alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Sivert Langholm

Sivert Langholm (født 19. mai 1927 i Haugesund, død 16. april 2022 i Hønefoss) var en norsk professor i historie. 

Langholm ble universitetslektor i 1961 og var professor ved Universitetet i Oslo fra 1976. 
Sivert Langholm var en av etterkrigstidens betydningsfulle sosialhistorikere. Han uttalte i 1970 at hans forskningprogram var å «frigjøre sosialhistorien fra den politiske historiens dominans». Hans metode gikk ut på å analysere individdata for å dra slutninger om sosiale grupper i fortiden. Langholm var en pioner i å anvende datateknikk på analyse av historiske kilder. 

Han var prosjektleder for prosjektet Norsk samfunnsutvikling 1860-1900, der to områder ble utvalgt og gjort til gjenstand for saksstudier  (Ullensaker og Christiania). Disse to områdene ble analysert gjennom fire bøker og 30 hovedoppgaver. Prosjektet rekrutterte flere forskningstalenter som senere har gjort seg bemerket i sosialhistorie, bla. Jan Eivind Myhre og Tore Pryser. Langholm var også av de første til å analysere valgdata med datateknikk. 

Han tok initiativet til og var første leder (1993-1996) av prosjektet Forum for universitetshistorie i anledning utgivelse av et historieverk i forbindelse  med 200 års jubileet for Univetsitetet i Oslo i 2011.  

Sivert Langholm var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.

Bibliografi 
 1966 Stillingsretten i norsk vernepliktsdebatt og vernepliktslovgivning 1848-1876 
 1967 Historisk rekonstruksjon og begrunnelse (siste utgave 1997) Metodebok i historiefaget. 
 1984 Elitenes valg. Sosial avstand og politisk oppslutning blant Christianiavelgerne i 1868
 
 List opp publikasjoner av Sivert Langholm  i biblioteksdatabasen BIBSYS

Referanser

Norske historieprofessorer
Professorer ved Universitetet i Oslo
Norske historikere
Norske demografer
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Personer fra Haugesund kommune
Rapid Wien

Rapid Wien er en østerriksk fotballklubb. Klubben ble stiftet i 1899 og holder til i den østerrikske hovedstaden Wien. Laget spiller sine hjemmekamper på Allianz stadion som har en kapasitet på 28 345 tilskuere.

Spillerstall 
Oppdatert 1. april 2022.

Utlånte spillere

Referanser

Eksterne lenker
 Klubbens offisiell nettsider

Rapid Wien
Fotballag etablert i 1899
Sport i Wien
1899 i Østerrike
Adelaide

Adelaide er hovedstaden i den australske delstaten Sør-Australia og er landets femte største by. Storbyområdet Adelaide hadde i 2017 en befolkning på .

Byen er oppkalt etter dronning Adelaide, den britiske kong Vilhelm IVs gemalinne. Adelaide ble grunnlagt som en planlagt by i 1836. William Light var ansvarlig for byplanen.

Universiteter 
Adelaide har tre offentlige og to private universiteter. University of Adelaide er Australias tredje eldste universitet og har fem campuser i byområdet. De to andre er University of South Australia og Flinders University.

Se også 
 Barossa Valley
 Hahndorf

Referanser 

 
Planlagte hovedsteder
Bosetninger etablert i 1836
1836 i Oseania
1830-årene i Australia
Peter Lonard

Peter Lonard (født 17. juli 1967) er en australsk profesjonell golfspiller på PGA-touren og Europatouren.

Lonard er født i Sydney og ble profesjonell i 1989, først på PGA Tour of Australasia, og senere på Europatouren i 1991 og 1992, der han oppnådde nokså middelmådige resultater. Han ble tatt ut av spillet i nesten halvannet år i 1993–94 etter å ha blitt smittet av et virus som skadet øynene hans, og han arbeidet som klubbpro i tre år før han vendte tilbake til turneringsgolfen og vant pengelisten på PGA Tour of Australasia i 1996/97. Lonard returnerte til Europatouren i 1997 og har oppnådd gode resultater siden, med blant annet en 18.-plass på pengelisten i 2002. Samme år begynte han på PGA-touren og fikk en god førstesesong, med over én million dollar i premiepenger.

