alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Gertrude av Nivelles

Gertrude av Nivelles, også kalt den hellige Gjertrud av Nivelles og St. Gjertrud, (født 626 i Landen, død 17. mars 659 i Nivelles) var abbedisse i benediktinerklosteret i Nivelles i det som nå er Belgia. 
Gjertrudsmesse er til minne om henne.

Liv og virke

Bakgrunn 
Hun var datter av Pipin av Landen og hans hustru Iduberga og dermed i slekt med Karl dem store. 

En gang da hun var omtrent 10 år gammel inviterte hennes far Dagobert I og noen adelsmenn til en bankett. Ved denne anledningen ble hun spurt om hun ville gifte seg med hertugen av Austrasia,  hun svarte resolutt at hun ikke ville gifte seg med han eller noen annen mann, men at bare Jesus Kristus skulle være hennes brudgom.

Nonne
Da hun var 14 år trådte hun inn i det abbesi som hennes mor hadde stiftet i Nivelles. På midten av 600-tallet grunnla Gertrud av Nivelles så benediktinerinnenabeddiet i Karlburg i Unterfranken. Abbediet var ett av de første klosteret i det mainfrankiske område, og der tok mamnn seg særlig av de fattige, syke og gebrekkelige. Etter morens død ledet Gertrud som abbedisse fra 652 abeddiet Nivelles til sin døs.

Gertrud var dvært dannet og gikk inn for at også jenter skulle lese Den hellige skrift. I klosteret Nivelles oppdro hun som senere skulle bli venerert som Belgias nasjonalhelgen, de hellige Gudula av Brussel. Klosteret tok seg av og pleiet syke; dessuten hav de måltider til veifarende studenter og lærlinger. Hun bygde et hospital for de irske vandremunker som hun kslte til klosteret. Slik ble Gertrud kjen som de veifarendes beskytterinne.

Legenden forteller skipsreisende som ble truet av et sjøuhyre anropte den hl. Gertrud, og at derpå uhyret forsvant.

Saligkåring 
Gertrude ble saligkåret straks etter sin død. Hun er skytshelgen for spinnersker, reisende og hjemløse. Hun er også de dødes helgen. Hun ble i Belgia ofte påkalt for å skremme bort feber, mus og rotter.

Referanser

Eksterne lenker 
  
 Den katolske kirken om den hellige Gjertrud av Nivelles (626-659)
 Catholicity.com – St. Gertrude of Nivelles

Saligkårede
Personer fra distriktet Leuven
Abbedisser
Communication for Change

Communication for Change er et utvekslingsprogram som arrangeres av Kirkens Nødhjelp og Norges KFUK-KFUM. Det innebærer et forkurs i Norge og Kenya, et uteopphold på tre måneder i Afrika, Latin-Amerika eller Asia, og et semester på Sunnmøre folkehøgskule i Norge som blant annet inkluderer informasjonsarbeid for ungdom. 

Programmet finansieres av Fredskorpset.

Eksterne lenker 

Communication for Change

Utdanning
Erik Gustavson

Erik Gustavson (født 24. november 1955 i Oslo) er en norsk filmregissør, manusforfatter,  produsent og creative director. Han begynte sin karriere i filmbransjen som fotografassistent på begynnelsen av 1970-tallet. Fra 1980 til 1985 regisserte, produserte og fotograferte han en rekke kortfilmer.

Mellom 1985 og 1999 regisserte Erik Gustavson syv spillefilmer. Han har mottatt Amandaprisen tre ganger og vært nominert i alt syv ganger for sine filmer.

Siden 1980 har han regissert ca. 400 reklamefilmer over store deler av verden og mottatt en rekke internasjonale utmerkelser for sitt arbeid.

I Norge har han mottatt Gullblyanten for beste reklamefilm to ganger.

Gustavson er seniorpartner og creative director i medieselskapet eMotion Group AS med base i Oslo.

Filmografi 
 Rendezvous (1984)
 Blackout (1986)
 Gutta (1988) 
 Herman (1990)
 Telegrafisten (1993)
 Hører du ikke hva jeg sier! (1995) 
 Weekend (1998)
 Sofies verden (1999) 
 Dykaren (2000)
Virtual Viking - The Ambush (short) (2019)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske manusforfattere
Norske filmprodusenter
Norske filmregissører
Fritz Ungersnæss

Fritz Ungersnæss var en norsk lokalpolitiker fra Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Enebakk kommune i Akershus i sju perioder, fra 1948 til 1975 Ungersnæss var domsarkivar, ansatt ved domsarkivet i Oslo.

