alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Skarnes

Skarnes er administrasjonssentret for kommunen Sør-Odal i Innlandet. Skarnes er også et tettsted, et poststed og en gard. Garden har gardsnummer 41 og ligger på sørsida av Glåma i Strøm. Administrasjonssentrets rådhus sto ferdig i 2010. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar . Poststedet har postnummer 2100 for postkasser og 2101 for postbokser. På Skarnes ligger Skarnes stasjon, en jernbanestasjon anlagt langs Kongsvingerbanen i 1862 138 meter over havet.

Tettstedet består av tre hoveddeler; det egentlige Skarnes på neset på østsiden av Glåma, Tronbøl sør for Skarnes og Korsmo på vestsiden av elven. Selve Skarnes inneholder det meste av den kommersielle virksomheten og servicefunksjonene for kommunen mens hovedmengden av innbyggerne i tettstedet bor på Tronbøl.

Skoler 
På Korsmo, på vestsiden av elven, ligger kommunens nye barne- og ungdomsskole, Glommasvingen skole samt Skarnes videregående skole. Glommasvingen skole er den eneste grunnskolen i kommunen, derfor går alle kommunens grunnskoleelever der. Sør-Odal idrettshall og de nedlagte skolene Korsmo skole og Sør-Odal ungdomsskole er også på Korsmo. På Os, nord for Skarnes, ligger Solbakken folkehøgskole.

Idrett 
Skarnes idrettslag har nytt forballanlegg på Skarnes idretts- og aktivitetspark, 1 kilometer vest for tettstedet. Idrettslaget har også skigruppe, og lysløype med start ved Bøssmyra, rett ved Korsmo skole. Idrettslaget har egen skihytte, Vardelia.  

Skarnes håndball består av en del aldersbestemte lag både for gutter og jenter, og foreningen stiller også herrelag i 3. divisjon. Håndballaget var tidligere en del av Skarnes idrettslag, men trakk seg ut for en del år tilbake. Skarnes håndball spiller sine hjemmekamper i Sør-Odal idrettshall på Korsmotunet.

Næringssenter 
Skarnes har et kjøpesenter, parken, hvor butikker som Nille, Notabene, BeauSy, Apotek 1, legekontor, kinarestaurant, Sparebanken Hedmark og Europris holder til. Skarnes har i tillegg en gågate med butikker, hvor man blant annet finner klesbutikken Ukkestad, Eurospar, Vinmonopolet, Kiwi, barberer, jernvare og flere.

Fritid 
På Strøm, 3 kilometer øst for Skarnes, ligger det et lekeland for barn. Sør-Odal idretts- og aktivitetspark (SIAP) er et idrettsanlegg på Os, 1 kilometer nordøst for Skarnes. Aktivitetsparken inneholder vannskianlegg, fotballbaner og paintball-anlegg. På vannskianlegget blir det blant annet avholdt mange arrangementer som konserter om sommeren osv. Vannskianlegget er nasjonalanlegg for vannskisport i Norge. Der er det også ypperlige muligheter for bading, volleyballspilling, andre sommeraktiviter samt aking og skihopping om vinteren.

Historiske bilder

Kjente personer fra Skarnes 
Charles Berstad (1964–), fotballspiller
Magnus Gullerud (1991–), håndballspiller
Kent Håvard Eriksen (1991–), fotballspiller
Kåre Tveter (1922–2012), billedkunstner
Øystein Sunde (1947–), musiker
Hanne Tveter (1974–), jazzvokalist
Elias Akselsen (1947–), sanger og tradisjonsformidler
Veronica Akselsen (1986–), sanger

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tettsteder i Innlandet
Bosetninger i Sør-Odal
Gårder i Sør-Odal
Peter Singer

Peter Albert David Singer (født 6. juli 1946 i Melbourne) er en australsk moralfilosof av østerriksk-jødisk opprinnelse. Han regnes som utilitarist og er særlig kjent som en tilhenger av eutanasi. Singer er svært kontroversiell i mange miljøer. Han er professor ved Princeton-universitetet i USA.

Singer ble i 2012 utnevnt til følgesvenn (companion, AC) av Australiaordenen for sin innsats innen bioetikk og filosofi.

