, ble det besluttet å heve kontrakten om innkjøp av helikoptrene i juni 2022.

Flytyper benyttet
334 skvadrons fly:
De Havilland DH 98 Mosquito 1943-1951  
F-84 G Thunderjet 1951-1958 
F-86 F Sabre 1958-1960 
F-86 K Sabre 1960-1967 
F-5 Freedom Fighter 1967-74 
F-104 Starfighter 1973-80 
CF-104 Starfighter 1980-82 
F-16 Fighting Falcon 1982-01 
NH-90   2015-2022

Se også 

 NH90 i Luftforsvaret

Referanser

Kilder
 (Avsnittene om 333- og 334 skvadron)

Eksterne lenker
 334 skvadron

Luftforsvarets skvadroner
134 Luftving

134 luftving er en luftving i det norske Luftforsvaret på Rygge flystasjon og Gardermoen flystasjon, og vil bli én av tre kampbaser – sammen med Ørland i Trøndelag og Evenes i Nordland.

Organisasjon
Luftvingen består av følgende avdelinger:
 
 335 skvadron - C-130J Hercules transportfly (Gardermoen). 
 717 skvadron - Elektronisk krigføring og informasjonsinnsamling ved DA-20 (Gardermoen).
 Forsvarets elektroniske krigføringssenter (FEKS) 
 Special Operations Air Task Group (Rygge flystasjon).
 339 Special Operations Aviation Squadron (Rygge flystasjon).

Ledelsen for 134 luftving holder til på Rygge flystasjon.

Historie
Luftvingen utgjorde fra 2002 til 2009 den operative virksomheten på Sola flystasjon. Luftvingen bestod blant annet av helikopterskvadronene 330 skvadron, med hovedoppgave redningstjeneste, og 334 skvadron, som skulle operere fra Sjøforsvarets fregatter. Luftvingen var stasjonert på Sola flystasjon, men 330 skvadron hadde også avdelinger på Banak, Bodø og Ørland og et detasjement på Rygge.

I 2008 forsvant noe kvalifisert personell fra luftvingen da det ble klart at Stortinget vedtok at 134 Luftving skulle legges ned. Sola flystasjon ble fortsatt operativ, men lå under 139 Luftving på Bardufoss flystasjon etter at den først lå under 137 Luftving på Rygge flystasjon til den ble lagt ned. Luftvingen ble lagt ned høsten 2009.

I august 2018 ble avdelingen gjenopprettet på Rygge flystasjon og Gardermoen flystasjon.

Sjefer
 Oberst Thomas Orum Harlem (2021–)
 Oberst] Kristian Lyssand (2018–2021)
 Oberst Nils Frøisland (2005–2009)
 Oberst Helge O. Sandnes (2002–2005)

Navnet
Navnet på 134 Luftving følger nummerserien som starter med 132 Luftving, den operative enheten ved Ørland flystasjon. Navnet har opprinnelse i den norske jagervingen 132 (Norwegian) Wing, som bestod av de norske 331 (Norwegian) Squadron og 332 (Norwegian) Squadron som fløy Spitfire-fly fra England og kontinentet under andre verdenskrig.

Referanser

Litteratur
Spitfire Saga Bind I og II (Cato Guhnfeldt. Wings Forlag as, 2009, ISBN 978-82-998071-1-1)

Eksterne lenker
 Sola flystasjon og dens nye overordnede enhet 137 Luftving på forsvaret.no

Avdelinger og forband i Luftforsvaret
Sola
Opphør i 2009
Friidrett

Friidrett er en idrett der det konkurreres i en rekke øvelser hovedsakelig kategorisert som hopp, løp og kast. I de greske antikke olympiske leker fra 776 f.Kr. var friidrett sammen med boksing og bryting hovedidrettene. Samlet ble disse øvelsene kalt atletikk, et begrep som går igjen for friidrett i en rekke språk. Fra midten av 1800-tallet ble konkurranser innen friidrett modernisert. Det var spesielt i konkurranser mellom britiske universiteter at organiserte konkurranser ble utviklet. I de første moderne olympiske leker i 1896 var friidrett den mest sentrale idretten. Kvinner fikk delta i friidrett i de olympiske leker fra 1928 i Amsterdam.

Konkurranser i friidrett arrangeres vanligvis på en utendørs oval bane med en 400 meter lang løpebane rundt en gressdekket indrebane, men også løp utenfor bane (gateløp, terrengløp etc.) er del av friidretten. Hopp- og kastøvelsene avvikles vanligvis på området innenfor løpebanen. Siden 1960-årene arrangeres det også egne mesterskap innendørs i et utvalg øvelser.

