alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Anabolodes

Anabolodes er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utbredelse 
Arten er utbredt i Sørøst-Asia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
 Stammen Mesogenini Muona, 1993
 Slekten Anabolodes Strand, 1928
 Anabolodes mirus (Bonvouloir, 1871)

Litteratur

Eksterne lenker 

 

Biller formelt beskrevet i 1871
Råtevedbiller
Insulanus

Insulanus er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
En middelsstor (ca. 12 millimeter), svært lang og smal, sylindrisk råtevedbille. Hode og pronotum er rødbrune, dekkvingene matt svarte. Oversiden er kledt med ganske korte, oppstående hår. Hodet er kort og bredt. Antennene mangler hos typeeksemplaret. Brystskjoldet (pronotum) er avrundet firkantet, nær dobbelt så langt som bredt, med noe tilbaketrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet. Beina er temmelig korte.

Utbredelse 
Arten er utbredt på Madagaskar.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Macraulacinae Fleutiaux, 1922
 Stammen Echthrogasterini Cobos, 1964 (usikker plassering)
 Slekten Insulanus Fleutiaux, 1932
 Insulanus angustus Fleutiaux, 1932

Referanser

Eksterne lenker 
 

Biller formelt beskrevet i 1932
Råtevedbiller
Madagaskars insekter
Neomathion

Neomathion er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utbredelse 
Slekten er hovedsakelig utbredt i den neotropiske økosonen, men forekommer også i Australia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien linderåtevedbiller (Macraulacinae) Fleutiaux, 1922
 Stammen Nematodini Leiter, 1976
 Slekten Neomathion Fleutiaux, 1930
 Neomathion anxium (Bonvouloir, 1875) - Mexico, Fransk Guyana
 Neomathion australianus Cobos, 1964 - Australia
 Neomathion foveicollis (Bonvouloir, 1875) - Brasil
 Neomathion intrusum (Horn, 1890) - Mexico, Nicaragua
 Neomathion leprieuri (Laporte de Castelnau, 1835) - vidt utbredt fra Mexico til Peru, også Cuba
 Neomathion steinheili (Bonvouloir, 1875) - Colombia

Eksterne lenker 
 Atlas of Living Australia - Neomathion 
 

Biller formelt beskrevet i 1843
Råtevedbiller
Australias insekter
Elisabeth Maråk Støle

Elisabeth Maråk Støle (født 5. desember 1968) er siviløkonom med styre- og ledererfaring fra internasjonale industri- og IT-konsern, som SCA, Telenor, Jotun og SafeRoad. Fra 2018 til februar 2021 var hun, som administrerende direktør og konsernsjef i NORCE Norwegian Research Center AS, ansvarlig for å fusjonere flere selskaper inn i et nytt konsern(NORCE). Støle har jobbet i private, offentlige og statlige selskaper, samt deltatt i en offentlig utredning for Justis- og Beredskapsdepartementet.

Hun er nå bl.a. styremedlem i Folketrygdfondet og i Forskningsrådets porteføljestyre for energi, transport og lavutslipp. Hun har tidligere hatt styreverv i selskaper som Sparebanken Møre, Prototech AS, Gexcon AS, Tafjord Marked AS, SIVA SF, Vestlandshus AS, NHO M&R.

Utdanning 
Støle er utdannet siviløkonom fra University of Strathclyde. Hun har en Executive Master i ledelse fra BI, samt etterutdanning gjennom ulike kurs, som verdiskapende styrer ved Harvard Business School.

Karriere

Arbeid 
Støle startet sin karriere som skandinavisk management trainee i SCA Group i 1993, og hadde ulike lederroller (salgsdirektør, produktsjef, etc) i sine seks år i selskapet. Fra 1999 til 2002 var Støle markedsdirektør for ulike selskaper og enheter i Telenor. I 2002 til 2008 var hun global kommunikasjonsdirektør i Jotun. Deretter bidro hun som direktør for kommunikasjon og virksomhetsutvikling i konsernledelsen med å etablere SafeRoad de neste fem årene. Fra 2013 til 2018 var Støle administrerende direktør for Møreforsking, før hun i 2018 overtok ansvaret for å fusjonere syv forsknings- og innovasjonsselskaper som administrerende direktør og konsernsjef i nyetablerte aksjeselskapet og konsernet Norwegian Research Center AS (NORCE). De syv selskapene hadde da en samlet omsetning på 1,4 mrd NOK.

