alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Seaborgium

Seaborgium er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff med kjemisk symbol Sg og atomnummer 106.

Historie 
Seaborgium ble offisielt oppdaget i juni 1974 av en amerikansk forskergruppe ledet av Albert Ghiorso i Lawrence Radiation Laboratory ved Berkeley-universitetet i California, USA. De rapporterte fremstillingen av isotopen 263Sg (med en halveringstid på ett sekund) ved å bombardere 249Cf (californium) med 18O (oksygen): 

En annen forskergruppe ledet av Ken Gregorich bekreftet fremstillingsmetoden i 1994.

Forskerne bak oppdagelsen foreslo å oppkalle det nye grunnstoffet etter Glenn T. Seaborg, en av oppdagerne til flere av  grunnstoffene i aktinoide-serien. Forslaget møtte motstand, og i den påfølgende debatten ga IUPAC stoffet det midlertidige navnet unnilhexium (kvasi-latinisering av tallene en-null-seks) med kjemisk symbol Unh. Uenigheten om navnevalg fortsatte for flere av de nyoppdagede grunnstoffene og ble ikke løst før i 1997 da et kompromiss ble inngått, og navnet seaborgium offisielt ble godkjent.

Seaborgium har også vært kalt eka-wolfram.

Egenskaper 
Seaborgium er et kunstig fremstilt transisjonsmetall. Svært lite er fremstilt, noe som gjør at de kjemiske og fysiske egenskapene for en stor del er ukjente. Basert på dets plass i periodesystemet antas det at det er et fast stoff med egenskaper som minner om wolframs.

Isotoper 
Seaborgium har ingen stabile isotoper. Pr. 2018 er 11 isotoper kjent, og de mest stabile er 271Sg med halveringstid 2,4 minutter, 266Sg med halveringstid 21 sekunder, og 265Sg med halveringstid	16,2 sekunder. De fleste av isotopene kan nedbrytes ved spontan kjernespalting (fisjon). 

CAS-nummer 54038-81-2.

Forekomst 
Seaborgium forekommer ikke naturlig, men blir fremstilt i laboratorier.

Anvendelse 
Det finnes pr. dags dato ingen bruksområder for seaborgium, bortsett fra forskningsformål.

Referanser

Kilder 
 Universitetet i Oslo - kjemisk institutt: Seaborgium Besøkt 24. oktober 2018

Grunnstoffer
Bohrium

Bohrium er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff  med atomnummer 107 og kjemisk symbol Bh.

Historie 
Bohrium ble fremstilt for første gang i 1976 av en sovjetisk forskergruppe ved Joint Institute for Nuclear Research i Dubna, og senere av en tysk forskergruppe ledet av Peter Armbruster og Gottfried Münzenberg ved Gesellschaft für Schwerionenforschung (Instituttet for forskning på tunge ioner) i Darmstadt, Tyskland ved å kaldfusjonere 209Bi (vismut) og 54Cr (krom):

I IUPAC/IUPAP Transfermium Working Group (TWG) sin rapport fra 1992 ble den tyske forskergruppen offisielt anerkjent som stoffets oppdager. I likhet med de andre nyoppdagede grunnstoffene 101 – 109 ble det ikke oppnådd enighet om navnevalget før i 1997. Inntil da hadde stoffet det midlertidige navnet unnilseptium (kvasi-latinisering av tallene en-null-syv) med kjemisk symbol Uns.

Stoffet er oppkalt etter den danske fysikeren Niels Bohr.

Egenskaper 
Bohrium er et radioaktivt transisjonsmetall. Stoffet er komplisert og kostbart å fremstille, og dette kombinert med den korte halveringstiden gjør at det er forsket lite på bohriums fysiske og kjemiske egenskaper. Det antas at det ved romtemperatur er et fast stoff, og at det har likhetstrekk med rhenium.

