alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Florida Agricultural and Mechanical University

Florida Agricultural and Mechanical University er et delstatseid universitet i Tallahassee i delstaten Florida, USA. Det ble grunnlagt i 1887 som høyere lærested for svarte, og er et av de såkalte Historiske svarte læresteder i USA. Det er idag et av de mest populære utdanningssteder for utdanningssøkende afro-amerikanere.

I 2006 var det i alt 13 064 studenter og 621 vitenskapelig ansatte ved FAMU, og skolepengene dette året var på US$ 3 274 for studenter hjemmehørende i Florida.

Det er tretten skoler ved FAMU, hvorav noen av de mest berømte og akademisk attraktive er:
 School of Business & Industry (SBI)
 College of Pharmacy 
 The School of Architecture
 FAMU College of Law (1949)

Fagkretsen har fokus på liberal artsfagene innen humaniora, språk, samfunnsfag og naturvitenskap, foruten business, jus, moderne teknologi- og miljøfag og ulik ingeniørutdanning. Studiene tilbys opp til doktorgradsnivå.

Eksterne lenker
 

Universiteter i Florida
Historiske svarte læresteder i USA
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1887
1887 i USA
Wenche Krossøy

Wenche Krossøy (født 25. oktober 1943 på Andørja i Troms, død 12. mars 2010 i Bergen), var en norsk forfatter. Hun var store deler av livet bosatt i Salhus,og flyttet til Danmarksplass i Bergen rundt 2004. Krossøy har skrevet både for voksne og barn. 

Wenche Krossøy vokste opp på Andørja i Troms. Familien drev med jordbruk og hadde hest, sauer og kyr, og faren dro også på Lofotfiske. Barndomsminnene fra Nord-Norge ble brukt i Wenche Krossøy sine første barnebøker. Hun var utdannet fra folkehøgskole, med del-artium, Nansenskolen og studier i mediekunnskap fra Volda distriktshøgskole. Hun arbeidet på kontor, og hadde kunstnerstipend.

Wenche Krossøy debuterte i 1974 med Mens pappa er på Lofoten, og har gitt ut 11 barne- og ungdomsbøker. Hun fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris for Magdalena (1977). Hennes første bøker skildrer utkantmiljø i Nord-Norge med understreking av de positive verdiene i bygdemiljøet. 

Wenche Krossøy skrev også dikt og noveller for voksne. Novellen «Tørst»  kom ut i 1977 og har vært brukt i lærebøker i videregående skoler. Novellen handler om en sliten vaskekone som tar antidepressive medikamenter for å døyve smerten hun kjenner ved å føle seg underlegen og ensom. 

Magdalena ble i 1980 oppført som norsk bidrag til IBBY Honour List 1980.

Bibliografi 
 Mens pappa er på Lofoten 1974
 Oluf og Ror-Lovisa 1975
 Magdalena 1977
 Er det sant 1980
 Loliletta 1981
 Den sovende fuglen 1983
 Blåhuset 1985
 Gullnøkkelen 1987
 Den kvite steinen 1989
 Angelus 1993^
 Historien om en Engel 1996
 Evighetslyset 1997

Litteratur 
 Birkeland, Risa, Vold. Norsk barnelitteraturhistorie. 2. utg. Samlaget, 2005 ISBN 82-521-5933-8

Norske barnebokforfattere
Vinnere av kulturdepartementets barnebokpriser
Personer fra Ibestad kommune
Fødsler i 1943
Dødsfall i 2010
Adriano Celentano

Adriano Celentano (født 6. januar 1938 i Milano) er en italiensk sanger, låtskriver, komiker, skuespiller, filmregissør og TV-vert.

Biografi 
Celentano ble født i Milano. Foreldrene hans var fra Puglia, og hadde flyttet nordover for å få arbeid.

Celentano er sterkt influert av Elvis Presley og 1950-tallets rock. I løpet av de siste 40 årene har Celentano solgt flere millioner plater i hjemlandet Italia. Celentano har også opptrådt som skuespiller, i mange TV-show, og som komiker, med en karakteristisk gange og ansiktsuttrykk. Filmene hans har for det meste vært kommersielle suksesser. Serafino (1968), regissert av Pietro Germi, regnes som hans beste film.

