alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Toppris

Toppris er en melkesjokolade fylt med sprø røstetris og toffee. Sjokoladen er laget av Freia (nå eid av Mondelēz International), og ble første gang utgitt i 1969. Sjokoladen het opprinnelig Toppris-rull, men i 1973 ble betegnelsen kubber tatt i bruk. Noen år senere, i 2012, ble også sjokoladeplata til Toppris introdusert. Toppris blir produsert ved Kraft Foods fabrikk på Rodeløkka i Oslo.

Se også
 Peanøttkubbe

Eksterne lenker 
 Freia.no – Sjokolade: Freia Toppris

Freia
Sjokolademerker
Etableringer i 1969
Tzintzuntzan

Tzintzuntzan (purépecha: Ts’intsuntsani, «Kolibristedet») er en liten by og arkeologisk utgravning på Tarasca-sletta i den meksikanske delstaten Michoacán. Byen ble grunnlagt av purépecha-kongen Tariácuri rundt år 1325 like ved Pátzcuaro-sjøen. Da byen var på sitt mektigste hadde den kanskje 40 000 innbyggere, og var hovedstad i purépecha-riket (også kalt tarasco-riket) fra midten av 1400-tallet fram til spanjolenes ankomst. 

Den arkeologiske sonen omfatter et seremonisenter som står oppå en plattform på ca. 400 m² med en rampe i midten. På plattformen er det bygd såkalte yácatas i rektangulære og runde former, og på disse sto det tidligere templer viet til gudene i purépecha-gudeverdenen. Den viktigste guden var Curicaueri.

Dagens kommune 
Den moderne byen Tzintzuntzan er kjent for sitt kurvmakeri og sin vevproduksjon. Klosteret Santa Ana fra 1500-tallet er en av de tidligste klostrene i Mexico, og her huses flere mirakelgjørende relikvier og helgenbilder. I klosterhagen står oliventrær som skal ha blitt bragt over fra Spania, og som var de første oliventrærne som ble plantet i Amerika.

Tzintzuntzan kommune dekker et areal på 165 km². I tillegg til byen Tzintzuntzan er det mindre samfunn i Ihuatzio, Cucuchuchu og Los Corrales. I 1995 bodde det rundt 12 500 mennesker i byen, hvorav ca. 2550 snakket et urspråk, først og fremst purépecha og ixcatekisk.

Litteratur

Eksterne lenker 
  
 Tzintzuntzans kommunes nettside
 «Tzintzuntzan», bilder fra Tzintzuntzan hos TourByMexico.com
 «Tzintzuntzan archaeological site», informasjon om de arkeologiske utgravningene

Precolumbianske kulturer i Mexico
Byer i Michoacán
Kommuner i Michoacán
Michoacáns geografi
Mesoamerika

en:Tzintzuntzan
Nøkkel (musikk)

En nøkkel er innen musikk et symbol på et notesystem som indikerer hvilke tonehøyder (frekvenser) de ulike linjene representerer. Den blir plassert på starten av hver notelinje og bestemmer hva noten som ligger på samme linje, skal hete. Andre noters navn bestemmes ut fra hvor langt de er fra nøkkellinjen.

Det finnes mange forskjellige nøkler, men de tre som oftest brukes i dag er:

G-nøkkel
G-nøkkelen er den nøkkelen som dekker det høyeste toneregisteret. Nøkkelens krøll (se illustrasjon) svinger rundt tonen enstrøken g. Eksempler på instrumenter som vanligvis spiller i G-nøkkel: fiolin, fløyte, klarinett, trompet, kornett, obo, engelsk horn, bratsj i høyt leie, cello i meget høyt leie og kvinnesangere som sopran, mezzosopran og alt. Tenorer bruker også ofte g-nøkkel med tilsvarende oktaveringstegn. Stemmen synges da én oktav lavere enn den er notert. 