Isotoper 
Bohrium har ingen kjente stabile isotoper. Hittil er 9 isotoper kjent, og de mest stabile av de som har er 273Bh og 274Bh med halveringstid 90 minutter (beregnet), og 275Bh med halveringstid 40 minutter (beregnet). Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 minutt, og de fleste kortere enn 1 sekund. Minst én av isotopene, 261Bh kan nedbrytes ved spontan kjernespalting (fisjon).

CAS-nummer:54037-14-8

Forekomst 
Bohrium forekommer ikke naturlig, men fremstilles i laboratorier.

Anvendelse 
Bohrium har ingen bruksområder pr. dags dato, bortsett fra i vitenskapelig forskning.

Referanser 

Grunnstoffer
New Model Army (band)

New Model Army er en engelsk post-punk/alternativ rockgruppe. Gruppa ble startet i Bradford, West Yorkshire i 1980 av  vokalist Justin Sullivan, bassist Stuart Morrow og trommis Phil Tompkins. Etter bare få måneder, forlot Tompkins gruppa, og ble etstattet av Rob Waddington, som selv ble erstattet av Robert Charles Heaton sommeren 1982. Gruppas tekster er ofte poetisk, men med et tydelig politisk og humanitært budskap.

Karriere
Gruppa er oppkalt etter den engelske revolusjonære hæren til Oliver Cromwell. I 1983 ble singelen «Bittersweet» gitt ut, noe som ga gruppa platekontrakt med det lille plateselskapet Abstract.
Deres første utgivelse der var singelen «Great expectations», en låt som i likhet med mange av deres senere utgivelser er politisk ladet. Det første albumet Vengeance ble gitt ut i 1984, et album som i hovedsak var et punkalbum, opprørsk og enkelt i sin fremføring. Låta «The Price», som var en del av albumet, ga gruppa svært gode plasseringer på indie-listene, og plateselskaet EMI signerte gruppa. 

«No Rest» var debutsingelen for det nye plateselskapet, og albumet No Rest for the Wicked ble gitt ut like etterpå. Stuart Morrow forlot gruppa like før utgivelsen, og Jason Harris erstattet ham. I mellomtiden hadde Sullivan og trommis Heaton laget EP-en «Better than them». Harris debuterte på albumet The Ghost of Cain, hvor det politiske budskapet kom tydeligere frem enn noengang tidligere. Låter som «51st State» som kritiserte Englands svært USA-vennlige politikk. Også singelen «The Hunt» ble svært populær, låta ble senere covret av den brasilianske metalgruppa Sepultura. 

I 1987 kom EP-en White Coats og i 1989 albumet Thunder and Consolation. Fra albumet kom singelen Green and Grey, som solgte svært godt. På den påfølgende turneen sluttet bassisten Harris, til fordel for Peter Nelson, som debuterte på albumet «Impurity» i 1990. 

Etter dette forlot gruppa EMI, og signerte ny platekontrakt med Epic. I 1993 ga gruppa ut albumet «The Love of hopeless causes». Senere på året tok gruppa en pause. 

Sullivan gjenopplivet New Model Army i 1998, sammen med Nelson og Heaton, og med støttemedlemmene Bave Bloomberg på gitar, og Dean White på keyboard. Gruppa signerte like etter med plateselskapet Eagle og ga ut albumet Strange Brotherhood. Etter en omfattende Europa-turné signerte gruppa en ny platekontrakt med selskapet Attack, hvor de gav ut albumet Eight i 2000, og albumet Carnival i 2005. Gruppa har siden gitt ut High i 2007, Today Is a Good Day i 2009 og Between Dog and Wolf i 2013.

Diskografi

Studioalbum
Vengeance (1984)
No Rest for the Wicked (1985)
The Ghost of Cain (1986)
Thunder and Consolation (1989)
Impurity (1990)
The Love of Hopeless Causes (1993)
Strange Brotherhood (1998)
Eight (2000)
Carnival (2005)
High (2007)
Today Is a Good Day (2009)
Between Dog and Wolf (2013)

Livealbum
Raw Melody Men (1991)
...& Nobody Else (1999)
Fuck Texas, Sing for Us (2008)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Britiske rockegrupper
New Model Army

New Model Army var den fremste av parlamentarianernes styrker under den engelske borgerkrigen. Den bestod av profesjonelle soldater ledet av erfarne generaler, mens de fleste andre enheter bestod av utskrevne eller hastig vervede soldater ledet av aristokrater uten militær opplæring. I tillegg til sine militære fremganger ble New Model Army også kjent for sin fanatiske puritanisme.

