alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Le Monde

Le Monde er en fransk kveldsavis som kommer ut daglig, med hovedkontor i Paris. Avisen hadde et opplag i 2009 på 323 089, noe som gjorde den til den fjerde største av Frankrikes riksaviser (de tre største opplagstallene hadde Le Parisien (Aujourd'hui en France), Le Figaro og sportsavisen L'Équipe. 

«Le Monde» ble etablert av Hubert Beuve-Méry på forespørsel av  general Charles de Gaulle etter at den tyske arméen ble drevet ut av Paris under den andre verdenskrig. Beuve-Méry krav for å starte på prosjektet var total redaktørmessig uavhengighet og den første utgaven kom 19. november 1944. 

Internettutgaven av «Le Monde» har vært tilgjengelig siden 19. desember 1995. Avisens franske tittel betyr Verden. 

«Le Monde» ble tidligere ofte beskrevet som en sentrum-venstre-avis, mens dens redaktørmessige linje kan muligens beskrives som mer moderat idag. Avisen «Le Monde» må ikke sammenblandes med den månedlige publikasjonen «Le Monde diplomatique» som «Le Monde» eier 51 % av.

Til tross for deres rykte for kvalitetsjournalistikk, påsto forfatterne  Pierre Péan og Philippe Cohen i boken La face cachée du Monde (Le Mondes gjemte ansikt) (2003) at styreleder og ansvarlig redaktør Jean-Marie Colombani og Plenel hadde, i tillegg til andre ting, vist partitilhørighet og inngått i finansielle avtaler som gikk på kompromiss med avisens uavhengighet. 

I den senere tid har avisen, som mange andre franske aviser, opplevd synkende lesertall.

Tidligere direktører
1991–1994 Jacques Lesourne
1985–1991 André Fontaine 
1982–1985 André Laurens 
1969–1982 Jacques Fauvet 
1944–1969 Hubert Beuve-Méry

Se også
Le Figaro
Libération

Eksterne lenker
 

Monde, Le
Aviser etablert i 1944
Tommy Hutchison

Tommy Hutchison (født 22. september 1947 i Cardenden) er en tidligere skotsk landslagsspiller i fotball.

Biografi 
Hutchison startet karrieren i Alloa Athletic. Fra 1968 spilte han for Blackpool før han ble signert av Coventry City i oktober 1972 for 140 000 britiske pund.

I 1980 ble han solgt videre til Manchester City for 47 000 pund. I 1981 spilte FA-cupfinalen mot Tottenham Hotspur. Tottenham vant til 3-2 etter ekstraomganger i en kamp der Hutchinson scoret både mål og selvmål for Manchester City.  

Mot slutten av karrieren var han i klubbene  Bulova, Burnley, Swansea City og Merthyr Tydfil.

Tommy Hutchison debuterte på  mot  den 26. september 1973. Under fotball VM i Tyskland i 1974 spilte han to av Skottlands tre kamper.

Totalt spilte han 17 landskamper, og scoret ett mål for Skottland.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skotske fotballspillere
Skotske fotballtrenere
Spillere i Fotball-VM 1974
Fotballspillere for Alloa Athletic FC
Fotballspillere for Blackpool FC
Fotballspillere for Coventry City FC
Fotballspillere for Seattle Sounders
Fotballspillere for Manchester City FC
Fotballspillere for Burnley FC
Fotballspillere for Swansea City AFC
Fotballspillere for Merthyr Tydfil FC
Fotballtrenere for Swansea City AFC
Personer fra Fife
Fødsler i 1947
Magenta (farge)

Magenta er en farge som ikke inngår i fargespekteret, det vil si at fargen ikke skapes av lys av en enkel bølgelengde.

I et additivt fargesystem oppstår magenta om man blander like mengder rødt og blått. Fargen er komplementærfarge til grønt.

Magenta er en av primærfargene i subtraktive fargesystemer, som CMYK, sammen med gul og cyan.

Farger
Romsdalsdialekt

Romsdalsdialekt er dialekten i Romsdal eller det tidligere Romsdal fogderi, altså områdene omkring Molde, Romsdalsfjorden og Romsdalen (bygdene Vestnes, Sylte, Eid, Voll, Grytten, Hen, Veøy, Nesset, Eresfjord, Vistdal, Tresfjord, Bolsøy, Aukra, Fræna, Sandøy, Bud, Rauma). Dialekten har trekk både fra vestnorsk og fra østnorsk.

