alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Kirani James

Kirani James (født 1. september 1992) er en grenadisk sprinter, som spesialiserer seg på 200 og 400 meter. Han er regjerende verdensmester og olympisk mester på 400 meter.

Resultater som ungdom og junior 
James vant mange gullmedaljer på 200 og 400 meter som junior, i CARIFTA Games, som arrangeres av Caribbean Free Trade Association (CARIFTA). I U17-klassen vant han tre gull – et i 1007 og to i 2008. Også i U20-klassen vant han tre gull, i 2009 og 2010, samt en bronse i 2009. I CARIFTA Games i 2009 satte han også ny mesterskapsrekord med 45,45 s. 

Også i Samveldelekene for ungdom (Commonwealth Youth Games) vant han en gull; han vant 400 meter i 2008 i Pune. 

Han vant både 200 og 400 meter i Ungdoms-VM i friidrett 2009, og 400 meter i det panamerikanske juniormesterskapet i 2009. For sin innsats i friidrett ble han utnevnt til Årets sportsutøver i Grenada.

Resultater som senior 
I VM i friidrett 2011 i Daegu i Sør-Korea nådde både James og hans lagkamerat Rondell Bartholomew finalen. James vant VM-gull med ny personlig rekord på 44,60, noe som gjorde ham til den yngste VM-vinneren på 400 meter noensinne, med 18 år. Dette var Grenadas første VM-medalje i friidrett. Ni dager senere vant James 400 meter i Diamond League-stevnet i Zürich, med ny personlig rekord på 44,36 sekunder.

Også i VM i friidrett innendørs 2012 nådde han finalen på 400 meter, og kom på 6.-plass med tiden 46,21.

James var flaggbærer under åpningen av Sommer-OL i London i 2012. Gullvinner på 400 meter OL i London 2012.

James vant gull på 400 meter i Samveldelekene 2014 i Glasgow.

Han tok bronse for Grenada på 400 meter under Sommer-OL 2020 i Tokyo.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Grenadiske sprintere
Olympiske mestere for Grenada
Olympiske bronsemedaljevinnere for Grenada
Verdensmestere i friidrett for Grenada
VM-sølvmedaljevinnere i friidrett for Grenada
VM-bronsemedaljevinnere i friidrett for Grenada
Diamond League-vinnere
Deltakere for Grenada under VM i friidrett 2011
Medaljevinnere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Grenada under Sommer-OL 2012
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Grenada under VM i friidrett 2013
Deltakere for Grenada under VM i friidrett 2015
Medaljevinnere under Sommer-OL 2016
Deltakere for Grenada under Sommer-OL 2016
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2016
Deltakere for Grenada under VM i friidrett 2019
Medaljevinnere under Sommer-OL 2020
Deltakere for Grenada under Sommer-OL 2020
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2020
Deltakere for Grenada under VM i friidrett 2022
Deltakere for Grenada under Samveldelekene 2014
Friidrettsutøvere under Samveldelekene 2014
Personer fra Gouyave
MF «Boknafjord» (2011)

For skipet MF «Sulafjord» levert i 1986 som MF «Austrheim», se MF «Boknafjord» (1986). 

MF «Boknafjord» er en bilferge bygget i 2011. Fergen ble satt inn på sambandet Mortavika–Arsvågen fra 3. januar 2012.
Ferjen tar 242 personbiler og 22 vogntog noe som gjør den til verdens største gassferje.

De øvrige fem gassferjene
 MF «Fanafjord» (Halhjem–Sandvikvåg, Nå: Mortavika- Arsvågen.
 MF «Mastrafjord» (Mortavika–Arsvågen)
 MF «Raunefjord» (Halhjem–Sandvikvåg, Nå: Mortavika- Arsvågen.
 MF «Stavangerfjord» (Mortavika–Arsvågen)
 MF «Bergensfjord» (Halhjem–Sandvikvåg, Nå: Mortavika- Arsvågen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske ferger
Fjord1-ferger
Skip fra 2011
Skip bygget ved Fiskerstrand Verft
Artikler i sjøfart-prosjektet
Kapitolmuseene