Grunnleggelse

Hæren ble opprettet i 1645 på grunn av misnøye blant parlamentarianerne med hvordan borgerkrigen ble utkjempet. Selv om de samlet sett hadde en klart større styrke enn rojalistene totalt sett var de fleste av enhetene av samlet av lokale grupperinger og kunne ikke flyttes over større avstander uten store mengder desertører og kraftig svekkelse av kampmoralen. Videre var mange av offiserene presbyterianere, som ble mistenkt for å ønske fred med kong Karl I. 

19. november 1644 annonserte de parlamentarianernes forsamling for de østlige grevskapene at de ikke lenger kunne finansiere sine styrker. Parlamentet gav komitéen som hadde ansvaret for krigføringen, Committee of Both Kingdoms, ordre om å gå gjennom hele militærvesenet. 9. desember samme år vedtok Underhuset Self-senying Ordinance, som forbød medlemmer av begge kamre å ha offisersstillinger. 

6. januar 1645 presenterte komitéen opplegget for New Model Army, og utnevnte sir Thomas Fairfax til generalkaptein og sir Philip Skippon som generalsersjantmajor for infanteriet. Oliver Cromwell fikk kommandoen over kavaleriet. Da Self-denying Ordinance trådte i kraft i april 1645 måtte han gi fra seg kommandoen, men Fairfax fikk ham inn igjen da en annen offiser ønsket å emigrere; allerede i juni var han tilbake etter å ha fått dispensasjon.

Tidlig periode

New Model Army hadde 22 000 soldater, fordelt på elleve kavaleriregimenter (6600), tolv infanteriregimenter (14 400) og ett dragonregiment (1000). Armeene som stod under jarlen av Essex, sir William Waller og jarlen av Manchester ble oppløst og soldatene ble innlemmet i New Model Army. Kavaleriet nådde raskt full styrke, men man måtte rekruttere hele 7000 infanterister fra områder i sør og øst. 

Regimentene ble utstyrt med røde uniformer, og hver soldat fikk en Soldatens katekisme som forklarte regulativer og drillprosedyrer. Standardlønnen var åtte pence pr. dag for infanteriet og to shilling pr. dag for kavalieriet. Administrasjonen ble i sterkere grad sentralisert, og det ble gitt bedre garantier for forsyninger av mat, klær og utstyr. Kavalieristene måtte stille med egne hester, hvilket er hovedgrunnen til at de hadde tre ganger mer betalt enn infanteriet. 

Cromwell satset sterkt på å rekruttere puritanere, og oppfordret til at man sang salmer før slagene. Hæren ble raskt sett på som et arnested for puritanismen, og flere presbyterianske offiserer nektet å gjøre tjeneste der.

Tidlig i hærens historie gav prins Rupert dem tilnavnet Ironsides («jernsidene»). Det blir ofte hevdet at dette skyldes deres rustninger, men soldatene var kun utstyr med beskyttelse i lær, og det viser egentlig til deres evne til å hugge seg gjennom motstandernes rekker; New Model Army ble raskt en formidabel styrke. 

Den engelske borgerkrigen
Tetrahydrocannabinol

Tetrahydrocannabinol, også kjent som THC, Δ9-THC, Δ9-tetrahydrocannabinol, C21H30O2, (delta-9-tetrahydrocannabinol), Δ¹-tetrahydrocannabinol, eller dronabinol, er det viktigste psykoaktive virkemiddel funnet i cannabisplanten. 

THC ble første gang ekstrahert kjemisk av Raphael Mechoulam og Yechiel Gaoni fra «The Weizmann Institute» i Rehovot, Israel i 1964. 

