alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Thallium

Thallium er grunnstoff med kjemisk symbol Tl og atomnummer 81. Atommassen (u) er 204,4.

Historie 
Thallium ble oppdaget i 1861 av den britiske kjemikeren William Crookes. Han arbeidet med spektroskopiske undersøkelser av tellur i rester fra svovelsyre-produksjon da han oppdaget de lysegrønne spektrallinjene fra thallium. I 1862 isolerte både Crookes og Claude-Auguste Lamy metallet uavhengig av hverandre.

Navnet kommer fra gresk θαλλός, thallos, som betyr «grønn kvist», etter fargen på spektrallinjene.

Egenskaper 
Thallium er et mykt og formbart metall som kan skjæres i med kniv. Det har en metallisk glans, men når det kommer i kontakt med luft dannes det raskt et blågrått overflatesjikt som gir et utseende som kan minne om bly. Et tykt sjikt med thalliumoksid bygger seg opp hvis det lagres i luft (det bevarer glansen hvis det oppbevares i olje). Ved kontakt med vann dannes thalliumhydroksid. Thallium brenner med en grønnlig flamme.

Giftighet 
Thallium er meget giftig. Dødelig dose er 15-20 mg per kilo kroppsvekt, eller ca. 800 mg for et voksent menneske. Enverdig thallium har likhetstrekk med grunnstoffet kalium, og tar kaliums plass i celleprosesser. Thallium kan komme inn i kroppen ved hudkontakt, inhalering eller via fordøyelsessytemet. Thalliumforgiftning fører til en svært smertefull polynevropati (skader nervene i det perifere nervesystemet). Andre symptomer kan være sløvhet, uklar tale, synsforstyrrelser og generell kraftløshet. Avhengig av dosen kan det ta flere dager før symptomene melder seg, men ved inntak av dødelig dose vil svake symptomer komme allerede første dag. Håravfall begynner etter omkring 10 dager. 

Thallium har vært benyttet av giftmordere – både i litteraturen og virkeligheten.

Isotoper 
Naturlig forekommende thallium består av 2 stabile isotoper: 203Tl (29,524%) og 205Tl (70,476%). I tillegg finnes 35 kunstig fremstilte ustabile (og dermed radioaktive) isotoper hvorav de mest stabile er 204Tl med halveringstid 3,78 år, 202Tl med halveringstid 12,23 døgn, 201Tl med halveringstid 72,912 timer og 200Tl med halveringstid 26,1 timer. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 døgn, og de fleste kortere enn 1 time.

CAS-nummer: 7440-28-0

Forekomst 

Thallium forekommer ikke i ren form naturlig, og finnes bare i noen få mineraler som crookesitt (Sverige og Russland), loranditt (USA), huntchinsonitt og svovelkis. Thallium er et forholdsvis vanlig grunnstoff med anslått andel i jordskorpen på 0,7 ppm. Thallium finnes oftest i kaliumholdig leire og i granitt, men den viktigste kommersielle kilden er som biprodukt av kobber- , bly- og sink-produksjon. Det produseres årlig omkring 10 tonn thallium på verdensbasis.

Anvendelse 
Rent thallium har ingen praktiske bruksområder, men krystaller av thalliumoksid brukes i optisk glass på grunn av den høye lysbrytningsindeksen.

Thalliumsulfat er et lukt- og smaksløst stoff som tidligere ble brukt i rottegift. Siden 1975 er det blitt forbudt i mange land grunnet helsefare. Thalliumsulfat endrer elektrisk motstand når det utsettes for infrarødt lys, og det brukes derfor i fotoceller.

Referanser 

Grunnstoffer
Metaller
Gift
Brom

Brom er et grunnstoff med kjemisk symbol Br og atomnummer 35. Atommassen (u) er 79,904.

Historie 
Brom ble oppdaget i asken fra sjøgress av den franske kjemikeren Antoine-Jérôme Balard i 1826, men ble ikke fremstilt i større mengder før 1860. 2 år før Balards oppdagelse hadde den tyske kjemikeren Justus von Liebig fremstilt brom, men han trodde stoffet var jodklorid, og ikke et nytt grunnstoff.

Den franske kjemikeren og fysikeren Joseph-Louis Gay-Lussac foreslo navnet «brom» på grunn av den karakteristiske lukten (av gresk βρῶμος (brômos) «Stank av geitebukk»).

