alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Soldatensender Belgrad

Soldatensender Belgrad eller Radio Belgrad var en tysk militærradio i det okkuperte Beograd (tysk: Belgrad) som startet sine sendinger i 1941. Kanalen overtok sendefrekvensen og utstyret til Serbias nasjonale radiokanal, Radio Beograd. Soldatensender Belgrad ble ledet av løytnant Karl-Heinz Reintgen og fikk tilsendt plater fra søsterkanalen Reichssender Wien. Radioen hadde stor rekkevidde og nådde helt til Nord-Afrika. Soldater på begge sider i krigen lyttet på radioen. I 1944 ble Serbia frigjort, og soldatsenderen ble avløst av den frie serbiske radiokanalen Radio Beograd.

Lili Marleen

Soldatensender Belgrad har gått inn i historien gjennom å gjøre sangen «Lili Marleen» berømt. Reintgen hadde en venn i Afrikakorpset som var begeistret for den da ukjente sangen. Radioen fikk tilsendt en plate med denne sangen, og 18. august 1941 ble første gang Lale Andersens innspilling av «Lili Marleen» sendt fra kanalen i Beograd. Generalfeltmarskalk Erwin Rommel likte sangen og ba Soldatensender Belgard om å integrere den i sine sendinger. 

Siden sangen inneholdt en tappenstrek, sendte kanalen sangen daglig som avslutning på sine sendinger klokken 21.55, og sangen ble fort Soldatensender Belgrads kjenningsmelodi. Gjennom kanalen i Beograd ble «Lili Marleen» umåtelig kjent og populær på alle sider i krigen, og Lale Andersen ble en internasjonal stjerne.

I Rainer Werner Fassbinders film Lili Marleen (1981) ble løytnant Reintgen spilt av Herb Andress.

Referanser 

Radiokanaler
Tysklands forsvar
Kultur og andre verdenskrig
Smertepumpe

En smertepumpe er en medisinsk infusjonspumpe for legemidler oppløst i vann for konstant og langvarig injeksjon, enten subkutant, intravenøst eller epiduralt. Smertepumper er ofte batteridrevne, og kan være utformet som sprøytepumper eller peristaltiske infusjonspumper.

Smertepumper brukes ofte med morfin eller andre sterke smertestillende midler for å behandle sterke smerter hvor man ikke oppnår god effekt med tabletter, smerteplaster eller enkeltinjeksjoner.

Det kan gis flere legemidler samtidig i samme sprøyte med smertepumpe. Hastigheten av infusjonen kan innstilles innen et stort variasjonsområde. Mange smertepumper har en egen knapp for en forhåndsinnstilt enkeltdose som pasienten kan gi dersom det oppstår smerter (se pasientkontrollert analgesi).

Se også 
Palliativ behandling

Medisin
Medisinsk utstyr
Dominium Mechelen

Dominium Mechelen var frem til 1795 et lite, selvstendig område som bestod av byen Mechelen og noen av de omliggende kommunene.  Fra 910 var Mechelen en del av fyrstbispedømmet Liège mens det i praksis ble styrt av familien Berthout, noe fyrstbiskopene i Liège ikke satte pris på. Senere forsøkte hertugdømmet Brabant å overta området uten å lykkes. I 1333 ga Liège Mechelen i len til grevskapet Flandern, men heller ikke denne gangen var overtagelsen definitiv og fullstendig.

Dette førte til at Mechelen ble ansett for å være en av de De sytten provinsene og senere en av provinsene i De sydlige Nederlandene.  Mechelen var en selvstendig stat i personalunion med flere andre. De burgundiske hertugene og senere de habsburgske keiserne (spanske og østerrikske), hadde også tittelen ook «herre av Mechelen», akkurat som de også innehadde tittelen greve eller hertug. Disse fyrstene la de sytten provinsenes høyesterett her. Denne het først «Mechelens parlament», men skiftet senere navn til Mechelens store råd etter at den franske kongen hadde klaget over navnevalget. Han mente at navnevalget var galt, da det impliserte at dette parlamentet tok plassen til parlamentet i Paris. Landfogden Margarete av Østerrike hadde sin residens i Mechelen, som takket være dette etterhvert ble ansett som Nederlandenes hovedstad.