Styre og komiteer 
Støle har mange års styreerfaring fra privat og offentlig sektor. Hun er i dag styremedlem i Folketrygdfondet og i Forskningsrådets porteføljestyre for energi, transport og lavutslipp.  

Støle har tidligere vært styreleder i Gexcon AS, Prototech AS, SIVA SF, Hatlehols AS (2017), UNI Polytech AS og NTNU Ocean Training, samt styremedlem iblant annet  NTNU Technology Transfer AS, Sparebanken Møre, Tafjord Marked AS, Vestlandshus AS,  NCE Legasea, Tafjord Marked AS, Vest Norges Brusselkontor og Sunnmørsposten konsernet.

Støle var medlem av det regjeringsoppnevnte utvalget (NOU), som utredet og foreslo framtidig organisering av politiets særorganer og nasjonale beredskapsressurser i 2016-2017.

Fra 2014 til 2016 var hun medlem av programkomiteen til Forskningsrådets VRI (Virkemidler for regional FoU og innovasjon).

Referanser 

Norske siviløkonomer
Simone Origone

Simone Origone (født 8. november 1979) er en italiensk skiløper som konkurrerer i speedskiing.

Fra 1995 til 1999 konkurrerte han i alpin skiidrett, og gikk deretter over til å konkurrere i speedskiing, der han debuterte i verdenscupen 6. mars 2004. Han har vunnet verdenscupen i speedskiing sammenlagt i årene 2004–2007, 2009–2011, 2013, 2016, 2018–2020 og 2022. Han ble verdensmester i 2005, 2007, 2009, 2011, 2013 og 2019. Origone hadde verdensrekorden i speedskiing, først på 	251,397 km/t fra 2006, så 252,454 km/t fra 2014 og på 252,632 km/t fra 3. april 2015. Simone Origones rekord sto til 26. mars 2016 da den ble slått av hans bror Ivan Origone som kjørte på ny rekord 252,958 km/t.

Se også 
 Liste over mestvinnende verdenscupvinnere i skisport

Referanser

Eksterne lenker 

Italienske alpinister
Personer fra Aosta
NM i hopp uten tilløp 1996

NM i hopp uten tilløp 1996 var en del av NM i friidrett 1996.

Mesterskapet ble arrangert i Stangehallen i Stange 3.-4. februar. Arrangør var Hedmark Friidrettskrets.



Kvinner

Høyde uten tilløp

Lengde uten tilløp

Menn

Høyde uten tilløp

Lengde uten tilløp

Referanser

Kilder 
 friidrett.no: NM Høyde uten tilløp Kvinner 
 friidrett.no: NM Lengde uten tilløp Kvinner 
 friidrett.no: NM Høyde uten tilløp Menn 
 friidrett.no: NM Lengde uten tilløp Menn 

1996
Norgesmesterskap i 1996
Sportsarrangementer i Hedmark
Sport i Stange
Dirrhagofarsus

Dirrhagofarsus er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Små (ca. 5 millimeter), avlange, mørke råtevedbiller. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, trådformede, noe kortere enn kroppen. Brystskjoldet (pronotum) er rektangulært, litt bredere enn langt, med uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, jevnbrede, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet. De har tydelige lengdestriper. Beina er temmelig korte og spinkle.

Levevis 
Larvene utvikler seg i død ved, har blitt funnet på poppelslekten (Populus).