Som regissør harCelentano ofte Ornella Muti, Eleonora Giorgi og sin kone Claudia Mori på skuespillerlisten. Han og Claudia Mori er foreldre til Rosita, Rosalinda Celentano, som er mest kjent for å ha spilt karakteren Satan i Mel Gibsons The Passion of the Christ, og Giacomo Celentano.  

Celentano har gitt ut 40 album: 29 studioalbum, 3 konsertalbum og 8 samlealbum.

Diskografi 

 La festa (1965)
 Il ragazzo della via Gluck (1966)
 Una carezza in un pugno (1968)
 Adriano Rock (1969)
 Il forestiero (1970)
 Er più (1971)
 I mali del secolo (1972)
 Prisencolinensinainciusol (1973)
 Yuppi du (1974)
 Svalutation (1976)
 Tecadisk (1976)
 Geppo il folle (1978)
 Ti avrò (1978)
 Soli (1979)
 Me live!   (1979)
 Un po` artista un po` no (1980)
 Deus (1981)
 Atmosfera (1983)
 I miei americani 2 (1984)
 Joan Lui  (1985)
 I miei americani (1986)
 La pubblica ottusità (1987)
 Il re degli ignoranti (1991)
 Super best (1992)
 Quel Punto (1994)
  Arrivano gli uomini (1996)
 Alla corte del remix (1997)
 Mina Celentano (1998)
 Io non so parlar d'amore (1999)
 Esco di rado e parlo ancora meno (2000)
 Il cuore, la voce (2001)
 Per sempre (2002)
 Le volte che Celentano è stato 1  (2003) 
 C'è sempre un motivo (2004)
 L'indiano (single) (2005)
 La Tigre e il Molleggiato (2006)
 Dormi Amore - La situazione non è buona (2007)

Filmer 
 La dolce vita  (1960)
 Super rapina a Milano  (1965)
 Serafino  (1968)
 Er Più - storia d'amore e di coltello (1971)
  Bianco rosso e... (1972)
  L'emigrante (1973)
  Rugantino (1973)
  Le cinque giornate (1973)
  Yuppi Du (1974)
  Di che segno sei? (1975)
  Culastrisce nobile veneziano (1976)
  Bluff - storia di truffe e di imbroglioni (1976)
  Ecco noi per esempio (1977)
  L'altra metà del cielo (1977)
  Geppo il folle (1978)
 Zio Adolfo in arte Führer (1978)
 Mani di velluto (1979)
 La locandiera (1980)
 Qua la mano (1980)
 Sabato, domenica e venerdì (1980)
 Il bisbetico domato (1980)
 Innamorato pazzo (1981)
 Asso (1981)
 Bingo Bongo (1982)
 Grand Hotel Excelsior (1982)
 Segni particolari: bellissimo (1983)
  Sing Sing (1983)
  Lui è peggio di me (1984)
 Joan Lui (1985)
 Il burbero (1986)
  Jackpot  (1991)

Referanser

Kilder 
 Adriano Celentanos biografi (Tysk)

Eksterne lenker 
 
 
 Den komplette Adriano Celentano-diskografien (from Music City)
 Adriano Celentano – Russiske nettsider
 Unoffisiell fanklubb 
 Youtube-film

 
 

 

Italienske musikere
Italienske regissører
Vinnere av Sanremo-festivalen
Italienske skuespillere
Personer fra Milano
Fødsler i 1938
Dronning Sonjas skolepris

Dronning Sonjas skolepris er en norsk pris, som går til skoler som har utmerket seg ved å praktisere likeverd og inkludering på en fullverdig måte. Premien er 250 000 kroner og et trykk med tittelen, «Vekst», signert dronning Sonja. Dronningen besøker selv skolen for tildeling av prisen.

Kriterier for prisen 
Vinneren av Dronning Sonjas skolepris er en grunnskole eller videregående skole som oppfyller følgende kriterier:
 Skolen arbeider langsiktig, systematisk og kunnskapsbasert med elevenes læringsmiljø.
 Skolen praktiserer likeverd og inkludering på en slik måte at hver enkelt elev opplever å bli verdsatt i et miljø preget av medvirkning, trygghet og fellesskap.
 Skolen kjennetegnes ved positive relasjoner mellom elevene og de ansatte, og elevene imellom – og ved et godt samarbeid mellom skole og hjem.

