alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Hamburger SV (kvinner)

Hamburger Sportsvereins kvinnelag er kvinnefotballaget til den tyske fotballklubben Hamburger SV fra Hamburg.  Førstelaget spiller i Bundesliga.

Historie
Hamburg satset på kvinnefotball så tidlig som 1970, og var relativt tidlig ute i Tyskland med det. De bemerket seg ikke nasjonalt før i 1976, da de kvalifiserte seg til gruppespillet, effektivt åttendedelsfinalen, i det tyske mesterskapet. Der røk de ut for FC Hellas Marpingen fra Saarland. Deretter var Hamburger SV borte fra mesterskap og cup i lengre tid, og dukket først opp i cupen for første gang i 1991-1992-sesongen, der de øyeblikkelig ble slått ut av Grün-Weiß Brauweiler. Hamburg greide endelig å kvalifisere seg til den første felles Bundesliga i 1997-1998. Hamburg var dermed også forhåndskvalifisert til cupens første runde, der de tapte stygt 0-8 for 1. FFC Turbine Potsdam. Hamburg endte også helt sist i Bundesliga og rykket ned.

Hamburg var tilbake i 2001-2002-sesongen, men rykket også da ned som dårligste lag. Året før greide Hamburg kunststykket å vinne sin første cupkamp, mot FCR Duisburg etter forlegning, et svært overraskende resultat. De tapte neste kamp på straffespark. Neste års cup, da altså cupen i 2001-2002, som korresponderte med perioden de hadde i Bundesliga, ble en stor overraskelse. Laget kom helt til finalen, der de tapte 0-5 mot 1. FFC Frankfurt.

Hamburg gikk rett opp, og deltok igjen i Bundesliga i 2003-2004-sesongen. Der ble det en svært overraskende sjetteplass for laget, som dermed kvalifiserte seg direkte til neste sesong for første gang. Hamburger SV forsvarte plassen også i 2004-05-sesongen med en niendeplass. I 2005-2006-sesongen gikk det langt bedre. Hamburger SV kom til kvartfinalen, som de tapte på forlegning mod Duisburg, og de endte på femteplass i serien. Deretter gikk det igjen nedover, og i 2007-08-sesongen sesongen var de to plussmål fra nedrykk. Igjen tok Hamburg et byks opp på midten av tabellen året etter, og har siden variert annenhvert år fra nedrykksstrid til øvre halvdel.

Eksterne lenker
Offisiell hjemmeside

Hamburg
Sport i Hamburg
Fotballag etablert i 1970
Kvinnefotballag
Dennis Christopher

Dennis Christopher (født Dennis Carrelli; 2. desember 1955 i Philadelphia, Pennsylvania) er en amerikansk skuespiller. Han er best kjent for sine roller i Breaking Away (1979), Fade Black (1980), Chariots of Fire (1981) og Django Unchained (2012) 

Christophers Golden Globe-nominerte gjennombruddsrolle var som Dave Stoller i den klassiske Breaking Away (1979). Andre roller er den amerikanske idrettsstjernen Charlie Paddock i Chariots of Fire og Fade to Black, science fiction-filmer som Plughead Rewired: Circuitry Man II. Han har dukket opp i nærmere 40 filmer og spilt i TV-filmer siden 1975. TV-roller inkluderer «Jack of All Trades» i Profiler, Eddie Kaspbrak i Stephen Kings IT, Desmond Floyd i Jake Speed​​, og i HBO serien Deadwood.

Christopher hadde en gjesterolle i to Star Trek episoder. Han hadde også en gjesterolle som demon-trollmannen Cyvus Vail i tre episoder av Angel.

