Unge Høyre

Annen bruk av forkortelsen: «UH» brukes i utdanningsektoren som forkortelse for universiteter og høyskoler.

Unge Høyres Landsforbund (UHL) er ungdomsorganisasjonen til partiet Høyre. Unge Høyre har forløpere tilbake til 1890-årene og ble etablert som landsdekkende organisasjon den 21. februar 1922. Høyres studenter har siden 2013 hatt en tett tilknytning til Unge Høyres organisasjon, men er en selvstendig sideforening i Høyre. Unge Høyre var per 2014 landets nest største politiske ungdomsorganisasjon med rundt  medlemmer med betalt kontingent. Leder av Unge Høyre er fra 2020 Ola Svenneby.

Unge Høyre definerer sitt ideologiske ståsted som konservativt eller liberalkonservativt. Unge Høyre baserer sin politikk på troen på enkeltmenneskets ukrenkelige frihet og ansvar for eget liv, aksept for forskjellighet og begrenset offentlig inngripen for å konsentrere statens ressurser om grunnleggende oppgaver.

Politisk plattform 
Unge Høyre tilhører en forholdsvis liberal, nordisk tradisjon innen konservatismen. Unge Høyre er programfestet liberalkonservativt, altså fundert på en politisk konservatisme med grobunn i Edmund Burkes politiske teorier og en liberal økonomisk politikk. Ungdomspartiet rommer også en mer liberalistisk strømning. I Unge Høyres vedtekter beskrives organisasjonen bare som konservativ. 

Unge Høyres politikk kan oppsummeres slik:
 For individets frihet, som også inkluderer retten til liv og eiendom, samt grenser for statlig innblanding.
 For eget ansvar for egen fremtid, samt retten til å få bestemme over eget liv og utvikling.
 For et mangfoldig samfunn hvor man tar vare på enkeltindividene som de er. Unge Høyre er en sterk motstander av likhetsidealet.
 For gjensidig respekt og toleranse for alle, uansett tro, etnisitet, kjønn, legning eller funksjonsnedsettelse.
 For fri og rettferdig handel mellom land, gjennom blant annet EU-medlemskap.

Unge Høyres kjernesaker er skole, helse og klima. Deres fremste kampsaker er mer kunnskap i skolen, fritt skolevalg og bedre tilpasset undervisning. Unge Høyre vil gjennomføre en rusreform, der de går bort fra å straffe rusavhengige, til å gi de helsehjelp. Klimapolitikken bygger på teknologioptimisme og satsing på fornybar energi, samt at klimaendringene må bekjempes på et internasjonalt plan. I tillegg engasjerer de seg i spørsmål knyttet til arbeid og skatter. De er tilhengere av mer internasjonalt samarbeid, ønsker å bevare norsk Nato-medlemskap, og ønsker å melde Norge inn i EU.

Historie

Opprinnelse, vekst og krigstid 

Stavanger Unge Høyre, som er landets eldste Unge Høyre-forening, ble stiftet 27. januar 1892 som Stavanger Konservative Ungdomsforening eller Yngre Konservatives Forening. Siden 28. september 1915 har Unge Høyre-navnet vært brukt. Den første konservative ungdomsforeningen ble stiftet i Bergen i 1887, men har ikke hatt kontinuitet til Bergens Unge Høyre. Den Konservative Studenterforening (Høyres studenter i Oslo) ble stiftet av Bille Aubert i 1891 og er Nordens eldste politiske studentforening.

Etter at stemmerettsalderen ble senket fra 25 til 23 år i 1920, ledet Henrik Ameln et forarbeid til en ungdomsorganisasjon i Høyre. Oslo Unge Høyre ble stiftet 3. desember 1919 med Lorentz Vogt som første formann. Unge Høyres Landsforbund ble stiftet den 21. februar 1922. På det konstituerende landsmøtet møtte det delegater fra foreningene i Bergen, Bærum, Drammen, Elverum, Hamar, Kongsvinger, Lillestrøm, Oslo, Sandefjord, Trondheim og Tønsberg. Lorentz Vogt ble landsforbundets første formann, mens redaktør Eyvind M. Nielsen ble sekretær. Nielsen ble også formann i Oslo Unge Høyre med kontorfullmektig Johs. Bøhn som viseformann og jurist Wilhelm Holmboe-Berg som sekretær. Bøhn var Unge Høyres andre formann 1924–1925. Unge Høyres Landsforbund hadde ca. 6 000 medlemmer i 1923, fikk et fast medlem av Høyres sentralstyre i 1925, og ansatte den første landssekretæren i 1933.