I ren form er THC et glassaktig, fast stoff når det er kaldt, og en klissete væske når det blir varmet opp. THC fordamper til gass ved rundt 150°-200° Celcius. THC løses veldig dårlig i vann, men lett i alkohol eller fettbaserte løsningsmidler. THC har dessuten også en større molekylær masse enn vann, noe som gjør at THC etter hvert vil synke til bunnen om man blander det med vann (mol.mass: THC: 314.45 g/mol, vann: 18.01528(33) g/mol).

Se også 
Psykoaktivt stoff

Kjemiske forbindelser
Jens Haugland

Jens Haugland, (født 16. april 1910 i Bjelland i Vest-Agder, død 2. mai 1991) var en norsk jurist og politiker som representerte Arbeiderpartiet. Han var innvalgt stortingsrepresentant for Vest-Agder i fem perioder fra 1954 til 1973, han var justisminister fra 1955 til 1963 og kommunalminister fra 1963 til 1965.

Karriere 
Haugland ble utdannet jurist i 1936, han var advokat i Kristiansand fra 1943 og høyesterettsadvokat fra 1951. Han var legasjonssekretær i Stockholm i siste del av andre verdenskrig.

Haugland tilhørte Arbeiderpartiets venstreside, og var tidlig ute med å ta opp til debatt overvåkingen på politisk grunnlag som fant sted på 1950-tallet. Størst oppsikt vakte Haugland med memoarboken Dagbok frå Kongens Råd (1986), hvor han offentliggjorde private dagboksnotater fra tiden som minister, og blant annet avslørte at rykter om kong Olav Vs privatliv var tatt opp på regjeringsnivå.

Haugland ønsket å modernisere Grunnloven til et mer moderne norsk, men nådde ikke fram med sitt syn. Han var også talsmann for en mer rettferdig valgordning med utjevningsmandater, dette ble innført i 1989, 16 år etter at Haugland hadde forlatt Stortinget. Han var også talsmann for en sammenslåing av de to Agder-fylkene. Haugland var imot norsk medlemskap i EF. Han kjempet sammen med Arne Treholt og Jens Evensen mot militærjuntaen i Hellas.

Bibliografi

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Katalog til arkiv etter Jens Haugland hos Statsarkivet i Kristiansand

Norske justisministre
Norske kommunalministre
Ap-statsråder
Statsråder i Regjeringen Gerhardsen III
Statsråder i Regjeringen Gerhardsen IV
Norske statsråder etter 1945
Stortingsrepresentanter fra Ap
Stortingsrepresentanter for Vest-Agder
Stortingsrepresentanter 1954–1957
Stortingsrepresentanter 1958–1961
Stortingsrepresentanter 1961–1965
Stortingsrepresentanter 1965–1969
Stortingsrepresentanter 1969–1973
Norske forfattere av erindringsbøker
Norske advokater
Personer fra Marnardal kommune
Alnön

Alnön, utenfor Sundsvall, er en 75 km² stor øy som ble dannet for 570 millioner år siden ved vulkansk aktivitet i området. Øya er 15 km lang og 6 km bred på bredeste stedet. Innbyggertallet vinterstid er ca. 7 500, på sommeren det doble. Bebyggelsen er ganske spredt, men har sin største konsentrasjon omkring brofestet i Vi, der det finnes kjøpesentre og butikker. En stor del av befolkningen arbeider i Sundsvall.

På grunn av den vulkanske historien inneholder Alnöns berggrunn flere verdensunike mineraler, der det mest kjente er alnöitt. På den nordlige delen av Alnön finnes flere interessante geologiske lokaliteter samt flere fortidslevninger som gravhauger.

Alnöbron forbinder Alnön med fastlandet. På nordlige Alnön, 2,5 km nord for Alnöbron, står Alnö gamle kirke og Alnö kirke side ved side. I tilknytning til disse ligger også Hembygdsgården med Sågverksmuseet. Ved Stornäset ligger et av øyas tre naturreservater samt Stornäsets Vandrehjem. Her holder man også på å bygge Alnö Golfbane. Noen kilometer lenger nord, ved Hörningsholm, finner man Tors lokal, Sveriges første Folkets Hus på landsbygda.