Utbredelse 
Artene er utbredt i Palearktis (Øst-Europa, Korea, Japan), og i Nord-Amerika, men minst én av de to artene som forekommer i Nord-Amerika stammer opprinnelig fra Asia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Melasinae Fleming, 1821
 Stammen Dirhagini Reitter, 1911
 Slekten Dirrhagofarsus Fleutiaux, 1935
 Dirrhagofarsus attenuatus (Mäklin, 1845) - Øst-Europa, er trolig et kompleks av flere arter
 Dirrhagofarsus ernae Otto. Muona & McClarin, 2014  - østlige Nord-Amerika
 Dirrhagofarsus lewisi (Fleutiaux, 1900) - Japan, Korea, innført til USA
 Dirrhagofarsus modestus (Fleutiaux, 1923) - Japan, Korea
 Dirrhagofarsus unicolor (Hisamatsu, 1960) - Japan, Korea

Referanser

Eksterne lenker 

 

Biller formelt beskrevet i 1935
Råtevedbiller
NM i hopp uten tilløp 1997

NM i hopp uten tilløp 1997 var en del av NM i friidrett 1997.

Mesterskapet ble arrangert i Stangehallen i Stange 1.-2. februar. Arrangør var Hedmark Friidrettskrets.



Kvinner

Høyde uten tilløp
Kun 2 deltakere.

Lengde uten tilløp

Menn

Høyde uten tilløp

Lengde uten tilløp

Referanser

Kilder 
 friidrett.no: NM Høyde uten tilløp Kvinner 
 friidrett.no: NM Lengde uten tilløp Kvinner 
 friidrett.no: NM Høyde uten tilløp Menn 
 friidrett.no: NM Lengde uten tilløp Menn 

1997
Norgesmesterskap i 1997
Sportsarrangementer i Hedmark
Sport i Stange
NM i hopp uten tilløp 1998

NM i hopp uten tilløp 1998 var en del av NM i friidrett 1998.

Mesterskapet ble arrangert i Stangehallen i Stange 7.-8. februar. Arrangør var Hedmark Friidrettskrets.



Kvinner

Høyde uten tilløp

Lengde uten tilløp

Menn

Høyde uten tilløp

Lengde uten tilløp

Referanser

Kilder 
 friidrett.no: NM Høyde uten tilløp Kvinner 
 friidrett.no: NM Lengde uten tilløp Kvinner 
 friidrett.no: NM Høyde uten tilløp Menn 
 friidrett.no: NM Lengde uten tilløp Menn 

1998
Norgesmesterskap i 1998
Sportsarrangementer i Hedmark
Sport i Stange
NM i hopp uten tilløp 1999

NM i hopp uten tilløp 1999 var en del av NM i friidrett 1999.

Mesterskapet ble arrangert i Stangehallen i Stange 20.-21. februar. Arrangør var Hedmark Friidrettskrets.



Kvinner

Høyde uten tilløp

Lengde uten tilløp

Menn

Høyde uten tilløp

Lengde uten tilløp

Referanser

Kilder 
 friidrett.no: NM Høyde uten tilløp Kvinner 
 friidrett.no: NM Lengde uten tilløp Kvinner 
 friidrett.no: NM Høyde uten tilløp Menn 
 friidrett.no: NM Lengde uten tilløp Menn 

1999
Norgesmesterskap i 1999
Sportsarrangementer i Hedmark
Sport i Stange
NM i hopp uten tilløp 2000

NM i hopp uten tilløp 2000 var en del av NM i friidrett 2000.

Mesterskapet ble arrangert i Stangehallen i Stange 5.-6. februar. Arrangør var Hedmark Friidrettskrets.



Kvinner

Høyde uten tilløp

Lengde uten tilløp

Menn

Høyde uten tilløp
Kun to deltakere

Lengde uten tilløp

Referanser

Kilder 
 friidrett.no: NM Høyde uten tilløp Kvinner 
 friidrett.no: NM Lengde uten tilløp Kvinner 
 friidrett.no: NM Høyde uten tilløp Menn 
 friidrett.no: NM Lengde uten tilløp Menn 

2000
Norgesmesterskap i 2000
Sportsarrangementer i Hedmark
Sport i Stange
NM i hopp uten tilløp 2002

NM i hopp uten tilløp 2002 var en del av NM i friidrett 2002.

