alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Wałbrzych

Wałbrzych (tysk Waldenburg, tsjekkisk Valdenburk) er en by i sørvestre Polen ved elven Pełcznica. Den ligger i det nederschlesiske voivodskap og har en befolkning på  (2006). Schlesiens største slott, Książ, befinner seg innenfor bygrensene til Wałbrzych.

Provinsen Nedre Schlesien
Byer i det nederschlesiske voivodskap
Bosetninger etablert på 800-tallet
Bosetninger første gang omtalt i 1305
Måstadfjellet landskapsvernområde

Måstadfjellet landskapsvernområde er et landskapsvernområde og ramsarområde på øya Værøya i Værøy kommune i Nordland. Området ble fredet for å «bevare et egenartet natur- og kulturlandskapsområde, sikre zoologiske, geologiske og kulturhistoriske element som er med på å gi området dets særpreg, og de botaniske forekomstene i tilknytning til Sanden.»

Måstadfjellet landskapsvernområde er på 5 145 dekar - hvorav 3 210 dekar sjøareal, og grenser i vest til Måstadfjellet naturreservat. Naturreservatet utgjør den vestlige, bratte delen av Værøya. Landskapsvernområdet omslutter Måstadbukta, med unntak av den gamle bebyggelsen og dyrkamarka i grenda Måstad.

Måstadfjellet naturreservat og Måstadfjellet landskapsvernområde ble i 2013 utpekt til ett samlet ramsarområde.

Eksterne lenker 
 
 Verneforskriften hos Lovdata
 De norske ramsarområdene hos ramsar.org
 Miljostatus.no
 Informasjonsplakat med kart

Ramsarområder i Norge
Landskapsvernområder i Nordland
Verneområder i Værøy
Verneområder opprettet i 2002
Pyroteknikk

Pyroteknikk er nesten synonymt med fyrverkeri og brukes i bl.a. militære, industrielle og musikalske sammenhenger.
Asmund Kristoffersen

Asmund Kristoffersen (født 5. november 1944 i Flakstad, Nordland) er en norsk politiker (Ap). Han satt på Stortinget for Møre og Romsdal fra 1993 til 2009.

Kristoffersen tok Bodø offentlige lærerskole 1966, Handelsskole Garden, Oslo 1967, Kroppsøving grunnfag, Levanger 1971, Nordisk grunnfag, Tromsø 1974 og Ledelse og organisasjonsutvikling, Volda 1989.

Kristoffersen har arbeidet som lærer Sørvågen barne- og ungdomsskole 1967-1968, rådgiver Sørvågen barne- og ungdomsskole 1968-1969, undervisningsinspektør Sørvågen barne- og ungdomsskole 1969-1970, 
rektor Sørvågen barne- og ungdomsskole 1971-1975, rektor Tingvoll barne- og ungdomsskole 1975-1987, 1988-1989 og skolesjef Tingvoll kommune 1987-1988, 1989-1993 (permisjon fra 1993).

Stortingets presidentskap 
 2005–2009 sekretær i Odelstinget.
 2001–2005 2. varapresident i Odelstinget.

Stortingskomiteer 
 2005–2009 medlem i Energi- og miljøkomitéen.
 2005–2009 medlem i Fullmaktskomitéen.
 2005–2009 medlem i Valgkomiteen.
 2001–2005 medlem i Sosialkomitéen.
 2001–2005 leder i Fullmaktskomitéen.
 1997–2001 medlem i Sosialkomitéen.
 1997–2001 varamedlem i Den utvidede utenrikskomiteen.
 1993–1997 medlem i Sosialkomitéen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Stortingsrepresentanter fra Ap
Stortingsrepresentanter for Møre og Romsdal
Stortingsrepresentanter 1993–1997
Stortingsrepresentanter 1997–2001
Stortingsrepresentanter 2001–2005
Stortingsrepresentanter 2005–2009
Personer fra Flakstad kommune
Mike Weir

Michael Richard Weir (født 12. mai 1970) er en canadisk profesjonell golfspiller. Weir tok sin første seier på PGA-touren i Air Canada Championship i 1999. Seieren gjorde ham til den første canadier på 45 år til å vinne en turnering på PGA-touren på canadisk jord.