Bibliografi 
 Animal Liberation [2. utg], 1990
 Practical Ethics [2. utg], 1993
 How Are We to Live? Ethics in an Age of Self-Interest, 1995
 Rethinking Life and Death : The Collapse of Our Traditional Ethics, 1996
 A Darwinian Left, 1999
 Writings on an Ethical Life, 2000
 Marx: A Very Short Introduction, 2000
 The President of Good & Evil, the Ethics of George W. Bush
 One World: The Ethics of Globalization, 2002
 Pushing Time Away : My Grandfather and the Tragedy of Jewish Vienna, 2003
 The Life You Can Save: Acting Now to End World Poverty, 2009
 Famine, Affluence, and Morality, essay, 1971, publisert i Philosophy & Public Affairs 1972.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Røff innføring i Peter Singer på filosofi- og idéhistorienettstedet Salongen
   http://www.ewetel.net/~martin.bode/Singer.htm

Australske filosofer
Australske professorer
Professorer ved Princeton
Order of Australia
Australiere
Personer fra Melbourne
Ålen

Ålen var inntil 1972 en kommune i tidligere Sør-Trøndelag fylke. Kommunen var fra 1837 del av Holtålen Kommune (da "Holtaalen formannskapsdistrikt"), men ble skilt ut som egen kommune med 1.487 innbyggere i 1855.

1. januar 1875 ble en del av Ålen Kommune overført til Røros Kommune, og i 1937 skiftet Holtålen Kommune navn til Haltdalen Kommune.

1. januar 1972 ble Ålen Kommune slått sammen med Haltdalen Kommune, og med den nye kommunen gjenoppsto navnet Holtålen Kommune.

Ålen Kommune hadde ved sammenslåingen i 1972 1.944 innbyggere.

Navn 
Navnet er bestemt form av norrønt áll, «stripe, smal renne», etter dalføret gjennom bygda.

Referanser 

Tidligere kommuner i Sør-Trøndelag
Holtålens historie
Norske kommuner etablert i 1855
Kommuner opphørt i 1972
Tater

Tater eller de reisende er i dag personer som hører til en (omreisende) folkegruppe med norsk romani som nedarvet språk. Knytningen mot romani er beskrevet i artikkel Skandinaviske romanifolk. Begrepet tater er omstridt og regnes i hele Skandinavia, men særlig i Sverige (i den svenske formen tattare) siden slutten av 1900-tallet som et rasistisk uttrykk.

Bruken av ordene tater og de reisende
Tidligere var order tater
 personer i visse grupper som levde i utkanten av samfunnet og livnærte seg av håndverk, småhandel og til dels tigging. 
 brukt nokså vidt om folk som kom østfra eller om folk fra Asia i sin alminnelighet.

For å skille ut de reisende fra den øvrige norske befolkningen, viste Arnvid Lillehammer særlig til forestillingen om et felles opphav, giftermålsmønsteret med mye inngifte, levemåten med stadig reising, levebrødet med særpregede yrker som hesteskjærer, kopper- og messingarbeid, vevskei og kammakeri, og til et eget språk.

«Reisende» brukes som gruppebetegnelse av hele gruppa, mens gruppenavnet «tater» er omstridt. Det dreier seg nok opprinnelig om et eksonym (et gruppenavn som storsamfunnet brukte), men kilder så langt tilbake som til 1600-tallet viser at «tater» også har blitt brukt som egenbetegnelse. I dag oppfatter mange romani ordet som nedsettende og stigmatiserende. Andre endonym (egenbetegnelser) er tavring, vandring (vandriar), romano eller rommano. Fra storsamfunnets side har svært nedsettende termer som blant annet fant og splint ofte blitt brukt. Særlig fra slutten av 1800-tallet til 1980-årene ble begrepet omstreifer brukt om folket fra myndighetenes side, som også er sett på som svært nedsettende.

Teorier om opphavet
Det er mange teorier om opphavet til taterne i Norge, som
 de er en avskalling fra det fastboende samfunnet, folk som av sosiale, økonomiske eller andre årsaker tok landveien fatt.
 de er etterkommere av soldatfamilier fra Tyskland, Russland, Skandinavia eller andre områder, som da krigene på 1500- og 1600-tallet var over, ikke ville slå seg til ro, men reiste rundt som håndverkere.
 de er etterkommere av reisende stammer fra India. De er den nordligste av gruppene i Europa som vi med et fellesord kaller sigøynere, hvorav rom (eller romá) utgjør en av flere grupper

Arnvid Lillehammer mente at de reisende i Norge kan føres tilbake til en eller flere grupper av rom, som kom hit på 1500-tallet. Det er flere eksempler på at de fikk tilsig fra fastboende og fra soldater opp gjennom  generasjonene. De har derfor slektsrøtter til ulike grupper.

