alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Olje- og energidepartementet

Olje- og energidepartementet (forkortet OED) er et norsk departement som har ansvar for norsk energipolitikk. Et overordnet mål er å sikre høy verdiskaping gjennom effektiv og miljøvennlig forvaltning av energiressursene (effektiv energibruk).

Olje- og energidepartementet ble opprettet 1. januar 1997 med utgangspunkt i den del av det tidligere Nærings- og energidepartementet som arbeidet med olje- og energispørsmål. Energi­sektoren hadde også sitt eget departement i perioden 1978–1992.

Ved terrorangrepet 22. juli 2011 ble også Olje- og energi­departementet utsatt for store skader. En kraftig bombe gikk av i Grubbegaten Oslo og ødela bygget og flere nærliggende bygg. Åtte personer ble drept i dette bombeangrepet.

Organisasjon
Departementet er organisert i fire avdelinger, samt EU/EØS-enheten, Kommunikasjons­enheten og Departementsrådens stab:

 Olje- og gassavdelingen
 Avdeling for klima, industri og teknologi
 Energi- og vannressursavdelingen
 Økonomi- og administrasjonsavdelingen

Underliggende etater 
 Norges vassdrags- og energidirektorat
 Oljedirektoratet
 Statens direkte økonomiske engasjement

Tilknyttede virksomheter 
 Equinor ASA
 Gassco AS
 Gassnova SF
 Petoro AS
 Statnett SF

Se også
 Liste over Norges olje- og energiministre

Referanser

Eksterne lenker
 Olje- og energidepartementet

Norske departementer
Energimyndigheter
Petroleumsvirksomhet i Norge
Etableringer i 1997
Politikk i 1997
Samferdselsdepartementet

Samferdselsdepartementet (forkortet SD) er et norsk departement. Det har det overordnede ansvaret for rammevilkår for post­virksomhet, for luftfarts-, vei- og jernbane­sektorene, for riksvei­ferjene, kyst­forvaltningen og havne- og sjøtransport­politikken.

Historie  
Departementet ble opprettet i 1946, ved omlegging av Arbeidsdepartementet (1885–1946).

Organisasjon
Samferdselsdepartementet er organisert i seks avdelinger:

 Bane- og planavdelingen
 Avdeling for styring, administrasjon og samfunnssikkerhet
 Kyst- og miljøavdelingen
Vei-, by- og trafikksikkerhetsavdelingen
Avdeling for luftfart, post og kjøp
Kommunikasjonsenheten

Underliggende etater 
 Jernbanedirektoratet
 Kystverket
 Luftfartstilsynet
 Norsk jernbanemuseum
 Senter for oljevern og marint miljø
 Statens havarikommisjon
 Statens jernbanetilsyn
 Statens vegvesen
 Vegtilsynet

Tilknyttede virksomheter
 Avinor
 Bane NOR
 Entur
 Norske tog
 Nye Veier
 Spordrift
 Vygruppen

Se også
 Liste over Norges samferdselsministre

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Etableringer i 1946
Arbeids- og inkluderingsdepartementet

Arbeids- og inkluderingsdepartementet (AID), tidligere Arbeids- og sosialdepartementet, er et norsk departement med ansvar for arbeidsmarkedet, arbeidsmiljø, folketrygd og sosialpolitikk.

Marte Mjøs Persen er statsråd i Arbeids- og inkluderingsdepartementet i Jonas Gahr Støres regjering fra 7. mars 2022.

Organisasjon
ASD er organisert i seks avdelinger samt Presse- og kommunikasjonsseksjonen og Departementsrådens stab.