Egenskaper 
Brom er en tung rødbrun væske som tilhører halogenene, og er sammen med kvikksølv det eneste grunnstoffet som er flytende ved romtemperatur. Rent brom opptrer som et diatomisk molekyl Br2, og avgir en stikkende rødlig damp som er giftigere enn klor. Brom er delvis oppløselig i vann, men løses lett i karbondisulfid, metanol og eddiksyre. Det danner lett forbindelser med andre grunnstoffer.

Brom er en sterk oksidant og reagerer sterkt med metaller (unntatt platina og tantal), spesielt sammen med vann.

Isotoper 
Naturlig forekommende brom består av to stabile isotoper: 79Br (50,69 %) og 81Br (49,31 %). I tillegg er 29 kunstig fremstilte ustabile (og dermed radioaktive) isotoper kjent. De mest stabile av disse er 77Br med halveringstid 57,036 timer, 82Br med halveringstid 35,3 timer, 76Br med halveringstid 16,2 timer, 80m1Br med halveringstid 4,4205 timer,  83Br med halveringstid 	2,4 timer, og 75Br med halveringstid 1,61 time. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 time, og de fleste kortere enn 1 minutt. 

CAS-nummer: 7726-95-6

Forekomst 

Brom i ren form finnes ikke naturlig. Det finnes bare som bromid-salter i varierende mengder i forskjellige bergarter. På grunn av utvasking har bromid-salter akkumulert seg opp i sjøvann (85 ppm). Brom utvinnes av saltlake fra saltgruver, sjøvann og fra Dødehavet (som inneholder 50 000 ppm bromid). For å utvinne rent brom blir de bomid-rike saltlakene behandlet med klorgass og gjennomluftet. I denne prosessen oksiderer bromid-anionene til brom ved hjelp av klorgassen.

I 2007 ble det på verdensbasis produsert omkring 556 000 tonn brom, med USA (235 000 tonn) og Israel (200 000 tonn) som de største produsentene. Verdens utvinnbare brom-reserver er tilnærmet ubegrenset. Den årlige brom-produksjonen er seks-doblet siden 60-tallet.

Anvendelse 
Brom brukes blant annet i flammehemmende stoffer til tross for miljøtrusselen, siden en god erstatning ikke er funnet. Brom ble tidligere brukt som tilsetningsstoff i blyholdig bensin, men siden flere og flere land har forbudt blybensin, er dette bruksområdet nesten forsvunnet. Metylbromid brukes som plantevernmiddel og til impregnering av trevirke, men på grunn av stoffets skadlige effekt på ozonlaget fases det ut (Jfr. Montrealprotokollen).
Sølvbromid anvendes til den lysfølsomme emulsjonen i fotografisk film og papir.

Se også 
Bromerte flammehemmere
Fotografisk film

Referanser

Eksterne lenker 
Miljøstatus i Norge: Bromerte flammehemmere

Grunnstoffer
Christopher Reeve

Christopher Reeve (født 25. september 1952, død 10. oktober 2004) var en amerikansk skuespiller, regissør, filmprodusent og dramatiker. Han er mest kjent for rollen som Supermann (Clark Kent) i fire filmer fra 1978 til 1987. 

I 1995 ble Reeve lam etter en rideulykke, og tilbrakte resten av livet lenket til rullestolen. Han ble en talsmann for funksjonshemmede og for stamcelleforskning.

Karriere 
Reeve fikk sitt gjennombrudd som skuespiller i 1975, da han spilte mot Katharine Hepburn i Broadway-teaterstykket A Matter Of Gravity. Stykket gikk i ett år, Reeve fikk gode kritikker, og han ble en nær venn av Hepburn. 

Reeve fortsatte å spille teater, og var med i en såpeserie på TV. I 1977 spilte han sin første rolle i en Hollywood-film, og året etter ble han valgt til å fremstille Supermann på filmlerretet. Den første Superman-filmen ble en kjempesuksess, og gav inspirasjonen til tre oppfølgere; Superman II, Superman III og Superman IV: The Quest for Peace. 

Reeve har også hatt flere opptredener i TV-serien Smallville (TV-serie) som millardæren dr. Virgil Swann. 

I årene som kom, spilte Reeve i flere storfilmer. Han hadde også et politisk engasjement, og dro i 1987 til Chile, som ble styrt av diktatoren Augusto Pinochet, for å vise sin solidaritet med flere skuespillere og forfattere som var blitt truet med dødsstraff på grunn av sitt venstreorienterte, politiske syn. Han fikk dem om bord på flyet sitt og brakte dem i sikkerhet. 