Mesterskapet ble arrangert i Stangehallen i Stange 2.-3. februar. Arrangør var Hedmark Friidrettskrets.



Kvinner

Høyde uten tilløp

Lengde uten tilløp

Menn

Høyde uten tilløp
Kun to med gyldig resultat.

Lengde uten tilløp

Referanser

Kilder 
 friidrett.no: NM Høyde uten tilløp Kvinner 
 friidrett.no: NM Lengde uten tilløp Kvinner 
 friidrett.no: NM Høyde uten tilløp Menn 
 friidrett.no: NM Lengde uten tilløp Menn 

2002
Norgesmesterskap i 2002
Sportsarrangementer i Hedmark
Sport i Stange
NM i hopp uten tilløp 2003

NM i hopp uten tilløp 2003 var en del av NM i friidrett 2003.

Mesterskapet ble arrangert i Stangehallen i Stange 8.-9. februar. Arrangør var Hedmark Friidrettskrets.



Kvinner

Høyde uten tilløp

Lengde uten tilløp

Menn

Høyde uten tilløp

Lengde uten tilløp

Referanser

Kilder 
 friidrett.no: NM Høyde uten tilløp Kvinner 
 friidrett.no: NM Lengde uten tilløp Kvinner 
 friidrett.no: NM Høyde uten tilløp Menn 
 friidrett.no: NM Lengde uten tilløp Menn 

2003
Norgesmesterskap i 2003
Sportsarrangementer i Hedmark
Sport i Stange
Perrotius

Perrotius er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
En middelsstor (8-10,5 millimeter), avlang, brun råtevedbille. Oversiden er fint hårete, hårene rødlige. Antennene er kraftige, perlekjede-formede. Pronotum er rundet, omtren så langt som bredt, dekkvingene jevnbrede.

Levevis

Utbredelse 
Arten er bekrevet fra Vietnam.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
 Stammen Perrotini Muona, 1993
 Slekten Perrotius Fleutiaux, 1938 
 Perrotius tenuipes Fleutiaux, 1938

Referanser

Eksterne lenker 

Biller formelt beskrevet i 1938
Råtevedbiller
Vietnams insekter
Romas quartieri

Romas kvarterer (italiensk: Quartieri di Roma, Romas quartieri) er de områder i og rundt den itaienske by Roma som ble urbaniserte etter opprettelsen av byens siste senrumsnære rioni, Rione Prati.

De er andrenivås administrative inndelinger av Roma Capitale. Samlet dekker de 171.38 km2 og hadde ved utgangen av 2015 en befolkning på 1.483.913 innbyggere.

Historie
De første 15 quartieri ble offisielt opprettet og nummerert i 1926, etter utkast utarbeidet i 1911.

I 1930 var det tilkommet uoffisielt to kvarterer til: Quartiere XVI, som ble kalt Città Giardino Aniene i 1924; og quartiere XVII, kalt Savoia i 1926. Disse to fikk senere andre offisielle navn, XVII ble til Trieste i 1946 og XVI ble Monte Sacro  i 1951. Andre kvarterer fikk også endret sine navn: Kvarter XV, før Milvio, ble Della Vittoria i 1935, mens III, før kalt Vittorio Emanuele III til den italienske konges ære, ble Pinciano i 1946.

I 1961, ble det opprettet ytterligere 18 flere kvarterer og nummerert fra XVIII til XXXV. Noen ble til ved oppstykking av fem østlige forsteder, andre tatt fra landområder rundt byen, den såkalte Agro Romano (og den gjenstående del av Agro Romano ble oppstykket i soner det samme året).