Kapitolmuseene (italiensk Musei Capitolini) er en gruppe museer for kunst og arkeologiske gjenstander ved Piazza del Campidoglio som ligger på toppen av Kapitolhøyden, som er den høyeste og mest hellige av de syv høydene i Roma. Museene består av tre palazzi, palasshus som omringer på tre kanter inn en sentral, trapesformet piazza, Kapitolplassen, en planutforming som ble unnfanget av Michelangelo Buonarroti i 1536 og utført over en periode på mer enn 400 år. Museenes historie kan bli sporet til 1471 da pave Sixtus IV donerte en samling av betydningsfulle antikke bronseskulpturer til folket i Roma og lokaliserte dem på Kapitolhøyden. Siden da har museenes samlinger vokst til å omfatte et stort antall antikke romerske statuer, inskripsjoner, og andre kunstgjenstander; en samling av kunst fra middelalderen og renessansen; og samlinger smykker, mynter, og andre gjenstander. Museene er eid og administrert av Romas kommune.

I sentrum av plassen mellom de tre bygningene står en enestående rytterstatue av keiser Marcus Aurelius. Det er en kopi da originalen blir huset innenfor Kapitolmuseene. Mange romerske statuer ble bevisst ødelagt på ordre av de kristne kirkeautoritetene i middelalderen; denne statuen ble bevart under den feilaktige tro at den avbildet keiser Konstantin den store som gjorde kristendommen til den offisielle (og eneste) statsreligionen i Romerriket. Derimot står levningene av en kjempestatue av keiser Konstantin inntil den ene bygningen vendt mot piazza. Museet er blant de eldste i verden, og mange av kunstgjenstandene er både unike og helt sentrale verker i verdenskunsten. En av de mest kjente er den etruskiske bronsefiguren av ulvinnen som diet Romulus og Remus.

Eksterne lenker 
 
 Kapitolmuseenes nettsted for forskning (engelsk, tysk, italiensk)

Museer i Roma
Kunstmuseer i Italia
Etableringer i 1471
Museer etablert i 1470-årene
Rione Campitelli
La Repubblica

La Repubblica er en italiensk dagsavis. 

Avisen ble grunnlagt 14. januar 1976 i Roma av Eugenio Scalfari og Carlo Caracciolo og regnes som venstreorientert. Det gjennomsnittlige opplag er ca. 576 000 aviser (2011).  

Silvio Berlusconi kjøpte i 1990 mediegruppen som på det tidspunkt eide Repubblica, men måtte selge avisen til det rivaliserende mediekonsernet eiet av Carlo de Benedetti. Avisens redaktør er fra 1996 Ezio Mauro.

Eksterne lenker 
 

Italienske aviser
Aviser etablert i 1976
1976 i Italia
Det yngre Tang-dynastiet

Yngre Táng (hanzi: 后唐; hanyu pinyin: Hòutáng) var et kortlivet dynasti i kinesisk historie, et av de fem dynastiene i de fem dynastiers og ti kongedømmers tid. Det var også det første av tre dynastier hvor keiserne var shatuoer, et tyrkisk folkeslag. På høyden av sin makt kontrollerte Yngre Táng mesteparten av Nord-Kina.

Opprettelsen
Etter at Tang-dynastiet hadde falt i 907, utviklet det seg et rivaliserende forhold mellom det etterfølgende Yngre Liang-dynastiet, grunnlagt av Zhu Wen, og Staten Jin i dagens Shanxi, grunnlagt av Li Keyong. Dette forholdet ble ikke avsluttet da Li Keyong døde i 908, og hans sønn Li Cunxu fortsatte med å utvide Jins territorier på bekostning av Yngre Liang. Li Cunxus allianse med khitanerne, som i likhet med shatouene var et nomadefolk fra steppene i nord, var en viktig faktor i shatuoenes territorielle framgang og seier i striden mot Yngre Liang. 

I 923 klarte Li Cunxu å styrte det Yngre Liang-dynastiet, og han erklærte seg så for keiser av det Yngre Táng-dynastiet, som han kalte "det gjenopprettede Táng." På grunn av dette flyttet han også hovedstaden tilbake til Luoyang, som i de siste årene hadde vært Táng-dynastiets hovedstad.