 Arbeidsmarkedsavdelingen
 Arbeidsmiljø- og sikkerhetsavdelingen
 Budsjett- og styringsavdelingen
 Pensjonsavdelingen
 Velferdspolitisk avdeling
 Integreringsavdelingen

Underliggende virksomheter
Etater og andre virksomheter som er tilknyttet AID:
 
Arbeids- og velferdsetaten
Arbeidstilsynet
Petroleumstilsynet
Statens pensjonskasse
Statens arbeidsmiljøinstitutt
Pensjonstrygden for sjømenn
Arbeidsretten
Trygderetten
Rikslønnsnemnda
Riksmekleren
Tariffnemnda

Historie
Departementet har sine røtter tilbake til 1885: 

Navnehistorie
 1. september 1885 – 22. februar 1946: Arbeidsdepartementet
 20. desember 1948 – 31. desember 1989: Kommunal- og arbeidsdepartementet
1998 – 2004: Arbeids- og administrasjonsdepartementet
 2006 – 2009: Arbeids- og inkluderingsdepartementet
 2010 – 2013: Arbeidsdepartementet
 2014 – 2021: Arbeids- og sosialdepartementet
 2022: Arbeids- og inkluderingsdepartementet

Referanser

Eksterne lenker 
 

Arbeidsliv i Norge
Norske departementer
Sosialpolitikk
Etableringer i 2004
Ich bin ein Berliner

«Ich bin ein Berliner» («jeg er en berliner») er et berømt sitat av USAs daværende president John F. Kennedy fra en tale han holdt for en stor menneskemengde foran Vest-Berlins rådhus i Schöneberg (Rathaus Schöneberg) den 26. juni 1963, på 15-årsdagen for luftbroen de allierte opprettet til den vestlige delen av Berlin som svar på Sovjetunionens blokade og forsøk på utsulting av byen. Talen fant sted i en svært vanskelig tid for Berlin, etter at kommunistene to år tidligere hadde startet byggingen av Berlinmuren.

Talen

I talen ble uttrykket «Ich bin ein Berliner» benyttet to ganger, i åpningen og avslutningen av talen:
 «For to tusen år siden var det stolteste skryt ‘Jeg er en romersk borger’. Idag, i frihetens verden [den vestlige/ikke-kommunistiske verden], er det stolteste skryt ‘Ich bin ein Berliner.’» («Two thousand years ago the proudest boast was 'Civis Romanus sum'. Today, in the world of freedom, the proudest boast is 'Ich bin ein Berliner'»)
 «Alle frie mennesker, hvorenn i verden de måtte bo, er borgere av Berlin, og derfor, som en fri mann, sier jeg med stolthet ‘Ich bin ein Berliner!’» («All free men, wherever they may live, are citizens of Berlin, and, therefore, as a free man, I take pride in the words 'Ich bin ein Berliner'»)

En del østberlinere viste også sin avsky for den sovjetiske okkupasjonen og det totalitære kommunistiske systemet ved å applaudere Kennedys tale fra østsiden.

Etter talen sa Berlins regjerende borgermester Willy Brandt (som hjalp Kennedy med uttalen) at Øst-Berlins innbyggere om noen få dager ville bli utkommandert til å hilse den sovjetiske lederen Nikita Khrusjtsjov. Brandt sa:

«Men de ville mye heller vært sammen med oss, samlet her av fri vilje.

Vi lover dem: Vi vil ikke gi opp. Berlin er like trofast mot dem bak piggtråd som mot våre landsmenn i vest og våre venner i hele verden».

Brandts ord ble fulgt av ringing fra Frihetsklokken. For første gang den dagen var den store menneskemengden stille.

Etter talen sa Kennedy til sin rådgiver og taleskriver Ted Sorensen at en slik dag opplever de aldri igjen så lenge de lever. Etter at Kennedy ble myrdet senere samme år ble plassen foran rådhuset omdøpt til John-F.-Kennedy-Platz.

Referanser til uttrykket 

Under jugoslaviakrigene på 1990-tallet sa Madeleine Albright, med henvisning til Kennedy, «ja sam Sarajevka». Albright bemerket at hun ikke ville virke ubeskjeden, og at hun ønsket å påpeke historiske paralleller.