Liste

 Q. I Flaminio
 Q. II Parioli
 Q. III Pinciano
 Q. IV Salario
 Q. V Nomentano
 Q. VI Tiburtino
 Q. VII Prenestino-Labicano
 Q. VIII Tusculano
 Q. IX Appio-Latino
 Q. X Ostiense
 Q. XI Portuense
 Q. XII Gianicolense
 Q. XIII Aurelio
 Q. XIV Trionfale
 Q. XV Della Vittoria
 Q. XVI Monte Sacro
 Q. XVII Trieste
 Q. XVIII Tor di Quinto
 Q. XIX Prenestino-Centocelle
 Q. XX Ardeatino
 Q. XXI Pietralata
 Q. XXII Collatino
 Q. XXIII Alessandrino
 Q. XXIV Don Bosco
 Q. XXV Appio Claudio
 Q. XXVI Appio-Pignatelli
 Q. XXVII Primavalle
 Q. XXVIII Monte Sacro Alto
 Q. XXIX Ponte Mammolo
 Q. XXX San Basilio
 Q. XXXI Giuliano-Dalmata
 Q. XXXII Europa
 Q. XXXIII Lido di Ostia Ponente
 Q. XXXIV Lido di Ostia Levante
 Q. XXXV Lido di Castel Fusano

Referanser

Litteratur 
 Giorgio Carpaneto, AA.VV, I quartieri di Roma, Roma, Newton Compton Editori, 1997, .
 Fabrizio Falconi, Misteri e segreti dei rioni e dei quartieri di Roma, Roma, Newton Compton Editori, 2013, .
 Claudio Rendina, I quartieri di Roma, vol. 1, Roma, Newton Compton Editori, 2006, .
 Claudio Rendina, I quartieri di Roma, vol. 2, Roma, Newton Compton Editori, 2006, .

Eksterne lenker
  
 
  

 
Romas administrative inndeling
Golbachia

Golbachia er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Små (ca. 3 millimeter), slanke, brunlige råtevedbiller. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, ganske lange, litt sagtakkede. Brystskjoldet (pronotum) er firkantet, litt bredere enn langt, med litt uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet. De har tydelige lengdestriper. Beina er temmelig korte og spinkle.

Levevis 
De voksne billene kommer til lys, forøvrig er biologien ukjent.

Utbredelse 
Slekten er utbredt fra North Carolina i nord til Argentina i sør.

Systematisk inndeling 
Det er mulig at den del neotropiske arter i dag plassert i slekten Microrhagus hører hjemme her.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Melasinae Fleming, 1821
 Stammen Dirhagini Reitter, 1911
 Slekten Golbachia Cobos, 1955
 Golbachia impressicollis (Bonvouloir, 1875) - østlige Nord-Amerika
 Golbachia rufa Otto, 2018  - Bahamas
 Golbachia tucumana Cobos, 1955 - Brasil og Argentina
 Golbachia wrighti (Knull, 1946) - Florida

Referanser

Eksterne lenker 
 

Biller formelt beskrevet i 1955
Råtevedbiller
Buckia

Buckia er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
 Stammen Dendrocharini Fleutiaux, 1920
 Slekten Buckia Cobos, 1956
 Buckia conspicua Cobos, 1956

Litteratur

Eksterne lenker 

 

Biller formelt beskrevet i 1956
Råtevedbiller
Circle Jerks

Circle Jerks er et hardcore punk band som ble dannet i Los Angeles, USA i 1979 av Black Flag-vokalisten Keith Morris og Redd Kross-gitaristen Greg Hetson. Debutalbumet Group Sex (1980) har blitt en klassiker i genren. Albumet har 14 spor med en total spilletid på 15:25 minutter.

Bandmedlemmer 
Morris og Hetson har vært med på samtlige innspillinger med Circle Jerks, mens det har vært utskiftninger av bassist og trommeslager.