Organisasjonen ble forbudt av den tyske okkupasjonsmakten under den andre verdenskrig. Fra 1942 fantes det et hemmelig arbeidsutvalg som arbeidet for at organisasjonen kunne gjenreises etter at krigen var over.

Elitekurset 

«Elitekurset» ble startet av daværende Unge Høyre-formann Jan P. Syse i 1960. Formålet med opprettelsen var å skape fremtidige Høyre-ledere. Kurset er fortsatt Unge Høyres øverste skolering innen politikk, organisasjon, ledelse og markedsføring. Kurset og de to forberedende kursene omtales samlet som «Eliteprogrammet».

Etter en søknads- og intervjuprosess blir omtrent ti personer utvalgt til kurset årlig. De fleste som er, eller har vært, aktive på øverste nivå i Unge Høyre og Høyre har deltatt på Elitekurset. Kurset samler foredragsholdere og veiledere fra Høyres ledelse, næringslivet og media.

Det første kurset ble arrangert fra 25. juni til 1. juli 1960. Kurset ble avholdt hvert år på Høyres kurssted på Reistad i Buskerud frem til gården ble solgt i 1987. Siden har kurset stort sett blitt avholdt på Sundvolden Hotel. Siden 1995 (med unntak av i 2000) har det blitt kåret en årlig vinner av Elitekurset som får navnet sitt inngravert på «C.J. Hambros vandrepokal». I anledning kursets 50-årsjubileum i 2010 ble det utgitt en bok om Elitekursets historie.

Høyrebølgen i 1970- og 1980-årene 
I slutten av 1960-årene var Unge Høyre landets største politiske ungdomsorganisasjon, med om lag 35 000 medlemmer i desember 1967. I april 1970 hadde medlemtallet steget til om lag 40 000. I 1972 ble Bergen kommune en del av Hordaland fylke og Unge Høyre-foreningene reorganisert tilsvarende. I mai 1984 kunne man notere seg nærmere 25 000 medlemmer, fordelt på 20 fylkesforeninger og 245 lokalforeninger. Dette var nesten 5 000 flere medlemmer enn per desember 1983.

Jan Petersen var Unge Høyres formann 1971–1973 og la ned mye arbeid i forkant av folkeavstemningen om norsk EF-medlemskap i 1972. Mellom 1975 og 1991 hadde alle ledere i Norges Gymnasiastsamband tilknytning til Unge Høyre. Kaci Kullmann Five ble valgt til Unge Høyres første kvinnelige leder i 1977. Samme år fikk hun sitt politiske gjennombrudd i NRKs partiutspørring av Høyre foran stortingsvalget, der hun til dels stilte Høyre-formann Erling Norvik i skyggen. Pressen omtalte Five i etterkant som «1970-årenes største fjernsynssuksess». Som Unge Høyre-formenn talte Petersen, Foss og Kullmann Five for en mer verneorientert miljøvernpolitikk. I den konservative kritikken ble kraftutbygging ble gjort til symbol på samtidens materialisme. I 1977 fikk Unge Høyre moderpartiet til å «programfeste en rekke ENØK-tiltak og stabilisering av forbruket som en langsiktig ambisjon.» Høyre opplevde en spenning mellom feminisme og tradisjonsforsvar, og i Unge Høyre fikk feminismen størst innpass. 

I 1975 ble den tverrpolitiske, utenomparlamentariske menneskerettighetsorganisasjonen Moderat Ungdom stiftet av Per Danielsen, som hadde blitt ekskludert fra Unge Høyre samme år. Eksklusjonen skjedde rett før landsmøtet, der Danielsen ville stille som motkandidat til formann Per-Kristian Foss. Unge Høyre og Danielsen mente at eksklusjonen skyldtes henholdsvis fraksjonering og politisk uenighet. Unge Høyre mislikte at politisk interessert ungdom engasjerte seg i Moderat Ungdom istedenfor i deres egen organisasjon, og fryktet at den ville utvikle seg til et politisk parti. Tidlig i 1980-årene ble Moderat Ungdom oppløst. En annen organisasjon med utspring i kretser rundt Unge Høyre var Komiteen for Sydøst-Asia under Vietnamkrigen.

