alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Neoprosopocoilini

Neoprosopocoilini er en gruppe av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Små til ganske store (oftest 10-60 millimeter), avlange, brunlige eller svarte hjortebiller, de fleste forholdsvis spinkelt bygde. Hannene har betydelig forstørrede mandibler (kjever). Antennene er vanligvis forholdsvis lange. De fleste av artene er nokså langbeinte.

Levevis 
Hjortebillene er skogsinsekter med larver som utvikler seg i morken, død ved, for eksempel gamle stubber. Disse artene finnes mest i ikke altfor høytliggende, tropiske skoger.

Utbredelse 
Gruppen er hovedsakelig utbredt i Sør-Amerika, men forekommer også på Hawaii. De fleste av artene lever i Brasil.

Systematisk inndeling 
Disse slektene blir ofte plassert i gruppen Sclerostomini.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1804
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1804
 Stammen Neoprosopocoilini Maes, 1992 - Sør-Amerika
 Slekten Aegognathus Leuthner, 1883 – 9 arter
 Slekten Apterocyclus Waterhouse, 1871 – én art
 Slekten Apterodorcus Arrow, 1943 – 2 arter
 Slekten Auxicerus Waterhouse, 1883 – 3 arter
 Slekten Cantharolethrus Thomson, 1862 – 7 arter
 Slekten Charagmophorus Waterhouse, 1895 - 2 arter
 Slekten Leptinopterus Hope, 1845 – 30 arter
 Slekten Macrocrates Burmeister, 1847 – 4 arter

Kilder 
 Oversikt over slektene
 Oversikt over slektene, med bilder (Sclerostomini i vid forstand)

Eksterne lenker 
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1992
Sør-Amerikas insekter
Johann Baptist Wendling

Johann Baptist Wendling (1723–1797) var en tysk komponist og en av sin tids største fløytevirtuoser.

Liv og virke 
Wendling tilhørte Mannheimerskolen. Han var førstefløytist i kurfyrst Karl Theodor av Bayerns hofforkester som ble ledet av Johann Stamitz og Christian Cannabich. Wendling var gift med sopranen Dorothea Spurni, en av tidens mest feirede operasangere.

Wendling gjennomførte en rekke konsertreiser over store deler av Europa, til dels sammen med kona.  På konsertene presenterte han blant annet egne komposisjoner.

Alt Wendling skrev av konserter og kammermusikk var med fløyte. Verkene ble utgitt i Paris, London, Amsterdam og Mannheim.

Wendling var en høyt ansett fløytelærer. Blant hans mest kjente elever var François Devienne, Johann Georg Metzger, Johann Baptist Becke og Johann Nikolaus Heroux.

Verk 
 12 sonater for fløyte og basso
 39 duetter for to fløyter
 30 trioer for fløyte, fiolin og cello
 3 kvartetter for fløyte, fiolin, bratsj og cello
 14 konserter for fløyte og orkester

Referanser

Litteratur 
 Emily Jill Gunson: Art. »Wendling, Johann Baptist«,  i The New Grove Dictionary of Music and Musicians, 2. opplag, 27. bind, London 2001, s. 280–282.
 Emily Jill Gunson: Johann Baptist Wendling. List of works
 Bärbel Pelker: «Wendling, Familie» i Musik in Geschichte und Gegenwart, presondel 17, utgitt av Ludwig Finscher, Kassel u.a. 2007,  spaltene 765–769.

Eksterne lenker 
 
 
 

Tyske komponister
Klassisistiske komponister
Fløytister
Þangbrandr

Tangbrand (Þangbrandr, Thangbrand, Theobrandus,, Þorbrandr) 997-999, var en kristen prest og misjonær som ble sendt til Island av den norske kong Olav Tryggvason for å omvende islendingene til kristendommen. Snorre Sturlason beskriver ham slik:

Opprinnelse 
Tangbrands opprinnelse er usikker. Snorre skriver at han var sakser. Han kan ha vært en sønn av den ellers ukjente Vilbaldus (Vilbald), greve av Sachsen eller erkebiskop av Bremen. Theodoricus monachus hevder at han var fra Flandern. Han kan også ha vært en klerk hos biskopen av Bremen.

Navnet synes å være germansk og kan komme fra oldtysk Dankbrant.