Reeve har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

Etter karrieren 
27. mai 1995 ble Reeve lam fra nakken og ned etter å ha falt av hesten under en ridekonkurranse i Virginia. Sammen med sin kone Dana Reeve åpnet han et treningssenter for lammede pasienter, og drev lobbyvirksomhet mot regjeringens begrensninger på stamcelleforskning.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Christopher and Dana Reeve Paralysis Resource Center
 
 
 
 CNNs nekrolog
 BBCs nekrolog

Personer fra New York City
Personer fra USA av engelsk opphav
Skuespillere fra USA
personer fra Princeton
Hollywood Walk of Fame
Alumni fra Cornell University
Krypton

Krypton er et grunnstoff med kjemisk symbol Kr og atomnummer 36. Atommassen (u) er 83,798.

Historie 
Grunnstoffet ble oppdaget 30. mai 1898 av William Ramsey og assistenten hans, Morris William Travers i det som var igjen etter at nesten alle bestanddelen i flytende luft var fordampet. William Ramsey fikk nobelprisen i kjemi i 1904 for sine oppdagelser av flere edelgasser, deriblant krypton.

Fra 1960 til 1983 var definisjonen på en meter bølgelengden til en av spektrallinjene til kryptonisotopen 86Kr.

Navnet kommer fra gresk κρυπτός kryptos som betyr «skjult».

Egenskaper 
Krypton er en ikke-giftig edelgass med karakteristiske grønne og orange spektrallinjer. I gass- og væske-form er den fargeløs, men i fast form er krypton hvit med kubisk flatesentrert krystallstruktur, noe som er en vanlig egenskap for edelgassene. Ved kunstig fremstilling kan krypton sammen med fluor danne den ustabile forbindelsen kryptondifluorid (KrF2), som er det sterkeste kjente oksidasjonsstoffet.

Forskere ved Helsingfors universitet har forsket på edelgass-kjemi, og greide i 2001 å fremstille flere krypton-forbindelser som er stabile i temperaturer opp til 40 °K (-233 °C)

Isotoper 
Naturlig forekommende krypton består av 6 stabile isotoper: 78Kr (0,35%), 80Kr (2,28%), 82Kr (11,58%), 83Kr (11,49%), 84Kr (57,%) og 86Kr (17,3%). I tillegg er 26 kunstig fremstilte ustabile (og dermed radioaktive) isotoper kjent. De mest stabile av disse er 81Kr med halveringstid 2,293 × 105 år, 85Kr med halveringstid 10,756 år og 79Kr med halveringstid 35,04 timer. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 døgn, og de fleste kortere enn 1 time.

CAS-nummer: 7439-90-9

Forekomst 

Krypton inngår ikke naturlige stabile kjemiske forbindelser med noen andre stoffer, og den finnes derfor kun i ren form i atmosfæren. Konsentrasjonen i luft er 1,12 ppm, og krypton fremstilles ved destillasjon av flytende luft.

Anvendelse 
Krypton brukes sammen med argon i lysstoffrør. Krypton brukes også i spesiallamper for høyhastighetsfotografering og som fyllgass i litt dyrere glødelamper (kryptonlamper).

Referanser 

Grunnstoffer
Edelgasser
Rubidium

Rubidium er et grunnstoff med kjemisk symbol Rb og atomnummer 37. Atommassen (u) er 85,4678.

Historie 
Stoffet ble oppdaget i 1861 av Robert Bunsen og Gustav Kirchhoff ved hjelp av spektroskopisk analyse av lepidolitt (en type glimmer). Rubidium i form av salt opptrer som forurensing av mineralet, og blir vasket ut av regn- og grunnvann. For å felle ut 9 gram rubidiumsalt (RbCl) måtte Bunsen bearbeide 44 200 liter kildevann. Rubidium i ren metallisk form ble fremstilt ved kjemisk reduksjon av rubidiumsalt med kalium.

Navnet kommer fra latin rubidus – dyprød, på grunn stoffets to karakteristiske røde spektrallinjer.

Egenskaper 
Rubidium er et mykt sølvhvitt alkalimetall som lett oksiderer (og kan selvantenne) i luft, og som har et lavt smeltepunkt på 39,3 °C. Det reagerer voldsomt med vann, og i likhet med kalium og cesium er reaksjonenen kraftig nok til kunne antenne frigjort hydrogen. Rubidium kan danne amalgam med kvikksølv og lar seg legere med gull, cesium, natrium og kalium. 

På grunn av dets reaktive egenskaper oppbevares rubidium i tørr mineralolje, vakuum eller i edelgass-atmosfære.