C-nøkkel
C-nøkkelen dekker midtregisteret. Den karakteristiske knekken midt på nøkkelen markerer tonen enstrøken c. Nøkkelen kan i prinsippet stå på hver av de fem notelinjene, men blir i dag mest brukt på andre og tredje notelinje ovenifra (tenor- resp. altnøkkel). Eksempler på instrumenter som spiller i C-nøkkel er bratsj (altnøkkel), trombone (både alt- og tenornøkkel), cello i høyt leie (tenornøkkel) og fagott i høyt leie (tenornøkkel). Kornoter fra middelalder, renessanse og barokk ble i sin tid notert utelukkende med C-nøkkel.

F-nøkkel
F-nøkkelen har to prikker som ligger på over- og undersiden til tonen lille f. Eksempler på instrumenter som vanligvis spiller med F-nøkkel: cello, eufonium, fagott, kontrabass, trombone, tuba og mannlige sangere som tenor (bruker også G-nøkkel), baryton og bass.

Galleri

Kilder 
 Brian Blood: music theory online : staffs, clefs & pitch notation, dolmetsch.com

Musikknotasjon
Eric Ives

Eric William Ives (født 12. juli 1931 i Essex i England, død 25. september 2012) var en britisk historiker, med tudortiden som spesialfelt. Han var professor ved University of Birmingham hvor han startet å undervise i 1958. 

Han er særlig kjent for sitt arbeid omkring Anne Boleyn, Henrik VIIIs andre kone. Han begynte å forske på hennes liv i 1979, og i 1986 gav han ut en biografi om henne. Biografien ble modifisert og oppdatert for nyutgivelse i 2004, under den nye tittelen The Life and Death of Anne Boleyn. Hans teorier har ført til at han har blitt trukket inn i en hissig debatt med den amerikanske historikeren Retha Warnicke, som skrev The Rise and Fall of Anne Boleyn i 1989 for å tilbakevise hans funn. 

Ives har også skrevet mye om rettshistorie, utviklingen av moderne høyere utdanning, politikk i Henrik VIIIs tid og om forskjellige medlemmer av hoffet i Tudortiden. I sistnevnte kategori kommer hans biografi om William Brereton, en walisisk jordeier som ble urettmessig dømt til døden i 1536 på grunn av en falsk anklage om at han var Anne Boleyns elsker. 

I 2001 ble han utnevnt til offiser av Order of the British Empire av Elizabeth II for sine bidrag til historieforskningen.

Utvalgte verker 

 God in History, 1979, ISBN 0856481602
 The common lawyers of pre-reformation England, Thomas Kebell, a case study, 1983, ISBN 0521240115'
 Anne Boleyn, 1986, ISBN 0631147454
 The Life and Death of Anne Boleyn, 2004, revisjon av boka fra 1986, ISBN 0631234799,
 Henry VIII, i serien Very Important People, 2007, ISBN 0199217599 (paperback)
 Lady Jane Grey, A Tudor mystery, 2009, ISBN 1405194138

Referanser

Eksterne lenker 
 In Memory of Eric Ives, Tudor Historian and Anne Boleyn Expert
 Paul Lay: Obituary: Eric Ives History Today, 27. september 2012
 E.W. Ives - Publications, Publikasjonsliste, PubHist.com

Britiske historikere
Order of the British Empire (OBE)
Personer fra Havering
Lakk

Lakk er et materiale som brukes til overflatebehandling.

Asiatiske kunstneriske lakkarbeider benytter den giftige saften/harpiksen til lakktreet; Det å bruke saft som blir til harpiks er muligens opprinnelsen til lakken.

Det finnes lakk, slik som lakken på Stradivarius violiner, hvor oppskriften for bestanddelene har vært hemmelig og/eller gikk tapt; Man antar at oppskriften bestod hovedsakelig av harpiks og løsemidler.

Senere lakktyper har benyttet mange andre materialer.

Uten tilsetning av pigment vil lakk være relativt klar og gjennomsiktig, men fargesetter underlaget noe alt etter hvilken basis den er fremstilt på. Derfor vil noen lakktyper egne seg til lyse underlag, mens noen vil fargesette/misfarge underlaget. Ved tilsetting av pigmenter vil lakk falle inn i gruppene beis eller maling siden basis-stoffene ofte er de samme.

Lakk kan være vannløselig, tynnerløselig eller spritløselig.