Han er å se i Quentin Tarantinos film Django Unchained i 2012 som advokaten Leo Moguy.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skuespillere fra USA
Fødsler i 1955
Personer fra Philadelphia
Spun

Spun er en film fra 2002 regissert av Jonas Åkerlund, og med et stjernegalleri som Jason Schwartzman, Brittany Murphy, Mickey Rourke, Mena Suvari, John Leguizamo, Patrick Fugit, Eric Roberts, Chloe Hunter, og Debbie Harry. Det er Åkerlunds debut som regissør, og han har allerede blitt kjent for sitt arbeid i musikkvideoer. Filmen ble filmet i løpet av 22 dager, og handler om ulike mennesker involvert i et ulovlig rusmiljø. Filmen blander elementer av mørk komedie og drama i sin historiefortelling. Dens tittel er en referanse til det uttrykk for hvordan brukerne føler etter å ha gått flere dager uten søvn, mens de er på ruset på metamfetamin.

Handling 
Ross er kunde hos "Spider Mike" en metamfetamin-forhandler. Spider Mike og kjæresten Cookie krangler hele tiden. Ross blir venner med Nikki (spilt av Brittany Murphy) en rusavhengig kvinne. Nikki tar Ross med for å møte kjæresten sin, "The Cook" som forsyner Spider Mike med medisiner fra et laboratorium han har satt opp i et motell-rom. Cook gir en liten mengde meth til Ross i bytte for å bringe Nikki med seg hjem. Ross, i den tro at Amy fremdeles elsker ham, ringer henne sporadisk og legger igjen meldinger på telefon-svareren hennes. Deretter går han til en strippeklubb når han er høy, noe som fører til en intens pornografisk hallusinasjon for ham.

Ross tar April, en av strippe-danserne han har et forhold til, hjem og har sex med henne. Samtidig gjennomfører to politimenn (Peter Stormare og Alexis Arquette) et raid hvor Frisbee, en annen av Spider Mikes kunder holder til. De tar Frisbee og hans overvektige mor i varetekt, og truer ham til å hjelpe politiet med å arrestere Spider Mike. Men "The Cook" sitt laboratorium tar fyr, og ødelegger motell-rommet hans. Han flykter til pornofilm-butikken, hvor han blir arrestert etter at eieren (spilt av Rob Halford) kontakter politiet.

Skuespillere 

 Jason Schwartzman som Ross.
 Mickey Rourke som The Cook.
 Brittany Murphy som Nikki.
 John Leguizamo som Spider Mike.
 Mena Suvari som Cookie
 Patrick Fugit som Frisbee
 Peter Stormare som politimann.
 Alexis Arquette som en politimann.
 Deborah Harry som en nabo.
 Chloe Hunter som April
 Nicholas Gonzalez som Angel
 Charlotte Ayanna som Amy

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Filmer fra 2002
Dramakomedier fra USA
Kriminalfilmer fra USA
Guilty as Sin

Guilty As Sin er en spenningsfilm fra 1993 regissert av Sidney Lumet og produsert av Hollywood Pictures. Hovedrollene spilles av Rebecca De Mornay og Don Johnson.

Handling 
Jennifer Haines er en berømt advokat fra Chicago som nettopp har vunnet en stor og viktig sak. Sammen med kjæresten Phil Garson (spilt av Stephen Lang) feirer hun seieren, før hun vender tilbake til arbeidet sitt. Der venter en ny klient ved navn David Greenhill (spilt av Don Johnson).Greenhill har fulgt med på saken hun akkurat vant, og står selv tiltalt for å ha tatt livet av sin velstående kone Rita. Han hevder at han er uskyldig, men opptrer irrasjonelt, og Haines er derfor skeptisk til ham. Hun engasjerer en etterforsker ved navn Moe til å foreta undersøkelser. Moe kan fortelle at Greenhill tidligere har hatt affærer med en rekke eldre kvinner som plutselig har dødt. 