Møtet med Olav Tryggvason 
Biskopen av Bremen var invitert til England av erkebiskopen av Canterbury, og hadde med Tangbrand i sitt følge. Der fikk Tangbrand i gave et skjold dekorert med den korsfestede Kristus. Da de returnerte til Bremen, møtte de Olav Tryggvason som fikk se Tangbrands skjold og skrøt av det. Tangbrand ga skjoldet til Olav, og fikk til gjengjeld kongens løfte om hjelp og beskyttelse om han skulle trenge det.

Misjonsferd i Norge 
Tangbrand kom i konflikt med en av keiserens menn i krangel om en kvinne, og han drepte rivalen. Han måtte dermed flykte fra landet og kom til England, hvor han igjen møtte Olav Tryggvason. Kongen tok ham i sin tjeneste, og de dro til Norge. Her fikk Tangbrand i oppdrag å kristne folket i Hordaland. For å få midler nok til sin virksomhet, gikk han imidlertid etter hvert over til å plyndre de som fortsatt holdt fast på åsatroen.

Misjonær på Island 
Som bot for denne virksomheten ble han av Olav i 997 sendt som misjonær til Island, hvor hans tidligere misjonærer Þorvaldr Kodránsson og Stefnir Þórgilsson hadde mislyktes. Tangbrand lyktes med å få Sídu-Hallr Þorsteinsson til å ta dåpen, og etter hvert også andre, som Njål Torgeirsson, hovedpersonen i Njåls saga. Men motstanderne var mange og innflytelsesrike, som også beskrevet i Njåls saga. Steinunn Revsdatter var gift med goden Gest på Hovgarda, og mor til skalden Hovgarda-Rev (Hofgarða-Refr Gestrson). Trolig var det i 998 at Tangbrands skip ble skadd i en storm, og Steinunn diktet to kvad eller løsviser der hun gotter seg over at guden Tor hadde påført Tangbrand skade, etter Finnur Jonssons oversettelse: 

Den stridbare Tangbrand drepte Torvald Veile i kamp, og ble dømt fredløs på tinget. Etter to år på Island dro han tilbake til Norge, og måtte melde til kong Olav at han ikke hadde lyktes:

Kong Olav ble først sint for dette og ville straffe alle islendinger, men noen kristne islendinger fikk snakket ham fra det. De hevdet at det var Tangbrands egen feil når han praktiserte vold og drap. Hans utenlandske opprinnelse kan også ha virket inn. Tross Tangbrands mislykkede ferd vedtok Alltinget på Island å innføre kristendommen i 1000.

Referanser 

Nordmenn fra vikingtiden
Tyske katolske prester
Odontolabini

Odontolabini er en gruppe av til dels meget storvokste biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore til store (20 – 100 millimeter) hjortebiller, hannene gjerne med forstørrede kjever (mandibler). Kroppsformen er temmelig bred, kroppen glatt og naken. De fleste av artene er svarte, men dekkvingene er gjerne mer eller mindre gul- eller rødaktige. Noen har metallisk glans. Hannens kjever er noe til kraftig forstørrede, minst hos slekten Neolucanus. Hunnene er korte og brede, hodet er gjerne utvidet foran fasettøynene.

Levevis 
Hjortebillene er skogsinsekter med larver som utvikler seg i morken, død ved, for eksempel gamle stubber.

Utbredelse 
Gruppen lever bare i Asia, de aller fleste av artene i de sørøstlige delene av kontinentet. Det er mange arter i Indonesia og på Filippinene.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1804
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1804
 Stammen Odontolabini Parry, 1870 - Sørøst-Asia
 Slekten Calcodes Westwood, 1834 – 25 arter
 Slekten Heterochtes Westwood, 1864 – 2 arter
 Slekten Neolucanus Thomson, 1862 – 57 arter
 Slekten Odontolabis Hope, 1842 – 44 arter

Kilder 
 Lucanidae du Monde - oversikt over slektene, med bilder

Eksterne lenker 
 
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1870
Sørøst-Asias insekter
Brudalsbekken kraftverk

Brudalsbekken kraftverk er et vannkraftverk ved Sundsbukta i Indre Fosen kommune i Trøndelag.

Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 100 meter i Brudalsbekken.

Installert effekt er 22 kW fra fire små peltonturbiner.