I 1790 var Mechelen en av statene som opprettet De forente nederlandske statene (i Belgia ofte kalt De forente belgiske statene). Da Mechelen ble annektert av Frankrike i 1795, opphørte det å eksistere som en egen stat og ble en del av departementet Deux-Nèthes.

Områdene som falt under Dominium Mechelen 
 festningsbyen Mechelen
 bygdene Nekkerspoel og Nieuwland
 landsbyene Hever, Muizen, (Neer-)Hombeek, Leest og Heffen 
 i en egen enklave lå Heist-op-den-Berg med tilliggende områder, blant annet Gestel i Berlaar.

Litteratur 
 Gerhard Köbler: Historisches Lexikon der deutschen Länder. 7. Aufl. München, 2007 S.417
 Anton Friedrich Büsching, Christoph Daniel Ebeling: Erdbeschreibung, fünfter Teil Hamburg: Bohn, 1789, S. 700 ff (Google Books)

Mechelen
Belgias historie
Nederlands historie
Mechelen
Historiske stater og riker i Europa
Stater og territorier opphørt i 1795
Benedikt VIII

Benedikt VIII (født ca. 980 i Roma, død 9. april 1024 i Roma), dåpsnavn Theophylactus, var pave fra 1012 til 1024 og kom fra den adelige familien Tusculum. Han valgte pavenavn etter den forrige tuskulanerpaven, Benedikt VII.

Liv og virke

Bakgrunn 
Theophylactus var sønn av Gregor, kardinalbiskop av Tusculum og Maria, samt bror av den fremtidige pave Johannes XIX), etterkommer av Theophylact, kardinalbiskop av Tusculum. Faren Gregor var også keiserlig admiral. Han kom fra Tusculum og av tuskulanernes slekt; dette var en familie som den gang var svært mektig også i Roma. Den senerer pave var en brutal men begavet condottiere.

Kardinal
Pave Silvester II utnevnte ham i 1001 til kardinalbiskop av Porto. Både han og broen, som etterfulgte ham som kardinal der, og likeså hans nevø, gjort til pave direkte fra legmannsstanden.

Pave
Med de nevnte tre tusculanere var pavedømmet igjen, likesom et århundre tidligere, i én families hender. Etter sitt valg til pave overlot Benedikt gravetittelen av Tusculum, som han hadde arvet fra faren, til sin bror Alberich. For å befeste sin makt utnevnte han så denne og en annen av sine brødre, Romanus av Tusculum, til konsul og til hertug av Roma, og utstyrte dem begge med vide fullmakter. 

Pave Benedikt mått tidlig forsøke å håndtere motpaven Gregor VI, som var fra den inntil da dominerende crescentierfamilien, selv om denne var i slekt med grevene av Tusculum. Benedikt klarte ganske raskt å utmanøvrere motpaven i forhold til kong Henrik II. Han kronet kong Henrik II og hans hustru Kunigunde den 14. februar 1014 til keiser og keiserinne.

Deretter konsoliderte pave Benedikt Kirkenstatwn. I 1016 beseiret den hær han hadde oppsatt sarasenerne som herjet og ødela i Nord-Italia. Seieren ble vunnet ved Luni. Da sarasenerne hærtok Sardinia, allierte Benedikt seg med sjømaktene Genova og Pisa. Sammen med dem og med en nyoppbygs flåtestyrke fordrev han sarasenerne fra øya. Sardinia ble deretter forlenet til Pisa. 

Et påfølgende felttog mot det bysantininske rike i Sør-Italia ble imidlertid resultatløst. I 1020 oppsøkte han keiseren i Bamberg og bad om hjelp mot de ekspanderende bysantinere, der normannerne fra 1017 ble en ny og stadig tydeligere politisk maktfaktor. 