Viktige trekk
Romsdalsdialekten har en av hovedegenskapene ved østnorsk, nemlig tykk l, men bare av l, ikke av rð. Således gar for norrønt garðr. Samtidig har den en av hovedegenskapene ved vestnorsk, nemlig at den ikke er berørt av jamvektsloven i ord som ender på vokal. Således har den alltid endelsen -e i infinitiv av verb og i svake hunkjønnsord: å gjære, å komme, jente.

Romsdalsdialekten har det til felles med de nordligere norske dialektene at nn og ll uttales palatalt. Derimot gjelder dette ikke så ofte nd. Dialekten har i likhet med østnorsk konsonantforbindelser som mn, ŋn, fs, ft. Et østnorsk trekk er det også at utlydende -r i bøyningsendelser ikke blir til Ə, men bortfaller: som bøk for bøker, og at utlydende -e i trestavelsesformer av bestemt han- og hunkjønn er bortfalt: hæstann.

Som i vestlandsk er det stor bøyningsforskjell mellom sterke og svake substantiver. Bøyningen er stort sett lik den som finnes på Nordmøre og Sunnmøre.

Dativ kan brukes.

Det romsdalske ordet for jeg er i.

Kilder
 Illustreret norsk konversationsleksikon, bind VI. Kristiania: Aschehoug, 1913. «Romsdals fogderi».

Norske dialekter
Deutsche Lufthansa Berlin-Stiftung

Deutsche Lufthansa Berlin-Stiftung er en almennyttig stiftelse stiftet av flyentusiaster i Berlin 13. juni 1986 for å ivareta interessen for sivile historiske trafikkfly. Stiftelsen holder til på Tempelhof lufthavn i Berlin, og har som mål å oppspore og restaurere historiske fly og presentere disse for publikum, enten som et musealt objekt, eller som en flyvedyktig maskin.

Stiftelsen eier verdens eldste flyvedyktige Junkers 52 fra 1936 (et fly tidligere brukt av Det Norske Luftfartselskap på norskekysten) og arrangerer rundturer med dette fra flere tyske byer i sommerhalvåret.

Se også
Junkers 52

Eksterne lenker
 Mer om organisasjonen:  https://www.dlbs.de/en/

Fly
Museer i Berlin
Tempelhof-Schöneberg
Tyske stiftelser
Museer etablert i 1986
1986 i Tyskland
M-80

M-80 er en jugoslavisk amfibisk stormpanservogn.  Den ble sett første gangen offentlig for første gang i 1975.  Den ble etterfulgt av BVP M80A i jugoslavisk tjeneste.

Kilder 
 Jane's Armour and artillery 1997-98, ISBN 0-7106-1542-6

Stormpanservogner
Type 89 MICV

Type 89 MICV er en japansk amfibisk stormpanservogn.  Den er utstyrt med en 35 mm maskinkanon. Type 89 MICV ble tatt i bruk fra 1989 og det japanske forsvaret har totalt 70 operative. Stormpanservognen er designet og produsert av firmaene Komatsu Limited og Mitsubishi Heavy Industries.

I tillegg til hovedbevæpning har vognen et 7,62 mm maskingevær og en Type 79 Jyu-MAT anti-stridsvognsmissil. Vognen har en besetning på tre mann og kan ta seks infanterister.

Eksterne lenker 
 
 Artikkel om Type 89, fra military-today.com (engelsk)

Stormpanservogner
Amfibiske kjøretøyer
Kjøretøymodeller introdusert i 1989
FMC Armoured Infantry Fighting Vehicle

FMC Armoured Infantry Fighting Vehicle er en amerikansk amfibisk stormpanservogn.  Den ble utviklet av FMC Corporation, og de første produksjonsvognene ble levert i 1975.  Den er i bruk i Belgia, Nederland, Filippinene og Tyrkia.

Eksterne lenker
 Henrik Clausen om AIFV (engelsk)

Stormpanservogner
Militære kjøretøyer fra USA
Daewoo KIFV

Daewoo KIFV er et sørkoreansk, amfibisk, pansret personellkjøretøy.  Det ble utviklet av Daewoo Heavy Industries, og produksjonen ble startet i 1985.