Referanser

Eksterne lenker 
 Kennedys tale (tekst)
 Kennedys tale (lyd, ogg)
 Om en vandrehistorie om grammatikalske «feil»

Taler
Berlins historie
Ord og uttrykk fra den kalde krigen
Tyske ord og uttrykk
Antikommunisme
Hendelser i 1963
John F. Kennedy
Skolastikk

Skolastikken var en teologisk og filosofisk vitenskap i middelalderen som forsøkte å systematisere troslæren ved hjelp av Aristoteles' logikk. Thomas Aquinas var den mest betydningsfulle bidragsyteren til skolastikken og ønsket å bygge bro mellom tro og fornuft. Han mente at vi må forstå Gud gjennom verden, og ikke «verden gjennom Gud» som Augustin kunne ha sagt. Thomas Aquinas var dessuten som alle andre skolastikere inspirert av Aristoteles og hevdet blant annet at privat eiendomsrett ikke var syndig, men en del av den naturlige orden. Sosiale forskjeller var fortsatt akseptert, og ble forklart med at det var «vår herres mening». 

Skolastikken satte kristne standarder for hvordan man utfører økonomisk aktivitet, og forklarte dette ut i fra viktige prinsipper som privat eiendomsrett, rettferdig pris, og ågerrenter som var sett på som syndig og forkastelig. Man skulle ikke tjene penger på penger.

Se også
Føydalismen

Religionsvitenskap
Kristen teologi
Filosofi
Havfrugras

mykt havfrugras
 stivt havfrugras

Havfruegras (Najas) er en slekt vannplanter. De ble tidligere regnet til en egen familie, Najadaceae, men tilhører nå froskebittfamilien.

De lever helt nedsenket i vann og har en lang stengel. Bladene er motsatte, eller sitter i en krans på tre. Blomstene er små og énkjønnede. Pollineringen skjer under vann.

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Den virtuella floran: Najasar

Froskebittfamilien
Valnøttfamilien

se tekst

Valnøttfamilien (Juglandaceae) er en plantefamilie i ordenen Fagales. Den omfatter ca. 50 arter fordelt på 7–11 planteslekter. 
 
De er trær, eller en sjelden gang busker, og kan være løvfellende, eller helt eller delvis eviggrønne. Bladene er som regel spredte og finnete. Blomstene er enkjønnede og sitter i rakler. Trærne er sambu og nesten alltid vindpollinerte. Frukten er enten en steinfruktaktig nøtt, eller en nøtt med vinger.

Familien er hovedsakelig utbredt i de tempererte og subtropiske strøkene på den nordlige halvkule, men finnes sørover til Argentina, malayarkipelet og Ny-Guinea. Én art, ekte valnøtt (Juglans regia), vokser naturlig i Sørøst-Europa og videre østover, og i Transkaukasia, nordlige Anatolia og nordlige Iran finnes vanlig vingenøtt (Pterocarya fraxinifolia). Ingen arter vokser vilt i Norge, men flere valnøttarter blir plantet i hager. 

Disse trærne har stor økonomisk betydning. Nøttene til ekte valnøtt og pekan spises, og det vakre, sterke treverket til svartvalnøtt (Juglans nigra) og ekte valnøtt brukes til møbler. Trevirke fra hickory (Carya) har mange anvendelser og brukes blant annet til grillkull. 

Familien er kjent fra fossiler tilbake til kritt. I paleogen var gruppen rikt utviklet også i Europa og Nord-Amerika med representanter for flere av slektene som nå bare finnes i Øst-Asia. Pollenfunn viser at Engelhardia, Platycarya og Rhoiptelea vokste på Den iberiske halvøy til og med pliocen. Carya og Pterocarya overlevde de første istidene og fantes i Europa til langt inn i pleistocen.

Systematikk 
Rhoiptelea chiliantha har lenge vært regnet som valnøttfamiliens nærmeste slektning, men er blitt plassert i en egen familie, Rhoipteleaceae. I APG III-systemet er denne arten tatt inn i valnøttfamilien.