Isotoper 
Rubidium har to isotoper som forekommer naturlig. Den ene er stabil: 85Rb (72,17%), mens den andre er ustabil (og dermed radioaktiv): 87Rb (27,83%) med halveringstid 4,9277 × 1010 år. Den henfaller til 87Sr (strontium) under utsendelse av betastråling. Den lange halveringstiden betyr at strålingen er meget svak. I tillegg er 30 kunstig fremstilte ustabile isotoper kjent. De mest stabile av disse er 83Rb med halveringstid 86,2 døgn, 84Rb med halveringstid 32,77 døgn og 86Rb med halveringstid 18,631 døgn. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 8 timer, og de fleste kortere enn en halvtime.

Forholdet mellom rubidium- og strontium-isotoper i stein og mineraler kan brukes til radiometrisk datering.

CAS-nummer: 7440-17-7

Forekomst 
Rubidium er det 16. mest vanlige grunnstoffet i jordskorpen, omtrent like vanlig som sink, og mer vanlig enn kobber.
Rubidium finnes naturlig i mineralene leukitt, pollukitt, zinnwalditt og lepidolitt. Lepidolitt inneholder 1,5% rubidium og er det mineralet som blir benyttet til kommersiell utvinning av stoffet. Også enkelte kalium-mineraler og kaliumsalter inneholder rubidium i kommersielt drivverdige mengder.

Siden det ikke foregår noen handel med rubidium, er det vanskelig å fastslå markedsprisen. Et selskap solgte i 2007 1 grams ampuller med 99,75% rent metallisk rubidium til 58,20 USD, og 100 gram for 1 118 USD. Canada har store rubidiumforekomster i form av pollukitt-felt ved Bernic Lake i provinsen Manitoba, og er verdens ledende produsent.

Anvendelse 

Før 1920-årene hadde ikke rubidium noen kommersiell anvendelse. Selv i dag har rubidium begrenset anvendelse utenfor forskningslaboratoriene, men noen bruksområder finnes:

Rubidium er ett av metallene som benyttes i atomur (cesium er det andre).
Gitter i radiorør.
Rubidiumsjikt på katoder.
Positronkilde i positronemisjonstomografi.
Komponent i fotoceller.
Komponent i spesialglass.

Referanser 

Grunnstoffer
Cesium

Cesium er et grunnstoff med kjemisk symbol Cs og atomnummer 55. Atommassen er 132,9 u.

Historie 
Cesium ble oppdaget i 1860 av de tyske forskerne Robert Bunsen og Gustav Kirchoff ved hjelp av spektroskopi av mineralvann fra Bad Dürkheim i Tyskland. De behandlet 44 000 liter vann og skilte ut flere gram med cesiumsalt for videre analyse. Cesium ble identifisert av stoffets lyseblå spektrallinjer, og var det første grunnstoffet som ble oppdaget ved spektralanalyse. Metallisk cesium ble isolert første gang i 1882 av Carl Setterberg ved elektrolyse av cesiumsalt.

Navnet kommer fra latin caesius som betyr «himmelblå», noe som er avledet av cesiums lyseblå spektrallinjer.

Egenskaper 
Cesium er et mykt og formbart alkalimetall. Det er sølvfarget med et gyllent skjær, og er det mest reaktive og ustabile grunnstoffet etter fluor. Dette er på grunn av at det kun har ett elektron i det ytterste elektronskallet. Cesium er det nest mest elektropositive og alkaliske av grunnstoffene. Det har også det nest laveste ioniseringspotensialet (etter francium). Cesium, gallium, francium og kvikksølv er de eneste metallene som er flytende nær romtemperatur. Av de  stabile grunnstoffene har cesium den største atomradiusen med 274 pm.

Cesium reagerer voldsomt med kaldt vann, og varmeutviklingen vil antenne det frigjorte hydrogenet og forårsake en eksplosjon. Det reagerer også med is i temperaturer ned til -116 °C. Cesiumhydroksid (CsOH) er en meget sterk base, og vil raskt etse gjennom glass. I luft brenner cesium med en blåfiolett flamme. Rent cesium vil angripe glass ved temperaturer over 300 °C, og det har den største termiske utvidelseskoeffisienten av grunnstoffene.

Isotoper 
Naturlig forekommende cesium består utelukkende av den stabile isotopen 133Cs. I tillegg er 39 kunstig fremstilte ustabile (og dermed radioaktive) isotoper kjent. De mest stabile av disse er 135Cs med halveringstid 2,3 millioner år, 137Cs med halveringstid 30,07 år, og 134Cs med halveringstid 2,0648 år. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 14 døgn, og de fleste kortere enn 1 time.