Historie og utvikling
KIFV ble utviklet for den sørkoreanske hæren av Daewoo. Skroget er ganske likt FMC sitt AIFV.  Produksjonen startet i 1985, og ble avsluttet i 1994.

I 1992 lanserte Daewoo en ny kjøretøysfamilie med kraftigere motorer.  Disse kunne leveres som blant annet selvdrevet luftvern.

Teknisk
Vognføreren sitter foran i skroget.

Motoren er en MAN D-2848M V8 dieselmotor som yter 280 hk ved 2300 omdreininger i minuttet.  Vogna kan bære 400 liter drivstoff.  Girkassen er fra britiske Self-Changing Gears og er av modell T-300 automatgirkasse.

Varianter
K216 For rekognosering av kjemiske og biologiske trusler.
K242A1 / K281A1 Våpenbærer for bombekastere.
K277 Kommandovogn.
K288A1 Bergepanser med kran og vinsj.
Ambulanse For transport av syke og sårede.

Kilder
 Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker
 GlobalSecurity.org om KIFV (engelsk)
 FAS.org om KIFV (engelsk)

Pansrede personellkjøretøyer (beltegående)
Kjøretøymodeller introdusert i 1985
Produktavviklinger i 1994
VCC-1 Camillino

OTO Melara IFV eller VCC-1 er et italiensk amfibisk pansret personellkjøretøy.  Det ble utviklet av OTO Melara, og de første produksjonsvognene ble levert i 1982.  Den er basert på M113A1.

Kilder 
 Jane's Armour and artillery 1997-98, ISBN 0-7106-1542-6

Pansrede personellkjøretøyer (beltegående)
Kjøretøymodeller introdusert i 1982
M113
MLVM

MLVM er et rumensk amfibisk pansret personellkjøretøy.  Det er spesielt tilpasset for krigføring i fjellområder.

Kilder 
 Jane's Armour and artillery 1997-98, ISBN 0-7106-1542-6

Pansrede personellkjøretøyer (beltegående)
Amfibiske kjøretøyer
Introduksjonsår ikke oppgitt
YW 531C

YW 531C er et kinesisk amfibisk pansret personellkjøretøy.  Det ble utviklet sent på 1960-tallet.

Eksterne lenker 
 GlobalSecurity.org: Type 63 (engelsk)

Pansrede personellkjøretøyer (beltegående)
Amfibiske kjøretøyer
Introduksjonsår ikke oppgitt
YW 531H

YW 531H (også kjent som Type 85 PPK eller M1967) er et kinesisk, amfibisk, pansret personellkjøretøy.  Det ble utviklet samtidig med YW 531C, men er smalere, kortere og lettere.

Eksterne lenker
 GlobalSecurity.org om YW 531H (engelsk)

Pansrede personellkjøretøyer (beltegående)
Introduksjonsår ikke oppgitt
Type 77

Type 77 er et kinesisk amfibisk beltegående pansret personellkjøretøy.  

Pansrede personellkjøretøyer (beltegående)
Amfibiske kjøretøyer
Introduksjonsår ikke oppgitt
OT-62

OT-62 er et polsk/tsjekkisk amfibisk beltegående pansret personellkjøretøy.  Det kom i tjeneste med Polen i 1966 og Tsjekkoslovakia i 1964.

Eksterne lenker 
 

Pansrede personellkjøretøyer (beltegående)
Kjøretøymodeller introdusert i 1964
Mitsubishi Type 73

Mitsubishi Type 73 er et japansk amfibisk beltegående pansret personellkjøretøy.  Det ble utviklet av Mitsubishi Heavy Industries, og de første produksjonsvognene ble levert i 1974.

Eksterne lenker 
 

Pansrede personellkjøretøyer (beltegående)
Kjøretøymodeller introdusert i 1974
Mitsubishi Type SU 60

Mitsubishi Type SU 60 er et japansk amfibisk pansret personellkjøretøy.  Det ble utviklet av Mitsubishi Heavy Industries, og de første produksjonsvognene ble levert i 1959.  

Pansrede personellkjøretøyer (beltegående)
Hägglunds Pbv 302

Hägglunds Pbv 302 er et svensk amfibisk stormpanservogn bevæpnet med 20 mm maskinkanon. Det ble utviklet av Hägglund & Söner med en del felles deler med Infanterikanonvagn 91, og de første produksjonsvognene ble levert i 1965. Det var i tjeneste i den svenske hæren i perioden 1966-2014.