Prisen administreres av Utdanningsdirektoratet og statsforvalteren nominerer en eller to kandidater fra sitt fylke.

Juryen 
Juryen har gjennom årene bestått av medlemmer fra 
 Utdanningsforbundet 
 Sametinget 
 Foreldreutvalget for grunnskolen 
 Elevorganisasjonen 
 KS
 Utdanningsdirektoratet

Liste over prisvinnere 
 2006 – Aspervika skole i Sandnes, Rogaland
 2007 – Apeltun skole i Bergen, Hordaland
 2008 – Løkenåsen skole i Lørenskog, Akershus
 2009 – Flåtestad skole i Oppegård, Akershus
 2010 – Kaupanger skole i Sogndal, Sogn og Fjordane
 2011 – Malakoff videregående skole i Moss, Østfold
 2012 – Fagerlund barneskole i Ringsaker, Hedmark
 2013 – Porsgrunn videregående skole i Porsgrunn, Telemark
 2014 – Thor Heyerdahl videregående skole i Larvik, Vestfold
 2015 – Gjøvik videregående skole i Gjøvik, Oppland
 2016 - Ila barneskole i Trondheim, Sør-Trøndelag
 2017 - Firda vidaregåande skule, Gloppen, Sogn og Fjordane
 2018 - Apalløkka skole, Oslo
 2019 - Stigeråsen skole, Skien
 2021 - Sandnessjøen videregående skole i Alstahaug kommune, Nordland

Referanser

Eksterne lenker 
 Dronning Sonjas skolepris, Utdanningsdirektoratet
 Dronning Sonjas skolepris, Kongehuset

Norske priser
Utdanning i Norge
Det norske monarkiet
Minigolf

Minigolf, også kalt banegolf, er en sport som utøves ved hjelp av en minigolfkølle og en ball på en ferdiglaget bane der hindringene er faste og tildels vanskelige å passere samtidig som ballen skal i hullet. Hensikten med spillet er å slå ballen fra utslagsstedet til hullet i banen på færrest mulig slag.

I konkurranser spilles det med ulike baller utfra hvilke hinder man spiller mot. Ballene velges utfra hardhet, vekt og sprett. Ballenes diameter skal være mellom 37 mm og 43 mm.

Det spilles normalt på filt, Europabaner eller betongbaner. En minigolfbane kan bestå av fra 9 til 18 småbaner som er lagt ut enten på flatt underlag, eller i småkupert terreng. Banene skal være minst 90 cm brede og minst 6,25 m lange.

Regler
Ballen legges på ett avmerket utslagssted og slås med køllen mot hullet. Det maksimale antall slag på en bane er 13. Dersom ballen hopper ut av banen legges den tilbake i banen der den gikk ut. Det tilkommer ikke ekstraslag for baller som går ut. 

Hvis ballen spilles i hullet på ett slag kalles det Speak, (uttales "spik") og ikke "hole in one", som i vanlig golf.  

Banene har en rødfarget grenselinje som ballen må krysse for at man skal slippe å legge ballen tilbake på utslagsstedet. Når ballen er slått forbi den grenselinjen kan ballen slås videre mot hullet fra det stedet den stoppet. Dersom ballen bli liggende nær vantet kan den legges ut i spillbart område på banen. Det spillbare området er markert med svart stiplet linje.

Det er ikke tillatt å gå eller stå i selve banen.

Idrett
Minigolf er både en fritidsaktivitet og en konkurranseidrett. Det avvikles både nasjonale og internasjonale mesterskap. I Norge organiseres minigolfspill av Norges Minigolfforbund.

Kilder
Norges Minigolfforbund

Golf
Tatarenes ørken

Tatarenes ørken (orig. Il deserto dei Tartari), skrevet i 1940, var et av hovedverkene til den italienske forfatteren Dino Buzzati. Boken kom i norsk oversettelse ved Tommy Watz på Solum forlag i 2001. Hovedpersonen, den nyutdannede løytnanten Giovanni Drogo, blir i begynnelsen av boka sendt til et fort ved grensa, Bastiani-fortet. Livet ved fortet er temmelig begivenhetsløst, men likevel kjenner han seg etterhvert merkelig knyttet til det, og får seg ikke til å reise derfra.  