13. april 2003 vant han The Masters Tournament, og han ble således den første canadier til å vinne en av de fire store turneringene i profesjonell golf. Han ble kåret til Canadas beste sportsutøver i 2003.

Eksterne lenker 
 
 

Canadiske golfspillere
Personer fra Lambton County i Ontario
Fødsler i 1970
José María Olazábal

José Maria Olazábal (født 5. februar 1966) er en spansk profesjonell golfspiller. Han spiller både på PGA-touren og Europatouren, og har vunnet major-turneringen The Masters to ganger, i 1994 og 1999. 

Han deltok som spiller på det europeiske Ryder Cup-laget sju ganger, og var kaptein for det vinnende laget i 2012.

Som amatør 
Olazábal hadde en fremgangsrik karriere som amatørspiller, og vant blant annet det britiske amatørmesterskapet i 1984.

Som profesjonell 
Han ble profesjonell i 1985. Den høsten vant han Europatourens kvalifiseringsskole, og kunne dermed debutere på Europatouren i 1986. Allerede i sin første sesong på touren vant han to turneringer,  ble nummer to på Order of Merit, og tok også tittelen Årets nykommer. 

Olazábal har fått flere sesonger ødelagt av sykdommen revmatoid artritt. Han gikk glipp av Ryder Cup i 1995, og samtlige major-turneringer i 1996, og det var snakk om at karrieren var over.

I 2013 ble han tildelt Fyrsten av Asturias' pris for sport.

Meritter

Seire på PGA-touren 
 2002 Buick Invitational
 1999 Masters
 1994 Masters, NEC World Series of Golf
 1991 The International
 1990 NEC World Series of Golf

Seire på Europatouren 
 2005 Mallorca Classic
 2001 Open de France, Omega Hong Kong Open
 2000 Benson & Hedges International Open
 1999 Masters
 1998 Dubai Desert Classic
 1997 Turespana Masters Open de Canarias
 1994 Turespana Open Mediterrania, Masters, Volvo PGA Championship
 1992 Turespana Open de Tenerife, Open Mediterrania
 1991 Open Catalonia, Epson Grand Prix of Europe
 1990 Benson & Hedges International Open, Carroll's Irish Open, Lancome Trophy
 1989 Tenerife Open, KLM Dutch Open
 1988 Volvo Belgian Open, German Masters
 1986 Ebel European Masters Swiss Open, Sanyo Open

Lagturneringer 
 Ryder Cup (for Europa): 1987, 1989, 1991, 1993, 1997, 1999, 2006. Lagkaptein i 2012
 Alfred Dunhill Cup (for Spania): 1986, 1987, 1988, 1989, 1992, 1993, 1998, 1999, 2000
 World Cup (for Spania): 1989, 2000
 Seve Trophy (for Europa): 2000, 2002, 2003, 2005 (spillende lagkaptein). Lagkaptein i 2013

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Biografi på Europeantour.com

Spanske golfspillere
Medlemmer av World Golf Hall of Fame
Personer fra provinsen Guipuzcoa
Golfspillere på PGA-touren
Golfspillere på Europatouren
Sergio García (golfspiller)

Sergio García Fernández (født 9. januar 1980) er en spansk golfspiller som spiller på LIV Golf.

Garcia deltok i The Masters Tournament første gang i 1999, og ble beste amatørspiller i turneringen. Kort tid etter ble han profesjonell på Europatouren. Han vant sin første seier på PGA-touren, MasterCard Colonial, i 2001.

Hans hittil eneste seier i en major-turnering kom i 2017 da han vant The Masters etter omspill mot Justin Rose.

Hans beste plassering på verdensrankingen er nummer to, i november 2008. Han har vært topp ti i mer enn 400 uker.

Garcia har representert Europa i ni Ryder Cup, og har rekorden for flest innspilte poeng (25,5).