Typer
 Politur til eldre og antikke møbler og instrumenter.
 Ferniss er noe brukt til møbelpleie.
 Celluloselakk, tidligere svært mye brukt til å lakkere møbler, men lite brukt nå. Hurtig lufttørkende, men tåler mindre.
 Vinyllakk til interiør og lyse treslag. 
 Akryllakk til interiør og lyse treslag.
 Oljelakk til båtlakk og gulvlakk.
 Syreherdende lakk til møbler, paneler, parkett etc.
 Polyuretanlakk til parkett og andre gulvtyper.
 Polyesterlakk slitesterk lakk til møbler, men lite i bruk i Norge.
 Fenollakk til båter.
 Epoksylakk til garasjegulv, vaskeromsgulv og til diverse utebruk.
 UV-lakk kan være flere av de ovenstående lakktyper, men herding skjer ved hjelp av UV-stråler.

Bygningsmaterialer
Sfragistikk
Nøtterø Sparebank

Nøtterø Sparebank var en bank fra Nøtterøy i Vestfold, som i dag er en del av SpareBank 1 Sørøst-Norge.

Banken ble åpnet 20. juni 1857 under navnet Nøtterø Sogns Sparebank og holdt til hjemme hos kirkeverge Davidsen på Elgestad. Den skiftet etter hvert navn til Nøtterø Sparebank, og 40 år etter åpninga flyttet den til egne lokaler på Borgheim. I 1976 flyttet hovedkontoret til Teie, og åpnet senere to filialer i Tønsberg. Den har også hatt filialer på Borgheim og i Vestskogen.

27. januar 2011 endret banken navn til SpareBank 1 Nøtterøy-Tønsberg og fusjonerte seks år senere inn i SpareBank 1 BV den 2. januar 2017. Som igjen ble til SpareBank 1 Sørøst-Norge 1. juni 2021.

Referanser

Eksterne lenker 

Tidligere norske banker
Næringsliv i Vestfold og Telemark
Banker etablert i 1857
Banker opphørt i 2017
1857 i Norge
Nøtterøy
Andi Deris

Andreas «Andi» Deris (født 18. august 1964) er en tysk musiker som er vokalist i power metal-bandet Helloween. Han var tidligere medlem av hardrock-bandet Pink Cream 69.

Diskografi

Pink Cream 69 
 1989 Pink Cream 69
 1991 One Size Fits All
 1993 Games People Play

Helloween 
 1994 Master of the Rings
 1996 The Time of the Oath
 1998 Better Than Raw
 1999 Metal Jukebox
 2000 The Dark Ride
 2003 Rabbit Don't Come Easy
 2005 Keeper of the Seven Keys – The Legacy
 2007 Gambling with the Devil

Soloalbum 
 1997 Come in from the Rain
 1999 Done by Mirrors

Han sang også på Nuclear Blast Allstars sin plate: Into The Light (Han sang: A Perfect Day (To Die) )

Referanser

Eksterne lenker   
 
 
 

Helloween-musikere
Tyske sangere
Personer fra Karlsruhe
Sommerfestivalen i Selbu

Sommerfestivalen i Selbu arrangeres på Årsøya, ved Selbusjøen og midt i utløpet av Nea, ca. 1 km fra Selbu sentrum. Sommerfestivalen i Selbu, også (feilaktig) kalt Selbufestivalen, begynte i 2002 med 5 500 besøkende og DDE, Dirty Boots, Slank Bakfra, Lassie n the Lads, Too Far Gone og Hellbillies på scenen. Den vokste ganske raskt, og til femårsjubileet besøkte litt over 16 000 festivalen, med ca. 8 000 betalende gjester hver dag år, ifølge festivalens offisiell nettside. I november 2014 gikk Selbu Arrangement, selskapet som drev Sommerfestivalen, konkurs.

Sommerfestivalen 2007
Seks år etter oppstart, rett før jonsoknotti som vanlig, var årets program: 
 22. juni, fra klokka 18: Vassendgutane, Sie Gubba, Vømlingan, Postgirobygget og Hellbillies;
 23. juni, fra kl. 13: Dirty Deeds, Lassie n The lads, The Kids, Liv Marit Wedvik Band, Backstreet Girls, Sie Gubba tilbake på den andre dagen, Bonnie Tyler og Åge og Sambandet.