Utvikling
I likhet med de andre dynastiene i denne perioden, ble også Yngre Táng et kortlivet regime, som bare styrte i tretten år. Li Cunxu hersker i bare tre av disse, da han ble drept under et opprør startet av offiserer i 926. 

Li Keyongs adoptivsønn Li Siyuan overtok etter Li Cunxus død, men forholdet til khitanene hadde blitt dårligere. Indre stridigheter preget dynastiets siste ti år, og disse endte med dynastiets fall i 936, da Shi Jingtang, Li Siyuans svigersønn og også en shatuo, gjorde opprør og med hjelp av khitanske soldater stormet hovedstaden, hvor han grunnla det yngre Jin-dynastiet.

Territorier
På høyden av sin makt hersket Yngre Táng over større områder enn det Yngre Liang hadde gjort. Ikke bare hersket dynastiet over alle områdene i Nord-Kina som også hadde ligget under Yngre Liang, men det inkluderte også dets base i Shanxi og områdene rundt Beijing og Shaanxi, som Yngre Liang aldri hadde hatt full kontroll over. Yngre Tángs største territorielle erobring fant sted i 925, da Det tidlige Shuriket med sitt senter i dagens Sichuan ble erobret. Sichuan fikk tilbake sin uavhengighet da Yngre Shu ble opprettet i 934, kort tid før Yngre Táng ble styrtet.

Hòutángs herskere

Litteratur 
  Frederick W. Mote: Imperial China 900–1800. Harvard University Press, Cambridge (Mass.) 1999, ISBN 0-674-44515-5.

De fem dynastier og ti kongedømmer
Tidligere land i Asia
Det yngre Jin-dynastiet

Yngre Jìn (hanzi: 后晋/後晋; hanyu pinyin: Hòujìn) var et kortvarig dynasti i kinesisk historie, et av de fem dynastiene i de fem dynastiers og ti kongedømmers tid. Det ble grunnlagt av Shi Jingtang, posthumt kjent som keiser Gāozǔ.

Grunnleggelsen
Det første dynastiet opprettet av de tyrkiske shatuoene var det yngre Tang-dynastiet, som i 923 ble grunnlagt av Li Cunxu, sønnen til den viktige shatuolederen Li Keyong. Dette riket utvidet shatuoenes territorier fra deres base i Shanxi til mesteparten av Nord-Kina, og inn i Sichuan. Etter Li Cunxus død ble hans adoptivsønn Li Siyuan keiser, men forholdet til khitanerne, som var avgjørende for shantuoenes erobring av makten, hadde blitt dårligere. 

Shi Jingtang, Li Cunxus svigersønn, gjorde i 936 opprør mot hans etterkommere, og med khitanenes hjelp ble han i 936 Det yngre Jìn-dynastiets keiser.

Territorier
Yngre Jín holdt i stor grad de samme territoriene som Yngre Táng hadde hersket over, med unntak av Sichuan i sørvest, som Yngre Táng i sine siste år hadde mistet til Yngre Shu. 

Den andre viktige regionen Jìn hadde mistet var de såkalte seksten prefekturer. Khitanene hadde nå opprettet Liao-dynastiet på deres opprinnelige steppeland, og de ble også en viktig maktfaktor i Nord-Kina. Liao tvang Jìn til å gi fra seg "de seksten prefekturene" til Liao, en region som var omtrent 100 til 160 km bred og inkluderte et område fra dagens Beijing og vestover til Datong. Dette ble regnet for å være en strategisk viktig strategisk område, som ga Liáo enda mer innflytelse i Kina.

Forhold med khitanene
Yngre Jìn har ofte blitt kritisert for å ha vært en marionettstat under khitanene og deres nylig opprettede Liáo-dynasti. Hjelpen fra deres nordlige nabo var avgjørende da Yngre Jìn kjempet sin vei til makta, og det var overføringen av de seksten prefekturene fra Jìn til Liáo som var årsaken til anklagen om at Jìn var khitanenes tjenere. 