Garcia er gift og fikk i mars 2018 en datter.

Meritter

Seire på PGA-touren 
 2001 MasterCard Colonial, Buick Classic
 2002 Mercedes Championships
 2004 EDS Byron Nelson Championship, Buick Classic
 2005 Booz Allen Classic
 2008 The Players Championship
 2012 Wyndham Championship
 2016 AT&T Byron Nelson
 2017 The Masters

Seire på Europatouren 
 1999 Murphy's Irish Open, Linde German Masters
 2001 Trophée Lancôme
 2002 Canarias Open de Espana
 2004 Mallorca Classic
 2005 Omega European Masters
 2008 Castelló Masters Costa Azahar, HSBC Champions
 2011 Castelló Masters, Andalucía Masters
 2014 Commercial Bank Qatar Masters
 2017 Omega Dubai Desert Classic, The Masters, Andalucia Valderrama Masters

Ryder Cup 
1999, 2002, 2004, 2006, 2008, 2012, 2014, 2016, 2018

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Spanske golfspillere
Golfspillere under Sommer-OL 2016
Deltakere for Spania under Sommer-OL 2016
Personer fra provinsen Castellón
LIV Golf
Golfspillere på PGA-touren
Golfspillere på Europatouren
Ballyclare

Ballyclare er en liten by i Six Mile Valley i Antrim i Nord-Irland. 

Stedets historie går tilbake minst 5000 år, og det har vært mange forskjellige folkegrupper der. Etter kelterne kom først vikinger, og deretter normannere. Til slutt ble byen grunnlagt av skotter under bosetningen i Ulster. 

Mange innbyggere emigrerte til Amerika, og blant deres etterkommere finner man Mark Twain, Sam Houston og general Alexander Macomb.

Eksterne lenker 
 
 

Byer i Antrim
Slitu

Slitu er et tettsted i Indre Østfold kommune. Tettstedet har totalt  innbyggere per 1. januar , og ligger  i Eidsberg ved E18 mellom Askim og Mysen. Stedet har både industri, handel og jordbruk. Navnet kommer fra gården Slitu. Selve ordet Slitu kommer fra ordet «slette».

Slitu, med sin tilhørende jernbanestasjon (åpnet 1882) langs Østre linje, var fra gammelt av et viktig handelssentrum i Eidsberg.

Tenor kirkeruiner på Slitu viser rester av en liten middelalderkirke fra 1200-tallet. Kirken var et anneks til Eidsberg kirke. Riksantikvaren og Østfoldmuseet arbeider med stedet og ruinene er nå konservert med nye fuger og nytt toppdekke. Anlegget ble offisielt åpnet med gudstjeneste og dåp i juni 2008.

Kjente personer fra Slitu
Vibeke Skofterud, skiløper

Referanser 

Bosetninger i Indre Østfold
Tettsteder i Viken
Damasus II

Damasus II, født Poppo (død 9. august 1048 i Palestrina) var pave fra 17. juli til 9. august 1048. Han var den andre av de tyske pavene foreslått av keiser Henrik III. Hans korte pontifikat førte til rykter om at han var blitt forgiftet, men det er mer trolig at han døde av malaria.

Liv og virke

Bakgrunn
Poppo av Curagnoni var født i Bayern, og stammet fra den bayriske adelsslekt babonene og var sønn av greve Poppo II av Rott (rller ifølge andre kilder sønn av fogden Chuno av Kloster Benediktbeuern).

Før han ble pave var han biskop av Brixen i Tirol. 

Da pave Klemens II døde i juli 1047, begynte grevene av Tusculum atter å gjøre gjeldende sine maktkrav i Roma, og, med hemmelig støtte fra markgreve Bonifatius av Toscana, gjeninnsatt de den styrtede Benedikt IX på Pavestolen. Denne nygamle pave fortsatte å lede kirken på samme vis som tidligere hadde ført til hans fall, og etter åtte måneder ble han avsatt en tredje gang, og da forsvant han til slutt fra pavehistorien.