Hans første seier på PGA-touren kom i MCI Heritage i 2005. Han var med på det internasjonale laget i The Presidents Cup i 2003 og 2005.

Meritter

Seire på PGA-touren 
 2005: MCI Heritage

Seire på PGA Tour of Australasia 
 2004: New South Wales Open, Australian Open, Australian PGA Championship
 2003: Australian Open
 2002: Australian PGA Championship (delt seier med Jarrod Moseley), Australian MasterCard Masters, Hyundai Team Matches (med Rich Beem)
 2001: ANZ Championship
 2000: Ford Open Championship
 1997: Ericsson Masters

Eksterne lenker 
 
 

Australske golfspillere
Personer fra Sydney
Fødsler i 1967
Personer fra Orange County i Florida
Agar

Agar eller agar-agar er en geleaktig substans (polysakkarid) som utvinnes av visse rødalger. Det kan være et alternativ til gelatin for vegetarianere og veganere, og brukes som næringsemne for dyrking av bakterier og sopp.

Karbohydrater
Fortykningsmidler

min:Agar
new:आगर
Maglemosekulturen

Maglemosekulturen er en betegnelse på en kultur fra Nordens eldste steinalder, ca. 7500-6000 f.Kr. Kulturen er oppkalt etter boplassfunn på Sjællands vest-kyst. Ved disse er det funnet redskaper av bein og horn. Maglemosekulturen brukes også som betegnelse på funn fra England og Tyskland.

Europeiske arkeologiske kulturer
Steinalderen
Palisade

Palisade (fra latin palus, skansepæl) er en betegnelse på en type forskansning hvor pæler er spisset til oventil og satt ned i bakken eller i murverk til vern og hindring. Palisader er kjent fra sivilisasjoner i alle verdensdeler. I Norge forbindes de gjerne med bygdeborger.

Referanser 

Militære installasjoner
Liste over ordførere i Bodin

Ordførere i Bodin er en liste over ordførere i tidligere Bodin kommune (fra 1968 innlemmet i Bodø kommune).

Kilder

Bodø kommune
 
Bodin
W.C. Brøgger

«Waldemar Christopher Brøgger» omdirigeres hit; se også sønnesønnen Waldemar Brøgger

Waldemar Christofer Brøgger (født 10. november 1851 i Christiania, død 17. februar 1940 i Oslo) var en norsk geolog og universitetsrektor.

 Bakgrunn og virke 
Han tok artium ved Christiania Katedralskole i 1869 og anneneksamen i 1870. Deretter studerte han realfag og zoologi under professor Theodor Kjerulf. Hans tidlige forskning ledet til avhandlingen Über Apatitvorkommnisse im südlichen Norwegen'' (sammen med Hans Reusch, 1875). Brøgger ble så umiddelbart ansatt i Norges geologiske undersøkelse som assistent og arbeidet vesentlig på Korsika og Elba.

Han ble amanuensis ved Universitetets mineral-kabinett (1876), stipendiat (1878) før han i 1881 ble utnevnt til professor i geologi og mineralogi ved Stockholms högskola. Han overtok Kjerulfs professorat i Christiania (1890) og ble der til 1917 for å vie seg til forskning i sin helhet. Fra 1906-1911 var han universitetets første rektor.

Han var en viktig person under unionsoppløsningen med Sverige rundt 1905. Professor Brøgger ble sendt til Stockholm som hemmelig agent for å se de svenske reaksjonene.

Waldemar Christofer Brøgger var sønn av boktrykkeren Anton Wilhelm Brøgger og i ekteskap (1878) med Antonie Wilhelmine Sofie Scheel Siewers (1854-1933) far til arkeologen og politikeren Anton Wilhelm Brøgger, farfar til forfatteren og forlagsmannen Waldemar Brøgger og oldefar til antropologiprofessoren og skribenten Jan Brøgger.