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase

Mikrokraftverk i Trøndelag
Kraftverk i Indre Fosen
Kraftverk etablert i 1998
Blikåsbekken kraftverk

Blikåsbekken kraftverk er et vannkraftverk  i Indre Fosen kommune i Trøndelag.

Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 30 meter i Blikåsbekken.

Installert effekt er 4 kW. Årsproduksjon er 0,016 GWh.

Kilder
 
Blikåsbekken i NVEs vannkraftdatabase

Mikrokraftverk i Trøndelag
Kraftverk i Indre Fosen
Kraftverk etablert i 2000
Jonatan Braut Brunes

Jonatan Braut Brunes (født 7. august 2000) er en norsk fotballspiller som spiller for Strømsgodset Toppfotball. 

Han har spilt aktivt i Bryne FK siden han var 5 år. Han er tidenes yngste til å debutere på Bryne FK sitt a-lag, før han fylte 16 år sommeren 2016.

Jonatan Braut Brunes er bror til Emma Braut Brunes, søskenbarn til Erling Braut Haaland og Albert Braut Tjåland, samt nevø av Alfie Haaland, alle fotballspillere tilknyttet slekten Braut.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Bryne FK
Fotballspillere for Sola FK
Fotballspillere for Florø SK
Fotballspillere for Lillestrøm SK
Fotballspillere for Idrettsklubben Start
Fotballspillere for Strømsgodset TF
Personer fra Time kommune
Braut (slekt)
Hwasong-15

Hwasong-15 (Chosŏn'gŭl: 화성 15 ; hancha: 火星 15, som betyr 15. mars) er et interkontinentalt ballistisk missil utviklet av Nord-Korea. Det hadde sin jomfruflygning den 28. november 2017, rundt kl. 3 lokal tid.

Det er den første ballistiske raketten utviklet av Nord-Korea som teoretisk sett er i stand til å nå hele USAs fastland (inkludert Washington DC ), selv om noen eksperter sier missilet bare kan skyte opp et lettvektet stridshode. Det er vanskelig å bestemme nøyaktig nyttelasten i designet omkring kranshodet på missilets topp, ved å betrakte det som et rommelig stridshode med forskjellige lastealternativer. Eksplosiver vil dessuten ha forskjellige massetettheter, for eksempel kan metallbaserte sprengstoff veie flere ganger mer enn organiske sprengstoff med samme volum. Men bekymrede forskere i organisasjonen «Union of Concerned Scientists», som det bør bemerkes, har verken sett eller fysisk undersøkt missilet, konkluderte med at missilet utstyrt med en normal nyttelast sannsynligvis ville ha redusert rekkevidde. Det var den første lanseringen etter en 10-ukers pause.

Nord-Korea hevdet raketten nådde en høyde på 4 475 km og reiste 950 km ned mot jordoverflaten med en flytid på 53 minutter. Basert på sin bane og avstand, ville raketten ha en rekkevidde på mer enn 13 000 km (8 100 miles) - mer enn nok til å nå Washington DC og resten av USA, om enn med redusert nyttelast ifølge «Union of Concerned Scientists». I tillegg ville det dekker alle verdens kontinenter, unntatt Sør-Amerika og Antarktis.

Missilets returstridshode lykkes imidlertid ikke med å komme tilbake til jordens atmosfære, ettersom den japanske forsvarsministeren Itsunori Onodera hevdet missilet brøt sammen i minst tre stykker før det krasjet i havet i Japans økonomiske ekskluderingssone.

Design
Ifølge analytikere har missilvåpenet et «gimbaled» motorsystem med to sammenkoblede rakettdysemotorer, i motsetning til Hwasong-14, som har en rakettdysemotor og fire styrerakettmotorer. Rakettdysemotoren med en «gimbaled» funksjon kan stabilisere rakettbanen under oppskytningen ved å skyve jetstrømmen i forhold til vektforskyvninger som oppsto i den meget turbulente oppskytningen gjennom atmosfæren. Dens førstetrinns boosterdesign er påfallende likt Titan II-raketten.

Det nordkoreanske avfyringsplattformkjøretøyet (TEL) med 9 aksler er større sammenlignet med 8-akslet TEL for Hwasong-14.