På sørlige Alnön finner man flere fine badeviker, Bänkåsviken, Tranviken, Slädaviken, Hartungviken og Grönviken. Sommeridyllen Spikarna, et fiskevær med sjøboder, fiskerhus og kafé, ligger på den sørlige delen av øya. Her har Spikarnas Fiskevær sin virksomhet med båtturer ut i skjærgården. De ordner også charter, sight-seeing, materialtransport og tar også gjester ut til Storholmen-Kanonön.

Spikarö Kapell har gudstjenester og musikkvelder om sommeren. Galleri Glasverandan ordner musikkvelder. Restaurang Piren holder hus i et av Alnös 19 forhenværende sagbruk som ligger i Karlsvik. Restauranter finnes også i Tranviken og i Vindhem, som også har en av Alnös fire småbåthavner.

Sågverksmonumentet, minnet over sagbrukstiden fra 1860 til 1963, er plassert på torget i Alnö sentrum. I sentrum finnes også bensinstasjon, bank, post, butikker, gatekjøkken og restauranter. Schymbergsgården er beliggende på Alnön, Denne gården er Hjördis Schymbergs barndomshjem og ble donert til stiftelsen i 1999 med målet om igjen å fylle denne med sang, musikk og kulturelt liv.

Om navnet
Alnön er navnet på selve øya, mens genitivformen siden gammelt er Alnö og ikke "Alnöns". Således heter forsamlingen Alnö forsamling, kirken heter Alnö kirke, kommunedelen heter Alnö kommunedel, og den gamle soknet het Alnö sokn.

Idrett
Fotballagget Alnö IF er fra Alnön.

Eksterne lenker 
 alno.nu (som teksten er hentet fra, med tillatelse)

Øyer i Västernorrlands län
Sundsvall kommune
Stimuli (avis)

Stimuli er en gratisavis som utgis i Kristiansand. Avisens hovedfokus er kultur, film- og musikkanmeldelser, intervjuer og aktualiteter. Første nummer av avisen kom ut i 2001. Det har ikke kommet noe nytt nummer av avisen siden sommeren 2005 og avisen er for tiden under omorganisering.

I 2005 mistet avisen pengestøtte fra Kristiansand kommune etter at avisen trykket en satirisk pedofiliguide for Kristiansand. Kristelig Folkeparti var sterke pådrivere for å fjerne støtten til avisen.   Avisen ble av Støttesenteret mot seksuelle overgrep politianmeldt for oppmuntring til overgrep mot barn.   Anmeldelsen ble senere henlagt av politiet.   Alle utgaver av avisen ble tilbakekalt og redaktøren beklaget artikkelen.

Se også
 Sensur i Norge

Gratisaviser i Vest-Agder
Kultur i Kristiansand
Aviser etablert i 2001
Reliant Regal

Reliant Regal er en liten bil med tre hjul som blir tilvirket av Reliant Motor Company i Storbritannia. De tre hjulene, samt at den har lav vekt, gjør at den kan kjøres av personer med kun motorsykkelsertifikat i Storbritannia.

Reliant Regal innehar en ganske spesiell stilling i britisk kultur, og er et typisk tegn på britisk eksentritet. Det var mange typer Reliant Regal, fra Mark 1 i 1953, fulgt av Mk II, Mk III, Mk IV, Mk V, Mk VI og Regal 3/25 og 3/30.

En av de mest kjente Reliantene i Norge er den blå Regal Supervanen som Mr. Bean stadig vekk kjører forbi og får til å tippe over.

Eksterne lenker 
  Foto og data på diverse versjoner av Reliant Regal 

Bilmodeller
Bilmodeller introdusert i 1953
Doron Almog

Doron Almog (hebraisk: דורון אלמוג) (født 1951 i Israel) er israelsk generalmajor. Han sluttet seg til Israels forsvar (IDF) i 1969 og var sjef for IDFs sørkommando fra 2000 til 2003. 