Historie
Den første prototypen sto klar i 1962.  Produksjonen foregikk fra 1965 til 1971. Hägglunds utviklet også en Mk 2 og en Product Improved Pb 302, men ingen av disse kom i produksjon.

Teknisk
Mannskapet sitter foran i skroget. Skroget er av sveiset stål. Infanterilaget sitter fem på hver side i mannskapsrommet bak.

Tårnet er manuelt, og maskinkanonen kan eleveres fra –10° til +50°.  Kanonen er 20 mm i kaliber og er beltematet fra 135 skudds belter med høyeksplosive granater eller via boksmagasin med ti panserbrytende granater.

Motoren er en Volvo Penta TDH 100B horisontalt liggende turbodiesel som yter 280 hk ved 2200 omdreininger i minuttet. Den er montert under gulver i mannskapsrommet.

Pbv 302 er fullstendig amfibisk. Den drives framover av beltene sine i vannet. Før den setter ut foldes en skjerm ut foran og lensepumper slås på.

Varianter
Stripbv 3021 Kommandovogn med fire antenner (vanlig utgave har to) og ekstra sambandsutstyr.
Epbv 3022 Observasjonsvogn hvor vognkommandørens luke er erstattet med et lite tårn med avstandsmålere og tre antenner. Vogna har også ekstra flytehjelp.
Bplpbv 3023 Ildledningsvogn med fire antenner og ildlednings- og sambandsutstyr.

Kilder
 Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker
 Soldf.com: Pbv 302A Pansarbandvagn (svensk)

Stormpanservogner
Hägglunds
M-60P

M-60P er et jugoslavisk amfibisk pansret personellkjøretøy.  Det ble sett første gangen offentlig for første gang på en militærparade i 1965.

Kilder 
 Jane's Armour and artillery 1997-98, ISBN 0-7106-1542-6

Pansrede personellkjøretøyer (beltegående)
LVTP7

LVTP7 (Landing Vehicle, Tracked, Personnel, Mark 7) er et amerikansk amfibisk pansret personellkjøretøy. Det ble utviklet av FMC, og de første produksjonsvognene ble levert i 1971. Det er spesielt tilpasset landsettinger fra sjøen. De kan ha 24 tungt bevæpnede marinesoldater.

Variasjoner 

LVTR7 (Landing Vehicle, Tracked, Recovery, Mark 7) er en bergingsvogn med 5 mann.
LVTC7 (Landing Vehicle, Tracked, Command, Mark 7) er en mobil kommandopost med sjef, 5 radiooperatører og 4 stabspersonell.

Referanser 

Pansrede personellkjøretøyer fra USA
Kjøretøymodeller introdusert i 1971
Pansrede personellkjøretøyer (beltegående)
LVT-5

LVT-5 var en serie med amerikanskproduserte amfibiske kjøretøyer. En variant er LVTP-5, som er et pansret personellkjøretøy. LVT-5 ble utviklet av Ingersoll, og de første produksjonsvognene ble levert i 1952. Det er spesielt tilpasset landsettinger fra sjøen. Totalt ble det produsert 1 124 enheter.

Eksterne lenker 
 

Pansrede personellkjøretøyer fra USA
Kjøretøymodeller introdusert i 1952
Amfibiske kjøretøyer
Pansrede personellkjøretøyer (beltegående)
Jagdpanzer Jaguar 1

Jagdpanzer Jaguar 1 er en tysk amfibisk rakettpanserjager.  Den ble utviklet av Thyssen Henschel, og de første produksjonsvognene ble levert i 1967. Fra 1978 til 1982 ble 316 utrangerte Raketenjagdpanzer 2 konvertert til Jaguar 1 ved å skifte ut rakettsystemet SS.11 med HOT utskytningsrør og oppgradering av pansringen. I perioden 1993 til 1995 fikk vognene ny optikk og et varmesøkende kamerasystem ble montert.

Rakettpanserjagere
Hägglunds Pvrbv 551

Hägglunds Pansarvärnsrobotbandvagn 551 er en svensk amfibisk rakettpanserjager.  Den ble utviklet av Hägglund & Söner, og de første produksjonsvognene ble levert i 1984.