Etter at dynastigrunnleggeren Shi Jingtang døde i 942, motsatte hans nevø, adoptivsønn og etterfølger Shi Chonggui khitanene, noe som førte til en invasjon av Jìn i 946 og 947, som ble slutten på riket.

Hóujìns herskere

Litteratur 
  Frederick W. Mote: Imperial China 900–1800. Harvard University Press, Cambridge (Mass.) 1999, ISBN 0-674-44515-5.

De fem dynastier og ti kongedømmer
Tidligere land i Asia
Det yngre Han-dynastiet

Yngre Hàn (hanzi: 後漢/后汉; hanyu pinyin: Hòuhàn) var et kortlivet dynasti i kinesisk historie, det fjerde av de fem dynastiene i de fem dynastiers og ti kongedømmers tid. Dynastiet ble grunnlagt i 947 av Liu Zhiyuan, og det var det siste av de tre shatuotyrkiske dynastiene. Yngre Hàn var et av de aller korteste kinesiske dynastiene, og varte litt under fire år før et opprør erstattet det med det yngre Zhou-dynastiet.

Opprettelsen
Liu Zhiyuan var opprinnelig den militære guvernøren for Bingzhou, et område rundt Taiyuan i dagens Shanxi som hadde vært shatuoenes base. Det yngre Jin-dynastiet som Liu Zhiyuan tjente var lenge ikke mer enn en marionettstat under khitanerne og deres stadig mektigere Liáo-dynasti. Da Yngre Jìn bestemte seg for å motsette seg Liáo, sendte khitanene en ekspedisjon sørover som ødela Yngre Jìn.

Den khitanske styrken kom helt fram til Huanghe før deres keiser Liao Taizong bestemte seg for å vende tilbake til deres base i dagens Beijing, i hjertet av de såkalte sektsten prefekturer. Etter at kineserne stadig angrep khitanene på deres vei tilbake, døde keiseren i mai 947 av sykdom, før han hadde nådd målet. Kombinasjonen av Jìn-dynastiets fall og etterfølgelsesstriden i Liáo førte til et maktvakum i Nord-Kina, som Liu Zhiyuan fylte da han grunnla Det yngre Hàn-dynastiet.

Territorier
Liu Zhiyuan valgte Kaifeng, da kalt Biàn, som sin hovedstad. Yngre Hàn holdt i stor grad det samme territoriet som Yngre Jìn hadde hersket over før dem. Rikets sørlige grense strakte seg fra Østkinahavet omtrent halvveis mellom Huanghe og Yangzi til den gikk sør til Yangzi halvveis inne i landet og nordvest langs Sichuans nordgrense, og så så langt vest som til Shaanxi. I nord inkluderte riket mye av Shanxi og Hebei, med unntak av de seksten prefekturene som Jìn hadde tapt til Liao-dynastiet.

Utvikling
Yngre Hàn var blant de mest kortlivede rikene i Kinas historie. Grunnleggeren Liu Zhiyuan døde året etter han hadde opprettet dynastiet, og han ble etterfulgt av sin tennårige sønn Liu Chengyou. Dynastiet ble styrtet to år senere, da den hànkinesiske kommandanten Guo Wei ledet et militært kupp og erklærte seg selv som keiser for det yngre Zhou-dynastiet.

Nordlige Hàn
Restene av Yngre Hàn dro tilbake til shatuoenes tradisjonelle base i Shanxi, hvor de opprettet kongedømmet Nordlige Han. Under Liáo-dynastiets beskyttelse klarte dette riket å holde seg uavhengig av Yngre Zhou. Song-dynastiet utviklet seg ut av Yngre Zhous område i 960, og ble en sterk og stabiliserende makt i Nord-Kina. Selv om Sòng fram til 978 hadde suksess i å erobre de sørkinesiske statene, klarte Nordlige Hàn med Liáos hjelp å motstå erobring fra Sòng. Nordlige Hàns stadige eksistens var en kilde til irritasjon hos Sòng i deres relasjoner med Liáo. I 979 ble Nordlige Hàn endelig erobret av Sòng, som ble den endelige gjenforeningen av Kina, med unntak av de Liáo-styrte seksten prefekturene.

