alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Stanley Jevons

William Stanley Jevons (født 1. september 1835, død 13. august 1882) var en britisk filosof og økonom. Han er kjent som en av grunnleggerne av den nyklassiske (marginalistiske) skolen innen økonomisk teori. 

Jevons hevdet at verdien av et gode måtte knyttes til konsumentenes subjektive nyttefølelse av å bruke dette. Dette konseptet brøt med den klassiske skole (Adam Smith, David Ricardo, Karl Marx,  John Stuart Mill), som mente at verdien av et gode måtte knyttes til den mengde arbeid eller annen ressursinnsats som hadde gått med i produktets produksjon (arbeidsverditeorien). 

Teorien om den avtakende grensenytte (avtakende marginal nytte), det vil si at «tilleggsnytten» for konsumenten ved å konsumere én enhet mer av et produkt blir mindre og mindre, jo flere enheter som konsumeres, spiller en sentral rolle i den marginalistiske skolen, og har også gitt opphavet til skolens navn.

Etter at Alfred Marshall forente marginalistenes idéer med elementer fra den klassiske økonomiske teorien (som ble grunnlagt av Adam Smith) har idéene som Jevons fremmet etablert seg som en del av den nyklassiske skolen innen økonomifaget, som siden er den dominerende økonomiske tankeretning i vestlige land. 

Jevons var en fremtredende talsmann for å bruke matematikkens språk til å formulere økonomiske teorier og modeller, og bidro gjennom dette til å gjøre økonomien til en kvantitativt orientert vitenskap.

Litteratur

Referanser 

Jevons, Stanley
Personer fra Liverpool
Raspeball

Raspeball (klubb, raspekake, komle, kløbb, kumle, kompe (mindre kompe; kompett), kump(e), potetball,  klot, ball) er en tradisjonell matrett. Den er en bolle (ball) laget av potet, mel, salt og vann, av og til fylt med fleskebiter. Raspeballen kan serveres sammen med saltkjøtt, stekt flesk, kålrotbiter, kålrotstappe og annet tilbehør som sukker, margarin, smør, tyttebærsyltetøy, duppe, eller sirup – alt etter lokale eller familiære tradisjoner. (I Bergen kan retten bli servert med poteter, kålrotstappe, saltkjøtt av får, flesk og Vossakorv.)  Retten er meget populær i Norge, Sverige, Litauen (der den er nasjonalrett), Latvia, Ukraina og Polen, og ellers i store deler av Sentral-Europa som tilbehør.

Hovedingrediensen er skrelte poteter, som raspes eller males opp og blandes med mel for å få ballene til å henge sammen. Alt etter mengdeforholdet av potetmasse og forskjellige meltyper, vil produktet få forskjellig smak og konsistens.

Enkelte steder i landet lages massen ganske løs, og fingertykke terninger av kjøtt og flesk legges inn i midten av ballen før den legges i gryta for koking (kumpe/kumle med dott). Noen steder blir den også kokt i en pølseformet pose.

Andre steder lages deigen hardere og tilbehøret kokes for seg. (eksempelvis vestlandsk raspeball)

Navnevariasjonene vil ofte gi antydning om hvilke ingredienser som er brukt og hvilket distrikt oppskriften kommer fra.

Varianten blodklubb lages av blod, mel, salt og flesk.

Se også 
 Blandaball
 Chapalele

Litteratur 
 Kurt Eriksson; Den grå juvel: Av jord er den kommet, Kompe Forlaget, 2005

Eksterne lenker 
 NRK: Kumperdøser, kompadøs og annan rognmat

Potetretter
Norsk mat
Litauisk mat
Latvisk mat
Svensk mat
Ukrainsk mat
Dansk mat
Tysk mat
Klubb

Klubb kan vise til:
 En forening, en organisasjon eller et lag
 En tradisjonell matrett, se raspeball

Se også 
 Klubbe
Litauere

Litauere er et europeisk folk, hjemmehørende i Litauen der det bor ca. 3 millioner litauere.  Litauere fins også fra gammalt av i nabolanda Hviterussland, Polen og i den russiske enklaven mellom Litauen og Polen, Kaliningrad.

Litauerne snakker litauisk. Litauisk og latvisk er de eneste nålevende språk i den baltiske språkgruppe. Språklig og kulturelt nær beslekta med litauere er prøyssere, et baltisk folk som bodde sør for litauerne, men som blei erobra, massakrert og seinere assimilert av tyskere i det tyske Øst-Preussen.

Det er emigrantmiljøer av betydning i USA (Chicago), Australia og Sør-Amerika. Det er også i Norge et stort emigrantmiljø av litauere. I Norge (i 2019) bor det   litauere, og de har på kort tid blitt den nest største innvandrergruppen (etter polakker). Litauere utgjør 0,85% av Norges totale befolkning, og 4,81% av alle immigranter i Norge er litauere.