I 1976 ble boken filmatisert av italieneren Valerio Zurlini under samme tittel. Blant andre Jacques Perrin og Max von Sydow spilte i filmen.

Italienske romaner
Bøker fra 1940
Øyvind Rafto

Thor Øyvind Rafto (født 6. august 1978 i Bergen) er en norsk komiker, programleder, konferansier, og gründer, mest kjent som et av de tre medlemmene i Raske menn. Han er bosatt i Bergen.

Rafto er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i Bergen fra 2003, og var aktiv i Svæveru’-koret og UKEN mens han studerte. I 2003 startet Rafto humorgruppen Raske Menn sammen med barndomsvennen Calle Hellevang-Larsen og studievennen Anders Hoff. Rafto driver i dag med eventvirksomhet, eiendomsutvikling, produktutvikling, og som produsent av humorshow. Rafto er tilknyttet Plan B Underholdning som artist og produsent.

Show 
 The Fast Show med Raske Menn, 2003–2008
 Show 2 & 3 med Raske Menn, 2009–2011
 90 minutter på 80 minutter med Raske Menn, 2015-2017
Truls - Fra Æ til Å, produsent med Anders og Plan B Underholdning, 2019-
19-års jubileumsshow med Raske Menn, 2022-

Filmografi 
 2006: Elias og Kongeskipet - Papparazzibåt
 2014: Turbo - Snegle

Foredrag 
 2016 -2018 : Kreativitetsteorien

TV 
 2016: Den jævla naboen, programleder, TV3
 2015: Kongen på haugen, programleder, TV3
 2013: Killer Karaoke, TVNorge
 2012: 20.00 med Raske Menn, TV 2
 2010: Deltaker Camp Senkveld, TV 2
 2009-2010, 2014: Reporter Wipeout
 2007: Snabbgrabbar med Raske Menn, TVNorge
 2005: Dommer Xtra, Canal+

Priser og utmerkelser 
 2016: Kongen på haugen nominert til Gullruten for beste nyskapning
 2016: Kongen på haugen nominert til pris for beste konkurransedrevet reality-serie på Interntional Format Awards i Cannes 
 2015: Nominert til komiprisen, NRK, med Raske Menn
 2010 Årets morsomste, Komiprisen NRK, med Raske Menn
 2008 Norges Blindeforbunds Ungdoms (NBfU) Humorpris 2007, «Gullstokken» for karakteren Arne Spon i TV-serien Snabbgrabbar med Raske Menn
 2007 Beste TV-nykommer, Se & Hør - Raske Menn
 2005 Komiprisen, Beste Nykommer, NRK1 - Raske Menn
 2003 Beste scenefremføring, NM i revy, Høylandet
 2003 Publikumsprisen, NM i revy, Høylandet
 2002 Norgesmester i studentrevy, Ås
 2000 Norgesmester i studentrevy, Ås
 1998-2003 Medlem av Svæveru´ på NHH
 1995-1997 Skuespiller ved Fana skoleteater

Oppfinnelse / produkt 

 2019: Boil in box - selges hos Coop, Jernia, Kitch´n, Tilbords m.fl. Amazon.com fra 2022.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske komikere
Norske skuespillere
Anders Hoff

Anders Hoff (født 8. juni 1976 i Oslo) er en norsk komiker og programleder. Han er mest kjent for sin rolle i humortrioen Raske Menn, sammen med Øyvind Rafto og Calle Hellevang-Larsen. Siden 2017 har han vært programleder for dansekonkurransen Skal vi danse på TV 2 sammen med Katrine Moholt.

Hoff er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i Bergen, og var svært aktiv i Direksjonsmusikken og UKEN mens han studerte. Han har også arbeidet to år som trainee hos PriceWaterhouseCoopers i Oslo. I 2003 startet Hoff Raske Menn sammen med studievennen Øyvind Rafto og hans barndomsvenn Calle Hellevang-Larsen.