Valnøttfamilien kan deles i følgende delgrupper:

 underfamilie Engelhardioideae
 Alfaroa
 Engelhardia
 Oreomunnea
 Alfaropsis roxburghiana
 underfamilie Juglandoideae
 stamme Platycaryeae
 Platycarya
 stamme Juglandeae
 understamme Caryinae
 hickory (Carya)
 Annamocarya sinensis
 understamme Juglandinae
 Cyclocarya paliurus
 valnøtt (Juglans)
 vingenøtt (Pterocarya)
 incertae sedis
 Rhoiptelea chiliantha

Litteratur

Eksterne lenker
Rutefamilien

askrot
 Cneorum
 kumquat
 ruteslekten
 sichuanpepper
 sitrus

Rutefamilien eller sitrusfamilien (Rutaceae) er en plantefamilie i ordenen Sapindales. Den omfatter ca. 900 arter fordelt på 150 planteslekter. Fruktene appelsin, sitron, grapefrukt, lime og kumquat kommer fra rutefamilien. Sichuanpepper kommer fra en rekke arter av Zanthoxylum. Familien Cneoraceae er nå inkludert i rutefamilien.

Eksterne lenker
Fédération aéronautique internationale

Fédération aéronautique internationale (Forkortelse FAI) er den internasjonale luftsportsorganisasjonen. Organisasjonen definerer standarder innenfor luft- og romfart. Dessuten holder de styr på luft-/romfartsrelaterte rekorder.

FAI har definert at verdensrommet begynner ved 100 kms høyde. Personer som har vært høyere enn dette kan kalle seg astronauter/kosmonauter. Over 100 kms høyde er det ikke lenger mulig å ha aerodynamisk kontroll over et luftfartøy. Dessuten er luftmotstanden så liten at man kan gjennomføre et mindre antall kretsløp rundt jorden uten motorfremdrift. Denne definisjonen er tuftet på Theodor von Kármáns analyse av aerodynamiske forhold.

FAI ble stiftet i 1905 og har over 100 medlemsland. Nordmannen Otto Lagarhus sitter i FAIs styre fra 2010.

Eksterne lenker 
 

Internasjonale idrettsforbund
Luftsport
Romfartsorganisasjoner
Organisasjoner etablert i 1905
Flensburg

Flensburg (dansk og norsk: Flensborg, sønderjysk: Flensborre) er en kretsfri by som ligger ved bunnen av Flensburgfjorden nær grensen mot Danmark i Slesvig-Holsten i Tyskland og har omtrent 89 000 innbyggere.

Historie 
Byen blir første gang nevnt i 1248 og fikk kjøpstadsrettigheter i 1284. En av de første festningene var Duborg slott fra 1411. Med munkesten fra ruinene av slottet ble Flensborghus oppført i 1725. 

Allerede før 1600 ble dansk ansett som et underklassespråk. Tjenestejenter og ammer i Flensburg skulle pent gå til dansk gudstjeneste og fikk ikke vise seg ved de tyske.

Inntil 1814 var det danske hertugdømmet Slesvig i personalunion med Danmark-Norge, og til 1864 med Danmark, slik at Flensburg hørte til den «kongelige» delen av det danske hertugdømmet. Byen har fremdeles en dansk minoritet av betraktelig størrelse, med eget skolevesen, kirker og bibliotek. Personalunionen med Norge medførte også at en rekke slekter fra Flensburg slo seg ned i Norge, særlig på 1600- og 1700-tallet. De fleste slo seg ned i Trondheim. Av kjente slektsnavn kan nevnes Schøller og Rochmann.

Ved folkeavstemningen om Slesvig i 1920 stemte omtrent 20 % for Danmark og 80 % for Tyskland. At byen ikke kom med til Danmark førte til påskekrisen, da kong Christian X avskjediget den danske regjering.