Referanser

Eksterne lenker 

 

Sigøynere
New Wave of British Heavy Metal

NWOBHM omdirigerer hit, for EP-en av det norske black metal-bandet Darkthrone, se NWOBHM (EP)
New Wave of British Heavy Metal (NWOBHM) (den nye bølgen med britisk tungmetall) oppstod på slutten av 1970-tallet og var en reaksjon på den tidens frafall av heavy metal-band som for eksempel Led Zeppelin, Deep Purple og Black Sabbath, som alle opplevde problemer på grunn av konflikter innad i bandene, tretthet og fremveksten av punkorientert musikk.

«Opprøret» ble i de fleste tilfeller satt i assosiasjon med band som Judas Priest (predaterer egentlig sjangeren), Iron Maiden, Def Leppard, Saxon, Venom, Samson, Girlschool og Diamond Head, i tillegg til hardrock-band som Motörhead fra Birmingham og AC/DC, som egentlig ikke var en del av NWOBHM-bølgen (og for sistnevntes tilfelle heller ikke britisk, men australsk). Både Iron Maiden og – spesielt – Def Leppard opplevde en større suksess, for Def Leppard spesielt i USA. De mange andre, og mindre, bandene skulle imidlertid få stor innflytelse på senere band som blant andre Mötley Crue, Poison og Guns N' Roses.

NWOBHM ble musikalsk sett karakterisert av bestemte og kraftige akkorder, raske gitarsoloer og skrikende (og ofte oktavmessig høye) vokaler, hvor tekstene ofte var inspirert av fantasysjangeren, det okkulte og rollespill. Musikken var imidlertid overraskende melodisk, til forskjell fra punk og senere speed metal-band som Metallica og Megadeth.

NWOBHM led etter hvert samme skjebne som mange andre musikalske retninger; majoriteten av bandene klarte ikke å følge opp suksessen, mens de som klarte det beveget seg bort fra sjangeren og mot tradisjonell hardrock eller pop metal. På midten og slutten av 1980-tallet hadde USA blitt midtpunktet for heavy metal, med band som Van Halen, Guns N' Roses og nevnte Metallica, hvor de to sistnevnte spesielt var tilhengere av NWOBHM, og spilte inn coverlåter av Saxon (Guns N' Roses) og Angel Witch (Metallica). De få NWOBHM-bandene som fremdeles er igjen i dag, og da spesielt Iron Maiden, synes fremdeles å leve på bølgen fra 1980-tallet.

Liste over viktige artister 
 A II Z
 Angel Witch
 Blitzkrieg
 Charlie Ungry
 Def Leppard
 Diamond Head
 Girlschool
 Grim Reaper
 Holocaust
 Iron Maiden
 Jaguar
 Judas Priest (predaterer egentlig sjangeren)
 Lionheart
 Motörhead (predaterer egentlig sjangeren)
 Praying Mantis
 Raven
 Samson
 Saxon
 Sweet Savage
 Tank
 Tygers of Pan Tang
 Vardis
 Venom
 White Spirit
 Witchfinder General

Kilder 
Gerd Bayer: Heavy Metal Music in Britain, University of Erlangen, Tyskland, 2009 ISBN 9780754664239
About.com – What Is New Wave Of British Heavy Metal?

Eksterne lenker 
 The NWOBHM Online Encyclopaedia
 The BNR metal pages

Hendelser i 1970-årene
Hendelser i 1980-årene
Britisk musikk
Heavy metal
EL og IT Forbundet

EL og IT Forbundet er et norsk landsdekkende fagforbund som organiserer ansatte i telekommunikasjonsbransjen, energiforsyningen, elektrobransjen og IT-bransjen. Forbundet er medlem av LO, og har over 40 000 medlemmer.

Organisasjonen ble stiftet 1. januar 1999 som en sammenslåing av de tidligere LO-forbundene Tele- og Dataforbundet (TD) og Norsk Elektriker og Kraftstasjonsforbund (NEKF). Forbundsleder er Jan Olav Andersen (siden 2015).

EL og IT Forbundet er ikke tilknyttet noe politisk parti, men inntar politiske standpunkter det mener er til fordel for medlemmene og tjener generelle samfunnsmessige interesser.