Haines blir forferdet, og forsøker å sabotere sin egen sak ved å få bevis plantet i Greenhills leilighet, i håp om at han dermed skal bli kjent skyldig. Greenhill skjønner at det er hun står bak dette, og tar hevn ved å angripe Phil - som ender opp på sykehus. I rettssaken mot Greenhill klarer ikke juryen å komme frem til en enstemmig kjennelse. Men Greenhill innrømmer deretter for Haines at han faktisk drepte kona, og gir henne en rekke detaljer om saken. Greenhill forteller Haines at han vet at det var hun som plantet alle bevisene mot ham. Haines frykter at den psykopatiske Greenhill nå kommer til å gå etter henne. Hun forbereder seg på å avsløre alt sammen, selv om hun dermed skulle ødelegge sin egen karriere fordi det vil bli kjent at hun plantet bevis. Men Greenhill forutser dette, og planlegger å stanse henne.

Skuespillere 
 Rebecca De Mornay – Jennifer Haines
 Don Johnson –  David Edgar Greenhill
 Stephen Lang –  Phil Garson
 Jack Warden –  Moe Plimpton
 Dana Ivey –  dommer D. Tompkins

Referanser

Eksterne lenker 
 

Filmer fra 1993
Thrillerfilmer
Steven Berkoff

Steven Berkoff (født Leslie Steven Berks 3. august 1937 i Stepney i London) er en engelsk skuespiller, regissør og dramatiker. Best kjent for sin rolle som «General Orlov» i James Bond-filmen Octopussy, og grunnet sitt kraftfulle utseende er han vanligvis å finne i skurkeroller, slik som «Podovsky» i Rambo: First Blood Part II, «Victor Maitland» i Beverly Hills Cop, «Reginald Shaw» i The Tourist og «Dirk Frode» The Girl with the Dragon Tattoo.

Berkoff ble født som Leslie Steven Berks i Stepney i East End av London i 1937 som sønn av Pauline (Hyman), hjemmeværende, og Alfred Berks (Berkovitch), en skredder. Hans familiebakgrunn er russisk-jødisk. Han gikk på de videregående skolen Raine's Foundation Grammar School (1948–1850), på Hackney Downs School, dramaskolene Webber Douglas Academy of Dramatic Art (1958) og L'École Internationale de Théâtre Jacques Lecoq (1965).

Filmografi 
 1981 Operasjon Outland
 1984 Beverly Hills purk
 1985 Rambo: First Blood Part II
 1993 til 1999 TV-serien Star Trek: Deep Space Nine
 1995 Fair Game
 1997 Love in Paris
 1998 Legionnaire
 2010 The Tourist
 2011 The Girl with the Dragon Tattoo
 2013 Red 2
 Fra 2013 TV-serien Vikings

Bibliografi 
 I am Hamlet (1989) 
 Corolianus in Deutschland (1992)

Referanser

Eksterne lenker 

 
 
 «Steven Berkoff (1937 – )»  i The Playwrights Database hos Doolee.com.

Engelske skuespillere
Engelske forfattere
Engelske regissører
Fødsler i 1937
Frykt og avsky i Las Vegas

Frykt og avsky i Las Vegas () er en amerikansk svart komedie fra 1998 regissert av Terry Gilliam, med Johnny Depp i hovedrollen som Raoul Duke og Benicio del Toro som dr. Gonzo. Filmen har basert på Hunter S. Thompsons roman fra 1971 med samme navn.

Frykt og avsky i Las Vegas var en økonomisk fiasko, den spilte ikke inn mer enn 10,6 millioner USD i USA, godt under sitt budsjett på 18 500 000 USD. Den har siden blitt en kultfilm som i stor grad skyldes utgivelsen på DVD, blant annet en spesialutgave utgitt av The Criterion Collection.

Eksterne lenker
 

Filmkomedier  fra USA
Filmer fra 1998
Filmer basert på verk av Hunter S. Thompson
Sverre Heim

Sverre Heim (født 4. oktober 1951 i Balsfjord) er en norsk prisbelønnet kreftforsker og norgesmester i sjakk.