Pavevalget
På juledag 1047 sendte romerne avsted sendebud til keiser Henrik III for å underrette ham om at Klemens var død, og fremførte at man ville at keiseren og Romas patriciere skulle utnevne en passende etterfølger. I pakt med sine instruksjoner kom de utsendte med ett forslag: erkebiskop Halinard av Lyon, som var blitt meget populær i Roma. Men keiser Henrik utnevnte i stedet biskop Poppo av Brixen. 

Keiseren befalte at den blivende pave umiddelbart skulle føres til Roma. Poppo annkom dit, og ble kronet i Laterankirken som Damasus II den 17. juli 1048.  Pavenavnet valgte han til minne om pave Damasus I, som var en samtidig av de to kirkefedrene Hieronymus og Basilius av Caesarea, og som selv var kjent som en lærd mann som fremmet forskning og studier. Dette tiltalte Poppo, som selv hadde en utdannelse langt ut over det gjennomsnittlige for sin stand.
 

Han var den tredje germaneren som ble pave.

Død
Etter kort tid døde Damasus - bare 23 dager senere - som følge av malaria. i Palestrina, dit han hadde begitt seg nesten umiddelbart etter sin kroning for å innslippe sommerheten i Roma.

Damasus er begravd i San Lorenzo fuori le Mura i Roma.

Litteratur
 
 
 
 Hans Göttler: Spurensuche nach Papst Damasus II. in Pildenau am Inn: Geschichte und Legende des 1. Pontifex Maximus aus Altbayern, Tiefenbach: Verlag Töpfl, 2005

Referanser og fotnoter

Paver
Tyske katolske biskoper
Personer fra Landkreis Rottal-Inn
Dødsfall i 1048
Fødselsdato ukjent
Viktor II

Viktor II, født Gebhard, greve av Calw, Tollenstein og Hirschnerg (født ca. 1018, død 28. juli 1057 i Arezzo) var pave fra 1055 til 1057.

Liv og virke

Bakgrunn
Han var en slektning av keiser Henrik III, og var den ene av en serie tyske paver i Hildebrands reformbevegelse.

Pave
Han ble innsatt som pave i St. Peterskirken i Roma den 13. april 1055. Hans far var en schwabisk greve, Harwig av Calw. Etter insistering fra biskop Gebhard av Regensburg, ble han 24 år gammel utnevnt til biskop av Eichstätt. I denne stillingen støttet han keiser Henriks interesser og ble en av keiserens nærmeste rådgivere. Han ble foreslått som pave av keiseren i Mainz i september 1054.

Navnet Viktor kommer fra victor, som betyr seierherre. Da han ble spurt om å ta i mot valget, stilte han som betingelse at Henrik III erklærte seg beredt til å gi Kirkestaten tilbake «det som rettelig tilkom den»; med det var ment noen områder som Henrik hadde bemektiget seg. Henrik overdro da hertugdømmet Spoleto og den delen av landskapet Marche som lå rundt Fermo, og dessuten hertugdømmet Benevento til Kirkestaten. Da først tok «seierherren» Gebhard på seg paveverdigheten.
 

I juni 1055 møtte Viktor keiseren i Firenze og holdt et råd som igjen satte Leo IXs fordømmelse av presteekteskap, simoni og tap av kirkelig eiendom i kraft. Det følgende året ble han kalt til keiseren, og han var sammen med Henrik III da keiseren døde i Botfeld i Harz 5. oktober 1056. Som verge for Henriks sønn Henrik IV og rådgiver for keiserinne Agnes fikk Viktor nå enorm makt, som han brukte for å opprettholde fred i keiserriket og styrke pavedømmet mot angrep fra adelen. Han døde kort etter sin hjemkomst til Italia den 28. juni 1057 i Arezzo. Han ble etterfulgt av Stefan X (Fredrik av Lothringen).

Viktor ønsket å bli begravet i katedralen i Eichstätt. Men før levningene nådde byen, ble de bemektiget av noen borgere av Ravenna, som begravet ham i kirken Santa Maria Rotonda, gravsted også for Teoderik den store.