Medlemsforeninger og klubber 
 Heismontørenes Fagforening
 Elektromontørenes Forening Oslo og Akershus
 Elektroarbeidernes Fagforening, Hordaland Sogn og Fjordane

Forbundsledere 
 Anders Kristoffersen (1999–2001)
 Hans O. Felix (2001–2015)
 Jan Olav Andersen (2015–)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 EL & IT Forbundet i Store norske leksikon

Norske fagforbund
Landsorganisasjonen i Norge
Etableringer i 1999
Det nederlandske vestindiske kompani

Det nederlandske vestindiske kompani (nederlandsk: West-Indische Compagnie, forkortet WIC) var et handelskompani av nederlandske kjøpmenn som 3. juni 1621 fikk innvilget monopol på handel i vesten av De forente Nederlandene. Området der WIC kunne operere besto av Vest-Afrika (området mellom Krepsens vendekrets og Kapp det gode håp) og Amerika, som omfattet Stillehavet og den østlige delen av Ny-Guinea. Det tiltenkte formålet med handelsmonopolet var å fjerne konkurranse mellom de mange handelspostene som var etablert av kjøpmennene. Kompaniet bidro sterkt til den nederlandske koloniseringen av Amerika.

WIC var organisert på samme måte som Det nederlandske ostindiske kompani, som hadde handelsmonopol for Asia fra 1602, bortsett fra at WIC ikke hadde hadde tillatelse til å utføre militære operasjoner uten den nederlandske regjeringens samtykke.

Se også
Ny-Nederland
Det nederlandske ostindiske kompani

Referanser

Litteratur 
 Henk den Heijer: De geschiedenis van de WIC. 2e gewijzigde druk. Walburg Pers, Zutphen 2002, ISBN 90-6011-912-6.
 Piet C. Emmer: De Nederlandse slavenhandel. 1500–1850. De Arbeiderspers, Amsterdam u. a. 2000, ISBN 90-295-1509-0.
 Hermann Wellenreuther: Niedergang und Aufstieg. Geschichte Nordamerikas vom Beginn der Besiedlung bis zum Ausgang des 17. Jahrhunderts (= Geschichte Nordamerikas in atlantischer Perspektive von den Anfängen bis zur Gegenwart. Bd. 1). Lit, Hamburg u. a. 2000, ISBN 3-8258-4447-1.
 Norbert H. Schneeloch: Aktionäre der Westindischen Compagnie von 1674. Die Verschmelzung der alten Kapitalgebergruppen zu einer neuen Aktiengesellschaft (= Beiträge zur Wirtschaftsgeschichte. Bd. 12). Klett-Cotta, Stuttgart 1982, ISBN 3-12-912720-8 (Zugleich: Bonn, Universität, Dissertation, 1981: Kapital und Aktionäre der Westindischen Compagnie im 17. Jahrhundert.).
 Pieter J. van Winter: De Westindische Compagnie ter Kamer Stad en Lande (= Vereeniging Het Nederlandsch Economisch-Historisch Archief. Werken. 15). Nijhoff, ’s-Gravenhage 1978, ISBN 90-247-2108-3.
 Franz Binder: Die zeeländische Kaperfahrt 1654–1662. In: Het Koninklijk Zeeuwsch Genootschap der Wetenschappen. Archief. 1976, s. 40–94.
 Norbert H. Schneeloch: Die Bewindhebber der Westindischen Compagnie in der Kammer Amsterdam 1674–1700. In: Economisch- en Sociaal-Historisch Jaarboek. 36, 1973, s. 1–52.
 Norbert H. Schneeloch: Das Grund- und Betriebskapital der zweiten Westindischen Compagnie. In: Economisch- en Sociaal-Historisch Jaarboek. 34, 1971, s. 324-331.
 Albert van Dantzig: Het Nederlandse aandeel in de slavenhandel (= Fibulareeks. 27). Fibula-van Dishoeck, Bussum 1968.
 Eugene L. Armbruster: The West India Company. I: Eugene L. Armbruster: Bruijkleen Colonie (Borough of Brooklyn) 1638–1918. s. n., New York 1918, S. 4.