Ungersnæss ble i 1977 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser 

Ordførere i Enebakk
Ap-ordførere i Akershus
Laurie Cunningham

Laurence Paul «Laurie» Cunningham (født 8. mars 1956 i London, død 15. juli 1989 i Madrid) var en engelsk fotballspiller på landslagsnivå. 

Han spilte for klubbene Leyton Orient FC, West Bromwich Albion FC, Real Madrid, Manchester United FC (på lån), Sporting de Gijón, Olympique de Marseille, Leicester City FC, Rayo Vallecano, R. Charleroi SC og Wimbledon FC.

I Real Madrid oppnådde han to landemerker. Han var første engelske spiller i klubben og første svarte spiller i klubben. 

Cunningham ble drept i en bilulykke i Madrid i en alder av 33, den 15. juli 1989.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Engelske fotballspillere
Fotballspillere for Leyton Orient FC
Fotballspillere for West Bromwich Albion FC
Fotballspillere for Real Madrid CF
Fotballspillere for Manchester United FC
Fotballspillere for Real Sporting de Gijón SAD
Fotballspillere for Olympique de Marseille
Fotballspillere for Leicester City FC
Fotballspillere for Rayo Vallecano
Fotballspillere for Wimbledon FC
Personer fra London
Hedvig Lien

Hedvig Lien (født 14. februar 1977) er en norsk animatør og filmskaper fra Gol i Hallingdal. Utdannet ved  Kent Institute Of Art and Design, Rochester, (1996–1997) og Edinburgh College of Art, (1997–2000).

Hun arbeidet i animasjonsbransjen i London fra 2000 til 2003, blant annet på filmene Spirit – Hingsten fra Cimarron (Dreamworks, 2002) og The Cunning Little Vixen (High Eagle, 2003). Hennes animerte kortfilm Ridder (2008) har blitt vist på filmfestivaler over hele verden og vunnet flere priser, blant annet «Best animation» ved Buffalo Niagara Film Festival i 2009. På norske kinoer ble "Ridder" vist som forfilm til Kung Fu Panda (2008).

Filmografi 
 2009: Benløs (Animert musikkvideo for bandet Moys) (Manus, regi og animasjon)
 2008: Ridder  (Animert kortfilm) (Produsent, manus, regi og animasjon)
 2001: Do plastic ducks dream of polythene ponds? (Animert kortfilm. 6 min, 30 sek), (Produsent, manus, regi og animasjon)

Eksterne lenker 
 Hedvig Lien viser Ridder på kinodagen, Hallingdølen, oktober 2008.
 Dekorerer kafe med graffiti, NRK oktober 2003.
 
 Hjemmeside

Norske filmregissører
Norske animatører
Personer fra Gol kommune
Fødsler i 1977
Kyle Veris

Kyle Veris (født 15. mars 1983 i Washington, DC) er en amerikansk fotballspiller som spiller for Pittsburgh Riverhounds i USL Pro League.

Veris spiller midtstopper og har tidligere spilt for klubber som Los Angeles Galaxy, Michigan Bucks,Toledo Slayers, Hødd, Puerto Rico Islanders og Miami FC.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fotballspillere fra USA
Utenlandske fotballspillere i Norge
Fotballspillere for Los Angeles Galaxy
Fotballspillere for IL Hødd
Fotballspillere for Puerto Rico Islanders
Fotballspillere for Miami FC
Fotballspillere for Pittsburgh Riverhounds
Personer fra Washington, D.C.
Bygdekinoen

Bygdekinoen er Film & Kinos tilbud om kino på steder I Norge som ikke har egen fast kino. Bygdekinoen har mobilt utstyr og viser film i alle typer lokaler over hele landet. Bygdekinoen ble startet i 1950 under navnet Norsk Bygdekino (etablert 23. juli 1950 i Oslo) og var et norsk aksjeselskap som drev ambulerende kinofremvisning. Den ble vedtatt opprettet i Stortinget (1948) med det formål å tilby kinodrift med visning av god film til bygde- og kystbefolkning på steder som ikke hadde fast kino. Staten eide halvparten av aksjene, og blant stifterne var landsomfattende organisasjoner som Kommunale Kinematografers Landsforbund  (KKL – senere Film & Kino), Kommunenes Filmcentral A/S (KF) og andre medlemmer av Statens folkeopplysningsråd.