Konsilet i Pavia, avholdt av pave og kreiser i fellesskap i 1022 i Pavia, gav deketer om den kirkelige reform: Her ble presenes sølibat innskjerpet; overtredelse kunne føre til avsettelse  og til at barna til klerikerne ble erklært som ufri (kirkeslaver). Sammen med Henrik II kjempet man ubder en rekke synoder mot simoni og for sølibat.

Det var på denne tid, og ved samarbeidet med keiseren, at tillegget filioque ble endelig fastsatt.

Han døde den 9. april 1024 i Roma. Han bror Romanus ble den påfølgende pave, under navnet Johannes XIX.

Referanser og fotnoter

Paver
Personer fra Roma
Fødsler på 900-tallet
Dødsfall i 1024
Electromagnetic Geoservices

ElectroMagnetic GeoServices ASA () er et norsk selskap som bruker controlled source electromagnetic- (CSEM) og magnetotelluric-kartlegging (MT)  til å finne hydrokarboner under havbunnen.

Investorer
De fem største aksjonærene per august 2015 er Siem Investments Inc., Perestroika AS, Morgan Stanley & Co, LLC: Odin Offshore og Clearstream Banking.
Se oppdatert liste over aksjonærene

Om selskapet
Selskapet ble etablert 1. februar 2002 av gründerne Terje Eidesmo, Ståle Johansen og Svein Ellingsrud. Har hovedkontor i Stiklestadveien 1 i Trondheim og regionskontor i  Oslo, Houston og Kuala Lumpur og i tillegg ytterligere representanter i Europa, Asia, Afrika, Sør-Amerika og Nord-Amerika.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske industriselskaper
Selskaper etablert i 2002
Politikk i Karmøy

Karmøys kommunestyre har 45 medlemmer, mens formannskapet har elleve medlemmer.

Kommunestyrevalget 2003

Ordføreren
Ordfører i Karmøy kommune for perioden 2003–2007 var Kjell Arvid Svendsen fra Kristelig Folkeparti. Dette var hans  tredje periode som ordfører i Karmøy kommune, og hans  femte periode som medlem kommunestyret og i formannskapet.

Budsjettet 2006
Jan Birger Medhaug havnet på vippen etter at han meldte seg ut av KrF. Da alt lå an til at KrF, Ap og SV sitt forslag som blant annet innebar innføring av feieravgift og økning av eiendomsskatten skulle bli vedtatt, kom et alternativt budsjett fra FrP, H, V, Pp. Kommunestyret var splittet i to blokker og alt stod og falt på Medhaug. Det endte med at Medhaug støttet det borgerlige alternativet.

Kommunestyrevalget 2007

Ordføreren og andre sentrale posisjoner
Som største borgerlige parti greide ikke FrP å samle til et flertall. Frp hadde Høyre med seg men greide ikke å bli enige med verken Venstre eller KRF om sentrale uenigheter. Hadde sentrum-høyre greid å bli enige ville det gitt et solid flertall. KrF gikk i forhandlinger med Ap, SV og Sp. De fikk, sammen med Arbeiderpartiet, med seg Venstre og hadde dermed 24 mandater i kommunestyret. Forhandlinger innad i denne grupperingen førte til at Kjell Arvid Svendsen (KrF) fortsatte som ordfører og Helga Rullestad beholdt varaordførerstolen. Ordførervervet ble knyttet til person. Det betyr at hvis Kjell Arvid Svendsen(KrF) skulle ha trukket seg, ville Helga Rullestad (Ap) overtatt som ordfører.

Bente Thorsen (FRP) ble leder for Hovedutvalg Helse og Sosial, Geir S. Toskedal (KrF) ble leder for Hovedutvalg Teknisk, Didrik Ferkingstad (Ap) ble leder for Partssammensatt utvalg og John K. Holvik (Ap) ble leder for Hovedutvalg Skole og Kultur.

Kommunestyrevalget 2015

Kommunestyrevalget 2019

Eksterne lenker
 Valgresultatet i 2003
 Karmøy kommunes side om medlemmer i forskjellige utvalg
 Valgresultat i 2007

Politikk i Karmøy
Madame de Pompadour

Jeanne-Antoinette Poisson, Marquise de Pompadour, ofte bare kalt Madame de Pompadour (uttales omtrent madam dø påpador) (født 29. desember 1721 i Paris, død 15. april 1764 i Versailles) var fransk markise og offisiell elskerinne (maîtresse) til kong Ludvig XV fra 1745.