Eksterne lenker 
 faksimile av 15 WIC-bøker i forbindelse med hendelsene i Brasil i det 17. århundret

Nederlandske Vestindiske kompani, det
Nederlandske selskaper
Nederlands historie
Etableringer i 1621
Handelskompanier tilknyttet pelshandel i Nord-Amerika
Kapital (tidsskrift)

Kapital er et norsk blad med redaksjon i Oslo som skriver nyheter om næringsliv, børs, finans og økonomisk politikk. Det ble stiftet i 1971 av Trygve Hegnar, som fortsatt er bladets redaktør. Bladet kommer ut annenhver torsdag.

Bakgrunn 
Kapital utkom første gang 5. mars 1971. Det førte til en total endring av norsk næringslivsjournalistikk, fra servil dekning til kritisk omtale. Bladet er blant annet kjent for sin liste over de 400 rikeste i Norge, etter mål av den berømte listen til det amerikanske tidsskriftet Forbes. Det er også kjent for portrettintervjuene som Niels Chr. Geelmuyden skriver. Kapital har også avslørt flere kritikkverdige forhold i norsk nærings- og samfunnsliv. Blant annet ble Finance Credit, norgeshistoriens største bedragerisak, avslørt i Kapital. Bladets tøffe linje har medført flere injuriesøksmål eller trusler om søksmål, men med unntak av OBOS-saken fra 1979 – etter at Kapital tidligere hadde avslørt smøring i OBOS, men ikke påvist at smøringen gav resultater – har bladet vunnet alle sakene.

Flere kjente personer har vært ansatt i Kapital i løpet av sine karrierer. Det gjelder blant andre Svein Støle, grunder og styreformann i meglerhuset Pareto, Knut Ivar Skeid og Odd Harald Hauge. De to sistnevnte startet Nettavisen sammen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fagblader
Trygve Hegnar
Publikasjoner etablert i 1971
Ansgar Gabrielsen

Ansgar Gabrielsen (født 21. mai 1955 i Mandal) er en norsk tidligere politiker (H). Han var ordfører i Lindesnes 1987–1993 og ble innvalgt på Stortinget fra Vest-Agder i 1993. Han var næringsminister 2001–2004 og helseminister 2004–2005. Mens Gabrielsen var statsråd møtte vararepresentant Peter Skovholt Gitmark fast på Stortinget. Gabrielsen gikk ut av rikspolitikken høsten 2005. Høsten 2005 startet Gabrielsen eget foretak med konsulentvirkomshet i Oslo. I 2008 utga han boken Brev til en minister. I 2005 ble han utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden. Gabrielsen er særlig kjent for som næringsminister å ha fått gjennom minst 40 prosent deltakelse av kvinner i bedriftsstyrer for store aksjeselskap. I mars 2018 ble han oppnevnt til styreleder i Universitetssykehuset Nord-Norge

Kvinnekvotering 
I sin tid som næringsminister gikk Gabrielsen ut og kritiserte overrepresentasjonen av menn i næringslivets styrer. Et påfølgende lovforslag om å kreve minst 40 % kvinnerepresentasjon møtte kritikk fra borgerlig side, blant annet hans eget parti, men ble vedtatt med støtte fra opposisjonen.

Stortingskomiteer 
 1997–2001 medlem av Næringskomitéen.
 1997–2001 varamedlem av Den utvidede utenrikskomitéen.
 1997–2001 medlem av Valgkomitéen.
 1993–1997 medlem av Sosialkomitéen.
 1993–1997 varamedlem av Valgkomitéen.

Verv

Kommunalpolitisk aktivitet 

I kommunestyrevalget 2007 var Gabrielsen siste kandidat på Høyres valgliste i Lindesnes, men på grunn av personlige stemmer ble han likevel valgt som en av de tre mandatene partiet fikk inn i kommunestyret. Gabrielsens bidrag i kommunepolitikken ble imidlertid begrenset til ett møte på grunn av flytting til Oslo. Gabrielsen jobber i et konsulentfirma i Oslo, og kjøpte leilighet der, noe som medførte flyttetvang. Tidligere hadde Gabrielsen pendlet mellom Lindesnes og en seilbåt i Oslo.