Priser og utmerkelser 
 2007 Beste TV-nykommer, Se & Hør - Raske Menn
 2005 Komiprisen, Beste Nykommer, NRK1 - Raske Menn
 2000 Pris for Beste Vise, NM i studentrevy, Ås

Filmografi 
 2006: Elias og Kongeskipet - Papparazzibåt

TV 
 2017: Skal vi danse, TV2
 2017: Teenage Boss, NRK1 
 2012: 20.00 med Raske Menn, TV2
 2011: Komiker i arbeid, TV2
 2010: Wipeout,  TVNorge
 2009: Wipeout,  TVNorge
 2007: Snabbgrabbar med Raske Menn, TVNorge
 2005: Dommer Xtra, Canal+

Eksterne lenker 
 

Norske skuespillere
Norske komikere
Personer fra Oslo
Sanel Gabela

Sanel Gabela (født 1. september 1980) er den første basketballspilleren i BLNO som har fått en såkalt retired jersey – pensjonert drakt. Gabela spilte for Harstad Vikings fra ligaens start høsten 2000 til han trappet ned høsten 2007. Gabelas draktnummer 4 skal aldri mer brukes av noen spiller i Harstad Vikings. Han var kaptein på Harstad Vikings da laget ble norgesmester sesongen 2005/06, og var en sentral spiller da Vikings spilte fem finaler på rad i ligaen.

Eksterne lenker 
 Profil på Drage Sport Stats
 «Trenerne avsatt», Harstad Tidende 31. januar 2010. Besøkt 8. mai 2012

Norske basketballspillere
Fødsler i 1980
Richard Henry Stevens

Richard Henry Stevens (født 9. april 1893, død  12. februar 1967) var en offiser i den britiske hær, og fra 1939 leder for Passport Control Office (PCO) i den britiske Secret Intelligence Service (SIS) i Nederland. Han er kjent på grunn av Venloepisoden i 1939.

Biografi
I 1939 kom Stevens fra India, der han var etterretningsoffiser. Han talte utmerket tysk, fransk og russisk, og gresk var hans annet morsmål. Han kunne dessuten arabisk, hindi og malay. For europeiske forhold hadde han ingen spesialutdannelse eller erfaring.

PCO var en del av SIS. Avdelingen i Den Haag var den nest største på det europeiske kontinentet, etter avdelingen i Paris. Fordelen PCO-spionene i Den Haag hadde ved sin diplomatiske immunitet, hadde som bakside at deres nærvær i Nieuwe Parklaan 57 var alment kjent, noe som vesentlig reduserte deres effektivitet.

I november 1939 skjedde Venloepisoden, da han sammen med kaptein Sigismund Payne Best ble grepet i den nederlandske grensebyen Venlo og bortført til Tyskland. Der røpet han vitale hemmeligheter om SIS i Vest- og Sentral-Europa.

Den tyske nazipropaganda fremstilte Best og Stevens som angivelige bakmenn for Georg Elsers Bürgerbräuattentat mot Hitler.

Etter over fem års fangenskap i KZ Sachsenhausen og KZ Dachau ble Stevens og Best befridd i april 1945. 

Stevens forlot den britiske hær som oberstløytnant, som han var blitt forfremmet til mens han satt i fangenskap. Han arbeidet som oversetter, blant annet mellom 1951 og 1952 for NATO i Paris og London.

Stevens døde i 1967.

Litteratur 
 Sigismund Payne Best: The Venlo Incident, London 1950 
 Anthony Cave Brown: Bodyguard of Lies, New York 1975 (tysk: Die unsichtbare Front, München 1976) 
 Wil Deac: «The Venlo Sting», i World War II Magazine 1/1997, New York 1997 
 Richard Deacon/Nigel West: Spy!, London 1980 
 Enquêtecommissie Regeringsbeleid 1940–1945, 8 Teile 1949-56, Teil 2 a,b,c, Den Haag 1949 
 Bob de Graaff: «The Venlo Incident», i World War Investigator 13/1990, London 1990 
 Leo Kessler: Betrayal at Venlo, London 1991 
 H. C. Posthumus Meyjes: De Enquêtecommissie is van oordeel – een samenvatting van het parlementaire onderzoek naar het regeringsbeleid in de oorloogsjaren, Arnhem/Amsterdam 1958 
 Johan P. Nater: Het Venlo incident, Rotterdam 1984 
 Günter Peis: The Man Who Started The War, London 1960 
 Walter Schellenberg: The Schellenberg Memoirs, London 1956 (tysk: Aufzeichnungen, München 1979)