Sommerfestivalen 2008
Festivalen satt nok en gang ny rekord med totalt 27 000 besøkende over to dager.

Fredag 20. Juni 
 DDE
 Sie Gubba
 Di Derre
 Return
 Daisy’s Dead
 Valentourettes

Lørdag 21. Juni 
 Åge Aleksandersen
 Stage Dolls
 Kim Larsen
 Grannes
 Terje Tysland
 Too Far Gone
 Dirty Deeds
 Lassie n the Lads
 Grannes

Sommerfestivalen 2009

Fredag 20. Juni 
 K.I.S.S.
 Too Far Gone
 Vassendgutane
 CC Cowboys
 Postgirobygget
 Hellbillies

Lørdag 21. Juni 
 Bøgdabråk
 Vømmølgutan
 Trøste og Bære
 Terje Tysland
 Dirty Deeds
 Unit Five
 Stage Dolls
 Status Quo
 Åge Aleksandersen

Referanser

Eksterne lenker

Bilder
 Tøyseguttas galleri (189 bilder)
 NRK Trøndelag:
 Galleri 1 (25 bilder)
 Galleri 2 (29 bilder)
 Galleri 3 (12 bilder)

Musikkfestivaler i Trøndelag
Rockefestivaler
Kultur i Selbu
Repeterende arrangementer etablert i 2002
Claude Motel

Claude Motel eller Mu Gewo (født 1618 i Compiègne i Frankrike, død 17. oktober 1671 i Ganzhou i Jiangxi i Kina) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. Han reiste ut via Lisboa sammen med to franske medbrødre i 1655 og ankom Kina i 1657. Han virket i Hangzhou og i Shaanxi til han under forfølgelsene fra 1664 ble ført først til Beijing og så til Kanton. Han ble løslatt fra husarresten der i 1671 og reiste til Jiangxi-provinsen der han døde kort tid etter.

Litteratur
 Louis Pfister: Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)

Se også
 Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Franske katolske prester
Franske jesuitter
Franske misjonærer
Katolske misjonærer
Jesuittmisjonærer i Qing-Kina
Personer fra departementet Oise
Fødsler i 1618
Dødsfall i 1671
Offshore Media Group

Offshore Media Group er selskapet som driver nettstedet «offshore.no», et nettsted som spesialiserer seg på nyheter innen offshore-sektoren. Websiden har 300 000 lesere i måneden. Det jobber tre norske journalister med siden, som også har en søsterside i England sydd over samme lest.  

Offshore Media Group arrangerer også noen av oljemessene i Norge. 

I tillegg gir mediehuset ut magasinet Offshore & Energy, som er et av Norges eldste fagtidsskrift innen sin genre. Opplaget på dette magasinet er 12 000, med fire utgaver i året. Selskapet har hovedkontor i Bergen, men også kontorer i Oslo og Stavanger. I alt 13 ansatte jobber i selskapet.

Eksterne lenker
 Offshore.no
 Offshore.no sin engelske søsterside 

Norske medieselskaper
Norske nettaviser
Demokratene

Demokratene er navnet på en rekke politiske partier:

Demokratene, norsk politisk parti
Demokratene (Thailand), thailandsk politisk parti
Det demokratiske parti, amerikansk politisk parti
Australian Democrats, et australsk politisk parti
João Rodrigues Girão

João Rodrigues Girão (født 1558 i Alcochete nær Lisboa i Portugal, død 15. oktober 1629) var en katolsk misjonær tilhørende jesuittordenen. Han virket først i Japan, dit han ankom i 1586, men måtte på grunn av forfølgelsene dra til Macao i 1614. Der virket han til 1627.

Se også
 Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Litteratur
 Louis Pfister: Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)

Portugisiske katolske prester
Portugisiske jesuitter
Jesuittmisjonærer i Ming-Kina
Misjonærer i Japan
Portugisiske misjonærer
Katolske misjonærer
Personer fra distriktet Setúbal
Erling Alvsson

Erling Alvsson (ca. 1230 – 1283) var lendmann og baron fra 1277. Han tilhørte den mektige Tanbergslekten med setegård på Tanberg (Tornberg) på Ringerike. Han var sønn av lendmannen Alv Erlingsson (eldre) og Ingeborg Bårdsdatter som var Skule Bårdssons søster. Faren deltok som en av Skules nærmeste i opprøret mot Håkon Håkonsson. Det forhindret likevel ikke at Erling slo seg opp som en av rikets mest innflytelsesrike lendmenn etter farens død.