Liv og virke 
Madame de Pompadour var utenomekteskapelig datter til generalforpakteren Le Normant de Tournhem, og i 1741 ble hun giftet bort med sin fars brorsønn, Le Normant d'Étoiles. Hun lyktes å vinne kong Ludvig XVs oppmerksomhet, og etter at hun skilte seg fra sin mann, ble hun i 1745 kongens maîtresse. Den største skandalen ved det skal ha vært at hun ikke var av adelig herkomst. 

Madammen gis skylden, eller æren, for å ha trukket kongen vekk fra statsforvaltningen og inn i selskapelighet. Hennes ødselhet skal ha vært en av årsakene til monarkiets tapte popularitet i Frankrike, og sitatet Après nous, le déluge («Etter oss kommer syndefloden») tilskrives henne.

Hennes seksuelle mellomværende med kongen skal ha opphørt i 1751, men hun fortsatte å øve betydelig innflytelse politisk og ved hoffet. Hun gis æren for å ha bidratt til fred mellom Frankrike og Østerrike, for å ha støttet kultur og litteratur i en slik grad at Voltaire og Diderot kalte henne «en av oss», og for å påvirket praktiseringen av sensurlovene i en retning som gjorde det mulig å utgi Den store franske encyclopedien.

Se også 
 Pompadour, betegnelse på blomstret silkestoff, dameveske og hårsveis

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  madamedepompadour.com (engelsk)

Personer fra Paris
Kurtisaner
Nils Amund Raknerud

Nils Amund Raknerud (født 31. mars 1949) er en norsk forfatter. Raknerud har publisert en lang rekke artikler, essay og petiter både under eget navn og psevdonym, blant annet i tidsskiftet Bok og bibliotek, Dagsavisen og Klassekampen.

Han romandebuterte med boka Ikke ring meg, ikke glem meg på Tiden Norsk Forlag i 1992. Også utgitt Uten tilknytning til riket 1996 og Min venn utlendingen 2006.

Han er sønn av billedkunstneren Gladys Raknerud og pianisten Amund Raknerud, og far til rapartisten Don Martin.

Bibliografi
 Ikke ring meg! Ikke glem meg!, roman, Tiden (1992)
 Uten tilknytning til riket, roman, Eget (1996)
 Min venn utlendingen, roman (2006)

Referanser

Kilder
Presentasjon av Nils Amund Raknerud i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 Raknerudvillaen – Nils Amund Rakneruds hjemmeside, som er oppkalt etter besteforeldrenes sveitservilla på Hamar.
 Ikke ring meg! Ikke glem meg! – Nils Amund Rakneruds debutroman
 Uten tilknytning til riket – om hybridromanen som er forbudt solgt, men tilgjengelig på folkebibliotekene
 – om Min venn utlendingen

Norske romanforfattere
Langvann kraftverk

Langvann kraftverk  er et  vannkraftverk i Sundsfjorden i Gildeskål kommune i Nordland. 

Hos NVE heter dette kraftverket Langvatn, samme navn har Langvatn kraftverk i Rana. 

Kraftverket utnytter fallet på 64 meter fra reguleringsmagasinene Fellvatnet til Langvatnet. Fellvatnet reguleres mellom 393 og 333 moh. 

Det er installert 1  turbin  på 5 MW og midlere årsproduksjon er på 21 GWh. Samlet nedslagsfelt er på 93 km².
 
Kraftverket eies av Norsk Hydro og Salten kraftsamband og startet produksjonen i 1979. 