Historie
Da Ikv 102 og Ikv 103 ble erstattet med Ikv 91 fra 1975 til 1978 så man muligheten til å benytte chassiene fra Ikv 102/103 som basis for de panserjagerne som man hadde til hensikt å utstyre panserbrigadene med. Ombyggingen bestod av et helt nytt overbygg på det gamle chassiet, samt ny motor og girkasse av samme type som i Hägglunds Bv206. Arbeidet ble utført i årene 1984 til 1986 ved Hägglund & Söner i Örnsköldsvik.

Besetning
Besetningen består av vognfører, skytter, lader og vognkommandør. Vognfører og vognkommandør sitter lengst foran i vognen. På midten av vognen er det to store takluker som skytter og lader sitter under ved forflytning. Når vognene klargjøres for skyting åpnes lukene og rakettlavetten heises opp over vogntaket. Skytter og lader er ikke beskyttet av vognens pansring når dette skjer.

Bevæpning
Vognen har en utskytningsrampe for Robot 55 TOW. TOW er en halvautomatisk styrt panservernrakett med praktisk skuddavstand 65 til 3000 meter, rekkevidden avhenger av hvilken modell som brukes, men er på maksimalt 3750 meter.

Varianter
Luftvärnsrobotbandvagn 701 (Lvrbbv 701) er søstervognen til Pvrbbv 551. Vognene er stort sett like, det eneste som er forskjellig er bevæpningen. Lvrbbv 701 er beregnet på luftmål og er bevæpnet med Robot 70.

Rakettpanserjagere
Hägglunds
M901

M901 er en amerikansk amfibisk rakettpanserjager.  Den er basert på M113-chassis.  Den er eller har vært i tjeneste i USA, Egypt, Hellas, Marokko, Portugal, Thailand og Tyrkia. For Norge del ble 126 stk M901 rakettpanserjagere kjøpt og bygd om til M113A2 standard i 1995.

Varianter
M901 Bestykket med M220A1 TOW.
M901A1 Bestykket med M220A2 TOW 2.
M901A3 Bestykket med M220A2 TOW 2 og har motor og styring fra M113A3.

Se også
 M981 FISTV (Fire Support Team Vehicle) ildledningsvogn ble laget for å ligne M901 ITV og ikke tiltrekke seg unødvendig oppmerksomhet på slagmarken.
 NM142 lignende norsk modell

Referanser

Eksterne lenker
 M901 - Tracked Armoured Anti-tank Missile launcher based on M113A1 - bilder (engelsk)

Rakettpanserjagere
Amfibiske kjøretøyer
Introduksjonsår ikke oppgitt
M113
Jagdpanzer Kanone 90mm

Jagdpanzer Kanone 90mm er en tysk amfibisk kanonpanserjager.  Den ble utviklet av Thyssen Henschel, og de første produksjonsvognene ble levert i 1965.  

Kanonpanserjagere
ASU-85

ASU-85 er en sovjetisk kanonpanserjager.  Den kom i tjeneste i 1960, og ble brukt i luftbårne avdelinger.

Litteratur
 Gunston B., 'Army Weapons', in: Bonds R. (ed.), Soviet War Power, (Corgi 1982), p. 203-204
 Zaloga, Steven J., Hull, Andrew W. and Markov, David R. (1999). Soviet/Russian Armor and Artillery Design Practices: 1945 to Present. Darlington Productions. ISBN 1-892848-01-5
 Solyankin, A.G, Zheltov, I.G and Kudryashov, K.N. (2010). Otechestvenniye Bronirovanniye Mashiny - XX Vek, Tom 3: 1946-1965, "Tsejkhgauz". ISBN 978-5-9771-0106-6.

Eksterne lenker 
 

Kanonpanserjagere
Type 60

Type 60 er en japansk kanonpanserjager.  Den ble utviklet av Komatsu, og de første produksjonsvognene ble levert i 1960.  

Kanonpanserjagere
Infanterikanonvagn 91

Infanterikanonvagn 91 er en svensk amfibisk kanonpanserjager. Den ble utviklet av Hägglund & Söner med en del felles deler med Hägglunds Pbv 302, og de første produksjonsvognene ble levert i 1975. Den var i tjeneste for det svenske forsvaret i perioden 1976–2002.