Referanser

Eksterne lenker
 http://www.b14643.de/Spacerockets/Specials/Hwasong-15/index.htm
 http://www.38north.org/2017/11/melleman113017/

Ballistiske missiler
Figulus sublaevis

Figulus sublaevis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En ganske liten (13 - 16 millimeter) og slank, blank, rødbrun til svart hjortebille. Kroppen er langstrakt og nokså flat. Som vanlig for gruppen har hannene forstørrede kjever (mandibler), men disse blir ikke svært store i denne slekten, omtrent så lange som hodet, som har kraftig, nettmasket mikroskulptur. Pronotum er firkantet, omtrent så langt som bredt, svært blankt med en tydelig, tett punktert midtfure. Beina er korte, leggene (tibiae) utvidete med tenner på utsiden. Dekkvingene er jevnbrede, svært blanke, med to-tre delvis forsvinnende, grove punktstriper. Hunnen har litt bredere kroppsform enn hannen.

Levevis 
I alle fall noen av artene i slekten ser ut til å ha et selskapelig levevis, ved at larvene vokser opp sammen i kull, ofte med en av foreldrene til stede. Det skjer en betydelig kannibalisme mellom larvene i slike reir, og foreldrene spiser også noen larver, men reir med foreldrene til stede har likevel flere overlevende larver enn dem uten.

Utbredelse 
Arten er vidt utbredt i tropisk Afrika inkludert Madagaskar og Komorene.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Figulini
 Slekten Figulus MacLeay, 1819 – ca. 140 arter
 Underslekten Figulus (i snever forstand)
 Figulus sublaevis (Palisot de Beauvois, 1805)
 Figulus sublaevis decipiens Albers, 1884
 Figulus sublaevis sublaevis (Palisot de Beauvois, 1805)

Eksterne lenker 
 Lucanidae du Monde, oversikt over artene
 

Hjortebiller
Afrikas insekter
São Tomé og Príncipes insekter
Senegals insekter
Guineas insekter
Elfenbeinskystens insekter
Togos insekter
Benins insekter
Kameruns insekter
Den demokratiske republikken Kongos insekter
Angolas insekter
Tanzanias insekter
Zambias insekter
Mosambiks insekter
Komorenes insekter
Madagaskars insekter
Biller formelt beskrevet i 1805
Figulus foveicollis

Figulus foveicollis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En ganske liten (15 -17 millimeter) og slank, blank, svart hjortebille. Kroppen er langstrakt og nokså flat. Som vanlig for gruppen har hannene forstørrede kjever (mandibler), men disse blir ikke svært store i denne slekten, omtrent så lange som hodet, som er firkantet med et kantet framspring foran hvert fasettøye. Pronotum er firkantet, noe bredere enn langt, svært blankt med en smal tett punktert midtfure. Beina er korte, leggene (tibiae) utvidete med tenner på utsiden. Dekkvingene er jevnbrede, svært blanke, med skarpe, kraftige punktstriper. Hunnen har litt bredere kroppsform enn hannen.

Levevis 
I alle fall noen av artene i slekten ser ut til å ha et selskapelig levevis, ved at larvene vokser opp sammen i kull, ofte med en av foreldrene til stede. Det skjer en betydelig kannibalisme mellom larvene i slike reir, og foreldrene spiser også noen larver, men reir med foreldrene til stede har likevel flere overlevende larver enn dem uten.

Utbredelse 
Arten er vidt utbredt i den vestlige delen av Stillehavet: øyer utenfor Ny-Guinea, Vanuatu, Ny-Caledonia, Fiji, Samoa og Tahiti.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Figulini
 Slekten Figulus MacLeay, 1819 – ca. 140 arter
 Underslekten Figulus (i snever forstand)
 Figulus foveicollis (Boisduval, 1835)

Eksterne lenker 
 Lucanidae du Monde, oversikt over artene
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1835
Ny-Guineas insekter
Vanuatus insekter
Ny-Caledonias insekter
Fijis insekter
Figulus sulcicollis

Figulus sulcicollis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En ganske liten og slank, blank, svart hjortebille. Kroppen er langstrakt og nokså flat. Som vanlig for gruppen har hannene forstørrede kjever (mandibler), men disse blir ikke svært store i denne slekten, omtrent så lange som hodet, som har to runde groper. Pronotum er firkantet, noe bredere enn langt, svært blankt med en tydelig, tett punktert midtfure. Beina er korte, leggene (tibiae) utvidete med tenner på utsiden. Dekkvingene er jevnbrede, svært blanke, med fine punktstriper. Hunnen har litt bredere kroppsform enn hannen.