Bydeler

Vennskapsbyer 
  Carlisle, England (1961)
  Neubrandenburg, Tyskland (1987)
  Słupsk, Polen (1988)

Kultur og idrett 
Det lille Teater
Folk Baltica, internasjonale folkemusikkfestival
 SG Flensburg-Handewitt,  håndballklubb i Bundesligaen
 Flensburger Schwimmklub
 Flens-Arena
 Campusbad

Kjente flensburgere 
Personene i listen er ordnet etter fødselsår.
 Melchior Lorck (1527–1588), dansk maler
 Thomas Fincke (1561–1656), dansk professor, lege og matematiker
 Hans Nansen (1598–1667),  dansk handelsmann og borgermester i København
 Heinrich Jansen (1625–1667), dansk maler
 Christian V (1646–1699), konge av Danmark og Norge
 Frederik Krag (1655–1728), dansk adelsmann, embetsmann og visestattholder i Norge
 Christian Ditlev Adolph Arenfeldt (1758–1833), dansk-norsk offiser
 Hans Lassen Martensen (1808–1884), dansk teolog
 Elvira Madigan (1867–1889), sirkusartist og linedanser
 Jutta Lampe (1937-2020), tysk skuespiller

Se også 
 Flensburg bryggeri
 Flensborg Avis, danskspråklig avis

Referanser

Eksterne lenker 
 
 En norsk byguide
 Flensborg Avis
 Dansk Centralbibliotek

Byer i Schleswig-Holstein
Flensburg
Bosetninger første gang omtalt i 1248
Uavhengighet

Uavhengighet betyr selvstendighet; selververving, og kan benyttes om fysiske og juridiske personer. Det er også forskjellige grader av uavhengighet. Norge betrakter på mange måter sin parlamentariske uavhengighet fra Sverige ved grunnlovsvedtaket i 1814, mens uavhengighetserklæringen i 1905 knapt feires.

Mindre land som Monaco, Andorra og San Marino er formelt sett uavhengige, men reelt sett er Monaco på mange måter en del av Frankrike; på samme måte som Andorra; mens San Marino er en integrert del av Italia.

Landene i Den europeiske union betraktes som uavhengige, selv om de reelt sett har overgitt en stor del av sin selvstendighet til myndighetene i Brussel.  Norge betraktes å være uavhengig av EU, men er reelt sett er også underlagt mange av de lover og regler som gjelder i EU, selv om Norge ikke er medlem av unionen. Årsaken er at Norge er tilsluttet EØS-avtalen.

Det finnes også eksempler på at områder som formelt sett er biland i realiteten er å betrakte som uavhengige land, f.eks. Hongkong, Macao og Bermuda.

En fysisk person kan være uavhengig for eksempel sine foreldre eller ektefelle, hvis han eller hun selv kan greie seg økonomisk på egen hånd. Dette forutsetter at han har egen inntekt, husvære og på annen måte greier seg på egen hånd.

Politisk sett kan en representant være uavhengig av partiene, dvs. stemme ut fra egen overbevisning. Dette skjer oftest i kommunepolitikken, men kan også oppstå i Stortinget ved utmeldelse eller frastøting fra politiske partier.

Folkerett
Premierløytnant

Premierløytnant (tysk: Oberleutnant, engelsk: First Lieutenant) er en offisersgrad i mange militære styrker, som hovedregel landstyrker. Graden under er vanligvis sekondløytnant, mens neste grad er kaptein.

Norge
I det norske forsvaret ble graden premierløytnant erstattet med løytnant fra 1. januar 1930, mens graden sekondløytnant ble erstattet med fenrik. Derfor er den tilsvarende norske graden etter 1930 kalt løytnant.

Betegnelser i ulike land
Grader tilsvarende premierløytnant:

 : Lomri Baridman
 : Toger
 : Primeiro Tenente
 Arabiskspråklige land unntatt tidligere franske kolonier i Nord-Afrika: Mulazim Awwal
 : Teniente Primero (hær); Primer Teniente (luftforsvar)
 : Baş Leytenant
 : Lieutenant (fr.); Luitenant (nl.)
 : Deda Gom
 : Poručnik
 : Primeiro Tenente
 : Cтарши Лейтенант (Starsji Lejtenant)
 : Primer Teniente
 : Premierløjtnant
 : Primer Teniente
 : Leitnant
 : First Lieutenant (en.); Unang Tenyente (fil.); Primero Tenyente (sp.)
 : Luutnantti
  og andre franskspråklige land: Lieutenant (hær/luftforsvar), Enseigne de vaisseau de première classe (marine)
 :  უფროსი ლეიტენანტი (Up’rosi Leytenanti)
 : Ypolokhagos (hær); Yposminagos (luftforsvar)
 : Cтаршiй Лейтенант (Starsjij Lejtenant)
 : Letnan Satu
 : ستوان یكم (Setvan Yekom)
 : Lieutenant (en.); Lefteanant (ir.)
 : סגן (Segen)
 : Tenente
 : Nitō Rikui 2等陸尉(eller Nii 2尉) (moderne) / Chūi 中尉 (hist.)
 : Поручник (Poručnik)
 : Ak-no-say-ney-tor
 : Primeiro Tenente
 : Старші Лейтенант (Starsjij Lejtenant)
 : 中尉 (Zhōngwèi)
  (Taiwan): 中尉(Chungwei)
  Keiserriket Kina (Qing-dynastiet): 副軍校 (Fù jūn xiào)
 : Natporučnik
 : Ypolokhagos (hær); Yposminagos (luftforsvar)
 : Roithõäkäd
 : Virsleitnants
 : Vyresnysis Leitenantas
 : Premier Lieutenant
 : Leftenan
 : Поручник (Porutsjnik)
 : Ахлах дэслэгч (Ahlah deslegch)
 : Tenente
 : Eerste Luitenant
 : Upa-Senani
 : Teniente Primero
 : 중위 (Chungwi)
 : Løytnant
 : Lieutenant (Army)
 : Teniente Primero 
 : Porucznik
 : Tenente
 : Locotenent (nåværende); Locotenet-Major (kommunisttiden)
 : Cтарший Лейтенант (Starsjij Lejtenant)
 : Поручник (Poručnik)
 : Nadporučík
 : Nadporočnik
 : Cтарший Лейтенант (Starsjij Lejtenant)
  og andre spanskspråklige land unntatt Argentina, Cuba, Den dominikanske republikk, Nicaragua, Paraguay og Uruguay: Teniente
 : Luitenant
 : Oberleutnant (ty.); Premier Lieutenant (fr.); Primotenente (it.)
 : Löjtnant
  Sør-Korea: 중위 (Jungwi)
 : Roi Tho
 : Nadporučík
 : Nadporučík
 : ملازم أول (Moulazem Awal)
 : Üsteğmen
 : Oberleutnant
 : Cтаршій Лейтенант (Starsjij Lejtenant)
 : Főhadnagy
 : Teniente Primero
 : Katta Leytenant
 : Trung Uy
 : Oberleutnant

Offisersgrader
Karl Adolph Gjellerup

Karl Adolph Gjellerup (født 2. juni 1857 i Roholte ved Præstø, død 13. oktober 1919 i Klotzsche ved Dresden) var en dansk forfatter. 

Han delte Nobelprisen i litteratur med Henrik Pontoppidan i 1917.

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi hos Nobelstiftelsen (engelsk)
  
 
  

 

Danske forfattere
Nobelprisvinnere (litteratur)
Danske nobelprisvinnere
Personer fra Faxe kommune
Gene Hackman

Eugene Allen «Gene» Hackman (født 30. januar 1930) er en amerikansk skuespiller og forfatter. Han spilte hovedrollen i filmer som Brennpunkt New York, Fugleskremselet og Avlyttingen. Han spilte rollen som Lex Luthor i de første Supermann-filmene. Hackman har på sin eldre dager forfattet gitt ut flere romaner.

Bakgrunn
Hackman ble født i San Bernardino i California. Hans foreldre skilte seg da han var barn, og han flyttet derfor mye rundt før han slo seg ned i Illinois, hvor han bodde sammen med sin bestemor. 16 år gammel dro han hjemmefra for å verve seg i marineinfanteriet, der han tjenestegjorde i 3 år som radiooperatør. Etter tjenesten flyttet han til New York og tok flere mindre jobber. Han studerte deretter fjernsynsproduksjon og journalistikk ved Universitetet i Illinois.