Referanser og fotnoter

Viktor 02

Personer fra Bayern
Fødsler i 1018
Dødsfall i 1057
Stefan IX

Stefan IX, født Fredrik av Lothringen (død 29. mars 1058 i Firenze) var pave fra august 1057 til sin død.

Liv og virke

Bakgrunn
Han var sønn av hertug Gotzelo I av Nedre Lothringen, som igjen var sønn av grev Gottfried av Verdun og Mathilde av Sachsen. Han ble erkediakon i St. Lambert i Liège, men ble så kalt til Roma av pave Leo IX i 1050 og betrodd viktige oppgaver. 

Han var kansler for den romerske kirke og senere kardinal, som kardinaldiakon med tittelkirken Santa Maria in Domnica. For en tid var han pavelig legat i Konstantinopel, og var med pave Leo IX i dennes ulykksalige felttog mot normannerne. For en periode ble han tvunget i landsflyktighet under keiser Henrik II.

Ved begynnelsen av det store skisma var han abbed i Montecassino.

Pave
Han valgte navnet Stefan etter den hellige pave Stefan I, hvis liturgiske minnedag var den 2. august, samme dagen han selv ble valgt til pave.
 

I sitt korte pontifikat fortsatte han sin tidligere mentor Leo IXs arbeid for kirkelige reformer, som sølibatet og forbudet mot simoni. Han forsøkte også å få sin bror valgt til tysk-romersk keiser, men ble rammet av sykdom, som han bare delvis og midlertidig kom seg etter. Han planla også et felttog mot normannerne for å f¨å fordrevet dem it av Italia.

Han døde i Firenze, og ble gravlagt i byens domkirke Santa Reparata, som senere ble overbygd av den nåværende domkirke Santa Maria del Fiore.

På dødsleiet hadde han bestemt at man ikke måtte innlede det påfølgende pavevalg innen Hildebrand (senere pave Gregor VII) var rukket å komme tilbake fra sin reise til Tyskland. 

Pave Stefan IX ble etterfulgt av Nikolas II.

Referanser og fotnoter

Paver

Personer fra Lorraine
Stefan IX
Bouzouki

Bouzouki er et gresk strengeinstrument. Bouzoukien, som kan klassifiseres som en langhalset lutt, har 3 eller fire kor (strengepar). Bouzoukien med fire kor stemmes normalt Cc Ff AA dd. På midten av 1960-tallet ble bouzoukien introdusert i Irland og opptatt i den irske folkemusikk-tradisjonen. I motsetning til gresk bouzouki er irsk bouzouki flatbunnet og stemmes som en oktavmandolin – 'G'G DD AA ee.

Ordet kommer fra moderne gresk, μπουζούκι, avledet fra Tyrkisk, bozuk ("brukket, ødelagt, ribbet) eller büzük ("innsneveret, snurpet) – og henviser til utviklingen av instrumentet, som er en videreutvikling av strengeinstrumentene saz og bağlama.

Litteratur 
 Tobe Richards: The Greek Bouzouki Chord Bible: CFAD Standard Tuning 1,728 Chords. Cabot Books, Bristol (UK) 2007. ISBN 978-0-9553944-8-5

Eksterne lenker 
 
 Informationen auf zupfmusik-bw (deutsch)
 Deutschsprachiges Bouzoukiforum

Luttinstrumenter
Folkemusikkinstrumenter
Skipsfjord landskapsvernområde

Skipsfjord landskapsvernområde ligger i Karlsøy kommune i Troms. Landskapsvernområdet har plantelivsfredning og ble opprettet i 1978. Det er på 54,1 km² landareal og 10,7 km² sjøareal. 

Formålet med vernet er å «bevare et vakkert naturområde med kulturlandskap som er typisk for de ytre kyststrøkene i Troms med et upåvirket vassdrag, vitenskapelig interessante geologiske forekomster og et karakteristisk og til dels rikt plante- og dyreliv.» Verneområdet omfatter Skipsfjorden innenfor en linje mellom Skotallneset og Kvalkjeften, samt Skipsfjorddalen og den delen av fjellene på Vanna som har avrenning til Skipsfjord. 