Utmerkelser 

Brøgger  mottok en rekke ordener og utmerkelser for sitt virke. Han ble i 1895 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden og ble i 1902 forfremmet til kommandør med stjerne. I 1911 ble han tildelt storkorset av St. Olavs Orden «for videnskabelig fortjeneste og fortjeneste av Universitetet». Han fikk storkors av Finlands hvite roses orden, var kommandør av første klasse av den svenske Nordstjerneordenen og ridder av  Dannebrogordenen. Han ble utnevnt til kommandør av den franske Æreslegionen og av Italias kroneorden. Brøgger var innehaver av 1. klasse av Den prøyssiske krones orden og 2. klasse av den russiske Sankt Stanislaus-ordenen.

Brøgger ble utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Heidelberg, Universitetet i Glasgow (1901), Universitetet i Oxford, Universitetet i Cambridge og Stockholms universitet. Han ble belønnet med Murchisonmedaljen i 1891 og med Gunnerusmedaljen i 1927.

Brøggerhalvøya, Brøggerbreane og Brøggertinden på Spitsbergen er oppkalt etter ham. Brøgger er også avbildet på et norsk frimerke.

2. september 2011 ble bygningen som huser Geologisk museum på Tøyen i Oslo offisielt døpt om til Waldemar C. Brøggers hus, i anledning UiOs 200-årsjubileum.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Professorer ved Universitetet i Oslo
Rektorer ved Universitetet i Oslo
Norske geologiprofessorer
Mineraloger
St. Olavs Orden
Dannebrogordenen
Nordstjerneordenen
Finlands hvite roses orden
Æreslegionen
Italias kroneorden
Gunnerusmedaljen
Personer fra Oslo
Personer begravet på Vår Frelsers gravlund
Stortingsrepresentanter 1907–1909
Slått (musikk)

«Slåtter» omdirigeres hit. For klaververket av Edvard Grieg, se Slåtter (Grieg).
Slått er et musikkstykke som særlig blir framført på hardingfele eller vanlig fele. Ordet skriver seg fra verbet «slå», og peker mot en praksis der musikkstykket ble «slått», slik som på munnharpe, harpe eller langeleik (= langharpe) jfr. «horpeslått». Begrepet varierer noe fra bygd til bygd. I Setesdal omtales slåtten som «slag», i Hallingdal og Valdres oftest «lått», avledet av verbet «låte». Gudbrandsdalen bruker vanligvis betegnelsen «leik» eller «læk». Slåttebetegnelsen skriver seg helst fra Telemark med Numedal og Vestlandet, som var de første områdene hardingfelemusikk ble omtalt fra. 

Slåttene inndeles i grupper etter takt og dansepraksis. Disse gruppene er gangar og halling eller laus, i todelt takt, 6/8 eller 2/4, springar i 3/4, marsj eller reiselått i todelt takt, og lydarlått.

Ofte finner man slåttebegrepet i sammensatte ord som forteller om hva slags instrument slåtten er blitt overlevert på: (harding)feleslått, (munn)harpeslått, langeleiklått, (selje)fløyteslått, trommeslått og kjaftelått. 

Rammeslått norske slåtter med ekstatisk eller demonisk preg. Omtalt i Boses saga. I rammeslått er basstrengen ofte stemt ned til F (gorrlaus). Rammeslåttene er ofte omfattende og rikt utbygde slåtter som «Skjoldmøyslaget» og «Nordafjells». I «Setesdal» finnes uttrykket «å komme på rammeslåtten» som betyr at spillemannen spiller seg fra sans og samling. I denne tradisjonen blir og så tilhørerne revet med i musikken på en særlig sterk måte. Rammislagr på gammelnorsk med betydningen de «ramme slåttene» eller kraftfulle/sterke.

Referanser

Eksterne lenker 
 «Dødsdansen på Norefjell» med lenke til slåtten 

Norsk folkemusikk
Bevegelsesmengde

Bevegelsesmengde er en fysisk størrelse som i klassisk fysikk er definert som masse multiplisert med hastighet. Bevegelsesmengde er en vektor, dvs. det er en størrelse med retning i rommet. Vanlig symbol er p og SI-enheten er newtonsekund (kilogram ganger meter per sekund, dvs. kg·ms-1). Bevegelsesmengde er en svært sentral størrelse i fysikken siden den, i motsetning til hastighet, er en bevart størrelse i kollisjoner og andre gjensidige kraftutvekslinger dersom summen av ytre kraftpåvirkninger er null.