 Varamedlem Lindesnes kommunestyre 1979-1983, ordfører 1987-1991, 1991-1993
 Medlem Lindesnes formannskap 1983-1987

Offentlige verv 
 Medlem Hovedutvalget for kultur Lindesnes 1980-1988

Tillitsverv i partier 
 Medlem Styret for Lindesnes Høyre 1980-1993
 Medlem Styret for Vest-Agder Høyre fra 1985
 Medlem Høyres sentralstyre 1989-1990
 Formann Vest-Agder Høyre 1989-1990
 Medlem Høyres kommunalutvalg 1991-1993

Andre administrative verv 
 Medlem Representantskapet for Sør-Audnedal Sparebank 1986-1988
 Medlem Representantskapet for Sparebanken Pluss 1988-1992
 Formann Styret for stiftelsen Sjølingstad Uldvarefabrik 1990-1991
 Formann Styret for stiftelsen Lindesnes Fyr 1991-1999

Utmerkelser m.v. 
 Det belgiske storkors 2002
 Det greske storkors 2003
 Od@-prisen fra IT-bransjen 2003
 Kommandør av St. Olavs Orden 2005
 YS' likestillingspris 2008

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske helseministre
Norske næringsministre
Høyre-statsråder
Norske statsråder etter 1945
Statsråder i Regjeringen Bondevik II
Stortingsrepresentanter for Vest-Agder
Stortingsrepresentanter fra Høyre
Stortingsrepresentanter 1993–1997
Stortingsrepresentanter 1997–2001
Stortingsrepresentanter 2001–2005
Høyre-ordførere i Vest-Agder
St. Olavs Orden
Ordførere i Lindesnes
Personer fra Lindesnes kommune
Romani

Romani kan vise til:
 Romanifolket, en etnisk gruppe
 Romanes, romanifolkets språk
 Romani rakripa, et språk
Linda Grubben

Linda Grubben (født Tjørhom 13. september 1979 i Sirdal) er en norsk tidligere skiskytter. Hun er oppvokst på Tjørhom i Sirdal kommune.

Hun gikk på Sinnes skule i 9 år, og syklet ofte til skolen. Senere har hun uttalt at dette la grunnlaget for hennes senere suksesser. Hun begynte med skiskyting da hun var rundt 12 år gammel, da hadde hun allerede drevet på med langrenn en god del år. Etter endt grunnskole flyttet hun 3 mil til kommunesenteret Tonstad, for å gå på skigymnaset Sirdal videregående skole. Her møtte hun sin nåværende ektemann, Roger Grubben, som var lærer ved skolen. Hun har sykdommen cøliaki, og har bevist at det er mulig for enkelte som har sykdommen å prestere på toppidrettsnivå.

Hun vant gull i junior-VM på stafett, sammen med blant andre Gro Marit Istad Kristiansen. Linda Grubben var på det norske elitelaget fra 2000 til 2007. Samtidig som hun satset på skiskyting, tok hun en førskolelærerutdanning ved Dronning Mauds Minne.

Under VM i skiskyting 2005 tok Linda Tjørhom bronse på 15 km. Med det norske stafettlaget tok hun sølv under OL 2002 i Salt Lake City, og gull i VM 2004 i Oberhof. Under VM i skiskyting 2007 tok hun gull på 15 km etter et perfekt løp og 20 treff på standplass. I 2007 tok hun også sølv på jaktstarten etter å ha gått seg opp fra 18.-plassen i sprintrennet.

Hun vant åtte enkeltrenn i verdenscupen.

Etter å ha tatt bronse på stafetten i VM i skiskyting 2007 11. februar 2007, erklærte Grubben til NRK at hun satte karrierepunktum.

OL- og VM-medaljer 
OL-medaljer:
 Salt Lake City 2002 – sølv på 4 x 7,5 km stafett

VM-medaljer:
 Antholz 2007 – gull (15 km)
 Oberhof 2004 – gull (4 x 6 km stafett)
 Antholz 2007 – sølv (10 km jaktstart)
 Hochfilzen 2005 – bronse (15 km)
 Antholz 2007 – bronse (4 x 6 km stafett)

Verdenscupseire

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Om Linda Grubben på Biathlonworld

Norske skiskyttere
Verdensmestere i skiskyting
Olympiske sølvmedaljevinnere for Norge
Norgesmestere i skiskyting
Medaljevinnere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2002
Skiskyttere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2006
Skiskyttere under Vinter-OL 2006
Personer fra Sirdal kommune
Mesternes Mester-deltakere
Deltakere under VM i skiskyting 2000
Deltakere under VM i skiskyting 2001
Deltakere under VM i skiskyting 2002
Deltakere under VM i skiskyting 2004
Deltakere under VM i skiskyting 2005
Deltakere under VM i skiskyting 2006
Deltakere under VM i skiskyting 2007