Etter examen artium i Tromsø tok han medisinsk embetseksamen (cand.med.) ved Universitetet i Bergen i 1976, hadde turnus i Tønsberg og Drangedal før han ble tilsatt ved Radiumhospitalet hvor han arbeidet i tiden 1978-1982. Han tok den medisinske doktorgraden (dr.med.) i 1986.

EI 1987 ble han dosent i klinisk genetikk ved Universitetet i Lund (Sverige) og i 1990 professor i medisinsk genetikk ved Universitetet i Odense. med retur i 1994 til Radiumhospitalet som leder for Seksjon for kreftcytogenetikk ved Institutt for medisinsk informatikk og fra 2002 professor II ved Institutt for klinisk medisin ved Universitetet i Oslo. Som kreftforsker har han forsket på kromosommønstre i kreftceller. Heim er forfatter av en rekke vitenskaplige og medisinske artikler. 

Heim er også sjakkspiller og vant NM i sjakk i 1980. Han var også med på sjakk-landslaget utover 1980-tallet med deltakelse i Sjakk-OL 1984 i greske Thessaloniki.

Verv og utmerkelser 
 Vinner av  NM i sjakk i 1980.
 Kong Olav Vs Kreftforskningspris i 2011

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske leger
Norske kreftforskere
Norske medisinprofessorer
Norske sjakkspillere
Norgesmestere i sjakk
Sjakkolympiadedeltagere
Personer fra Balsfjord kommune
Bertil Tungodden

Bertil Tungodden (født 4. mai 1963) er en norsk økonom. Han er professor ved Institutt for samfunnsøkonomi Norges Handelshøyskole (NHH) og tilknyttet som forsker ved Senter for studier av likhet, sosial organisering og økonomisk utvikling (ESOP). Han leder sammen med Alexander Cappelen «The Choice Lab», en forskningsgruppe innen adferdsøkonomi tilknyttet NHH og Samfunns- og næringslivsforskning. 

Tungodden er utdannet siviløkonom ved NHH i 1991 og tok doktorgrad (dr. oecon.) samme sted i 1993 på en avhandling om fattigdom og normativ økonomi, med Agnar Sandmo som veileder. Han har særlig forsket på moralfilosofiske spørsmål og velferdsøkonomi knyttet til fordelingsulikhet, ofte undersøkt ved hjelp av adferdsøkonomi og eksperimentelle metoder. Han har også forsket på effekten mikrokreditt i afrikanske land.
 
Sammen med Ingvild Almås, Alexander W. Cappelen og Erik Ø. Sørensen publiserte han i 2010 en artikkel i Science om hvordan en gjennom av adferdsøkonomiske ekspriment kunne avdekke hvordan tenåringers forståelse av rettferdighet endret seg med alderen.

I 2015 ble han valgt inn i Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for samfunnsfag

Referanser

Eksterne lenker  

 Ansatteside ved NHH
 Artikler i forskning.no om Tungodden
 Egalitarianism: is leximin the only option? 2000

Norske professorer i økonomi
Personer tilknyttet Samfunns- og næringslivsforskning
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Atferdsøkonomer
Norske siviløkonomer fra NHH
Fødsler i 1963
Atferdsøkonomi

Atferdsøkonomi (engelsk behavioral economics) er en vitenskap som studerer hvordan individer foretar økonomiske beslutninger i praksis. Fagfeltet er en krysning av psykologi og mikroøkonomi. Ved bruk av eksperimentell metode, utfordrer atferdsøkonomien standard økonomisk teori, som antar at et individ er fullkomment rasjonelt, har ubegrenset selvkontroll og er utelukkende egeninteressert.

En tidlig pioner i fagfeltet var Herbert Simons forskning på beslutningsteori og begrenset rasjonalitet. Faget fikk større oppmerksomhet da psykologen Daniel Kahneman fikk Nobels minnepris i økonomi i 2002 for forskning han hadde gjort på 90-tallet sammen med Amos Tversky. 