Isotopen 137Cs var ett av avfallsproduktene i «atomskyen» som spredte seg over Europa etter Tsjernobylulykken 26. april 1986.

CAS-nummer: 7440-46-2

Forekomst 

Cesium finnes ikke i ren form naturlig, men opptrer i lepidolitt, pollucitt og i noen andre mineraler. Det er et av de sjeldneste grunnstoffene på jorden. En av verdens viktigste cesiumforekomster ligger ved Bernic Lake i Manitoba, Canada. Det anslås at det her finnes 300 000 tonn pollucitt med gjennomsnittlig 20% cesium-innhold.

Anvendelse 
Cesium brukes i boreslam i oljeindustrien. Det brukes også i fotoceller for infrarødt lys og i nattkikkerter. Isotopen 137Cs har vært brukt som strålingskilde til  kreftbehandling og i dybdemåling i geofysiske instrumenter.
Cesium brukes i ekstremt nøyaktige atomur. Siden 1967 har SI-systemets definisjon av ett sekund vært tiden det tar cesiumisotopen 133Cs å gjøre 9 192 631 770 svingninger (overgangen mellom to energinivåer i isotopens grunntilstand) ved 0 K.

Referanser 

Grunnstoffer
Francium

Francium er et radioaktivt grunnstoff med kjemisk symbol Fr og atomnummer 87. Atommassen (u) er 223.

Historie 
Francium ble oppdaget ved Curie Instituttet i Paris i 1939 av den franske kjemikeren Marguerite Perey. Stoffet ble funnet som et nedbrytningsprodukt av isotopen 227Ac (actinium). Hun identifiserte isotopen 223Fr og kalte det først actinium-K (AcK), før hun i 1946 ga det navnet «francium», etter hennes hjemland Frankrike. I 1949 ble navnet offisielt godkjent. Francium var det siste grunnstoffet som ble oppdaget i naturen i stedet for å bli fremstilt kunstig.

Før Pereys identifisering var det flere påståtte oppdagelser av grunnstoff nummer 87, som Dmitrij Mendelejev hadde forutsagt og kalt «eka-cesium» i 1871:

 1914: I Wien undersøkte kjemikerne Stefan Meyer, Viktor F. Hess og Friedrich Adolf Paneth rent 227Ac (actinium) og observerte alfapartikler med rekkevidde på 3,4 cm i luft. De antok (helt korrekt) at denne svake strålingen kom fra grunnstoff nummer 87.

 1925: Dmitrij Dobroserdov offentliggjorde en teoretisk studie der han forutsa atomvekten samt kjemiske og fysiske egenskaper. Han kalte stoffet russium.

 1926: To engelske kjemikere observerte franciums spektrallinjer mens de undersøkte en prøve med mangansulfat. De kalte stoffet virginium.

 1937: Rumenske Horia Hulubei påsto å ha oppdaget grunnstoff nummer 87, og kalte det moldavium.

Egenskaper 
Francium er et meget tungt alkalimetall med kjemiske egenskaper som ligner cesiums. Det har den laveste elektronegativitet (0,7 Paulings skala) av de kjente grunnstoffene. Francium er som de andre alkalimetallene meget reaktivt, og vil reagere eksplosjonsartet i vann. Nesten alle francium-saltene er vannløselige. Francium er meget ustabilt, og er det minst stabile av de første 101 grunnstoffene.

Francium i veibare mengder har ikke vært isolert eller fremstilt, derfor vites lite om stoffets fysiske og kjemiske egenskaper.

Isotoper 
Det finnes 34 kjente isotoper av francium, men bare én forekommer naturlig: 223Fr med halveringstid 21,8 minutter. Dette er også den mest stabile isotopen. Av de andre isotopene er de mest stabile 212Fr med halveringstid 20 minutter, 222Fr med halveringstid 14,2 minutter, 221Fr med halveringstid 4,9 minutter og 225Fr med halveringstid 4 minutter. Alle de andre isotopene har halveringstider kortere enn 4 minutter, og de fleste kortere enn 10 sekunder.

CAS-nummer: 7440-73-5

Forekomst 
Francium forekommer naturlig i uranmalm som nedbrytningsprodukt fra 227Ac (actinium), men på grunn av den korte halveringstiden er det ekstremt sjeldent. Det anslås at det til enhver tid finnes omkring 30 gram francium i jordskorpen. Det kan også fremstilles kunstig ved å bombardere thorium med protoner.