Verket er bygget i fjell i enden av en eksisterende tappetunnel og vannet benyttes senere i Sundsfjord kraftverk.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase
 Salten Kraftsamband

Småkraftverk i Nordland
Kraftverk i Gildeskål
Salten kraftsamband
Kraftverk etablert i 1979
Kongedømmet Mysore

Kongedømmet Mysore (kannada: ಮೈಸೂರು ಸಂಸ್ಥಾನ maisūru saṃsthāna) var et kongedømme i det sørlige India, som tradisjonelt antas å ha blitt grunnlagt i 1399 i nærheten av den moderne byen Mysore. Kongedømmet ble regjert av Wodeyardynastiet, og var i utgangspunktet en føydal vasallstat innenfor Vijayanagarariket. I dettes nedgangsperiode, ble kongedømmet Mysore selvstendig i 1565. På 1600-tallet utvidet kongedømmet Mysore flere ganger sitt territorium. Under Kanthirava Narasaraja I og Chikka Devaraja Wodeyar annekterte det store deler av det som idag er det sørlige Karnataka og deler av Tamil Nadu, og ble en mektig stat i det sørlige Deccanplatået.

Wodeyardynastiet hersket over staten frem til Indias uavhengighet i 1947, da kongedømmet ble innlemmet i staten India.

 
Stater og territorier etablert i 1399
Stater og territorier opphørt i 1947
San Pietro in Montorio

San Pietro in Montorio er en renessansekirkebygning beliggende på Janiculum i Roma. «Montorio» bygger på «Monte d'Oro» (det gyldne berget), som er et annet navn på Janiculum. På gården til det tilliggende klosteret står Donato Bramantes Tempietto, som ble oppført i 1502 på den plassen der man trodde at Peter var blitt korsfestet.

Litteratur
 Gigli, Laura, Guide rionali di Roma: Rione XIII Trastevere. Parte prima. Roma: Fratelli Palombi Editori 1980.
 Vannicelli, P.L., S. Pietro in Montorio e il tempietto del Bramante. Roma 1976.

Pietro Montorio
Pietro Montorio
Pietro Montorio
Arkitektur i 1500-årene
Byggverk fullført i 1500
Religiøse bygninger fra 1500-tallet
Rione Trastevere
Den hellige Teresas ekstase

Den hellige Teresas ekstase er en skulptur utført av barokkunstneren Giovanni Lorenzo Bernini 1647–1652. Skulpturen, som er en av Berninis mest kjente, gjengir en scene fra den spanske helgenen Teresa av Ávilas mystiske skrifter der en engel gjennomborer hennes hjerte med den guddommelige kjærlighetens pil for siden å dra den ut igjen. Med skulpturen ville Bernini, som også virket som teaterdekoratør, gjennom en kombinasjon av ulike kunstarter – skulptur, maleri og arkitektur – skape en romillusjon som på mange måter er karakteristisk for barokken og også utgjør et tilbakevendende tema i hans kunst. Skulpturen er utført i marmor, mens omgivelsene er utført i polykrom marmor, gull, bronse og glass, også freskomaleri har blitt anvendt.

Litteratur
 Lavin, Irving, Bernini and the Unity of the Visual Arts. 2 vol. New York: The Pierpont Morgan Library 1980. ISBN 0-19-520184-1

Barokken
Skulpturer

cs:Ecstasy of Saint Theresa
Santa Maria della Vittoria

Santa Maria della Vittoria er en barokkkirke på Quirinalen i Roma. Den har siden 1801 vært tittelkirke.

Kirkebygningen ble tegnet av Carlo Maderno og ble oppført mellom 1608 og 1620. Fasaden viser et verk av Giovanni Battista Soria.

Interiøret viser blant annet Den hellige Teresas ekstase av Bernini.

Eksterne lenker 
 

Maria Vittoria, Santa
Maria Vittoria, Santa
Maria Vittoria
Religiøse byggverk fra 1626
Etableringer på 1600-tallet
Santa Maria Vittoria
Rione Sallustiano
1600-tallet i Italia
Eurobeat

Eurobeat er en musikksjanger som er knyttet til Hi-NRG og disco. Den har også kontaktflater med den japanske Para Para-dansekulturen. Til tross for at musikken i stor grad retter seg mot det japanske markedet, er en stor del av den produsert i Italia. Sjangeren har en av verdens lengste samlealbumserier, Super Eurobeat, som begynte i 1990 og består av over 200 utgivelser. Den utgis av Japans største plateselskap, Avex, og henter musikk fra et knippe italienske plateselskaper. Time Records, Flea Records og Discomagic var blant de første, men det har seinere vært utskiftninger. Eurobeat kjennetegnes ved raske og energiske melodier, der sangtekstene er av mindre betydning, og kan være latterlige eller til og med meningsløse.

