Emil Julius Gumbel

Emil Julius Gumbel (1891–1966) var en tysk statistiker, skribent og pasifist. Gumbel påviste ved bruk av statistikk at tysk rettsvesen under Weimarrepublikken, i stor grad forskjellsbehandlet politisk motiverte mord, avhengig av om gjerningspersonene var høyre- eller venstreorienterte.   

Mellom 1918 og 1922 ble det utført minst 354 politisk motiverte mord med antatt høyreorienterte gjerningsmenn, og 22 tilsvarende motiverte drap fra venstresiden. Gumbel påpekte at drapene utført av venstreradikale krefter ble straffet meget hardt, blant annet med 10 henrettelser. Drapene utført av høyreorienterte krefter medførte ingen dødsdommer, og i hovedsak milde fengselsstraffer.  

Forskjellen i antall drap med henholdsvis høyre- og venstreorienterte gjerningspersoner, hadde ifølge Gumbel ingen årsak i ulik moral. Forskjellen lå i hvordan hver av sidene var organisert. Venstresiden handlet kollektivt, og i organiserte masseaksjoner var drap ikke aktuelt. Høyresiden var ikke på tilsvarende måte organisert og skolert for eksempel gjennom fagforeninger. Den enkelte valgte derfor selv sin aksjonsform, med utgangspunkt i en ide om at det var «heltene» som skapte historien.

Liv og virke

Bakgrunn 
Gumbel ble født inn i en jødisk, kunnskapsorientert familie i München, men ble selv konfesjonsløs senere i livet. Faren Hermann Gumbel (1857– ca. 1917) eide en privatbank. Moren Flora (1869–1917) som også var født Gumbel, fikk ytterligere en sønn, som falt i første verdenskrig og en datter Helene (født 1901). 

Han studerte matematikk og nasjonaløkonomi fra 1910 til 1914. I 1913 ble han assistent ved seminaret for statistikk og forsikringsvitenskap, og tok doktorgrad i 1914.  Han meldte seg først til frivillig krigstjeneste, og arbeidet deretter fra 1917 i flyindustrien i Adlershof, senere hos Telefunken. Han ble i 1921 lærer ved utdannelsessenteret til Allgemeiner Deutscher Gewerkschaftsbund, og studerte fysikk ved siden av. I 1923 tok han eksamen i statistikk ved universitetet i Hamburg og fikk en lærerstilling der i dette faget.

Pasifist 
Få måneder etter utbruddet av første verdenskrig ga Gumbel uttrykk for sin motstand mot krigen. Han meldte seg inn i ulike pasifistiske foreninger og orienterte seg mot den sosialdemokratiske politikken, men uten å knytte seg til noe parti. I likhet med flere av sine samtidige, for eksempel Carl von Ossietzky, holdt han en kritisk-intellektuell distanse til de store partiene. Han hevdet sine synspunkter på en ikke-dogmatisk og rasjonell måte. Gumbel bidro selv til spaltene i Die Weltbühne der Ossietzky var redaktør. Senere ble han medlem av kampanjen som arbeidet for å få Ossietzky fri fra konsentrasjonsleiren han befant seg i.

Forskjellsbehandling av politisk motiverte mord 
Gumbel påviste i sin bok Vier Jahre Politischer Mord (Fire år med politiske mord) at i tidsrommet 1919–1922 kunne det konstateres minst 376 politisk motiverte mord i Tyskland. Av disse var 354 utført av høyreorienterte grupper, mens 22 tilsvarende motiverte mord ble utført av venstreorienterte. Gumbels undersøkelse gikk på rettsvesenets behandling av sakene, ikke først og fremst om den ene side var mer tilbøyelig til vold enn den andre. Domstolenes behandling av de venstreorienterte drapsmennene var meget streng. Drapene førte blant annet til ti henrettelser. De 354 drapene utført av høyreorienterte grupper, førte til én livstidsdom, ingen henrettelser og til sammen 90 år i fengselsstraff, det vil si gjennomsnittlig fire måneders fengsel per mord.

Gumbel ga blant annet uttrykk for at forskjellen mellom fløyene med hensyn til tallene for drap, ikke hadde påviselig grunnlag i deres moral. Forskjellen var i hvordan venstre-, henholdsvis høyresiden var organisert. Venstresiden utkjempet sin samfunnskamp med organiserte masseaksjoner. Høyresiden var ikke på samme måten organisert. Oppfatningen der gikk ut på at historien ble skapt av heltene, og derfor handlet de enkeltvis.

Professor i Heidelberg, «kålrotsaken» 
Gumbel ble i 1930 utnevnt som ekstraordinær professor ved universitetet i Heidelberg, etter mange år som lærer. Utnevnelsen førte til store protester fra den nasjonalistiske studentbevegelse i Heidelberg. Det ble avholdt et møte med 1 900 studenter til stede for å ta avstand fra utmerkelsen. Gumbel fikk til gjengjeld støtte fra Albert Einstein. Einstein forsikret om Gumbels faglige kompetanse, og lovpriste det etiske nivå og innhold i hans verker. Allerede i 1932 reiste studentene intern sak mot Gumbel for å ha uttrykt seg krenkende om et minnesmerke over den første verdenskrigen. I et møte skulle han ha uttrykt at «Minnesmerket over de tyske soldatene er for meg ikke en lettkledt jomfru med en seierspalme i hånden, men en eneste stor kålrot». Kålrot var den grønnsaken mange tyskere overlevde på, i løpet av krigsårene. Universitetsledelsen tok ikke stilling til den nøyaktige ordlyd, men mente at man ikke kunne uttrykke seg sarkastisk over en innretning som dette minnesmerket. Han ble derfor gitt avskjed ettersom han hadde forstyrret ro og orden i det akademiske samfunn.

Gumbel emigrerte i 1932 til Frankrike, og reiste derfra til USA i 1940. Etter avslutningen av andre verdenskrig vendte han tilbake til Tyskland som gjesteprofessor.

Han regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte blant de viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.

Se også 

 Det tyske demokratiets pionerer

Referanser 

Personer fra München

Pasifister
Opposisjonelle under det tredje rike
Tyske forfattere
Weimarrepublikken