Nåværende bandmedlemmer 
 Keith Morris – vokal
 Greg Hetson – gitar
 Zander Schloss – bass

Tidligere bandmedlemmer 
 Roger Rogerson – bass
 Earl Liberty – bass
 Lucky Lehrer – trommer
 Chuck Biscuits – trommer
 Keith Clark – trommer
 Kevin Fitzgerald – trommer

Studioalbum 
 Group Sex (1980)
 Wild in the Streets (1982)
 Golden Shower of Hits (1983)
 Wonderful (1985)
 VI (1987)
 Oddities, Abnormalities and Curiosities (1995)

Referanser 

Rockegrupper fra USA
Punkband
Viking Fotballklubb i 1992



Eliteserien

Kamper

Treningskamper

Seriekamper

Norgesmesterskapet i fotball

UEFA Champions League 1992/93

Spillerstatistikk

Overganger

Rekruttlag

2. divisjon - avdeling D

Referanser

Kilder 
 
 
 

Sesongartikler for Viking Fotballklubb
Sesongartikler for norske fotballag 1992
Tippeligaen 1992
Jørund Vålandsmyr

Jørund Vålandsmyr (født 8. september 1979) er en norsk musiker. Han er vokalist og gitarist i countrybandet Country Heroes. Siden 2017 har han også vært medlem av Frank Znort Quartet.  

I 2019 ga han ut sitt første soloalbum, Til dere som er lykkelige, sammen med backingbandet Menigheten. For albumet fikk de Spellemannprisen 2019 i klassen country.

Jørund Vålandsmyr & Menigheten slapp sitt andre album «hvite dager, mørke kvelder» 27. november 2020 på Apollon Records. Det ble kåret til et av årets beste norske album av Klassekampen

Medlemmer Jørund Vålandsmyr & menigheten 
 Jørund Vålandsmyr: vokal og gitar
 Jørn Raknes: gitar og vokal
 Hans E. Wagner: bass
 : trommer
 Ole Øvstedal: orgel og gitar
 Silje Huleboer: kor

Referanser 

Norske musikere
Norske låtskrivere
Vinnere av Spellemannprisen
Palazzo della Farnesina

Palazzo della Farnesina er en forvaltningsbygning i Roma.

Det nietasjes byggverket ble tegnet i 1935 av arkitektene Enrico Del Debbio, Arnaldo Foschini og V. Ballio Morpurgo og skulle være partihovedkvarteret for Partito Nazionale Fascista, det italienske fascistparti. Dets opprinnelige navn var Palazzo del Littorio. Byggestart var kort før utbrudedet av andre verdenskrig. Ferdig ble det ikke før i 1956. Det monumentale bygget er i umiddelbar nærhet av Foro Italico (tidligere Foro Mussolini) mellom Monte Mario og Tiberen.

Det er kledd med romersk travertin fra Tivoli. Det følger ikke stramt den italienske razionalismo som Giuseppe Terragni utviklet, men tilfredsstiller med med sin 169 meter lange, strengt parataktisk organiserte hullfasade den fascistiske herrskapsarkitekturs utbredte stereotyp. Med mer enn 1300 rom dreier det seg om et av Italias største byggverker.

I 1959 ble Palazzo della Farnesina sete for det italienske utenriksministerium. Derfor er det at uttrykket «Farnesina» fungerer som kortform for selve ministeriet. Navnet Farnesina henger ellers sammen med at byggverket står på grunn som tidligere tilhørte slekten Farnese.

Kunstsamlingen 
Samling dekker historien til italiensk kunst på 20. århundre og inkluderer viktige verk av Alighiero Boetti, Salvatore Garau, Michelangelo Pistoletto, Umberto Boccioni, Fortunato Depero, Mario Sironi, Giorgio De Chirico, Carlo Carrà, Giuseppe Capogrossi, Alberto Burri, Carla Accardi, Piero Dorazio, Giacomo Balla, Emilio Vedova, Renato Guttuso, Fabrizio Plessi, Jannis Kounellis, Sandro Chia, Mimmo Paladino.

Referanser

Eksterne lenker 
 Det italienske utenriksnministerium
 Bygningsbeskrivelse

Palasser i Roma
Italiensk politikk
Etableringer i 1956
Byggverk i Roma
Quartiere Della Vittoria
Leopold av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Wiesenburg

Leopold (født 7. oktober 1674, død 4. mars 1744) var keiserlig geheimeråd og den siste hertug av den fra Sønderborg stammende linje Slesvig-Holsten-Sønderborg-Wiesenburg.