Ettersom faget har praktisk anvendelse i markedsføring, salg og investeringer, har populærvitenskapelige og selvhjelpsbøker om faget oppnådd relativt høye salgstall til fagbøker å være. Blant de mestselgende forfattere innen atferdsøkonomi er den israelske psykologen Dan Ariely. I 2008 utgav Richard H. Thaler og Cass R. Sunstein den bestselgende boka Nudge, som forsøkte å omsette innsikter fra atferdsøkonomien til praktiske tips for å påvirke folk til å foreta mer rasjonelle beslutninger ved hjelp av «dulting». Denne formen for anvendt atferdsøkonomi ble omtalt som «mykpaternalisme» fordi den gav oppskrift for hvordan myndigheter effektivt kan påvirke innbyggernes valg uten bruk av tvangsmidler som lovregulering eller skatter. I Storbritannia ble det etablert en egen atferdsøkonomisk senter direkte underlagt statsministerens kontor.

En annen årsak til at faget har hatt et oppsving er at siste finanskrise til en viss grad har diskreditert teorier som bygger på markedseffisiens og rasjonelle aktører, slik at mange økonomer har forsøkt å forbedre modellene sine ved hjelp av psykologiske teorier.

Referanser

Litteratur  
 Daniel Kahneman Tenke, fort og langsomt (orig.tittel: Thinking, fast and slow), norsk utgave 2012 ISBN 9788253035529

Eksterne lenker  
 Vidar Ringstad Kognitiv psykologi og atferdsøkonomi Samfunnsøkonomen nr 7 2013 
 Minerva Økonomen som terapeut av Ellen K. Nyhus 25. september 2009

 
Mikroøkonomi
Anvendt psykologi
Nyord fra 2000-årene
Simon Halsey

Simon Patrick Halsey (født 1958 i London) er en britisk musiker og dirigent. Han er fra april 2001 sjefdirigent til Rundfunkchors Berlin. Halsey er sønn av en kordirigent og av en sangerinne. Han ble utdannet ved tradisjonsrike engelske korskoler, som New College, Oxford og King’s College, Cambridge. 

I en alder av 22 ble Halsey musikkdirektør ved University of Warwick. Han ble i 2010 av tildelt den tyske fortjenesteorden Verdienstkreuz 1. Klasse.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Simon Halsey beim Rundfunkchor Berlin
  Simon Halsey erhält Bundesverdienstkreuz på klassik.com

Britiske dirigenter
Liste over ordførere i Karlsøy

Dette er en liste over ordførere i Karlsøy kommune i Troms.

Da formannskapslovene ble innført i 1837, ble Karlsøy prestegjeld, bestående av de to sognene Karlsøy og Helgøy, egen kommune. Daværende Karlsøy kommune besto av området som i dag (pr. 2012) utgjør kommunen, pluss et område på fastlandet som i dag tilhører Lyngen kommune. Alt 1. januar 1867 ble Sørfjorden, som da var blitt eget sogn, overført til Lyngen. Dette området hadde da 862 innbyggere. 1. september 1886 ble Helgøy sogn utskilt som egen kommune. Ved delingen hadde Helgøy 828 innbyggere og den gjenværende delen av Karlsøy 1334 innbyggere.

1. januar 1964 ble Helgøy og Karlsøy kommuner slått sammen igjen til nye Karlsøy kommune. Ved sammenslåingen hadde Helgøy 1495 og tidligere Karlsøy 1919 innbyggere. Samtidig ble den gjenværende fastlandsdelen av Karlsøy, samt Svensby-området i Ullsfjord (som før 1867 også hadde tilhørt Karlsøy), slått sammen med Lyngen kommune. Fastlandsdelen av Karlsøy hadde da 1001 innbyggere.