I 2005 ble det utstedt arrestordre på ham for krigsforbrytelser i Storbritannia. Siktelsen mot Almog bygget på at han i 2002 hadde gitt ordre om rasering av 59 palestinske hjem på Gazastripen. Da han fikk et varsel fra Israel om arrestordren var han ombord i et israelsk fly på vei til London, og han lot være å forlate flyet da det hadde landet i London for å unngå å bli arrestert av britisk politi og stilt for retten. 

Det var menneskerettighetsorganisasjonen PCHR som hadde arbeidet for å stille Almog til ansvar, og organisasjonens advokat Daniel Machover fortalte britiske aviser at Almog ville bli ettersøkt internasjonalt for krigsforbrytelser. Organisasjonen kritiserte britiske myndigheter for ikke å ha bordet flyet på Heathrow lufthavn.

Israelske offiserer
Fødsler i 1951
The Elder Scrolls: Arena

The Elder Scrolls: Arena er et førstepersonsrollespill, utviklet av Bethesda Softworks og lansert i 1994. Spillet inngår som første del i selskapets populære The Elder Scrolls-serie, og det utspiller seg, i likhet med sine oppfølgere, på fantasikontinentet «Tamriel».

Arena var, sammen med det etterfølgende kapittelet Daggerfall, på mange måter forut for sin tid. Spillet hadde blant annet et avansert system for å skape trylleformler. På en annen side fikk Arena kritikk for å gi spillere en særdeles hard start. Selv Ken Rolston, Morrowinds sjefsdesigner, sier at han gjennom årene har startet spillet på nytt tjue ganger, men at han bare kom seg ut én gang av fangehullet spilleren begynner i. 

På spillet og seriens tiårsjubileum ble Arena gjort tilgjengelig for gratis nedlasting. Ettersom spillet opprinnelig ble utviklet for MS-DOS, har nyere systemer problemer med å kjøre Arena uten en passende emulator ala DOSBox.

Spillets handling tar utgangspunkt i keiseren «Uriel Septim VII», som blir holdt fanget i en annen dimensjon. I mens forkler kampmagikeren «Jagar Tharn» seg som keiseren. Helten, styrt av spilleren, skal løslate den fangede ved å finne de åtte bitene som i sin helhet utgjør «The Staff of Chaos». Den var «Tharn»s verktøy for å fange «Uriel», og han knuste den i stykker da han lyktes. Når den på ny er sammensatt, skal helten bekjempe «Tharn» i keiserens by.

Eksterne lenker
 The Elder Scrolls' tiårsjubileumsside
 Arena på MobyGames
 Unofficial Elder Scrolls Page
 TES: Arena Manual – spillmanual

1
Elder Scrolls: Arena
Elder Scrolls: Arena
Arena
Elder Scrolls: Arena
Videospill utviklet i Storbritannia
Videospill utviklet i USA
Imam

Imām (arabisk إمام, persisk: امام) er et arabisk ord med betydningen «leder» eller «anfører». Det brukes i en rekke forskjellige betydninger i muslimske og mellomøstlige sammenhenger.

Etter hvert som det har blitt flere muslimer i Norge, finnes det også imamer i tilknytning til moskéer de har etablert. 

Imam kan bety bønneleder i en moské.

Etter splittelsen mellom sunni- og sjia-islam i kjølvannet av profeten Muhammeds død i 632 e.Kr., ble imam tittelen på sjia-muslimenes leder.

Imamer i Norge 
 Mushtaq Ahmed Chishti
 Basim Ghozlan

Islam
Religiøse titler
Joachim Gotsche Giæver

Joachim Gotsche Giæver (Giaver) (født 15. august 1856 i Jøvik i tidligere Ullsfjord kommune (nå Tromsø), død 29. mai 1925 i Chicago, USA) var en bygningsingeniør som ble ekspert på broer og skyskrapere.

Bakgrunn og jernbaner

Han var sønn av Jens Holmboe Giæver og Hanna Birgithe Holmboe av slekten Holmboe og ble uteksaminert fra Trondhjems Tekniske Læreanstalt  i 1881. Han var den nest yngste i en søskenflokk på 13 barn der sju av søskene allerde var døde. Året etter emigrerte han til USA og fikk jobb som teknisk tegner i Pacific Railroad Company at St. Paul Minn, et jernbaneselskap i Minnesota.