Premieren fant sted i Storsteinnes i Troms. Etter en kursendring, som innebar at Norsk Bygdekino skulle fungere som filmpedagogisk instrument, ble den i sin helhet en del av Statens filmsentral (1969). Senere ble den flyttet under Norsk kino- og filmfond (1987) som administreres av bransjeorganisasjonen Film & Kino. Den skiftet også navn til Bygdekinoen.

Referanser

Norske kulturorganisasjoner
Norsk film
Kinoer i Norge
Organisasjoner etablert i 1950
Øystein Olsen (sentralbanksjef)

Øystein Olsen (født 8. januar 1952) er en norsk samfunnsøkonom som fra 2011 til 2022 var Norges sentralbanksjef. Han ble opprinnelig utnevnt for en åremålsperiode på seks år. Olsen ble i statsråd i mai 2016 gjenoppnevnt til sentralbanksjef og leder for Norges Banks hovedstyre for en ny åremålsperiode

Olsen var ut året 2010 administrerende direktør i Statistisk sentralbyrå, en stilling han hadde fra 1. januar 2005 etter Svein Longva. Han har også tidligere arbeidet i SSB og kjenner organisasjonen godt fra stillinger som forsker, seniorforsker og leder for Olje- og energigruppa i tiden 1977–1990.

Etter ett år i ECON, Senter for økonomisk analyse, kom han tilbake til SSB som forskningssjef i årene 1991–1994. Fra 1996 til 1999 var han ansatt som forskningsdirektør og leder av Forskingsavdelingen samme sted. Fra 1999 til han ble direktør i SSB var han ekspedisjonssjef i Økonomiavdelingen i Finansdepartementet, og Olsen er en av arkitektene bak handlingsregelen.

Olsen er cand.oecon. fra Universitetet i Oslo i 1977 og hadde både Trygve Haavelmo og Leif Johansen som forelesere. I 1985-1986 hadde han et forskningsopphold ved University of California, Berkeley. Fra 1993 til 1998 var han professor II ved Handelshøyskolen BI.

Øystein Olsen spilte i eliteserien i basketball for Eikeli basketballklubb i 1970-årene. Han er bror av den nå avdøde journalisten Knut Olsen.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
  Øystein Olsen vert ny administrerande direktør i SSB
 

Norske samfunnsøkonomer
Norske forskere
Norske sentralbanksjefer
Professorer ved Handelshøyskolen BI
Personer fra Bærum kommune
Fødsler i 1952
NOU 1992:26, Sysselsettingsutvalget

NOU 1992:26 «En nasjonal strategi for økt sysselsetting i 1990-årene» var en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalg som avga sin innstilling til Finansdepartementet i 1992. Utvalget ble ledet av Per Kleppe, og det ble gjerne referert til som «Sysselsettingsutvalget» eller «Sysselsettingskommisjonen».

Sysselsettingsutvalget var bredt sammensatt og bestod av politikere, representanter for partene i arbeidslivet og fagøkonomer.

Forslag 
Sysselsettingsutvalget foreslo et samlet opplegg, «Solidaritetsalternativet», som skulle bringe arbeidsledigheten ned mot tre og en halv prosent i løpet av 1990-årene.

Hovedelementene i Solidaritetsalternativet var 
 Partene i arbeidslivet hadde hovedansvaret for å gjennomføre inntektsoppgjørene slik at konkurranseevnen skulle bli tilstrekkelig god. Sysselsettingsutvalget tallfestet dette: et forpliktende inntektspolitisk samarbeid skulle resultere i en forbedring av den kostnadsmessige konkurranseevnen med 10 prosent over en femårsperiode.
 Pengepolitikken skulle sikre en stabil valutakurs. Det bidrar til å styrke sammenhengen mellom lønnsmoderasjon og utviklingen i konkurranseevnen, samtidig som bedriftene får mer stabile rammebetingelser.
 Finanspolitikken skulle ha en stabiliseringspolitisk rolle.