Tidlig i 1980-årene ble Unge Høyre ledet av Sveinung Lunde og Kai G. Henriksen fra det sentrale Østlandet, mens Kåre Willoch dannet regjering. Fra 1979 var Unge Høyre synlig preget av fraksjonering, selv om fenomenet langt ifra var nytt. Den interne debatten om særlig distriktspolitikken og skattepolitikken fulgte i vesentlig grad geografiske skillelinjer, og tilspisset seg i midten av 1980-årene. De samme konfliktlinjene var synlige i moderpartiet i samme periode. I 1986 vant Trond Helleland fra Hallingdal formannsvervet foran Hans Olav Otterlei fra Oslo. Utfallet ble betegnet som en seier for distriktsfylkene. For Unge Høyre stod et ideologisk frihetsaspekt i skole, arbeidsliv og kulturliv sentralt som begrunnelse for reformer i Willoch-perioden. Unge Høyres mest rendyrkede fremstilling av høyrebølgen som et optimistisk og frigjørende prosjekt var kampanjen «Grenseløse Norge» i 1985.

Utvikling etter 1990 

Da høyrebølgen ebbet ut mot slutten av 1980-årene, ble Unge Høyre ledet av Børge Brende og Jan Tore Sanner, som i løpet av 1990-årene fikk toneangivende posisjoner i moderpartiet. Den ideologiske spenningen i Unge Høyre stod igjen mellom de tradisjonelle liberalistiske og konservative segmentene.

I 1991 ble Nordre Nordland Unge Høyre og Søndre Nordland Unge Høyre slått sammen til dagens Nordland Unge Høyre. Siden har organisasjonsstrukturen med 19 fylkesforeninger ligger fast.

Folkeavstemningen om norsk EU-medlemskap i 1994 betydde nok en intensiv valgkamp for Unge Høyre. Etter 1972 var Unge Høyre den første politiske grupperingen som tok opp EF-saken, bortsett fra Det Liberale Folkepartiet. Unge Høyre programfestet sitt syn på EU-medlemskap i 1988, ett år før moderpartiet. Mange Unge Høyre-medlemmer engasjerte seg samtidig i Europabevegelsen og Europeisk Ungdom. Lederen André Støylen kritiserte Høyre-ledelsen for å være tilbakeholdne.

I 1990-årene opplevde Høyre fallende oppslutning i valg, noe som ble utgangspunkt for en ideologisk debatt i Unge Høyre. Det nokså uavklarte forholdet til Fremskrittspartiet ble mer påtrengende for Høyre og Unge Høyre, der segmenter siden 1980-årene hadde bevisst forsøkt å distansere seg fra eller tilnærme seg partiet. I 1996 vedtok landsmøtet et ideologisk program, «Grenser for politikk», som inneholdt begrunnelser for redusert offentlig inngripen på en rekke samfunnsområder. Blant arkitektene bak programmet var Bjørn Skaar, som under samme landsmøte ble valgt til leder.

Mellom 1990 til 1995 ble hele Høyres medlemstall halvert til 72 000. Unge Høyre opplevde en lengre periode med synkende medlemstall på ca. 1 500. Et utvalg la i 2004 frem en rapport som førte til at Unge Høyre ble reorganisert under slagordet «Mulighetsorganisasjonen». Ideen var å redusere tidsbruken på formalia for å bruke mer ressurser på medlemsoppfølging, kampanjearbeid og annet. Blant arkitektene bak reorganiseringen var Torbjørn Røe Isaksen, Torkild Solli Haukaas og Gunnar Kongsrud.

Torbjørn Røe Isaksen satt som leder mellom 2004 og 2008. Han gjorde seg tidlig bemerket som politiker som er «både praktisk og ideologisk tenkende.» I forkant av sin avgang som Unge Høyre-leder utgav han boken Høyre om!, som drøftet konservatismen og tok til orde for en ideologisk revitalisering på høyresiden i norsk politikk. Henrik Asheim ble valgt til Isaksens etterfølger og gjenvalgt i 2010, da han ble utfordret om ledervervet av Stefan Heggelund. 