Erling deltok i Magnus Lagabøtes bryllup med Ingeborg Plovpenningsdatter, og den påfølgende kroningsseremonien i Bergen i 1261. I 1263 deltok han som en av de ledende lendmennene på Håkon Håkonssons skottetog. Han kjempet ved slaget ved Largs og var ved kong Håkons side da han døde på Orknøyene samme vinter. Sammen med lendmannen Andres Plytt førte Erling skipet med kongens lik tilbake til Bergen våren 1264.

Det var likevel under Magnus Lagabøte han fremstår som mest innflytelsesrik, de to kan ha vært personlige venner. Han opptrer ved konges side i flere dokumenter og garanterte sættargjerden i Tønsberg på kongens side i 1277. Etter kong Magnus` død i 1280 var han en av baronene som uttøvde den kongelige antikirkelige politikken som gjorde at Eirik Magnusson fikk tilnavnet "Prestehater".

Erling ble lendmann i 1261, og i 1275 fikk Erling den lukrative sysselmannsstillingen i Borgarsyssel og holdt hovedsakelig til i Sarpsborg i resten av sin levetid.
Da kong Valdemar Birgersson av Sverige måtte flykte fra riket sitt i 1276, etter at broren,  Magnus Birgersson (senere Ladulås) hadde gjort  opprør, flyktet han til Sarpsborg og fikk Erlings beskyttelse. Senere deltok Erling sammen med sønnen, Alv Erlingsson (yngre) i forhandlingene mellom de to brødrene.

Erling må ha hatt en sterk selvstendig stilling som sysselmann. Da han døde i 1283 arvet nemlig sønnen Alv (den såkalte Mindre Alv stillingen hans, noe som egentlig gikk imot rikets lovverk.

Referanser

Litteratur 
 Magnus Lagabøtes saga, i Norges Kongesagaer, 1914-utgaven. Oversatt av Alexander Bugge, Kristiania 1914

Eksterne lenker 
 Erling Alvsson hos Store norske leksikon

Nordmenn fra norrøn tid
Adelige nordmenn
Norske lendmenn
Dødsfall i 1283
Fødsler på 1200-tallet
Fødselsår ukjent
Nordmenn fra middelalderen
Nordmenn på 1200-tallet
Mangosuthu Buthelezi

Mangosuthu («Gatsha») Ashpenaz Nathan Buthelezi (født 27. august 1928 i Mahlabathini i Sør-Afrika) er en sørafrikansk zulu-høvding og leder for Inkatha Freedom Party (IFP) som han dannet i 1975.

Buthelezi ble født i Mahlabathini i KwaZulu-Natal. Hans er sønn av høvding Mathole Buthelezi og prinsesse Magogo kaDinizulu, søster til kong Solomon kaDinuzulu. Han fikk sin utdannelse ved Adams College i Amanzimtoti mellom 1944 og 1947. Han studerte ved University of Fort Hare fra 1948 til 1950 hvor han sluttet seg til African National Congress sin ungdomsorganisasjon og kom i kontakt med Robert Mugabe og Robert Sobukwe. Han ble utvist fra universitetet etter studentboikotter. Han fullførste senere sin grad ved University of Natal.

Han arvet høvdingtittelen til den store Buthelezistammen i 1953 (en posisjon han fremdeles har), men ikke uten kontroverser. Hans eldre bror Mceleli ville ha overtatt embetet dersom han ikke hadde havnet i klammeri med politiet.

Buthelezi ble i 1970 utnevnt til leder for KwaZulu-territoriet, og i 1976 ble han høvdingminister i det kvasiuavhengige Bantustan i KwaZulu. Den fremadstormende Black Consciousness Movement i 1970-årene brennemerket ham som kollaboratør for apartheid-regimet på grunn av hans sterke antikommunistiske tro. Men han avviste konsekvent uavhengighet til stammeområdene og politiske avtaler frem til Nelson Mandela ble løslatt fra fengsel og ANC ble legalisert.