Se også 
 NOU 2000:21 «En strategi for sysselsetting og verdiskaping» (Holden-utvalget)
 NOU 2003:13 «Konkurranseevne, lønnsdannelse og kronekurs» (Holden-II-utvalget) 

Norges offentlige utredninger
Thorkild Aschehoug

Thorkild Aschehoug (født 27. august 1756 på Askehaug i Ås på Follo, død 26. oktober 1838) var en norsk prest og stortingsmann.
Han var sønn av lensmann Halvor Baltzersøn Askehaug på gården Askehaug i Ås på Follo, ble student 1775 og cand. theol. 1779. Siden var han i tre år huslærer på Moss, før han i 1784 ble residerende kapellan i Rakkestad. I 1792 ble han sogneprest samme sted, og beholdt stillingen til han tok avskjed i 1835. 1805–1824 var han prost.

Aschehoug var forlikskommissær i 27 år. Han representerte Smaalenenes amt på det overordentlige Storting i 1814 og på Stortingene i 1821 og i 1822. I 1812 var han blitt utnevnt til konsistorialråd og ridder av Dannebrogordenen; i 1821 ble han også ridder av Nordstjerneordenen.

Han ble gift i 1784 med Anne Kathrine Olsen (død 1839), og var far til Halvor Aschehoug samt farfar til rettsfilosofen Torkel Halvorsen Aschehoug.

Referanser

Kilder 
 
 Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet, 1814-1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K  digital utgave side 46

Eksterne lenker 
 

Stortingsrepresentanter 1814
Stortingsrepresentanter 1821–1823
Stortingsrepresentanter for Smaalenenes amt
Norske lutherske prester
Dannebrogordenen
Nordstjerneordenen
Lunner stasjon

Lunner stasjon er en jernbanestasjon på Gjøvikbanen ved Lunner i Viken fylke. Stasjonen ble opprettet som en betjent jernbanestasjon for ekspedering av tog, reisende og gods i 1900, to år før Gjøvikbanens åpning i 1902. Ekspedisjonsbygget er oppført i dragestil etter tegninger av arkitekten Paul Due.

Stasjonen ble gjort utbetjent i 1985, og fikk ny status som holdeplass med lastespor i 1987. Alle persontog på Gjøvikbanen i begge retninger stopper for øvrig på Lunner i dag. Stasjonen ligger 280,9 moh og 61,13 km fra Oslo S. Fylkesvei 17 i Oppland starter også ved Lunner stasjon.

Litteratur

Eksterne lenker 

 

Jernbanestasjoner på Gjøvikbanen
Jernbanestasjoner i Viken
Jernbanestasjoner åpnet i 1900
1900 i Norge
Paul Due
Jernbanebyggverk i Lunner
Kulturminner i Lunner
Dyrøyhamn

Dyrøyhamn er ei bygd i Dyrøy kommune i Troms og Finnmark, beliggende ved Dyrøysundet sørøst på Dyrøya. Arkeologiske funn viser at det har vært mennesker her helt siden yngre steinalder. Bygda het opprinnelig Hamn og var kirkested fram til 1770, da kirka her (første gang nevnt i 1589) ble revet. Det er fortsatt tydelige spor etter middelalderkirkegården i Dyrøyhamn. Kirkestedet på Dyrøya er siden 1777 Holm, som ligger lenger nord på øya.

Selv om det i dag er få fastboende igjen på stedet, er det fortsatt noe næringsvirksomhet, i hovedsak innen turistnæringa. Dyrøyhamn Gjestehus leier ut rom og har også konferanselokaler. Gjestehuset samarbeider med Vertshuset Den Glade Heksa, som ligger like ved. Her er det kafé, overnattingsmuligheter og diverse opplevelsestilbud.

Dyrøyhamn er endepunkt for fylkesvei 212 som går nordover langs sundet og via Dyrøybrua over til kommunesentret Brøstadbotn. Til Brøstadbotn er det denne veien 17 kilometer. Fra Dyrøyhamn går det dessuten lokale veier sørover til Mikkelbostad og sydspissen av øya, og vestover, tvers over øya, til Vinje.

Dyrøyhamn grunnkrets
Dyrøyhamn grunnkrets omfatter hele den sørlige delen av Dyrøya, helt fra sydspissen (Hagenes) til Forsåelva på østsiden og Storvika på vestsiden. Grunnkretsen dekker et areal på 23,23 km². De største grendene er Forså, Dyrøyhamn, Mikkelbostad og Vinje.