Andre betegnelser for bevegelsesmengde er massefart, impuls og driv, hvor driv er mest brukt i dagligtale og impuls er vanlig i mer abstrakt betydning.

Definisjon 
I newtonsk mekanikk defineres bevegelsesmengde som produktet av masse og hastighet. En vektor i rommet har tre komponenter, og dermed har vi

For et system sammensatt av flere deler, er den totale bevegelsesmengden summen av bevegelsesmengden til hver enkelt del

hvor summen angir en vektoraddisjon.

Newtons lover  
Newtons lover kan formuleres ved
hjelp av begrepene kraft og bevegelsesmengde.

 Newtons første lov sier at bevegelsesmengden er uendret når ingen krefter virker.
 Newtons andre lov sier at en kraft F som virker over tid endrer bevegelsesmengden, dvs. . 
 Newtons tredje lov sier at en kraft har en like stor og motsatt rettet motkraft. Dette impliserer at summen av bevegelsesmengde er bevart når kraft og motkraft er i samme system.

Se også 
 Power factor, et kallenavn i skytesport brukt om kulens bevegelsesmengde

Klassisk mekanikk
Fysiske størrelser
Bevaringslover
Kontinuumsmekanikk
Bevegelse (fysikk)
Masse
Hastighet
Kalimantan

Kalimantan er den indonesiske delen av Borneo. Den indonesiske delen er delt i provinsene Kalimantan Barat, Kalimantan Tengah, Kalimantan Selatan og Kalimantan Timur. Den høyeste fjellet er Bukit Raya. Det er 2278 meter høyt og ligger på grensen mellom Kalimantan Barat og Kalimantan Tengah.

Geografi
Kalimantan er temmelig flatt de fleste steder, men har til gjengjeld ganske høye fjell i sentrale områder. De største fjellområdene er Pegunungan Iban, Pegunungan Kapuas Hulu, Pegunungan Schwaner, Pegunungan Muller og Pegunungan Meratus. Det meste av havet rundt Kalimantan er grunt, og på steder der forholdene ligger til rette, er det store og små korallrev.

Natur
Naturen på Kalimantan har de siste årene blitt kraftig ødelagt av gruver og ulovlig hogst. Men i nasjonalparker lever fortsatt naturen og mange særegne dyrearter blir oppdaget ved spesielle anledninger.

De mest berømte dyreartene er blant annet borneoorangutang og neseape. De lever begge i de forsvinnende skogene. Skogtypene er regnskog og mangroveskog, to helt forskjellige livsmiljøer. I havet er det store populasjoner med fisk og andre sjødyr. De fleste artene lever ved korallrevene, men også revene er truet av forurensning og global oppvarming.

Religion
De fleste innbyggerne er muslimer og bor i lavlandet eller ved kysten. I innlandet er det mest lokale religioner. Spredt rundt omkring er det flere kristne, buddhistiske, taoistiske og andre religioner.

Demografi
De fleste bor ved de store byene Banjarmasin, Sanmarinda, Pontianak, Palangkaraya og langs hele kysten. Til sammen bor det omtrent 10 millioner mennesker på Kalimantan.

Urbefolkning
Urbefolkningen består for det meste av dayak-folket. De snakker Dayak-språket og bor i jungelen. Dessverre har store deler av boplassene deres forsvunnet under miljøødeleggelser. Man gjenkjenner dayaker med at både kvinner og menn har tatoveringer. De fleste bor i hus på påler, som verner dem mot flom og plagsomme insekter på bakken. Før var de kjent som hodejegere, men i dag som fredelige jordbruksarbeidere, jegere og fiskere. Før skal det nok ha bodd dayaker helt til kysten, men etter at nybyggerne kom, har de blitt drevet lenger og lenger inn i skogen.

Indonesias geografi
Borneo
Andenes fyr

Andenes fyr ligger på Andenes i Nordland. Fyret ble bygd i 1859. Det bedret sikkerheten for skip til havs, men ga ikke tryggere havneforhold.