Levevis 
I alle fall noen av artene i slekten ser ut til å ha et selskapelig levevis, ved at larvene vokser opp sammen i kull, ofte med en av foreldrene til stede. Det skjer en betydelig kannibalisme mellom larvene i slike reir, og foreldrene spiser også noen larver, men reir med foreldrene til stede har likevel flere overlevende larver enn dem uten.

Utbredelse 
Arten er vidt utbredt på Molukkene, Ny-Guinea og Australia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Figulini
 Slekten Figulus MacLeay, 1819 – ca. 140 arter
 Underslekten Figulus (i snever forstand)
 Figulus sulcicollis Hope & Westwood, 1845

Eksterne lenker 
 Lucanidae du Monde, oversikt over artene
 

Hjortebiller
Molukkenes insekter
Ny-Guineas insekter
Australias insekter
Biller formelt beskrevet i 1845
Figulus scaritiformis

Figulus scaritiformis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En ganske liten (gjerne 10-20 millimeter) og slank, blank, svart hjortebille. Kroppen er langstrakt og nokså flat. Som vanlig for gruppen har hannene forstørrede kjever (mandibler), men disse blir ikke svært store, litt kortere enn hodet. Pronotum er firkantet, bare litt bredere enn langt, med en noe utydelig midtfure. Beina er korte, leggene (tibiae) utvidete med tenner på utsiden.
Dekkvingene har tydelige punktstriper.

Levevis 
I alle fall noen av artene ser ut til å ha et selskapelig levevis, ved at larvene vokser opp sammen i kull, ofte med en av foreldrene til stede. Det skjer en betydelig kannibalisme mellom larvene i slike reir, og foreldrene spiser også noen larver, men reir med foreldrene til stede har likevel flere overlevende larver enn dem uten.

Utbredelse 
Arten er trolig svært vidt utbredt. Den er kjent fra Malaysia, Vietnam, Borneo og Ny-Guinea.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae  Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae)  Latreille, 1806
 Stammen Figulini
 Slekten Figulus  MacLeay, 1819 – ca. 140 arter
 Underslekten Figulinus Bomans, 2007
 Figulus scaritiformis Parry, 1862

Kilder 
 Lucanidae du Monde, nttide om arten

Eksterne lenker 
 Bildegalleri over en del arter
 

Hjortebiller
Dyr formelt beskrevet i 1862
Vietnams insekter
Vest-Malaysias insekter
Borneos insekter
Ny-Guineas insekter
Figulus binodulus

Figulus binodulus er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En ganske liten (9 - 16 millimeter) og slank, blank, mørkbrun hjortebille. Kroppen er langstrakt og nokså flat. Som vanlig for gruppen har hannene forstørrede kjever (mandibler), men disse blir ikke svært store i denne slekten, omtrent så lange som hodet, som er kraftig punktert med to par spisse knøler i pannen. Pronotum er firkantet, noe bredere enn langt, svært blankt med en smal tett punktert midtfure, i midten foran med et lite, opphøyet framspring. Beina er korte, leggene (tibiae) utvidete med tenner på utsiden. Dekkvingene er jevnbrede, svært blanke, med skarpe, kraftige punktstriper. Hunnen har litt bredere kroppsform enn hannen.

Levevis 
I alle fall noen av artene i slekten ser ut til å ha et selskapelig levevis, ved at larvene vokser opp sammen i kull, ofte med en av foreldrene til stede. Det skjer en betydelig kannibalisme mellom larvene i slike reir, og foreldrene spiser også noen larver, men reir med foreldrene til stede har likevel flere overlevende larver enn dem uten.