Da Høyre kom i regjeringsposisjon etter stortingsvalget 2013, var Unge Høyre landets nest største partipolitiske ungdomsorganisasjon i antall betalende medlemmer. Ved utgangen av det året hadde Unge Høyre 5 567 medlemmer, fordelt på rundt 90 lokalforeninger.

Oversikt over antall betalende medlemmer:

 2003 – 1 777
 2004 – 1 800
 2005 – 1 900
 2006 – 2 041
 2007 – 2 159
 2008 – 2 058
 2009 – 2 796
 2010 – 2 778
 2011 – 4 422
 2012 – 4 938
 2013 – 5 567
 2016 – 3 703
 2017 – 4 001

Organisasjon 

I likhet med moderpartiet har Unge Høyre en historisk tradisjon for å ha en temmelig løs organisasjonsstruktur med stor grad av selvstendighet for de enkelte fylkes- og lokalforeningene. Dette har sin bakgrunn i at det oppstod konservative ungdomsforeninger flere steder i landet, uavhengig av hverandre, før Unge Høyres Landsforbund ble stiftet i 1922.

Lokalforeningene ble senere samlet i fylkesforeninger, og per 2014 har Unge Høyre fylkesforeninger i alle av landets fylker og over 100 lokalforeninger. Lokalforeningene står fritt til å opprette underliggende foreninger, som kretsforeninger og skoleforeninger, men disse har ikke egen representasjon i hverken fylkesforeningene eller landsforbundet. Styrene i lokalforeningene kalles «styrer», mens styret i fylkene kalles  «arbeidsutvalg». Ledelsen tituleres oftest som «ledere» og «nestledere», eller sjeldnere som «formenn» og «viseformenn». På landsplan tok man i bruk tittelen «leder» tidlig i 1990-årene, men endret ikke vedtektene før 2004.

Unge Høyres øverste myndighet er landsmøtet som samles annenhvert år. Landsmøtet velger et sentralstyre, en desisjonskomité, en lovkomité og en revisor, og er også den øverste myndighet når det gjelder politiske vedtak. Endring av organisasjonens lover kan kun foretas på landsmøtet. Sentralstyret består av syv personer, herav en leder og to nestledere. Landsstyret består av sentralstyret, fylkeslederne, representant fra hver stortingsvalgkrets og to landsmøtevalgte medlemmer. Det er landsstyret som vedtar Unge Høyres politikk på nasjonalt plan mellom landsmøtene, og landsstyret nedsetter også valgkomiteen foran hvert landsmøte.

Ledere

Ledere

 Ola Svenneby 2020-d.d.
 Sandra Bruflot 2018–2020
 Kristian Tonning Riise 2014–2018
 Paul Joakim Sandøy 2012–2014
 Henrik Asheim 2008–2012
 Torbjørn Røe Isaksen 2004–2008
 Ine Marie Eriksen 2000–2004
 John-Ragnar Aarset 1998–2000
 Bjørn Skaar 1996–1998
 André Støylen 1994–1996
 Jan Tore Sanner 1990–1994
 Børge Brende 1988–1990
 Trond Helleland 1986–1988
 Kai G. Henriksen 1984–1986
 Sveinung Lunde 1980–1984
 Terje Osmundsen 1979–1980
 Kaci Kullmann Five 1977–1979
 Per-Kristian Foss 1973–1977
 Jan Petersen 1971–1973
 Hans Svelland 1969–1971
 Ragnvald Dahl 1965–1969
 Henrik J. Lisæth 1965
 Torstein Tynning 1963–1965
 Jan P. Syse 1959–1963
 Erling Faaland 1957–1959
 Otto Lyng 1955–1957
 Albert Nordengen 1954–1955
 Svenn Stray 1950–1954
 Johan Møller Warmedal 1947–1950
 August D. Michelsen 1945–1947
 Arne Hoffstad 1936–1940
 Andreas Norland 1931–1936
 Kristoffer Rostad 1928–1931
 Harald Hegland 1925–1928
 Johs. Bøhn 1924–1925
 Lorentz Vogt 1922–1924