Eksterne lenker 
 Venlo-Zwischenfall
 Georg Elser

Briter fra andre verdenskrig
Offiserer i British Army
Etterretningspersoner
Britiske spioner
Spioner under andre verdenskrig
Fanger i Dachau
Fanger i tyske konsentrasjonsleire
Britiske krigsfanger under andre verdenskrig
John H. Danielsen

John Harald Danielsen (født 19. november 1959) er en norsk politiker for Senterpartiet. Han er ordfører i Øksnes kommune i Nordland fra 2019. Han var også ordfører fra 2007 til 2011, da som arbeiderpartipolitiker. 

Danielsen ledet en koalisjon mellom Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet. I kommunevalget høsten 2015 stilte han som ordførerkandidat for Senterpartiet i Øksnes.

Danielsen har vært havnesjef i Øksnes.

Eksterne lenker 
 Ordføreren – Øksnes kommune

Ap-ordførere i Nordland
Ordførere i Øksnes
Bjørnar O. Pettersen

Bjørnar Osvald Pettersen (født 5. desember 1953) er en norsk tidligere lokalpolitiker (H) som var ordfører i Tjeldsund kommune fra 1999 til 2015, da han frabad seg gjenvalg.

Referanser 

Høyre-ordførere i Nordland
Ordførere i Tjeldsund
Fødsler i 1953
Secessio plebis

Secessio plebis (latin for «plebeiernes løsrivelse») var en uformell maktutøvelse av plebeierne i den romerske republikk, lik dagens form for streik. Under en secessio plebis ville plebeierne ganske enkelt forlate byen i stort antall og overlate all drift til patrisierne (adelen). Av den grunn betydde en secessio at alle butikker, verksteder og virksomheter ble stengt, og bydriften opphørte. Dette var et svært viktig våpen under stenderkampene, der plebeierne kjempet om å få de samme politiske rettighetene som patrisierne. Siden plebeierne utgjorde majoriteten av bybefolkningen og sto for all produksjon, måtte patrisierne gi etter. Det er usikker på hvor mange secessio det var. Cary & Scullard hevder det var fem mellom 494 og 287 f.Kr.

Referanser

Litteratur 
Primærlitteratur
 Titus Livius: Ab Urbe Condita

Sekundærlitteratur
 Cary, M; Scullard, H.H. (1980): A History of Rome: Down to the Reign of Constantine, 3. utg., Bedford/St. Martin's, ISBN 0-333-27830-5
 Cornell, T.J. (1995): The Beginnings of Rome, Routledge.
 Forsythe, G. (2005): A Critical History of Early Rome, Berkeley

Antikkens Roma
Thomas J. Reese

Thomas J. Reese er en amerikansk jesuitt og katolsk prest som er kjent som forfatter og tidligere redaktør av det katolske ukemagasinet America.

Han fratrådte etter sju år som redaktør for America etter press fra Kongregasjonen for troslæren i Vatikanet, som hadde innsigelser mot en rekke redaksjonelle beslutninger Reese hadde tatt vedrørende saker som sølibatet og prestevielse av kvinner.

Etter et sabbatsår ved Santa Clara University ble han tilknyttet det katolske Woodstock Theological Center i Washington, D.C.

Publikasjoner

Bøker
The Politics of Taxation. Westport, CT: Greenwood Press, 1980.

Archbishop: Inside the Power Structure of the American Catholic Church, San Francisco: Harper & Row, 1989.
Episcopal Conferences: Historical, Canonical, and Theological Studies (editor), Washington, DC: Georgetown University Press, 1989.
The Universal Catechism Reader (editor), San Francisco: HarperCollins, 1990.
A Flock of Shepherds: The National Conference of Catholic Bishops, Kansas City, MO.: Sheed & Ward, 1992.
Inside the Vatican: The Politics and Organization of the Catholic Church,  Cambridge, MA.: Harvard University, 1996.
In Het Vaticaan: De Organisatie van de Macht in de Katholieke Kerk, Amsterdam: Uitgeverij Bert Bakker, 1998.
Im Inneren des Vatikan: Politik und Organisation der katholischen Kirche, Frankfurt am Main: S. Fischer, 1998.
O Vaticano por dentro: A Política e a Organização da Igreja Católica, Bauru, Brasil: Editora da Universidade do Sagrado Coração, 1999.
No Interior do Vaticano: A Política e Organização da Igreja Católica, Portugal: Publicações Europa-América, Lda., 1998.