Skipsfjorddalen har et relativt flatt terreng med rike moltemyrer. Dalen er også kjent som et godt område for rypejakt. Gjennom dalen renner den lakseførende Skipsfjordelva. På strandflata innerst i fjorden ligger tre fraflyttede gårder: Røyrnes ligger lengst vest, ved munningen av elva ligger Skipsfjord, og nord for denne igjen ligger Nygård. Gårdene har ikke vært i drift siden 1967, og benyttes i dag til fritidsformål. Det finnes også et antall hytter av nyere dato i området. 

Det ble i 2004 registrert til sammen 72 fuglearter og 12 arter pattedyr i Skipsfjord landskapsvernområde, og 13 av fugleartene og et av pattedyrene (oter) har rødlistestatus.

Referanser

Eksterne lenker 
 Norsk rødliste, Direktoratet for naturforvaltning, 2009.
 Markslagsstatistikk, Skipsfjord landskapsvernområde med dyrelivsfredning, Norsk institutt for skog og landskap, 2007
 , Direktoratet for naturforvaltning. Faktaark med kart over området.
 Biologisk mangfold i Karlsøy kommune, NINA rapport 208, Norsk institutt for naturforskning, 2007.

Landskapsvernområder i Troms og Finnmark
Karlsøys geografi
Verneområder opprettet i 1978
Jean Marcel Honoré

Jean Marcel Honoré (, født 13. august 1920 i Saint-Brice-en-Coglès i Frankrike, død 28. februar 2013 i Tours) var katolsk erkebiskop av Tours og kardinal.

Han ble presteviet den 29. juni 1943 etter studier ved presteseminaret i Rennes, og fra 1958 til 1964 var han generalsekretær for Den nasjonale kommisjon for religiøs oppdragelse og generaldirektør for Det nasjonale senter for religionsundervisning.

Han ble biskop av Évreux i 1972 og erkebiskop av Tours i 1981.

Jean Honoré fratrådte som erkebiskop av Tours i 1997 i en alder av 75 år. Honoré døde den 28. februar 2013 i en alder av 92 år.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
 Pave Sixtus IV (1414-1484) * bispeviet 1471
 Pave Julius II (1443-1513) *1481
 Kardinal Raffaele Sansoni Riario (1461-1521) *1504
 Pave Leo X ( 1475-1521) *1513 
 Pave Paul III (1468-1549) *1519
 Kardinal Francesco Pisani (1494-1570) *1527
 Kardinal Alfonso Gesualdo di Conza (Gonza) (1540-1603) *1564
 Pave Klemens VIII (1536-1605) *1592
 Kardinal Pietro Aldobrandini (1571-1621 *1604
 Biskop Laudivio Zacchia (1565-1637) *1605
 Kardinal Antonio (Marcello) Barberini den eldre, O.F.M. Cap. (1569-1646) *1625
 Erkebiskop Nicolò Guidi di Bagno (1583-1663) *1644
 Erkebiskop François de Harlay de Champvallon (1625-1695) *1651
 Erkebiskop Louis-Antoine de Noailles (1651-1729) *1679
 Biskop Jean-François Salgues de Valderies de Lescure 1644-1723) *1699
 Erkebiskop Louis-Jacques Chapt de Rastignac (1690-1750) *1722
 Erkebiskop Christophe de Beaumont du Repaire (1703-1781) *1741
 Biskop César-Guillaume de La Luzern (1738-1821) *1770
 Erkebiskop Gabriel Cortois de Pressigny (1745-1823) *1786
 Erkebiskop Hyacinthe-Louis de Quélen (1778-1839) *1817
 Biskop Louis-Charles Féron (1794-1879) *1834
 Biskop Pierre-Alfred Grimardias (1818-1896) *1866
 Kardinal Guillaume-Marie-Romain Sourrieu (1825-1899) *1882
 Kardinal Léon-Adolphe Amette (1850-1920) *1899
 Biskop Bishop Benjamin-Octave Roland-Gosselin (1870-1952) *1919
 Kardinal Paul-Marie-Alexandre Richaud (1887-1968) *1934
 Kardinal Paul Gouyon (1910-2000) *1957
 Kardinal Jean Marcel Honoré (1920-2013) *1972