Et fellesmøte for kommunestyrene i Helgøy og Karlsøy i 1963 vedtok at navnet på den nye, sammenslåtte kommunen skulle være Nordhav kommune. Fylkesutvalget og senere departementet underkjente imidlertid fellesmøtets navnevedtak, og navnet på den sammenslåtte kommunen ble Karlsøy.

1. januar 2008 ble den søndre delen av Reinøya, med 50 innbyggere, overført fra Tromsø til Karlsøy kommune.

Ordførerne

Se også
Liste over ordførere i Helgøy

Kilder
Ulf L. Vinje: Folk ved havet – Karlsøy kommune 1838-1998 (s. 102-107, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Håvard Dahl Bratrein: Karlsøy og Helgøy Bygdebok. Karlsøy kommune 1989-94 (kapittel «Helgøy blir selvstendig», nettversjon via karlsoy.com)
Karlsøy og Helgøy Bygdebok (kapittel «På egne bein (1904–1911)»)
Karlsøy og Helgøy Bygdebok (kapittel «Med hilsen til Føreren»)
Dag Juvkam: Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen. Statistisk sentralbyrå 1999. ISBN 82-537-4684-9

Karlsøy
MF «Bilfergen»

MS «Bilfergen» er en bilferge som er fredet av Riksantikvaren. Hun ble bygd ved Nerhus verft i Ølve i Hardanger  i 1922 og er eldste bilferga i Norge.

Da kjølen ble strekt var det meningen at båten skulle bli en fiskekutter. Underveis i byggingen overtok A/S Aalesund Færgeselskap og bygde båten ferdig som bilferje. Lasterommet ble innredet som salong. Dekket ble lagt til rette for å ta fire biler som skulle tas om bord og settes på land tverrskips.  Rekke og skansekledning kunne tas ned og flyttes når ferga lå ved kai. I tillegg var det plass til en motorsykkel med sidevogn. Etter at «Bilfærgen», som hun opprinnelig het, hadde fått innsatt en tosylindret Bolindermotor fra 1916, ble hun satt inn på strekningen Vestnes – Åndalsnes sommeren 1922. Det økonomiske tapet på denne ruten ble imidlertid så stort at den ble innstilt samme år. Aalesund Færgeselskap leide ferga ut til Møre Fylkes Ruteselskap, som sette henne inn i sommertrafikk mellom Hellesylt og Geiranger.

I 1925 kjøpte dette rederlaget ferga. Hun ble satt i rute mellom Vestnes og Molde. Det ble bygd et større dekkshus med bedre forhold for de reisende. Bilkapasiteten ble redusert fra fire til tre. I 1931 ble navnet endret fra «Bilfærgen» til «Bilfergen».

I 1934 ble ferga ombygd. Dekket ble forlenget og fikk form som hangardekk. Bildekket ble gjennomgående fra for til akter og kapasiteten ble øket til fem biler.  Samtidig ble den lange kutterhekken endret for å bli bred nok til ombord- og ilandkjøring.

I november 1940 ble «Bilfergen» rekvirert av tyske okkupasjonsstyrker og brukt til transport langs Vestlandskysten. Etter krigen ble hun satt inn igjen på forskjellige ruter i Møre og Romsdal.

Flere og større biler gjorde at ferja måtte ombygges på nytt. Det var i 1954. Da fikk hun blant annet nytt rorhus. Møre og Romsdal Fylkesbåtar, som eierselskapet nå het, tok  «Bilfergen» ut av rutetrafikk i 1959. Hun ble solgt til Sund kommune i Hordaland i 1960, og overtatt av Øygarden & Sotra Rutelag i 1961. Etter omfattende reparasjoner ble hun satt inn i rute mellom Tofterøy og Steinsland, en strekning på omtrent 200 meter. Her gikk hun til 1972. Da ble hun ikke lenger godkjent av skipskontrollen. Istedenfor å bli senket ble hun i 1975 overtatt av Søndeled Veteranskibsklubb i Risør, en forening som ble dannet for å ta vare på ferga. De gav henne tilbake utseendet fra 1934. I 1999 kom «Bilfergen» tilbake til Møre og Romsdal Fylkesbåtar, som nå tok hand om henne. Fra 2006 til 2009 ble hun pusset opp ved Hardanger Fartøyvernsenter.