Monografier
"Communication II: Decision-Making Examined",  Jesuit Self-Study California/Oregon Provinces, 1969.
"The Generation Gap",  Jesuit Self-Study California/Oregon Provinces, 1971.
"95th Congress Rated on Tax Reform", Arlington, VA: Taxation with Representation, 1978.
"Co-Discipleship in Action: Bishops and Laity in Dialogue", Woodstock Theological Center, 1991.

Kilder 
 America  magazine: Publications by Thomas J. Reese, SJ
 Roberts, Tom and John L. Allen, Jr., "Editor of Jesuits' America magazine forced to resign under Vatican pressure", National Catholic Reporter, May 6, 2005. . Sist besøkt 5. november 2005

Sakprosaforfattere fra USA
Jesuitter fra USA
Katolske prester fra USA
Jambol

Jàmbol (bulgarsk Ямбол) er en by og kommune sydøst i Bulgaria, i det historiske landskapet Trakia.

Byen dekker et areal på 91 km² på begge sider av elven Tundzja, og har om lag  innbyggere. 
Jambol er hovedstaden i fylket (oblast) med samme navn, Jambol oblast.

Historie 
Området rundt Jambol har hatt bosetting siden neolittisk tid. Dagens Jambol ble først grunnlagt som romersk by i år 293 av den romerske keiseren Diokletian, under navnet Diospolis. Med den bulgarske ekspansjonen på slutten av 500-tallet og opprettelsen av det første bulgarske riket i 681, ble Jambol, sammen med hele område syd for Balkanfjellene (det antikke Hemus), en del av Bulgaria på begynnelsen av 700-tallet. 
I 1373 ble Jambol erobret av tyrkere og underlagt Det osmanske riket, hvor byen vokste til et viktig regionalt senter. Byen ble befridd av russiske styrker i 1878, hvorpå den ble en del av det autonome Øst-Rumelia, som deretter i 1886 ble forent med resten av Bulgaria (dagens bulgarske stat).

Severdigheter 
Byen huser flere historiske severdigheter fra Det osmanske riket, blant annet en moské og en tyrkisk basar fra begynnelsen av 1500-tallet. Området rundt byen er også blant de rikeste i Bulgaria på arkeologiske utgravningssteder.

Idrett 
 FK Tundzja Jambol – fotballklubb
 BK Tundzja Jambol – basketballklubb

Kjente fra Jambol 
 Volen Siderov – politiker

Vennskapsbyer 
  Dublin, Irland
   Villejuif, Frankrike
  Sieradz, Polen
  Izjevsk, Russland
   Berdjansk, Ukraina

Eksterne lenker 
 
 Jambol
 yambolnews.net

 
Bosetninger etablert på 200-tallet
Etableringer i 293
Xiao Gong

Keiserinne Gong Ren, 孝恭仁皇后烏雅氏; Hiyoošungga Gungnecuke Gosin Hūwanghu (født 1660 i Kina, død 1723) var Kangxi-keiserens fjerde hustru/keiserinne og datter av oberstløytnant Wei-wu 威武. Hun er best kjent som Xiao Gong.

Litteratur
Hummel, Arthur William, ed. Eminent Chinese of the Ch'ing period (1644-1912). 2 vols. Washington: United States Government Printing Office, 1943.

Qing-dynastiets historie
Kinesere
Yunnanost

Yunnanost er en melkebasert ost fra provinsen Yunnan i Kina. Den har en rekke navn lokalt, blant annet det generelle ordet for ost på kinesisk, rulao (乳酪,  rǔlào). Den produseres ved å blande melk fra vannbøffel med eddik fra ris. Den serveres som regel stekt, og ofte dyppet i krydder, vanligvis i sort pepper.

Oster
Yunnan
Kinesisk mat