Han grunnla i 1975 Inkatha Freedom Party med velsignelse fra ANC, men Inkatha brøt med ANC i 1980 og hans forhold til ANC ble skarpt forverret.

Buthelezi motsatte seg apartheidregjeringens plan om å avstå regionen Ingwavuma i det nordlige Natal til Swaziland. Domstolene dømte i hans favør på grunnlag av at regjeringen ikke hadde fulgt sin egen svart konstitusjonsvedtak fra 1972 som krevde konsultering med folket i regionen.

Han nektet først å delta i det første demokratiske valget i april 1994, men valgte å delta i siste liten, noe som forstyrret prosessen kraftig. Han vant valget i KwaZulu-Natal marginalt. Buthelezi ble valgt til innenriksminister i det første valget etter apartheid, en stilling han fortsatte å holde etter valget i 1999. Han ble utnevnt til fungerende president noen ganger i denne perioden.

Buthelezi kom på kant med ANC før valget i 2004 som resultat av hans innblanding i Heath-kommisjonens korrupsjonsundersøkelse, og mistet sin stilling som innenriksminister.

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi om Buthelezi
 Nyhetsartikkel som diskuterer oppsigelsen av Buthelezi som innenriksminister
 Høvding Mangosuthu Gatsha Buthelezi
 Stamtavlen til Buthelezi–stammen

Sørafrikanske politikere
Antiapartheid-aktivister
Personer fra KwaZulu-Natal
Sørafrikanske aktivister
Randaberg Idrettslag

Randaberg Idrettslag (stiftet 10. april 1925) er et idrettslag fra Randaberg i Rogaland. Idrettslaget spiller i Mizunoligaen både for menn og kvinner.

Fotball
Klubben har et A-lag i fotball som i 2017-sesongen spiller i 4. divisjon, avdeling 1. Klubben har fått oppmerksomhet fordi de satset sterkt på opprykk fra 3. divisjon i 2007-sesongen og opprykk til 1. divisjon innen 2010. Med investor Fred Ingebrigtsen i ryggen hadde klubben et budsjett for 2007-sesongen på hele 5 millioner. For 2008 satset klubben enda større og har et budsjett på 17 millioner. Klubben rykket imidlertid ned til 2. divisjon etter en sesong i 1. divisjon.

Erik Fuglestad er hovedtrener. Bjarte Lunde Aarsheim, Øyvind Svenning, Magnar Nordtun, Iven Austbø, Alexander Gabrielsen, Erik Fuglestad, Ronny Espedal og Petar Rnkovic er noen av spillerne som tidligere har spilt for Randaberg.

Tabell

Seriehistorikk

Grønt markerer opprykk, mens rødt er nedrykk.

Volleyball
Pr. sesongen 2019/20 har klubben lag i eliteserien for både kvinner og menn. I 2019 spilte begge disse lagene cupfinale, og tapte disse.

Spillerstall menn 2018/19

Referanser

Eksterne lenker
 Randaberg Fotball
 Randaberg Volleyball

Idrettslag i Rogaland
Idrettslag etablert i 1925
Fotballag i Rogaland
Fotballag etablert i 1925
Volleyballag i Norge
Randaberg
Emre Belözoğlu

Emre Belözoğlu (født 7. september 1980) er en tyrkisk fotballeder og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for İstanbul Başakşehir FK. Han har tidligere spilt for bla. Atlético de Madrid, Galatasaray og Newcastle.