Det internasjonale friidrettsforbundet, IAAF (International Association of Athletics Federations), ble grunnlagt i 1912 ved en kongress i Stockholm. Det er IAAF som arrangerer VM i friidrett, for første gang i 1983 i Helsingfors. Norsk friidrett er organisert i Norges Friidrettsforbund (NFIF).

Løpsøvelser

Tekniske øvelser

Andre øvelser

Kappgang
Vanligvis 3 km, 5 km, 10 km, 20 km og 50 km.

Se også
 Friidrettens Trenerforening
 Verdensrekorder i friidrett
 Norske rekorder i friidrett

Eksterne lenker
 Norges Friidrettsforbund
 Veteranfriidrett (statistikkside) (engelsk)

 
1000 artikler enhver Wikipedia bør ha
Bente Skari

Bente Skari (tidligere Martinsen; født 10. september 1972 i Oslo) er en norsk langrennsløper og olympisk mester som dominerte internasjonal kvinnelangrenn i årene 1999–2003. Hun representerte Nittedal IL.

Karriere 

Skari hadde sin styrke i klassisk teknikk. Hun vant gull på 10 km klassisk i OL i Salt Lake City i 2002, og fikk sølv på stafetten. I OL-98 ble det også to medaljer på henne. Hun har ytterligere fem individuelle VM-gull. Hun har vært med på to VM-sølvmedaljer med det norske stafettlaget.

Skari debuterte i verdenscupen 7. mars 1992, og fikk sin første pallplassering 18. desember 1996. Hun vant verdenscupen i langrenn sammenlagt fire ganger, og ble to ganger nummer to. I tillegg vant hun sprintcupen fem sesonger på rad fra 1997/1998. Hun har totalt vunnet 42 verdenscuprenn.

Skari vant i perioden 1997–2003 16 NM-gull, flere enn noen annen kvinnelig langrennsutøver inntil rekorden ble tangert av Marit Bjørgen i 2013.

Porsgrunds Porselænsfabriks Ærespris mottok hun i 1999. I 2001 ble hun tildelt Holmenkollmedaljen sammen med Adam Małysz og Thomas Alsgaard. Hun la opp etter VM-sesongen 2003.

Bente Skari er gift med den tidligere skiløperen Geir Skari og bosatt i Nittedal. Hun er datter av langrennsløperen Odd Martinsen, også kjent som «stafett-Martin».

Resultater i verdenscupen i langrenn

Individuelle seire

Stafettseire

Sammenlagtplasseringer 

* distansecupen var delt mellom langdistanse og mellomdistanse

Medaljer i norske mesterskap

Se også 
 Liste over mestvinnende verdenscupvinnere i skisport

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Presentasjon på Nittedalsporten

Norske langrennsløpere
Olympiske mestere for Norge
Olympiske sølvmedaljevinnere for Norge
Olympiske bronsemedaljevinnere for Norge
Verdensmestere i langrenn
Norgesmestere i langrenn
Kongepokalvinnere i skiidrett
Vinnere av Holmenkollmedaljen
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1994
Langrennsløpere under Vinter-OL 1994
Medaljevinnere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1998
Langrennsløpere under Vinter-OL 1998
Medaljevinnere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2002
Langrennsløpere under Vinter-OL 2002
Personer fra Nittedal kommune
Olympiske medaljevinnere i langrenn
Sjøforsvarets skoler

Sjøforsvarets skoler er en av tre hovedavdelinger i Sjøforsvaret. Sjøforsvarets skoler har ansvar for all utdanningsvirksomhet i Sjøforsvaret og består av rekruttskolen KNM Harald Haarfagre i Stavanger, Befalsskolen for Sjøforsvaret i Horten (administrasjon)/Stavanger, Sjøkrigsskolen i Bergen og utdannings- og kompetansesenteret KNM Tordenskjold.

Eksterne lenker
 Sjøforsvarets skoler

Avdelinger i Sjøforsvaret
Skoler i Forsvaret
Maritime skoler
Artikler i sjøfart-prosjektet
Forsvarsgren

En forsvarsgren er en del av et lands militære forsvarsorganisasjon.