Fra 1867 til 1958 ble det gjort meteorologiske observasjoner fra fyret.  i 1978 ble fyrtårnet automatisert og avfolket.

Beliggenhet
Andenes fyr ligger som en del av bebyggelsen på Andenes, helt nede ved havna. Den øvrige bebyggelsen med tidligere fyrvokterbolig, uthus og maskinhus ligger litt bak fyret. Fyrvokterbolig og uthus er solgt til privat eier.

Besøk Andenes fyr
Det arrangeres guidete turer opp i fyret  av Andøymuseet.

Fakta om Andenes fyr
Tårn: Marinens verft. Horten. Fyrtårnet er et av landets høyeste støpejernstårn.

Lyktehus: Nes Jernverk.

Tent første gang: 24. september 1859.

Lysvidde: 17,8 nautiske mil (33 km)

Lys: Fast med blink hvert 3. minutt

Lyskilde: Elektrisk lampe 1000 watt.

Lysfarve: Hvit

Fyrbygning: Rødt jerntårn

Høyde: 40 meter

Rekkevidde: 50 nautiske mil (93 km)

Utsikt: 13,2 nautiske mil  ( 24 km)

Antall trappetrinn: 148

Byggemateriale: 90 000 murstein, vekt 207 tonn.

Eksterne lenker
 Norsk Fyrhistorisk Forenings side om Andenes fyr
 Vesterålen Info, Idar Nilssen:  om fyret og havna på Andenes
 

Fyr i Nordland
Byggverk i Andøy
Kulturminner i Andøy
Byggverk fullført i 1859
1859 i Norge
Samferdsel i Andøy
Artikler i sjøfart-prosjektet
Vestby stasjon

Vestby stasjon er en jernbanestasjon i Vestby kommune på Østfoldbanen, vestre linje. Den ble åpnet i 1879 da Østfoldbanen ble tatt i bruk. Da Østfoldbanen ble utbygd med dobbeltspor mellom Ski og Sandbukta i 1996 ble også Vestby stasjon ombygd og modernisert.

Stasjonen betjenes av Vys lokaltog R21 mellom Oslo S og Moss.

Litteratur

Eksterne lenker 

|}

Jernbanestasjoner på Østfoldbanen
Jernbanestasjoner i Akershus
Jernbanestasjoner åpnet i 1879 i Norge
Bygninger tegnet av Peter Andreas Blix
Jernbanebyggverk i Vestby
Tek.no

Tek.no (tidligere Hardware.no) er et norsk teknologinettsted. Nettsiden ble startet i 1998 da grunnleggeren Martin L. Wirak ønsket å lage en søkemotor for å finne laveste pris på produkter fra ulike nettbutikker. Etter hvert ble nettsidens innhold utvidet til å inkludere teknologinyheter og redaksjonelle tester av produkter.

I 2014 ble Hardware.no innlemmet i nettstedet Tek.no. I 2015 ble Tek.no solgt fra Amedia til Teknisk Ukeblad som solgte nettstedet videre til VG i 2017.

I dag
Tek.no er eid av VG, som igjen er eid av Schibsted. Tek.no tester og omtaler produkter fra ulike kategorier, som forbrukerelektronikk med fokus på mobiler, datamaskiner og lyd & bilde, samt elartikler for hus og hjem, elbil og friluftsliv. Nettstedet produserer også nyheter og guider. 
Nyhetssjef for Tek.no er Niklas Plikk.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske nettsteder
Edda Media
Etableringer i 1998
Kanalbrua (Tønsberg)

Kanalbrua i Tønsberg er ei 89 meter lang klaffebru i betong med klaffer av stål som forbinder Tønsberg by med Nøtterøy. Fylkesvei 308 går over brua i fire kjørefelt. Brua er eneste kjøreforbindelse mellom fastlandet og Nøtterøy (og over Vrengenbrua videre med Tjøme), og den er tungt trafikkert. Seilingshøyden under er ved normal vannstand cirka 3 meter, noe som gjør den til Norges laveste bro over en seilingsled. I sommerhalvåret åpnes Kanalbrua vanligvis fem ganger hver dag.