Historie og utvikling 

Infanterikanonvagn 91 ble utviklet av svenske Hägglund & Söner for den svenske hæren. De første prototypene sto klare i 1969, mens produksjonen gikk fra 1975 til 1978.

Prototyper på Ikv 91 med 105 mm kanon ble fremstilt. Verken Ikv 91 eller varianter har blitt eksportert fra Sverige.

Teknisk 

Kanonen har 90 mm kaliber og er spesielt utviklet for kjøretøyet av Bofors. For å skape mindre rekylkrefter enn andre våpen av samme kaliber har den lavt utskytningstrykk. Dette begrenser imidlertid rekkevidden, og også hvilke typer ammunisjon den kan avfyre. Et HEAT-prosjektil til bruk mot stridsvogner ble utviklet, og også et HE-prosjektil til bruk mot feltbefestninger og andre upansrede mål. Kanonen er riflet, lades manuelt på tradisjonell måte og kan eleveres fra -10° til +15°.  En 7,62 mm mitraljøse sitter koaksial med hovedskytset, og ytterligere en 7,62 mm mitraljøse er montert på vognkommandørens kuppel til bruk mot fly.

Motoren er en Volvo Penta TD120A sekssylindret turbodiesel som yter 330 hk ved 2 200 omdreininger i minuttet.

Kilder 

 Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker 
 

Kanonpanserjagere
Hägglunds
Creusot-Loire 155mm Mk 3

Creusot-Loire 155mm Mk 3 er en fransk selvdrevet haubitser.  Den ble utviklet av Atelier de Construction Roanne, og er basert på AMX-13 stridsvognchassis.

Selvdrevet artilleri
155 mm artilleri
2S4

2S4 Tyulpan («tulipan») er en tidligere sovjetisk selvdrevet bombekaster.  Den kalles SM-240 av den russiske hæren.  Den ble sett offentlig for første gang i 1975. 2S4 ble, i likhet med haubitsen 2S7 Pion, opprinnelig klassifisert som M1975 av vestlige observatører.

Historie og utvikling 
2S4 kom i tjeneste med sovjethæren i 1975.  Den inngikk da på front- eller armé-nivå i regimenter på mellom 34 og 56 skyts hver.

Systemet hadde blitt utviklet på tidlig 1970-tall av Uraltransmasj, mens selve bombekasteren, kalt 2B8, kom fra Perm maskinfabrikk.  Navnet under utviklingen var Objekt 305.

Teknisk 

Skroget til 2S4 er en avart av det som brukes i 2K11 Krug (SA-4 Ganef).  Vognføreren og vognkommandøren sitter framme til venstre i skroget.  Mannskaps- og ammunisjonsrommet er bak i kjøretøyet.

Skroget er helsveiset og beskytter mannskapet mot splinter og håndvåpenammunisjon.

Den 240 mm glattløpede bombekasteren er montert oppå skroget, og svinges hydraulisk ned bak for å komme i skyteposisjon.  Den kan eleveres fra +50 til +80° og 10° til høyre og venstre.  Inne i skroget bæres 20 granater i to tønneformede magasiner.  Prosjektilet og drivladningen lades separat gjennom en luke i taket.  To typer granater er i vanlig bruk.  Den ene er den høyeksplosive 3OF-864 på 130 kg med maksimal rekkevidde på 9 560 m, og den andre er et annet høyeksplosivt prosjektil med hjelperakett og en rekkevidde på 18 000 m.  Det veier 228 kg.  Vognkommandøren har en PKT mitraljøse ved luken sin.

Motoren er montert framme til høyre i skroget, og er av type V-59, en V-12 dieselmotor på 520 hk.  850 liter diesel kan bringes med.

Litteratur 
 Jane's Armour and artillery 1997-98, ISBN 0-7106-1542-6

Eksterne lenker 
 
 Produsentens beskrivelsesside (engelsk)
 Armscontrol.ru (engelsk)
 GlobalSecurity.org (engelsk)

Selvdrevet artilleri
2S5 Giatsint

2S5 Giatsint er en selvdrevet kanon utviklet i den tidligere Sovjetunionen.

2S5 bruker samme chassis og skrog som 2S3 Akatsija, men har som hovedbestykning en 2A37 152 mm kanon. 2S5 Gaitsint ble først tatt i bruk av Sovjetunionen i 1974 og er fremdeles i bruk i Finland.