Hòuhàns herskere

Litteratur 
  Frederick W. Mote: Imperial China 900–1800. Harvard University Press, Cambridge (Mass.) 1999, ISBN 0-674-44515-5.

De fem dynastier og ti kongedømmer
Tidligere land i Asia
Mohammed Aman

Mohammed Aman (født 10. januar 1994) er en etiopisk mellomdistanseløper. Hans fremste internasjonale meritter er VM-gull på 800 meter fra 2013 og VM-gull innendørs fra 2012 og 2014.

Resultater som ungdom og junior 
Aman vant to 800 meter-titler på rad, ved junior-afrikamesterskapet i 2009 og 2011. Han vant også 1000 meter ved Ungdoms-OL i Singapore i 2010. Ved Ungdoms-VM i friidrett 2011 måtte han se seg slått av Leonard Kirwa, som satte ny verdensrekord for ungdom.

Han satte ny etiopisk rekord på 800 meter ved Rieti Meeting i september 2011, med tiden 1:43,37. Samme måned vant han Notturna di Milano.

Resultater som senior 
2011
Han deltok ved VM i friidrett 2011, der han vant sin semifinale, med ny etiopisk rekord på 1:44,57. I finalen kom han imidlertid sist, og endte på 8.-plass. 

2012
Ved VM i friidrett innendørs 2012 vant han finalen på 800 meter. Han deltok også ved sommer-OL 2012 i London, og i finalen der satte han etiopisk rekord på 800 meter, og endte på 6.-plass med 1:43,20. Kenyanske David Rudisha vant denne distansen med ny verdensrekord på 1:40,91. 

2013
Aman ble verdensmester på 800 meter ved VM i friidrett 2013, der han løp på 1:43,31. Han deltok ved Diamond League 2013, og vant 800 meter ved stevnene i Roma, Birmingham og Lausanne, samt finalen i Brüssel. Han vant dermed 800 meter ved Diamond League 2013 sammenlagt, med 22 poeng. 

2014
Ved VM i friidrett innendørs 2014 forsvarte han seieren sin fra 2012, og vant 800 meter foran hhv. Adam Kszczot og Andrew Osagie. Han kom på 2.-plass på samme distanse ved Afrikamesterskapet i friidrett 2014, der Nijel Amos fra Botswana vant. Han representerte Afrika ved Verdenscupen i friidrett 2014, og løp der inn til 2.-plass på 800 meter, igjen bak Nijel Amos. 

Han vant 800 meter ved både Qatar Athletic Super Grand Prix og Golden Gala i 2014, men 800 meter telte ikke Diamond League 2014. Han fikk ingen poeng ved Diamond League denne sesongen. 

2015
Aman løp på 1:47,87 i kvalifiseringsheatet ved VM i friidrett 2015, men ble diskvalifisert i semifinalen for å ha hindret en annen utøver. Han vant ett av løpene ved Diamond League 2015, og endte på 4.-plass sammenlagt med 4 poeng. Nijel Amos vant Diamond League denne sesongen. 

2016
Ved VM i friidrett innendørs 2016 kvalifiserte han seg til finalen, men greide ikke noen pallplassering i dette mesterskapet. Han løp på 1:47,97 i finalen, og endte på 4.-plass.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Profil hos All-Athletics 

Fødsler i 1994
Personer etter føde- eller oppvekststed i Etiopia
Etiopiske mellomdistanseløpere
Verdensmestere i friidrett for Etiopia
Verdensmestere i friidrett innendørs for Etiopia
Diamond League-vinnere
Deltakere for Etiopia under VM i friidrett innendørs 2012
Deltakere for Etiopia under Sommer-OL 2012
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Etiopia under VM i friidrett 2013
Deltakere for Etiopia under VM i friidrett 2015
Deltakere for Etiopia under VM i friidrett innendørs 2016
Deltakere for Etiopia under Sommer-OL 2016
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2016
Deltakere for Etiopia under VM i friidrett 2017
Det yngre Zhou-dynastiet

Yngre Zhōu (hanzi: 後周/后周; hanyu pinyin: Hòuzhōu) var et kortlivet dynasti i kinesisk historie, det femte og siste av de fem dynastiene i de fem dynastiers og ti kongedømmers tid, en periode som varte fra 907 til 960, eller mellom Táng- og Sòng-dynastiene.