Skuespiller
I en alder av 30 år bestemte Hackman seg for å bli skuespiller. Han ble med i delstatsteateret i California, men flyttet etterhvert tilbake til New York, hvor han spilte i flere mindre teaterstykker. I 1964 fikk han endelig tilbud om jobb på Broadway, og dette åpnet døren til filmroller. Hackmans første rolle var i filmen Lilith, med Warren Beatty i hovedrollen. En rolle i Bonnie and Clyde fra 1967 førte til at han ble nominert til Oscar for beste birolle. I 1971 ble han igjen nominert i samme kategori, denne gang for filmen I Never Sang for My Father. Det neste året vant han Oscar for beste mannlige hovedrolle som «Jimmy 'Popeye' Doyle» i filmen Brennpunkt New York. 

Mot slutten av 1980-tallet var Hackman blitt en høyt respektert skuespiller, og han ble Oscar-nominert for beste hovedrolle i Mississippi Burning i 1988. I 1992 vant han sin andre Oscar for rollen i westernfilmen Nådeløse menn, også denne gangen for beste mannlige birolle.

Hackman er en av sin tids mest tiljublede skuespillere. I over 40 år har han spilt et stort spekter av roller, ikke kun på det store lerretet, men også i fjernsynsproduksjoner og på scenen. Han huskes også for rollen som Lex Luthor i Superman (1978), Superman II (1980) og Superman IV: The Quest for Peace. Han huskes også fra filmer som Behind Enemy Lines, Meksikaneren, Rødt hav og Firmaets mann. 

I april 2008 kunngjorde Hackman at han gav seg som skuespiller fordi han var lei bransjen og lei av å bli tilbudt roller som bestefar. Han hadde sin siste filmrolle i Welcome to Mooseport, som hadde premiere i 2004.

Forfatter
Han har gitt ut flere romaner blant annet Pursuit (thriller, 2013) og Payback at Morning Peak (2011) som fikk positiv omtale i Seattle Times. Han har vært medforfattere på tre historiske romaner sammen med arkeologen Daniel Lenihan.

Filmografi

Familie 
Hackmans første hustru var Fay Maltese. De fikk tre barn, men skilte lag i 1986 etter 30 års ekteskap. I 1991 giftet Hackman seg med Betsy Arakawa. Paret bosatte seg i Beverly Hills.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 

Skuespillere fra USA
Oscar-vinnere (hovedrolle)
Oscar-vinnere (birolle)
BAFTA-vinnere
Personer fra USA av engelsk opphav
Personer fra San Bernardino
Personer fra Vermilion County i Illinois
Forfattere fra USA
Norske nobelprisvinnere

Norske nobelprisvinnere har vunnet nobelpriser i alle priskategorier. I alt 13 nordmenn, hvorav to etter hvert ble amerikanske statsborgere, har blitt tildelt en av prisene som deles ut under nobelseremonien.

Vinner av nobelprisen i fysikk
Nordmenn som har vunnet nobelprisen i fysikk:
Ivar Giæver i 1973

Vinnere av nobelprisen i fysiologi eller medisin 
Nordmenn som har vunnet nobelprisen i fysiologi eller medisin:
 May-Britt Moser i 2014 (sammen med John O'Keefe)
 Edvard Moser i 2014 (sammen med John O'Keefe)

Vinnere av nobelprisen i kjemi 
Nordmenn som har vunnet nobelprisen i kjemi:
Lars Onsager i 1968
Odd Hassel i 1969

Vinnere av nobelprisen i litteratur
Nordmenn som har vunnet nobelprisen i litteratur:
Bjørnstjerne Bjørnson i 1903
Knut Hamsun i 1920
Sigrid Undset i  1928

Vinnere av Nobels fredspris
Nordmenn som har vunnet Nobels fredspris:
Christian Lous Lange i 1921
Fridtjof Nansen i 1922
FNs fredsbevarende styrker i 1988 (nordmenn sammen med resten av den internasjonale FN-styrken)

Vinnere av minneprisen i økonomi 
Nordmenn som har vunnet Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel:
Ragnar Frisch i 1969
Trygve Haavelmo i 1989
Finn E. Kydland i 2004