Eksterne lenker 
  Military Today - 2S5 Giatsint
  FAS.org - 2S5 Giatsint-S 152-mm Self-Propelled Gun
 

Selvdrevet artilleri
122 mm haubitser M1938 (M-30)

122 mm haubitser M1938 (M-30) var en sovjetisk haubitser som var i produksjon fra 1938-1955.

Kina produserte et stort antall på lisens med betegnelsen Type 54 og Type 54-1.

Referanser

Litteratur 

Artilleri
Kanoner
Bandkanon 1

Bandkanon 1 er en svensk selvdrevet artillerivogn. Den ble utviklet av Bofors, og de første produksjonsvognene ble levert i 1967. Vognen er kjent for å ha den største rekyldrevne kanonen i verden med sine 155 mm, og en svært høy skuddtakt. 

Med en granat ladd i kanonen og ytterlige fjorten i magasinet, kunne vognen avfyre hele 15 granater i løpet av 45 sekunder, noe som ble en verdensrekord. Vognens skrog var basert på Stridsvagn 103, noe forlenget og med ett ekstra løpehjul på hver side.

Varianter
Bandkanon 1A Opprinnelig utgave.
Bandkanon 1C Oppgradert drivverk og ildledningssystem på 1980-tallet. Den store ammunisjonsheisen som var montert bakerst ble fjernet fra denne modellen for å spare vekt og gjøre vognen noenlunde mer mobil i felt.

Eksterne lenker 
 (2011). Bandkanon.
 Persson, Mats (2000). Pansarfordon.
 Wennberg, Robert (1998). Bandkanonvagn 1A.
 N/A, (1998). Artilleri och Granatkastare - Bandkanon 1 A.

Selvdrevet artilleri
155 mm artilleri
2S7

2S7 Pion («peon») er en sovjetisk selvdrevet haubits med kaliber på 203 mm. Den het SO-203 i sovjetisk tjeneste. Den har også vært i tjeneste i bl.a. Tsjekkoslovakia.

Historie og utvikling
2S7 kom i tjeneste som SO-203 i 1976, og var den største beltedrevne kanonen i verden. Den deler flere komponenter med stridsvognene T-72 og T-80. Den er utviklet for å kunne slå ut viktige fiendtlige mål slik som kommandoplasser. Den avfyrer høyeksplosive sprenggranater, både konvensjonelle og rakettassisterte, men kan også levere atomgranater og granater med kjemisk nyttelast.

Den fikk, i likhet med bombekasteren 2S4 Tyulpan, NATO-designasjonen M1975 etter året den først ble sett av vestlige observatører.

2S7M Mialka er en videreutvikling av 2S7 Pion som ble tatt i bruk i 1983. Denne har kapasitet til å frakte åtte granater (det dobbelte av 2S7 Pion), og har en forbedret skuddtakt (2,5 granater/minutt mot 1,5 granater/minutt for 2S7 Pion).

Teknisk
Vognføreren sitter framme, i en pansret førerkabin. Kjøretøyet ellers er åpent, altså uten beskyttelse av noe slag for kanonmannskapet.

Løpet er et 203 mm 2A44, og kjøretøyet stabiliseres av en hydraulisk spade som senkes bak før avfyring. Maksimal elevasjon på skytset er 60°. Det kan traverses 30° i side. Rekkevidden er 37,5 km med konvensjonell ammunisjon og 47,5 km med rakettassisterte granater. Ammunisjonen er av type med separat drivladning og granat, og en hjelpeanordning for lading er montert på høyre side av skroget. Kanonen har plass til opp til fire granater. Ytterlige fire blir transportert med et medfølgende ammunisjonskjøretøy. Kanonen bemannes av et mannskap på syv, med ytterligere syv mann på ammunisjonskjøretøyet.

Referanser

Kilder 
 Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Galleri

Eksterne lenker
 FAS.org om 2S7 (engelsk)
 GlobalSecurity.org om 2S7 (engelsk)

Selvdrevet artilleri
Kanoner
Creusot-Loire 105mm Mk 1

Creusot-Loire 105mm Mk 1 er en fransk selvdrevet haubitser.  Den ble utviklet av Atelier de Construction Roanne og satt i tjeneste rundt 1968.

Selvdrevet artilleri
105 mm artilleri