Eksempler på forsvarsgrener:

armé (også kalt hær eller legion) – for eksempel Svenska armén
flyvåpen (også kalt luftforsvar) – for eksempel Luftwaffe
marine (også kalt sjøforsvar) – for eksempel Royal New Zealand Navy
kystvakt – for eksempel U.S. Coast Guard
marineinfanteri – for eksempel Nederlandse Korps Mariniers
paramilitærpoliti – for eksempel Carabinieri Italiani
hjemmevern – for eksempel det norske Heimevernet
romstyrker – for eksempel United States Space Force eller Russlands romfartsvåpen

En forsvarsgren kan inneholde elementer fra andre forsvarsgrener. Således har for eksempel den britiske marinen et stort antall jagerfly (som opererer fra hangarskip), mens det amerikanske marineinfanteriet inkluderer transportfly, jagerfly og helikoptre i tillegg til panservogner og bakkestyrker.

En rekke land har kombinert forsvarsstyrkene i én organisasjon, uten særegne forsvarsgrener. Som eksempler kan nevnes Canada (Canadian Forces), Israel (Israel Defense Forces) og Irland (Irish Defence Forces).

I Norge var marinen (nå Sjøforsvaret) tidligere underlagt Marinedepartementet mens Hæren sorterte under Armédepartementet. Norge har idag fire forsvarsgrener – Hæren, Sjøforsvaret, Luftforsvaret og Heimevernet – som alle er del av Forsvaret under Forsvarsdepartementet.

Militære organisasjoner
Elisabeth Schweigaard Selmer

Ragnhild Elisabeth Schweigaard Selmer (født 18. oktober 1923 i Oslo, død 18. juni 2009) var en norsk politiker (H) og jurist. Hun var Norges første kvinnelige justisminister fra 1965 til 1970, og ble deretter, i 1970, utnevnt som Norges andre kvinnelige høyesterettsdommer (etter Lilly Bølviken) - en stilling hun satt i til 1990. Som justisminister sto hun bak opprettelsen av Redningstjenesten i Norge og opphevelsen av § 16 i løsgjengerloven som kriminaliserte beruselse på offentlig sted.

Hun var medlem av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur. Hun var gift med professor i rettsvitenskap Knut S. Selmer (1924–2009).

Hun ble utnevnt til kommandør av Den Kongelige Norske St. Olavs Orden i 1980 for embedsfortjeneste og var varamedlem av Den Norske Nobelkomite fra 1. januar 1982 til 31. desember 1990.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Utdypningsartikkel snl.no

Norske justisministre
Høyre-statsråder
Statsråder i Regjeringen Borten
Norske statsråder etter 1945
Norske høyesterettsdommere
Kommandører av St. Olavs Orden
Medlemmer av Det Norske Akademi
Nobelkomiteens medlemmer og varamedlemmer
Personer fra Oslo
Solli plass (Oslo)

Solli plass (uttales /su:li/ (høres ut som Sol-li) på Oslo Vest-sosiolekt. Uttale /suli/ (høres ut som Soll-i) er også vanlig forekommende, men helst i andre varieteter (f.eks. Oslo Øst)) er en plass i det vestlige Oslo sentrum, og ligger i bydelen Frogner.

Plassen har navn etter løkkeeiendommen Solli som strakte seg fra Drammensveien ved dagens plass og helt ned til Hjortnes. Løkkebygningen lå der hvor dagens Oslo handelsgymnasium ligger, og ble revet i 1940 da denne skulle oppføres.

Plassen er nå en rundkjøring i møtet mellom flere kryssende gater: Henrik Ibsens gate, Observatoriegata, Drammensveien, Bygdøy allé, Frognerveien og Sommerrogata. Plassen ble hetende Solli plass på slutten av 1880-tallet, oppkalt etter løkken Solli, som lå der Indekshuset nå ligger. Solli-løkken var i mange år et kjent bevertningssted, men ble revet for å gi plass til leiegårdskomplekset «Det engelske kvarter», fullført i 1886 etter tegninger av arkitekt Paul Due. «Det engelske kvarter» ble i sin tur revet for å skaffe tomt til det prisbelønte Ind-Eks-huset som sto ferdig i 1964 etter tegninger av arkitekt John Engh. På sørvestre hjørne av plassen ligger Nasjonalbiblioteket (det gamle Universitetsbiblioteket i Oslo), oppført 1914–1922 ved arkitekt Holger Sinding-Larsen, senere tilbygget flere ganger. 

Navnet Solli plass ble brukt fram til 1985. Fra 1985 til 2004 het plassen offisielt «Lapsetorvet», til minne om et kallenavn som hadde en viss utbredelse på folkemunne tidligere på 1900-tallet. Folk flest og Oslo Sporveier fortsatte imidlertid å kalle plassen for Solli plass. Dermed vedtok bydelsutvalget på Frogner å gi plassen tilbake sitt gamle navn i 2004. Et busstopp like ved plassen, i Frognerveien, heter fortsatt Lapsetorvet.