Historikk, konstruksjon og annet
Dagens kanalbru ble bygd i 1957, og var «søsterbru» til Porsgrunnsbrua, med samme konstruksjon og styringsmåte. Den har dobbel klaff med motvekter, og spennvidden er 38 m. mellom hver svingaksel. Fundamentet er på pæler/pilarer til fjell. Kanalbrua ble oppgradert i 2005. Elektronikk og hydraulikk er installert på vippebrua, som også ble fornyet med blant annet fire nye el-motorer, to til hver av klaffene som heises opp ved bruåpninger.

Det har tidligere stått tre bevegelige bruer på stedet: Ei klaffebru bygd i 1735, ei rullebru bygd i 1838 og ei svingbru bygd i 1896. Dagens bru ble i 2002 foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Riksantikvaren fredet brua 17. april 2008.

Lyskrysset på Tønsberg-sida av kanalbrua, populært kalt Mammutkrysset, er Vestfolds tettest trafikkerte veikryss.

I tillegg til Kanalbrua går Kaldnes bru mellom Kaldnes på Nøtterøy-sida og brygga i Tønsberg sentrum. Den er også ei vippebru, men bygd for fotgjengere og syklister. Brua ble åpnet i 2005, er 130 meter lang og har en seilingshøyde på fem meter. Gangbrua åpner fem minutter før kjørebrua åpner, og går ned igjen fem minutter etter at kjørebrua stenger.

Se også
Kaldnes bru
Ekenessundet bru
Vrengen bru
Røssesund bru
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser

Eksterne lenker
 

Klaffebroer
Veibroer i Vestfold og Telemark
Veier i Tønsberg
1957 i Norge
Broer åpnet i 1957
Kulturminner i Tønsberg
Fredete byggverk i Vestfold og Telemark
Vestfolds samferdselshistorie
Kilstraumen bru

Kilstraumen bru er ei veibru på fylkesvei 565 over Kilstraumen i Austrheim kommune i Hordaland. Brua er 205 meter lang og ble åpnet i 1971.

Se også 
 Bakkastraumbrua
 Liste over broer i Norge
 Liste over broer i Norge etter lengde

Eksterne lenker 
 Bilde av brua fra nordvest.
 Bilde av brua fra sørvest.

Fritt frambygg-broer
Veibroer i Vestland
Veier i Austrheim
1971 i Norge
Broer åpnet i 1971
Kråkstad stasjon

Kråkstad stasjon er en jernbanestasjon på Østfoldbanens østre linje i Nordre Follo kommune. Stasjonen ble åpnet i 1882, og betjenes av Vys lokaltog mellom Mysen og Skøyen. Fra Kråkstad stasjon til Oslo S er det 30,090 km. Stasjonen har to kryssingsspor med plattformer og et lastespor.

Litteratur

Eksterne lenker 

|}

Jernbanestasjoner på Østre linje
Jernbanestasjoner i Akershus
Jernbanestasjoner åpnet i 1882
1882 i Norge
Byggverk tegnet av Balthazar Lange
Jernbanebyggverk i Nordre Follo
Skotbu stoppested

Skotbu stoppested ligger langs Østfoldbanens østre linje i Nordre Follo kommune. Stasjonen ble åpnet i 1908 som Skodbo stoppested, fra 1926 ble dagens skrivemåte brukt. 1969 ble stoppestedet nedgradert til holdeplass med lastespor, siden 1982 blir ikke last betjent lenger. Holdeplassen betjenes av Vys lokaltog mellom Mysen og Skøyen. Fra Skotbu stasjon til Oslo S er det 32,090 km. Holdeplassen har pr. 2012 et passasjertall på 180 sum av- og påstigende pr. årsdøgn (66 000 per år).

Litteratur

Eksterne lenker 

|}

Jernbanestasjoner på Østre linje
Jernbanestasjoner i Akershus
Jernbanestasjoner åpnet i 1908
1908 i Norge
Jernbanebyggverk i Nordre Follo
Tomter stasjon

Tomter stasjon er en jernbanestasjon på Østfoldbanens Østre linje. Tomter stasjon ligger i Hobøl i Indre Østfold kommune. Stasjonen ble åpnet i 1882 da Østre linje ble tatt i bruk. Fra Tomter stasjon til Oslo S er det 37,200 km.