Anvendelse 
På grunn av den korte halveringstiden har ikke francium noen kommersiell anvendelse, men francium har vært brukt i kreft-forskning.

Referanser 

Grunnstoffer
Rutherfordium

Rutherfordium er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff med kjemisk symbol Rf og atomnummer 104.

Historie 
Den første framstillingen av rutherfordium ble rapportert i 1964 ved Joint Institute for Nuclear Research i Dubna, Sovjetunionen. Forskere der hadde bombardert 242Pu (plutonium) med 22Ne (neon), og hevdet at de, gjennom mikroskop, hadde oppdaget spor av kjernefysisk fisjon i spesialglass. Disse sporene indikerte eksistensen av et nytt grunnstoff. 

I 1969 framstilte forskere ved Berkley-universitetet i California et grunnstoff gjennom partikkelkollisjoner av 249Cf (californium) og 12C (karbon). Gruppen med forskere fra universitetet slo også fast at de ikke var i stand til å gjenskape den tidligere framstillingen med metoden de sovjetiske forskerne hadde brukt.

Dette resulterte i en navnekontrovers; siden sovjeterne hevdet at grunnstoffet først ble framstilt i Dubna, var Dubnium (Db) foreslått, likeså kurchatovium (Ku) ble foreslått for grunnstoff nummer 104, til ære for Igor Vasilevich Kurchatov (1903–1960), tidligere sjef for sovjetisk atomforskning. Amerikanerne på sin side foreslo rutherfordium (Rf) til ære for Ernest Rutherford, som også er kjent som atomfysikkens «far». The International Union of Pure and Applied Chemistry (IUPAC) tok i bruk navnet unnilquadium som en midlertidig løsning. Navnet er satt sammen av de latinske navnene på 1, 0 og 4. I 1997 ble enighet oppnådd, og det nåværende navnet ble tatt i bruk. (Grunnstoff 105 fikk i stedet navnet Dubnium.)

Rutherfordium er oppkalt etter den anerkjente britiske/newzealandske atomfysikeren Ernest Rutherford. Rutherfordium har også vært kalt «eka-hafnium».

Egenskaper 
Rutherfordium er et meget radioaktivt, kunstig framstilt transisjonsmetall. Kun meget små mengder av stoffet er fremstilt, og man vet derfor lite om de kjemiske og fysiske egenskapene. Rutherfordium er det første transaktinide grunnstoff, og man tror det har lignende kjemiske egenskaper som hafnium.

Isotoper 
Rutherfordium har ingen kjente stabile isotoper. Hittil er 13 isotoper kjent, og de mest stabile er 267Rf med halveringstid 1,3 timer, 263Rf med halveringstid 10 minutter, og 261Rf med halveringstid 65 sekunder. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 5 sekunder, og de fleste kortere enn 1 sekund. Alle de kjente isotopene kan nedbrytes ved spontan kjernespalting (fisjon).

CAS-nummer: 53850-36-5

Forekomst 
Rutherfordium forekommer ikke naturlig, men blir fremstilt i laboratorier.

Anvendelse 
Det er per i dag ingen bruksområder for rutherfordium, bortsett fra i forskningssammenheng.

Referanser

Eksterne lenker
 Los Alamos National Laboratory Rutherford
 WebElements.com – Rutherfordium

Grunnstoffer
Bernhard av Nederland

Bernhard Leopold Friedrich Eberhard Julius Kurt Karl Gottfried Peter zu Lippe-Biesterfeld (født 29. juni 1911 i Jena, Tyskland, død 1. desember 2004) var gift med dronning Juliana av Nederland og var som sådan også prinsgemal av Nederland. Han var sønn av prins Bernhard von Lippe og friherrinne Armgard von Sierstorpff-Cramm, og var far til tidligere dronning Beatrix av Nederland. Han døde av kreft 1. desember 2004. Han ligger gravlagt i Nieuwe Kerk i Delft.

Bernhard ble i 1946 tildelt storkors med kjede av St. Olavs Orden.

Prins Bernhard var styreformann for den internasjonale elitekonferansen Bilderberg fra oppstarten i 1954 frem til 1976 hvor han var involvert i Lockheedskandalen.

Referanser 

Huset Lippe
Kongelige nederlendere
Personer fra Jena
St. Olavs Orden
Fødsler i 1911
Dødsfall i 2004
Mottakere av Nansenprisen