Populære Eurobeat-artister
Aerobeat Eurobeat 
Dave Rodgers 
EuroPanic! 
Eurobeat Disney 
Eurobeat Flash 
Gazen ParaPara!! 
LovePara² 
Maharaja Night 
Norma Sheffield 
ParaPara Paradise 
Super Euro Best 
Super Euro Christmas 
That's Eurobeat 
The Early Days of SEB 
Tokio Hot Nights 
VIP Mega Euro Star

Eurobeat-plateselskap
Blant plateselskapene som produserer Eurobeat er:
 Rodgers Music
 AkyrMusic / Hearty, Inc.
 Delta
 Hi NRG Attack
 LED Records] 
 The S.A.I.F.A.M. Group
 SCP Music
 Time Records
 Dima Music
Alle selskapene er italienske, men ikke alle er reine Eurobeat-plateselskap. Flere av dem gir også ut musikk innen andre elektroniske sjangere som Eurodance, Italodisco og Italodance.

Eksterne lenker
 Avex Japan Eurobeat  – Offisiell nettside for CD-serien Super Eurobeat.
 Eurobeat Prime – Eurobeat-informasjon og -database.
 NRG Express – Eurobeat-informasjon fra Japan.
 Bahamut Forever – Eurobeat-fora, -info, og -artistdatabase.
 Eurobeat.org – Eurobeat-fora og -info.
 ParaParaStage.com ParaPara/Eurobeat-fora.
 Eurobeat Evolution – Eurobeat-info og -database.

Musikksjangre
Hwang Woo-suk

Hwang Woo-suk (født 29. januar 1953 i Buyeo i Sør-Chungcheong) er en sørkoreansk veterinærmedisiner og tidligere forsker. I 2004 fikk han stor oppmerksomhet på grunn av angivelige fremskritt i stamcelleforskningen. Ved årsskiftet 2005/2006 ble det imidlertid bevist at Woo-suks forskning baserte seg på falske data.

 

Forskningsjuks
Sørkoreanere
Personer fra Sør-Chungcheong
Para Para

Para Para (japansk: パラパラ; også Para-Para eller ParaPara) er en populær japansk solodans. I motsetning til flest club-dansing og rave-dansing, er det spesifikke bevegelser for hver sang, og alle gjør de samme bevegelsene samtidig. Ganske lik line dance. Para Para er sagt å ha eksistert siden 1970-årene, men fikk ikke så mye popularitet utenfor Japan inntil nå nylig. I dag er Para Para kjent over hele verden.

Eksterne lenker
 Para Para Stage
 Para Para Online
 Para Para Animation

Japansk kultur
Dans
Postposisjon

En postposisjon er, i motsetning til en preposisjon, et ubøyd ord som står etter et substantiv. En postposisjon har samme funksjon som en preposisjon. En rekke språk har kun postposisjoner og ingen preposisjoner.

Eksempler i norsk

 «Det var en del diskusjon deltagerne imellom.»
 «Hva skal du bruke hammeren til?»
 «– Jeg var ute på byen i går. – Jaha? Hvem med?»

Grammatikk
Latinske ord og uttrykk
Santa Prassede

Santa Prassede er en basilika på Esquilinhøyden i Roma, i en sidegate like ved Santa Maria Maggiore. Den begynte som et førkristent byggverk. Seneca dediserte flere av sine verker til en Novatus, og det har vært hevdet at Santa Prassede ble reist over restene av Novatus' termer (bad).