1. nestledere

 Håkon Snortheim 2020-d.d.
 Daniel Skjevik-Aasberg 2018–2020
 Sandra Bruflot 2014–2018
 Fredrik Punsvik 2012–2014
 Rolf Erik Tveten 2010–2012
 Eivind Saga 2008–2010
 Henrik Asheim 2007–2008
 Sunniva Flakstad Ihle 2006–2007
 Torkild Haukaas 2004–2006
 Torbjørn Røe Isaksen 2002–2004
 Bård Glad Pedersen 2000–2002
 Ine Marie Eriksen 1998–2000
 Thomas Wetting 1996–1998
 Silje Brandvoll 1994–1996
 Julie Christiansen 1992–1994
 André Støylen 1990–1992
 Elisabeth Aspaker 1988–1990
 Børge Brende 1986–1988
 Bjørn Forfang 1984–1986
 Kai G. Henriksen 1982–1984
 Ole Johan Sagafos 1980–1982
 Sveinung Lunde 1979–1980
 Terje Svabø 1977–1979
 Thoralf Øverland 1975–1977 
 Hans Henrik Ramm 1973–1975
 Helge Ole Bergesen 1971–1973
 Svein Bredahl 1969–1971
 Knut Langekjend 1967–1969
 Ragnvald Dahl 1964–1967
 Rolf Presthus 1961–1962
 Jan Lea 1959–1961
 Jan P. Syse 1958–1959
 Sigmund Kjos 1957–1958
 Kristian Asdahl 1955–1957
 Otto Lyng 1954–1955
 Albert Nordengen 1951–1954
 Knut Kolstad 1950–1951
 Svenn Stray 1949–1950
 Sverre Thon 1947–1949
 Johan Møller Warmedal 1946–1947
 Hjalmar Schibbye 1945–1946
 August D. Michelsen 1939–1940

2. nestledere

 Emma Ingeborg Tveit Erlandsen 2022-d.d.
 Leon S. M. Knudsen 2020–2022
 Ola Svenneby 2018–2020
 Kristoffer Gustavsen 2014–2018
 Serine Jonassen 2012–2014
 Camilla Strandskog 2010–2012
 Stefan Heggelund 2007–2010
 Henrik Asheim 2006–2007
 Harald Victor Hove 2004–2006
 Amund Drønen Ringdal 2002–2004
 Marit Berger Røsland 2000–2002
 Arve Kambe 1998–2000
 Anne Kristin Vie 1996–1998
 Frank Jenssen 1994–1996
 Karl Arne Jespersen 1992–1994
 Julie Christiansen 1990–1992
 Jan Tore Sanner 1988–1990
 Elisabeth Aspaker 1986–1988
 Hilde Barstad 1984–1986
 Hans Henrik Ramm 1971–1973
 Helge Ole Bergesen 1969–1971
 Dag H. Petersen 1967–1969
 Herman Skougaard 1965–1967
 Knut Langekjend 1964–1965
 Torstein Tynning 1961–1963
 Rolf Stigar 1959–1961

Generalsekretærer

 Mille Johanne Christensen 2020-d.d
 Sara Juriks 2019–2020
 Maria Barstad Sanner 2017–2019
 Erlend Svardal Bøe 2015–2017
 Christopher Wand 2012–2015
 Julie Remen 2009–2012
 Sunniva Ihle Steinstad 2007–2009
 Gunnar Kongsrud 2004–2007
  2003–2004
 Ine Saxvik 2002–2003
  2000–2002
  1998–2000
  1996–1998
 Bjørn Haugstad 1994–1996
 André Støylen 1992–1994
 Tine Sundtoft 1990–1992
 Lars Arne Ryssdal 1988–1990
 Odd Emil Ingebrigtsen 1987–1988
  1986–1987
  1984–1986
  1982–1984
 Morten Harg 1980–1982
 Svein Grønnern 1977–1980
 Arve Mathisen 1975–1977
  1973–1975
  1971–1973
  1969–1971

Forbundssekretærer

  1968–1969
  1962–1968
 Fridtjov Clemet 1960–1962

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Høyres Studenterforbund
 Høyre

 
Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner
Politiske partier etablert i 1922
1922 i Norge