Dyrøyhamn har landegrense i nord til Merkesnes og Espejord. Over sundet i øst ligger Hundstrand og Kastnes. Sør for Dyrøya ligger Andørja i Ibestad kommune og over Tranøyfjorden i vest ligger Senja.

Innbyggertall i grunnkretsen:

Eksterne lenker
 Historie
 Dyrøyhamn Gjestehus
 Vertshuset Den Glade Heksa

Bosetninger i Dyrøy
Bygder og grender i Troms og Finnmark
Kstovo

Kstovo (russisk: Ксто́во) er en by i Nizjnij Novgorod oblast i Russland. Byen ligger på Volgas høyre bredd, 20 km sørøst for Nizjnij Novgorod. Innbyggertall: 66 944 (folketelling 2002), 62 414 (folketelling 1989).

Historie 
Landsbyen Kstovo ble første gang nevnt allerede på 1300-tallet. Med byggingen av Novogorkovskij Oljeraffineri (russisk: Новогорьковский нефтеперерабатывающий завод) på 1950-tallet ble det bygget en ny by noen få kilometer sørøst for den gamle landsbyen Kstovo, på det høyereliggende landet mellom elvene Volga og Kudma. 

Siden da har den vestlige delen av byen sentrert seg rundt den opprinnelige landsbyen, og er fremdeles landlig i karakter, og blir vanligvis kalt Gamle Kstovo (Staroje Kstovo), mens den nyere østlige delen av byen, som ble bygget på 1950-tallet og fremdeles ekspanderer, kalles Nye Kstovo (Novoje Kstovo). Nye Kstovo har gjennom sin ekspansjon helt eller delvis tatt opp i seg flere mindre landsbyer. 

Kstovo fikk status som bymessig bosetning i 1954 og bystatus i 1957.

Økonomi 
Byens viktigste arbeidsgiver, og historisk sett årsaken til byens eksistens, er LUKOIL-Nizjegorodnefteorgsintez (tidligere NORSI-Oil og Novogorkovskij Oljeraffineri). 

Det er også et asfaltverk, et spritdestilleri, en fabrikk for regummiering og resirkulering av dekk, og ellers den vanlige samlingen av lokale matindustrivirksomheter. Et kraftvarmeverk forsyner det lokale nettet med elektrisitet, og varmt vann til byens leilighetsbygninger.

Byen har et stort marked for jordbruksprodukter, og et anstendig utvalg av supermarkeder og andre butikker.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Forum for Kstovo (russisk)
 Uoffisielt nettsted for Kstovo (russisk)
 Informasjon og fotos fra Kstovo (russisk)
 Zemlyaki (Kstovos lokalavis) (russisk)
 Byen webomrade Kstovo (russisk)

Byer i Nizjnij Novgorod oblast
Byer ved Volga
Gorodets

Gorodets (russisk: Городе́ц) er en by i Nizjnij Novgorod oblast i Russland. Byen ligger på Volgas venstre bredd, rundt 50 km nordvest for Nizjnij Novgorod. Innbyggertall: 32 442 (folketelling 2002).

Historie 
Gorodets ble grunnlagt i 1152 av fyrst Jurij Dolgorukij som en stor festning ved Volga, og den første russiske festningen i dagens Nizjnij Novgorod oblast. Den var startpunkt for mange av Vladimir-Suzdals kampanjer mot Volga Bulgaria. I 1216 ble Jurij II kastet fra tronen og sendt i eksil her. I 1239 ble byen brent ned til grunnen av Batu Khans arme under mongolenes invasjon av Russland. Folketradisjoner identifiserer Gorodets med Lille Kitezj, en legendarisk by som ble ødelagt av mongolene.

I 1263 døde Aleksander Nevskij i Gorodets på vei tilbake til Novgorod fra Den gylne horde. Hans sønn, Andrej av Gorodets gjorde byen til sin hovedresidens. Prokhor, en berømt middelaldersk ikonmaler, ble født her. På midten av 1300-tallet ble byen overskygget av den nærliggende Nizjnij Novgorod, men var fortsatt den tredje største byen i Fyrstedømmet Nizjnij Novgorod helt til 1408, da Edigu jevnet den med jorden.

De neste to århundrene var byen kjent som Gorodets Pustoj (dvs. «Gorodets den tomme»). Noen krøniker hevder at hele byens befolkningen flyttet nedstrøms til dagens Balakhna). Innen 1800-tallet var Gorodets gjenreist som en velstående landsby bosatt av gammeltroende handelsmenn og kjent for sine dekorative håndverk, som treskjæring og maleri.