Referanser

Eksterne lenker 
 Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Franske kardinaler
Franske katolske biskoper
Linjen d'Estouteville
Personer fra departementet Ille-et-Vilaine
Okstindan

Okstindan er et fjellmassiv som ligger på indre Helgeland, i Hemnes kommune i Nordland. I massivet ligger blant annet Oksskolten som med sine  meter over havet er det høyeste fjellet i Nord-Norge. Det er ni topper med primærfaktor over 130 meter, alle høyere enn  meter over havet. Blant disse er Okstinden, Okshornet, Vesttinden og Bessedørtinden. Mellom fjellene ligger isbreen Okstindbreen.

Fjellet er tilgjengelig fra flere kanter, men de mest brukte utgangspunktene for turer i Okstindan er Leirskardalen eller Kjennsvatnet i Hemnes kommune.

Referanser 

Fjell i Hemnes
Fjell over 1000 meter
Kirke- og undervisningsdepartementet

Kirke- og undervisningsdepartementet var et norsk departement som ved. kgl. kunngjøring 17.11.1818 ble tillagt ansvar for «Alt hvad angaar Kirkevæsenet og Præsteskabet. Universitetet, Seminarer, Skoler, Musæer, Bibliotheker, lærde Selskaber, Kunstacademier m.v., Medisinalvæsenet, milde Stiftelser, Fattigforsørgelsen og de Geistligheden og offentlige indretninger beneficerede Jordegods».

Kirkedelen av departementet ligger i dag under Kultur- og kirkedepartementet. Undervisningsdelen ligger i Kunnskapsdepartementet.

Historie 
Etter at Norge var blitt en selvstendig stat i 1814, ble seks departement opprettet samme år. Kirke- og undervisningsdepartementet var det første og fikk betegnelsen 1. departement. Dernest fulgte Justisdepartementet, Politidepartementet, Indredepartementet, Finans- og tolldepartementet og Departementet for krigsadministrasjonen.

Navnet Kirke- og undervisningsdepartementet ble innført fra 17. november 1818.

Under 2. verdenskrig var departementets sentrale arbeidsområder skole- og utdanningstiltak for norsk eksilbefolkning, støtte til norske studenter i utlandet, organisering og finansiering av NRK i London og Boston samt bidrag til ulike kulturelle formål. På den kirkelige siden overtok departementet ansvaret for sjømannsmisjonen og delvis for den øvrige misjonsvirksomhet. Feltpresttjenesten sorterte under Forsvarsdepartementet. Departementet var ikke inndelt i kontorer eller avdelinger.

Under Kåre Willochs regjering ble departementet i 1982 delt og ansvaret for kultursaker, høyere utdanning og forskning ble overført til det nye Kultur- og vitenskapsdepartementet.

I 1990 ble de to departementene reorganisert. De to nye departementene  var Kirke- og kulturdepartementet og Utdannings- og forskningsdepartementet.

I 1991 ble kirkesakene tilbakeført, og departementene het Kulturdepartementet og Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet.

Fra 1. januar 2002 ble avdelingene i det opprinnelige gamle departementet flyttet til Utdannings- og forskningsdepartementet da kirkesaker fra samme dato ble flyttet til det nyopprettede Kultur- og kirkedepartementet.

Med Jens Stoltenbergs 2. regjering skiftet departementet navn til Kunnskapsdepartementet.

Litteratur 
Knut Johannessen, Ole Kolsrud og Dag Mangset (redaksjon): Håndbok for Riksarkivet (1992), s. 459

Eksterne lenker
 Liste over Norges kirke- og undervisningsministre
 Kirke- og undervisningsdepartementet i London, 1940-1945 på Arkivportalen

Etableringer i 1814
Opphør i 1982
Skoleledelse
Tidligere norske departementer