Han var eneste barn av hertug Frederik av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Wiesenburg (1652-1724) og hans hustru Charlotte von Liegnitz-Brieg-Wohlau (1652–1707). Frederik reiste straks etter ekteskapet tilbake til sitt regiment i Ungarn, og besøkte kun sjeldent sin kone i Schlesien. Den 8. august 1680 lyktes det Charlotte å oppnå skilsmisse fra ektemannen. Frederik gikk med på separasjonen, men stilte som krav at sønnen Leopold skulle vokse opp med faren på Wiesenburg. Moren gikk i kloster, men Leopold rakk å besøke henne før hun døde.  

Leopold ble sendt til oppdragelse i Wien og konverterte, som moren, til katolisismen. Fra sin bestemor på morssiden, Luise von Anhalt-Dessau (1631–1680), mottok han en anseelig arv, på betingelse av at pengene ikke gikk til faren. 
28. mai 1713 giftet han seg med Maria Elisabeth av Liechtenstein (1683–1744), datter av Johann Adam I Andreas (1657–1662) og Edmunda Maria Theresia von Dietrichstein-Nikolsburg (1652–1737). Sammen fikk de flere døtre. 

Bruden medbrakte gods i Mähren, og ikke lenge etter at faren var død, besluttet Leopold seg for å selge Wiesenburg for 126 000 riksdaler til kurfyrsten av Sachsen.  

Hertug Leopold døde i Wien i 1744.

Referanser 

Huset Slesvig-Holsten-Sønderborg-Wiesenburg
Ordenen av det gyldne skinn
Antico Caffè Greco

Antico Caffè Greco (ofte bare kalt Caffè Greco) er en kafé som er blitt et historisk landemerke i Roma. Den åpnet i 1760 i Via dei Condotti nær Spansketrappen. Den er Romas eldste bar, og Italias nest eldste, etter Caffè Florian i Venezia.

Historie
Kafeen har sitt navn etter sin greske eier, som åpnet den i 1760.

I lange tider har Caffè Greco vært et tilholdssted for forfattere, politikere, kunstnere og notabiliteter i Roma.

Skikkelser som Stendhal, Johann Wolfgang von Goethe, Edvard Grieg, Arthur Schopenhauer, Bertel Thorvaldsen, Mariano Fortuny, lord Byron, Franz Liszt, John Keats, Ibsen, H.C. Andersen, Felix Mendelssohn, Bjørnstjerne Bjørnson, Hector Berlioz, Richard Wagner, Nikolaj Gogol, Carlo Levi, María Zambrano, kardinal Gioacchino Pecci (som ble pave Leo XIII), Orson Welles, Gabriele D'Annunzio, José Casado del Alisal, Eduardo Rosales, Dióscoro Puebla, og til og med Casanova har drukket sin kaffe der. 

Den tyske forfatter E.T.A. Hoffmann skildret kafeen minneverdig i tredje og syvende kapittel av Prinzessin Brambilla. Asmus Jacob Carstens som kom til Roma i 1792, hadde sagt fra seg sølvmedaljen han vant ved kunstakademiet i København i 1781, og det var på Caffè Greco at han 20. februar 1796 skrev det legendariske brevet der han brøt med kunstakademiet i Berlin: «Jeg tilhører ikke berlin-akademiet, men menneskeheten, som har rett til å kreve av meg det beste av mine evner.»

Den 23. oktober 2019 ble Caffè Greco truet med opphør fordi leiekontrakten utløp – enda den var beskyttet som ett av Italias Beni Culturali. Det italienske kulturministeriet erklærte i 1953 at kafeen var et «monument av historisk og nasjonal interesse», og den var fremdeles åpen i 2021.

Se også
 Caffè Michelangiolo
 Babington's tea room

Referanser

Eksterne lenker
 
 Willy Pocino, Il "Caffè" piu antico di Roma 
 The Coffee Locator, Around Italy in 7 historic coffee bars  

Bevertningssteder i Italia
Etableringer i 1760
Rione Campo Marzio