Severdigheter 
Severdigheter ved plassen er mønstret av hakekors på smijernsdørene til det tidligere Oslo lysverker i Sommerrogata (symbol på elektrisitet, ikke knyttet til nazismen), og statuen «Mannen med nøklene» fra skulpturgruppen «Borgerne i Calais» av den franske billedhuggeren Auguste Rodin i den smale Sommerroparken langs plassens nordside. Det var Frits Thaulow som ga skulpturen i gave til Oslo by, som kjente Rodin fra sin tid i Paris. Etter en opprivende debatt om plassering, der Thaulow ønsket Egertorget, ble skulpturen avduket i Sommerroparken i 1902. Inne i Nasjonalbibliotekets trappehall finnes tre store freskomalerier som samlet illustrerer Voluspå, utført i 1933 av Axel Revold og Per Krohg. Vestibylen til Indekshuset er utsmykket med det store materialbildet Sildefiske av Rolf Nesch. Det er i tillegg en statue av Winston Churchill plassert på fortauet ved Industriens og Eksportens Hus.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Plasser i Oslo
Veier i bydel Frogner
Active Server Pages

Active Server Pages (ASP) er en teknologi for å lage websider som inneholder server-side scripts. ASP er utviklet av Microsoft, og ble utviklet spesifikt for å håndtere utvikling av webapplikasjoner. ASP er innebygd i Microsofts Internet Information Service (IIS), og gir et script-grensesnitt som er enkelt å lære og som støttes av mange eksisterende HTML-designverktøy. 

ASP ble laget for å muliggjøre at HTML-sider kan fungere som Internett-applikasjoner. Dette betyr igjen at serveren prosesserer innholdet i scriptet før det skriver ut HTML-koden til klienten.

De fleste ASP-sider er programmert i VBScript, som er standardspråket for ASP. Andre språk kan brukes ved hjelp av @Language-direktivet. JScript (Microsofts versjon av JavaScript), er det andre språket som vanligvis er tilgjengelig. PerlScript (Perl) og andre språk er tilgjengelig som tillegg fra tredjeparter.

Eksempelkode
Kode som skal prosesseres av serveren, skrives i ASP-blokker, <% og %>.

<nowiki>
<% If X = 1 Then %>

X er lik 1.

<% Else %>

X kan være hva som helst, bortsett fra 1.

<% End If %>
</nowiki>

Om variabelen X er lik 1, blir HTML-resultatet av ovenforstående kode slik:

X er lik 1.

Om X er hva som helst, bortsett fra 1, blir HTML-resultatet slik:

X kan være hva som helst, bortsett fra 1.

Programmering
World Wide Web
Design
Rode

Rode var i tidligere tider:

a) et mye brukt flate- og lengdemål i Skandinavia, også i Norge

b) et administrativ område

c) et gresk kvinnenavn som betyr rose. Har også latinsk opphav og betyr da «kvinne fra Rhodos». Navnet finnes i Bibelen - Apostelens gjerninger 12.13.

Flatemål 
En rode tilsvarte 1/100 mål eller 100 kvadratfot. Størrelsen varierte således med fotens lengde. Da metersystemet ble innført i Norge ble en rode lik 9,8439062 kvadratmeter.

Lengdemål 
Som lengdemål tilsvarte en rode opprinnelig 5 alen, og har således variert fra 2,765-3,163 meter (avhengig av hva alnet ble regnet som). Da metersystemet ble innført i Norge ble en rode lik 3,1375 meter (tilsvarende 10 fot à 0,31375 m).

Administrativ inndeling 
En rode blir i dag regnet som den minste administrative inndelingen i en kommune, og brukes således fortsatt i Norge som benevnelse. Kommunene deles vanligvis inn i et antall roder, som har særlig betydning i forbindelse med valg. En rode kan for eksempel være 2-6 kvartal i størrelse.

Flere norske byer ble delt inn i roder på 1600-tallet, for eksempel Bergen hadde 24 roder senest fra 1657 . Borgerne i hver rode hadde ansvar for en rekke fellesoppgaver, vakthold, orden, brannforebygging og brannslokking, dels ble oppgavene utført på dugnadsbasis dels som skattlegging.

Gamle måleenheter
Flateenheter
Lengdeenheter
Samfunnsgeografi