Pittsburgh og New York City
Han giftet seg i 1883 med Caroline Lovise Schmedling (1864–1933) fra Trondheim. Samme året dro han til Pittsburgh, Pennsylvania for å arbeide i brobyggeselskapet Schiffler Bridge & Iron Co.. Han sto bak flere broer som gikk over elvene Allegheny og Monongahela. I 1886 designet han rammeverket som Frihetsgudinnen i New York er festet i, basert på Gustav Eiffels tegninger.

Chicagotiden
Giæver var i 1891 teknisk nestleder ved World's Columbian Exposition i Chicago.  Fra 1898 til 1915 var han sjefsingeniør for D. H. Burnham & Company i Chicago.  Han gikk i 1916 inn sammen med Frederick P. Dinkelberg i firmaet Giaver and Dinkelberg, de tegnet blant annet den vakre bygningen 35 East Wacker Drive, «Jewelers building», som den gang var Amerikas største bygning som ikke sto i New York City. Det ble hans siste byggverk.

Referanser

Litteratur
 Bjork, Kenneth O. (1947): Saga in Steel and Concrete - Norwegian Engineers in America, Northfield, Minnesota: Norwegian-American Historical Association
 Hines, Thomas S. (2008): Burnham of Chicago: Architect and Planner, University of Chicago Press, ISBN 9780226341729
 Kjellesvig, Morten (2002): Slekten Holmboe gjennom 400 år : med sidegrener : 1600-2002 (PDF), Fogd Jens Holmboes legat, ISBN 8299629802
 Schilbred,  C.S. (1982): Slekten Giæver, Drammen : Lyche, ISBN 8299094704
 Zahorik, Dixie: American Society of Civil Engineers, Amasa C. Bull, Esq., Chicago, Illinois

Norske bygningsingeniører
Ingeniører fra USA
Personer fra USA født i Norge
Personer fra Lyngen kommune
Fødsler i 1856
Dødsfall i 1925
Dorg

En dorg er et fiskeredskap som består av et snøre med søkke og fortom med en eller flere kroker. En kan bruke både naturlig og kunstig agn. Dorgen slepes etter båten i sakte fart. Båter som brukes til dorgfiske har derfor ofte motorer som er spesielt tilpasset denne formen for fiske. Dorging fra robåt kan foregå med trover.

Dorging er en teknikk som benyttes i havfiske til å fange store arter som lever i åpne havområder, slik som tunfisk. I norske farvann er det særlig dorgefiske etter makrell som er aktuelt. Dorging er spesielt utbredt langs Skagerrakkysten. Historisk foregikk makrelldorging med dekkede fartøy i Nordsjøen. Dorging etter sjøørret har også lange tradisjoner. Dorging i ferskvann er også vanlig. Otring etter ørret kan betegnes som en form for dorging.

Trolling
Trolling er en variant av fisketeknikken dorging, der mange fiskestenger benyttes samtidig. Det kan være seks stenger eller mer. I Norge var Mjøsa og Tyrifjorden blant de mest kjente innsjøene hvor trolling var utbredt, men i disse innsjøene er det innført en grense på maks fire stenger i båten, som da kan beregnes som ett enkelt fiske. Nå er det kun i Eikeren det kan drives lovlig trollingfiske i Norge, der er det mulig og løse eget trollingkort og fiske lovlig med ti stenger, mens trolling er i Sverige er mest utbredt i Vänern og Vättern.

Litteratur 
Ludvig Karlsen: Redskapslære og fangstteknologi, ISBN 82-529-1791-7
Karlsen, Gjøsæter, Hamre: Fiskeriteknolgi ISBN 82-529-2387-9
Karlsen, Kjeldsberg, Sandnes, Hay, Juul (red.): Båten, bruket og fangsten ISBN 978-82-8090-020-3

Fiskeredskap
Maritime ord og uttrykk