I 1875 blir Gorodets beskrevet som et større senter for handel med korn og husgeråd i tre.

I 1922 ble Gorodets igjen bystatus. Mellom 1948 og 1959 ble demningen til Gorkij vannkraftverk (nå Nizjnij Novgorod vannkraftverk) bygget noen få kilometer oppstrøms fra Gorodets.

Referanser

Eksterne lenker 
 Gorodets historie og fortidsminner (russisk)

Byer i Nizjnij Novgorod oblast
Byer ved Volga
Bosetninger etablert i 1152
Ringshaug ungdomsskole

Ringshaug ungdomsskole er en ungdomsskole på Ringshaug i tettstedet Tolvsrød i Tønsberg kommune. Skolen mottar elever fra Volden og Ringshaug barneskoler. Karlsvika Alternative Skole ligger administrativt under Ringshaug ungdomsskole. Skolen ble oppført i 1977.

Skolen gjennomgikk en omfattende renovering og utvidelse av eksisterende bygningsmasse fra januar 2012 til august 2013. I mellomtiden benyttet skolen lokaler som tidligere huset gamle Eik skole før denne ble slått sammen med Mortenåsen skole. Disse lokalene har i de senere år blitt benyttet av lærerutdanningen ved Høgskolen i Vestfold, som nå er samlokalisert med resten av høgskolen på Bakkenteigen.

Referanser 

Ungdomsskoler i Vestfold og Telemark
Skoler i Tønsberg
Volden skole (Tønsberg)

Volden skole er en barneskole som ligger mellom Tolvsrød og Åsgårdstrand i Tønsberg kommune. Elevene fra skolen går videre til Ringshaug ungdomsskole.

Skolen ble bygget i 1954. Den overtok elevene fra Rom og Tverrved skoler da disse ble nedlagt, Tverved skole samme år mens Rom skole fortsatte til våren 1964 før også den ble nedlagt og elevene derfra ble overført mest til Volden, men også noen til Åsgårdstrand skole. I årene vra 1964 hadde Volden skole ca 150 elever fordelt på 1. til 6. trinn, eller klasse som det dengang het.

Referanser

Barneskoler i Vestfold og Telemark
Skoler i Tønsberg
Barkåker skole

Barkåker skole er en barneskole som ligger på Barkåker i Tønsberg kommune. Elevene fra skolen går videre til Kongseik ungdomsskole. Skolen ble grunnlagt i 1974.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Barneskoler i Vestfold og Telemark
Skoler i Tønsberg
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1974
Sem skole (Tønsberg)

Sem skole er en barneskole i Tønsberg kommune i Vestfold. Skolen har elever fra 1. til 7. trinn som bor på eller nær tettstedet Sem.

Sem skole ble bygd og grunnlagt i 1912. Den overtok elevene fra Manum og Grette, to skoler som da ble nedlagt. Skolen hadde 234 elever i 1940.

Sem skole hadde tidligere elever fra 1. til 10. klasse.

Referanser

Bilder

Barne- og ungdomsskoler i Vestfold og Telemark
Sem skole
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1912
Eik skole

Eik skole (tidligere Mortenåsen skole) er en barneskole som ligger på Eik i Tønsberg kommune i Vestfold. Skolen har over 430 elever. Skolen ligger nær skogen, Eikhallen, en arbeidskirke og fotballbaner.

Skolen ble bygget i 1978 som avlastning for daværende Eik skole som ble bygd i 1958 og lå i bygningene som frem til 2008 var en del av Høgskolen i Vestfold avdeling Eik. Den nye barneskolen på Eik fikk navnet Mortenåsen skole. I 1993 ble Mortenåsen utvidet slik at den også kunne ta imot elevene fra den gamle barneskolen som da ble nedlagt. Mortenåsen  skole skiftet samtidig navn til Eik skole.

Skolens rektor er Håkon Follesø

Eksterne lenker 
 
 Sem og Slagen  bygdebok fra 1959 om gamle Eik skole som ble bygd 1958
 Vestfoldskolen gjennom 250 år (1991)
 Skråfoto av Eik skole

Barneskoler i Vestfold og Telemark
Skoler i Tønsberg
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1958