Den nåværende kirken ble bygget av pave Paschalis I (817-24). Den er kjent for det mosaikksmykkede Sankt Zenos kapell, som ble oppført som gravkapell til Paschalis' mor Theodora. Kapellet var i middelalderen også kjent som Orto del Paradiso («Edens hage») med sin mosaikk av jomfru Maria med Jesusbarnet. Til venstre ses en mosaikk av blant andre pavens mor Theodora med den firkantede glorien som viser at hun var i live da hun ble avbildet. Både pave Paschalis og hans mor ble gravlagt i kirken.

I kapellet ses også en mørk marmorsøyle som Kristus skal ha vært lenket til da han ble pisket før korsfestelsen. Søylen ble plassert i Santa Prassede i 1222 av kardinal Giovanni Colonna den yngre, som hadde fått søylen i foræring av kongen av Jerusalem etter det fjerde korstog, men først i 1699 ble søylen satt inn i Sankt Zenos kapell. Frem til da ble den bare vist frem på festdager.

Den store mosaikken over alteret er kopiert etter den 300 år eldre mosaikken i SS Cosma e Damiano ved Forum Romanum, og viser senator Pudens' to døtre, Prassede og Pudentia, som presenteres for Kristus av apostelen Peter og Paulus. Pave Paschalis er også avbildet, bærende en kopi av kirkebygningen han fikk reist. En formidabel 1700-talls baldacchino av Carlo Fontana blokkerer dessverre en stor del av mosaikken, så man må stå nesten helt bakerst i kirkerommet for å se helheten. 

Senator Pudens skal ha vært den første som Paulus omvendte til kristendommen i Roma. Paulus skal også ha bodd hos ham i syv år under keiser Neros kristenforfølgelser. Pudens er nevnt i Bibelen i Paulus' andre brev til Timoteus: «Skynd deg å komme før vinteren! Evbolos, Pudens, Linus, Claudia og alle våre søsken hilser deg.» 

I 822 fikk pave Paschalis gjenreist Prassedes bygning som en etterligning av en tidlig kristen basilika. Santa Prassede er en forminsket utgave av den gamle Peterskirken. Selv bygningskonstruksjonen etterligner tidlig kristen byggeskikk fra 300- og 400-tallet. Grunnmuren er store solide blokker tufa hentet fra den serviske mur. 

I kirkes ses også nedgangen til den opprinnelige krypten fra 800-tallet der man gjemte relikviene pave Paschalis lot hente fra katakombene. Også søstrene Prassede og Pudentia ble gravlagt her. Det sies at svampen de brukte til å tørke opp martyrenes blod med, ligger i sarkofagen der søstrene er gravlagt.   

I kirken finnes også et ungdomsarbeid av Bernini, bysten av Giovan Battista Santoni fra rundt 1610, da Bernini var knapt tolv år gammel.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Arkitektur i 780-årene
Arkitektur i 820-årene
Religiøse byggverk fra 700-tallet
Rione Monti
Basilica Minor
Prassede
Prassede
Prassede
Creo – forbundet for kunst og kultur

Creo – forbundet for kunst og kultur er et norsk fagforbund tilsluttet LO. Yrkesutøvere som har inntekt fra kunstneriske eller kunstpedagogiske yrker eller virksomheter med tilknytning til dette, kan bli medlemmer av Creo.

Forbundets tidligere navn var Musikernes fellesorganisasjon (MFO); navneskiftet ble kunngjort 24. oktober 2018.

Historikk 
Forgjengeren MFO ble opprettet i 1. januar 2001 ved en fusjon mellom Norsk kantor- og organistforbund (stiftet 1904), Norsk Musikerforbund (stiftet 1911) og Norsk Musiker- og Musikkpedagogforening (stiftet 1973).

Medlemsmasse og tilknytning 
Forbundet organiserer musikere, kirkemusikere, musikkpedagoger, operasangere, ballettdansere, sufflører og inspisienter mv, og har over 10 000 medlemmer.

MFO er tilsluttet Landsorganisasjonen i Norge. Forbundsleder er Hans Ole Rian.

Referanser

Eksterne lenker 
 Musikernes fellesorganisasjon

Norske fagforbund
Etableringer i 2001
Landsorganisasjonen i Norge