Fartøyet ble fredet av Riksantikvaren i 2012.

Kilder
 Tenfjord, Kåre Johan:«Hjem fra Hardanger som en nyslått toskilling» i Nostalgibølgen nr 3 2009
Norsk Forening for Fartøyvern

Eksterne lenker
 

Norske ferger
Fredete fartøy
Kulturminner i Molde
Skip fra 1922
Møre og Romsdals samferdselshistorie
Artikler i sjøfart-prosjektet
Merkurs magnetfelt

Merkurs magnetfelt er omtrent en magnetisk dipol (som betyr at feltet bare har to magnetiske poler) som er betydelig, og tilsynelatende globalt på planeten Merkur. Data fra Mariner 10 førte til oppdagelsen i 1974, og feltet har 1,1 % av styrken sammenlignet med jordens magnetfelt, ifølge målinger fra romsonden. Opprinnelsen til magnetfeltet kan forklares med dynamoteori, og fordi magnetfeltet er tilstrekkelig sterkt nær buesjokket bremser det ned solvinden og fremkaller en magnetosfære.

Referanser 

Merkur
Artikler i astronomiprosjektet
MF «Stoksundferja»

MF «Stoksundferja» er ei ferje bygd av E. M. Moen & Sønns Båtbyggeri i Risør i 1963. Ferja ble restaurert hos Midtnorsk Trebåtverksted på Inderøy i 2016.

Historikk 
 1963:  Levert som MF «Stoksundferja» til Partrederi Skjærvik/Nilsen/Sundet/Svenning og satt inn i sambandet Revsnes–Stokkøy–Linesøy
 1974: Satt inn i sambandet Barøy – Lauvøy – Lysøysund.
 1965: Overtatt av Fosen Trafikklag A/S, Trondheim.
 1983: Overtatt av Skand. Undervannservice, Melhus og drevet som arbeidsbåt med navnet «Scan Pipe».
 2001: Ny eier Fru Inger AS, Trondheim, drift som restaurant- og turbåt med navnet MF «Gamle Stoksundferja».
 2001: Ny eier er Kaplak AS, Trondheim
 2012: Ny eier er Kystlaget Trondhjem

 2016: April 2016 tilbake til opprinnelig navn fra 1963 MF "Stoksundferja"

Referanser

Eksterne lenker 
Gamle Stoksundferja  – Fjordfähren

Sjøfart i Trøndelag
Fosen Trafikklags skip
Skip fra 1963
Skip bygget i Norge
Artikler i sjøfart-prosjektet
Hanny Ditlefsen

Hanny Torgunn Ditlefsen (født 13. januar 1953) er en norsk lokalpolitiker (LL og Ap) som var ordfører i Karlsøy kommune fra 1999 til 2003, og fra 2011 til 2015. I periodene som ordfører har hun representert Felleslista for Reinøy, Ringvassøy og Rebbenesøy, og Arbeiderpartiet i perioder da Felleslista ikke har stilt liste.

I 2011 hadde hun sittet i Karlsøy kommunestyre i 25 år.

Ditlefsen kommer fra Stakkvik, men er opprinnelig fra Mehamn.

Kilder 
 Tromsø-områdets Regionråd: Den nye ordføreren i Karlsøy (29. september 2011, besøkt 12. februar 2012)
 Karlsøy kommune: Karlsøy Arbeiderparti satser på Hanny Ditlefsen og Bent Gabrielsen (22. februar 2003, besøkt 12. februar 2012)

Ordførere valgt på lokale lister
Ap-politikere i Troms
Ordførere i Karlsøy
Fødsler i 1953