Tomter er stoppested på Vys lokaltog mellom Skøyen og Mysen.

Litteratur

Eksterne lenker 

|}

Jernbanestasjoner på Østre linje
Jernbanestasjoner i Østfold
Jernbanebyggverk i Indre Østfold kommune
Jernbanestasjoner åpnet i 1882
1882 i Norge
Byggverk tegnet av Balthazar Lange
Knapstad stoppested

Knapstad stoppested er en jernbanestasjon på Østfoldbanens Østre linje i Hobøl i Indre Østfold kommune. Stoppestedet ble åpnet i 1912 og var betjent til 1969, 1976 ble det nedgradert til holdeplass. Fra Knapstad stasjon til Oslo S er det 41,790 km.

I 2014 kom det en ny/oppgradert stasjon, som er 250 meter lang. Den er utstyrt med skur, linjekart og en digital tidtabell i sanntid. Stasjonen har ikke noen billettautomat, så man kjøper billett på toget uten gebyr.

Stasjonen har en skinnesmører som forhindrer gnisselyd. 

Knapstad er stoppested på Vys lokaltog mellom Skøyen og Mysen.

Galleri

Litteratur

Eksterne lenker 

|}

Jernbanestasjoner på Østre linje
Jernbanestasjoner i Østfold
Jernbanebyggverk i Indre Østfold kommune
Jernbanestasjoner åpnet i 1912
1912 i Norge
Spydeberg stasjon

Spydeberg stasjon er en jernbanestasjon på Østfoldbanens østre linje. Spydeberg stasjon ligger i Spydeberg i Indre Østfold kommune. Stasjonen ble åpnet i 1882, og er stoppested på Vys rute mellom Mysen og Skøyen. Fra Spydeberg stasjon til Oslo S er det 44,630 km. Stasjonen ligger 107,3 meter over havet.

Litteratur

Eksterne lenker 

|}

Jernbanestasjoner på Østre linje
Jernbanestasjoner i Østfold
Jernbanebyggverk i Indre Østfold kommune
Jernbanestasjoner åpnet i 1882
1882 i Norge
Byggverk tegnet av Balthazar Lange
Spydeberg
Askim stasjon

Askim stasjon er en jernbanestasjon på Østfoldbanen (østre linje) i Indre Østfold kommune. Stasjonen ble åpnet i 1882, og er stoppested på Vys rute L22 mellom Mysen og Skøyen. Fra Askim stasjon til Oslo S er det 53,410 km. Stasjonen ligger 130,1 meter over havet.

Fra Askim ble det anlagt sidespor bergnet for transport av tunge maskiner og transformatorer til i alt tre nærliggende kraftverk langs Glomma, Solbergfoss, Vamma og Kykkelsrud. Men bare den til Solbergfoss fikk persontrafikk. Fra 1917 til 1964 var Askim stasjon endestasjon på Solbergfossbanen. 

Askim hadde tidligere mye godstrafikk, først og fremst vognlast med glassvatt fra Glava-fabrikken. Askim Gummivarefabrikk, Viking, var også en viktig godskunde.

Litteratur

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Østre linje
Jernbanestasjoner i Østfold
Jernbanestasjoner åpnet i 1882
1882 i Norge
Byggverk tegnet av Balthazar Lange
Jernbanebyggverk i Indre Østfold kommune
Slitu stasjon

Slitu stasjon er en jernbanestasjon på Østfoldbanen (østre linje) i Indre Østfold kommune. Stasjonen ble åpnet i 1882 og var bemannet til 1969, 1991 ble den nedgradert til holdeplass. Den betjenes av Vys lokaltog mellom Mysen og Skøyen. Fra Slitu stasjon til Oslo S er det 59,330 km. Stasjonen har pr 2008 et passasjertall på 28 sum av- og påstigende pr. årsdøgn.

Litteratur

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Østre linje
Jernbanestasjoner i Østfold
Jernbanebyggverk i Indre Østfold kommune
Jernbanestasjoner åpnet i 1882
1882 i Norge
Byggverk tegnet av Balthazar Lange