Opprettelsen
Hànkineseren Guo Wei tjente som assisterende militærkommissær ved hoffet til Det yngre Han-dynastiet, et regime styrt av tyrkiske shatuoer. I 948 kom den tenårige Liu Chengyou på tronen etter at grunnleggeren Liu Zhiyuan hadde dødd. I 951 ledet Guo Wei et kupp mot keiseren og erklærte seg selv som keiser for Det yngre Zhōu-dynastiet.

Guō Weī
Guo Wei var den første hànkinesiske herskeren over Nord-Kina siden 923, da Det yngre Liang-dynastiet ble styrtet av Det yngre Tang-dynastiet. Han ble regnet for å være en dyktig hersker som forsøkte å innføre reformer og lette på bøndenes byrder, og hans regjeringstid skal ha vært god og godt organisert. Det kom derimot ikke til å bli langt, siden han etter bare tre år døde i 954.

Guō Róng
Chai Rong, senere Guō Róng, var Guo Weis adoptivsønn og sønnen til hans kones eldre bror. Han overtok tronen da adoptivfaren døde i 954, og også hans styre skal ha vært effektivt, og han klarte å presse sørover med seire mot Sørlige Tang i 956. Hans forsøk på å erobre Nordlige Han, selv om de opprinnelig så lovende ut, mislyktes, og i 959 døde han av sykdom under et felttog.

Dynastiets fall
Guo Rong ble etter sin død etterfulgt av sin syv år gamle sønn, Chai Zongxun. Kort tid senere overtok Zhao Kuangyin tronen og opprettet Song-dynastiet, som kom til å gjenforene Kina ved å fram til 979 erobre de sørlige statene og Nordlige Han.

Hòuzhōus herskere

Litteratur
  Frederick W. Mote: Imperial China 900–1800. Harvard University Press, Cambridge (Mass.) 1999, ISBN 0-674-44515-5.

De fem dynastier og ti kongedømmer
Tidligere land i Asia
Etableringer i 951
Stater og territorier etablert i 950-årene
Opphør i 960
Stater og territorier opphørt i 960-årene
Politikk i 960
Sporaneset

Sporaneset er navnet på et kjent helleristningsfelt i Rauland, Vinje kommune, Telemark.

Selve Sporaneset er en lang, smal, men ikke særlig høy bergtange som stikker ut i Totak, helt i østenden av vannet.

Ristningene ble oppdaget så tidlig som i 1876, og består av i alt 61 figurer, noe som gjør det til et av de største i sitt slag i det indre Sør-Norge. Figurene er for en stor del slike man vanligvis finner på jordbruksristningene fra bronsealderen; skipsfigurer, fotsåler og sirkelfigurer samt flere menneskefigurer. Det oppsiktsvekkende ved Sporanes at det også finnes bilder av storvilt, i dette tilfellet elg og/eller rein. Dette er motiver som nesten utelukkende finnes på veideristningene fra eldre steinalder.

Veideristningene dateres til eldre steinalder, og de tillegges den daværende jeger-sankerbefolkningen. Bare i enkelte, svært sjeldne tilfeller finnes motiver fra denne perioden sammen med typiske bronsealdermotiver, og Sporaneset er en klassisk lokalitet for slike tilfeller. Helleristningene på Sporaneset har derfor vært hyppig diskutert innenfor forskningsmiljøet.

Litteratur 
Egil Mikkelsen: Sporaneset – en bronsealders «utpost» i Telemark. Festskrift til Sverre Marstrander på 70-årsdagen. Universitetets Oldsaksamlings Skrifter. Ny rekke nr.3 Oslo 1980. ISBN 82-7181-014-6

Bergkunst i Vestfold og Telemark
Kulturminner i Vinje
Hans Nielsen Hauges plass

Hans Nielsen Hauges plass (1–7) er en plass på Sandaker i bydel Sagene i Oslo. 