Karriere 
Som 9-åring begynte han i en klubb som heter Zeytinburnuspor. Han spilte i klubben frem til han ble snappet opp av Galatasaray som 15-åring. Han debuterte på førstelaget deres allerede da han var 16 år og året etter var han fast på laget. Senere var han med å vinne den tyrkiske ligaen tre ganger og UEFA-cupen en gang. Ble kjøpt av Inter i 2001. Han gjorde det brukbart i Italia, og ble cupmester i 2005. Dro til England og Newcastle i 2005. Spilte mye for klubben før han i 2008 dro til tyrkiske Fenerbahçe.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tyrkiske fotballspillere
Tyrkiske fotballtrenere
Spillere i Fotball-VM 2002
Spillere i Fotball-EM 2008
Fotballspillere for Galatasaray SK
Fotballspillere for FC Internazionale Milano
Fotballspillere for Newcastle United FC
Fotballspillere for Fenerbahçe SK
Fotballspillere for Atlético Madrid
Fotballspillere for İstanbul BB
Fotballtrenere for Fenerbahçe SK
Fotballtrenere for İstanbul Başakşehir FK
Personer fra Istanbul
Fødsler i 1980
William Fulbright

James William Fulbright (født 9. april 1905 i Sumner i Missouri i USA, død 9. februar 1995 i Washington, D.C.) var en kjent amerikansk senator (januar 1945–desember 1974) fra Arkansas. Han har blant annet gitt navn til Fulbrightstipendet.

Liv og virke

Bakgrunn
James William Fulbright var sønn av Roberta (født Waugh) og Jay Fulbright. Han avla i 1925 eksamen i samfunnsvitenskap ved University of Arkansas. Han studerte deretter ved Universitetet i Oxford i England på et Rhodes-stipend. Han avla i 1934 juridisk eksamen vid George Washington University. Han var lektor i jus ved University of Arkansas 1936-1939 og deretter universitetets rektor 1939-1941.

Politiker
Etter en mandatperiode i representantenes hus bestemte han seg for å utfordre den sittende senator Hattie Caraway i demokratenes primærvalg ved 1944 års kongressvalg. Fulbright vant primærvalget og deretter selve senatsvalget. Han ble gjenvalgt i 1950, 1956, 1962 og 1968. Han tapte mot Dale Bumpers i primærvalget før kongressvalget i 1974.

Mens Fulbright var leder av senatets utenrikskomite ansatte han studenten og fremtidig president i USA, Bill Clinton, som assistent til komiteen. Unge Clinton imponerte Fulbright, og Clinton var sentral i flere av Fulbrights gjenvalg til senatet.

Fulbright var en varm tilhenger av De forente nasjoner. Han talte varmt om internasjonal rett og anså at USA hadde en for sterk tendens til å blande seg i andre lands indre anliggender. Under den sterkeste antikommunistiske mccarthyismen var han en av de få som tok bladet fra munnen og protesterte mot eksessene. 

Han var en tilhenger av den rasesegregerende lovstiftningen og delte således slett ikke de synspunkter som borgerrettighetsbevegelsen i USA 1955-1968 forfektet. Fulbright brukte sin posisjon som leder for senatets utenrikskomité til å holde høringer om Vietnamkrigen. På den måten fikk han offentliggjort hva som skjedde i Sørøst-Asia og media satte søkelyset på det. Gjennom sin posisjon ble han svært sentral i kampen mot krigen.

I 1982 ble han kreert til æresdoktor ved Norges tekniske høgskole.

Utgivelser 
 Fulbright, J. William (1966): The Arrogance of Power, New York: Random House. ISBN 0-8129-9262-8
 Fulbright, J. William (1985): Advice and Dissent, Iowa City: University of Iowa Press.

Referanser

Litteratur 
 Clinton, Bill (2005): My Life. Vintage. ISBN 1-4000-3003-X.
 Johnson, Haynes & Gwertzmann, Bernard (1968): Fulbright: The Dissenter. Doubleday.

Eksterne lenker 
 
 

Senatorer fra Arkansas
Kongressrepresentanter fra Arkansas
Presidentens Frihetsmedalje
Æresdoktorer ved NTNU
Personer fra Chariton County i Missouri
Fulbright
Mottakere av prisen for frihet fra frykt (Four Freedoms Award)
Overvekt

Overvekt er definert som en kroppsmasseindeks (BMI), en måling som sammenligner vekt og høyde, definerer mennesker som overvektige når BMI er mellom 25 kg/m2 og 29,9 kg/m2.

En undersøkelse fra 2018 konkluderte med at mellom 60 til 70 % av den norske befolkningen over 20 år er overvektig.

Se også 
 Fedme

Referanser

Eksterne lenker 
 

Folkehelse