Utbredelse 
Arten er vidt utbredt i Kina, Korea, Vietnam, Japan og Taiwan.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Figulini
 Slekten Figulus MacLeay, 1819 – ca. 140 arter
 Underslekten Figulus (i snever forstand)
 Figulus binodulus Waterhouse, 1873

Eksterne lenker 
 Lucanidae du Monde, oversikt over artene
 

Hjortebiller
Dyr formelt beskrevet i 1873
Kinas insekter
Koreas insekter
Japans insekter
Vietnams insekter
Taiwans insekter
Televisión Española

Televisión Española (forkortet TVE og tve, norsk: Spansk fjernsyn) er Spanias statlige allmennkringkaster for fjernsyn. TVE er en underorganisasjon av RTVE, som er Spanias statlige kringkastingsselskap for radio og fjernsyn. TVE ble tidligere finansiert gjennom en kombinasjon av statsstøtte og tv-reklame. Siden januar 2010 har TVE kun blitt finansiert av statlige bidrag. Selskapet ble grunnlagt 28. oktober 1956 og driver i dag to hovedkanaler og en rekke nisjekanaler innen sport, underholdning og barneprogrammer.

Historie 
De første offentlige tv-sendingene i Spania fant sted i Barcelona i 1948, driftet av selskapet Philips. Prøvesendingene fortsatte frem til oktober 1956, da de første offisielle tv-sendingene startet. Den første offisielle sendingen nådde ut til rundt 600 tv-apparater i Madrid, og programmet besto av en messe utført av general Francos kapellan, en tale av Spanias informasjonsminister som snakket om 20-årsmarkeringen for Francos regime, og deretter fulgte en fransk-språklig dokumentar. 

De første tv-programmene kom fra den amerikanske ambassaden, men TVE produserte også en rekke direktesendinger. Nyhetssendinger begynte i 1957, og året etter var det rundt  tv-apparater i Madrid. I begynnelsen ble TVE finansiert av reklame og statlige bidrag som ble hentet inn gjennom en luksusskatt på tv-mottakere. TVE fortsatte å bygge ut nettet og nådde Barcelona i 1959, og i 1962 dekket TVE 65 prosent av Spania. De første årene var fjernsyn dyrt og lite tilgjengelig utenfor byene, bare 1 prosent av Spanias befolkning så fjernsyn regelmessig i begynnelsen av 1960-årene.

Etter Franco-regimet 
Frem til 1975 var TVE strengt statskontrollert og sterkt sentralisert; bare rundt 3 prosent av programmene var produsert i katalanske Barcelona. Etter Francos død i 1975, ble TVE liberalisert i likhet med det spanske samfunnet for øvrig. I 1980 vedtok regjeringen en reform som sikret TVE frie og åpne sendinger.

I årene 1975–1990 utviklet det spanske tv-markedet seg fra å være absolutt statskontrollert, til å bli et regulert marked der både private og offentlige tv-kanaler fikk drive. De første store kommersielle kanalene ble etablert i 1990. Hovedkanalen TVE1 dekker i dag 98,5 prosent av Spania, mens TVE2 dekker 94,7 prosent.

TVEs kanaler 

I tillegg drifter TVE flere kanaler som kun sender i HD, blant annet La 2 HD, Teledeporte HD, Clan HD og TVE 4K.

Logoer

Referanser

Eksterne lenker 
 Offisiell side

Den europeiske kringkastingsunion
Selskaper etablert i 1956
Kringkastingsselskaper
Spanske selskaper
TV-produksjoner på RTVE
1956 i Spania
Citroën DS

''Se DS Automobiles for bilmerket 
Citroën DS (1955–75) er en familiebil fra franske Citroën. Bilen ble gjerne omtalt som «padda».

Den var tegnet av italienske Flaminio Bertoni (1903–64) og franske André Lefèbvre (1894–1964).

DS19 (1955–69)  etterfulgte Citroën Traction Avant (1934–57) og arvet dens 1,9 liters motor, mens DS21 (1965–) hadde en litt større motor på 2,1 liter.   DS23 kom i 1973 med 2,3 liters motor.  Ellers kom den som stasjonsvogn (Break/Familiale), i forlenget utgave (Pallas) og uten tak (Chapron convertible).

Enklere og rimeligere varianter var ID19 (1957–69) og D (1970–75).  Fra 1967 kom de med frontlykter som svingte i samme retning som framhjulene.

Av nesten 1,5 millioner solgte biler ble rundt 5 000 solgt i Norge, der norsk entusiastklubb ble stiftet i 1984.

Referanser 

DS
Bilmodeller introdusert i 1955