Plassen  og ligger der Nordkappgata fra sør munner ut i Hans Nielsen Hauges gate. På nordsiden er et høyt inngangsparti med store og flotte søyler med vei inn til et boliganlegg.

Navnet
Hans Nielsen Hauges plass fikk sitt navn i 1901. I likhet med Hans Nielsen Hauges gate er plassen oppkalt efter den kjente lekpredikant og industrigründer Hans Nielsen Hauge, som grunnla den kristne bevegelsen kjent som haugianerne. At Hauges navn forbindes med området, skyldes at han i en tid bodde på, drev, og eide en gård på Sagene. Dessuten ble han der tiltrodd et verv som fattiginspektør, der hans idealisme viste seg ved at overskudd fra egen forretningsvirksomhet ble gitt til de nødstilte.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Plasser i Oslo
Sandaker
Pluripotent stamcelle

Pluripotent stamcelle (latin: pluri betyr «flere») er en type stamcelle som kan gi opphav til alle celletypene i et født individ. Forskere har funnet pluripotente stamceller i embryoer og aborterte fostre. Hvis en eggcelle befruktes i laboratoriet, kan det befruktete egget brukes til å isolere pluripotente stamceller.

Det er til nå ikke blitt isolert noen pluripotente stamceller i fødte individer. Vi vet ikke ennå om det skyldes at det ikke trengs annet enn multipotente stamceller i fødte individer. Men at de er enklere å finne i embryoer og fostre er ikke rart, etter som det skal lages et helt individ.

Cellebiologi
Multipotente stamceller

Multipotente stamceller er stamceller som gir opphav til et begrenset antall ulike celletyper. Varianten pluripotente stamceller kun har blitt funnet i embryoer og fostre etter som de skal gi opphav til et helt individ. De multipotente stamcellene trenger bare å gi opphav til de celletypene som et født individ trenger å produsere. Multipotente stamceller gir opphav til for eksempel blodceller, muskelceller, nerveceller, hudceller og lignende.

Cellebiologi
Dimnøya

Dimnøya (offisielt Dimna) er ei øy i Ulstein kommune i  Møre og Romsdal. Øya har et areal på 9 km² og et folketall på 1 312 i 2014. Bygda Dimna ligger på vestsiden av Dimnøya.
 
Det er to grunnkretser på øya: Sundgot med 1 024 innbyggere og Dimna med 288 (2014). På Sundgot finner vi dagligvarebutikk, Hasund skule og Sundgotmarka barnehage. Bygda Dimna hadde tidligere egen skole. På Dimnøya er også skipsverftet Kleven Verft som blant annet har bygd flere hurtigruter.

Øya har to idrettslag, Dimna IL ( friidrett) og Hasundgot IL (fotball).

Fylkesvei 26 i Møre og Romsdal går fra krysset med Riksveg 61 ved Hasund til Dimnasund og deretter rundt øya.

Referanser

Ulsteins geografi
Øyer i Møre og Romsdal
Gjervoldsøy bro

Gjervoldsøy bro er en fagverksbro i jern som forbinder Gjervoldsøy med Rossøya i Arendal kommune.

Broa er den ene av to halvparter av gamle Vippa bro, Norges første fagverksbro i jern (oppført i 1879), som ble tatt av en storflom i 1892. Broen ble ødelagt, men restene ble berget opp fra elva. Spennet på den gamle Vippa bru ble plassert som bro mellom fastlandet og Rossøya. Lokalt bærer broa også navnet «Mosebro», oppkalt etter Moses som også ble reddet ut av en elv. I 1948 ble den broa flyttet igjen, denne gang litt lenger sør, over seksmannstrømmen mellom Rossøya og Gjervoldsøy, hvor den står fremdeles (2012). Broa erstattet da den gamle Gjervoldsøy bro, en smal bjelkebro i jern fra 1905.

Kilder 
Nasjonal verneplan for veger, broer og vegrelaterte kulturminner i Aust-Agder

Eksterne lenker 
 Arendal kommune –  Månedens kulturminne, april 2012

Veibroer i Agder
Veier i Arendal
Arendalsvassdraget
Broer åpnet i 1948
1948 i Norge
Fagverksbroer