Referanser 

Etniske grupper i Litauen
Baltiske språk

De baltiske språkene er de eldste fremdeles levende indoeuropeiske språk og tales av ca. 4,7 millioner litauere og latviere i Baltikum og omtrent like mange i resten av verden. Man antar at balterne kom til Baltikum fra sør og sørvest omkring 2500 f.Kr.

Baltiske språk
  Vestbaltiske språk †
 Gammelprøyssisk †
 Jotvingisk †
 Galindisk †
  Østbaltiske språk (4,7 mill.)
 Kurlandsk †
 Latvisk (1,4 mill.)
 Selisk †
 Litauisk (3,0 mill.)
 Samogitisk (0,5 mill.)
 Semgallisk †
 Skalvisk †
Østbaltiske språk

Østbaltiske språk er indoeuropeiske språk og utgjøres av to levende språk, nemlig litauisk og latvisk. 
Litauisk tales i Litauen og latvisk tales i Latvia. 

Dessuten kjenner man følgende utdødde østbaltiske språk: kurersk, zemgallisk og selisk.

Eksterne lenker 
 The Lithuanian Language and Writing

Baltiske språk
Jotvingere

Jotvingerne var et baltisk folk som bodde i dagens Sør-Litauen. De talte jotvingisk, et vestbaltisk språk som man kjenner forholdvis lite til i dag.

Geografi 
Jotvingerne bodde i området Sudovia og Dainava (Jotvingia), sørvest for det øvre løp av elven Nemunas i området mellom de nåværende byer Marijampolė, Merkinė i Litauen, Slonim, Kobryn i Hviterussland, og Białystok og Ełk i Polen. I dag svarer dette område til deler av Dzūkija og Suvalkija i Litauen, deler av Hrodna og Brest oblast i Hviterussland og vojvodskapet Podlasie i Polen.

Historie 
Jotvingia omtales som terra Sudorum av Vytautas den store i et brev til keiser Sigismund den 11. mars 1420. 

Fra år 700 var det kamper mellom jotvingerne og deres slaviske naboer, med gjentatte angrep fra begge sider.

I 1260 reiste litauerne seg mot Den tyske orden, som var blitt invitert av hertug Konrad I av Masovia samme år for å kjempe mot den den baltiske stammen som kalles gammelprøysserne. Jotvingerne støttet forsvaret mot Den tyske orden og angrep dypt inn i de tyske erobringer på 1270-tallet, men hvor en angripende jotvingiansk hær ble beseiret. Fra 1281 satte ordenen med hele sin militære styrke inn på å nedkjempe den jotvingiske høvdings (jotvingisk: Skomantas) (fyrste/hedensk prest) forsvar. Fyrsten måtte kapitulere i 1283 og konverterte til kristendommen. Han og hans etterkommere fikk lov til å beholde sin jord og ble opptatt i den høyere prøyssiske adel, mens en del av jotvingere ble solgt som slaver. Rundt 1 600 ble bosatt på nytt i Samland, men en del av jotvingerne forble i sin hjemstavn, og ble etter hvert kristnet og germanisert.

Litteratur 
 Archäologie der UDSSR: Die Finno-Ugrier und die Balten im Mittelalter. Teil 2, Balten. Moskva 1987, s. 411-419.
 Lepa, Gerhard (1998): Die Sudauer. In: Tolkemita-Texte. Nr. 55. Dieburg.
 Lepa, Gerhard (1999): «Gedanken über die Prußen und ihre Lieder» i: Tolkemita-Texte. 25 Lieder der Sudauer. Nr. 56. Dieburg.
 Litauische Enzyklopädie. Band XXVX. Boston 1963.
 Salemke, Gerhard (2005): Lagepläne der Wallburganlagen von der ehemaligen Provinz Ostpreußen. (Karten 19/7-19/13). Gütersloh. 
 Sembrzycki, J. (1891): «Die Nord- und Westgebiete the Jadwinger und deren Grenzen» i: Altpreussische Monatschrift XXVIII. s. 76–89  
 Sjoegren, A. (1859): Ueber die Wohnsitz Verhaeltnisse der Jatwaeger, St. Petersburg.
 Žilevičius, Juozas (1999): «Grundzüge der kleinlitauischen Volksmusik»  i: Tolkemita-Texte. 25 Lieder der Sudauer. Nr. 56. Dieburg.

Eksterne lenker 
 
 Marija Gimbutas' The Balts, med kart.

Utdødde folkeslag
Litauens historie
Jotvingisk

Jotvingisk er et utdødd baltisk språk som ble snakka av jotvingerne. Jotvingisk var i nær slekt med gammelprøyssisk og ble snakka sørvest for elva Nemunas, i Galindia og Jotvingia.

Jotvingisk hadde seks kasus (nominativ, genitiv, dativ, akkusativ, lokativ og vokativ) og en kompleks verbalmorfologi med flere moduser.

Eksterne lenker 
 Virdainas, jotvingisk ordbok

Baltiske språk
Utdødde språk i Europa
Karsk

For den polske landsbyen, se Karsk (Polen)

Karsk (av adjektivet «karsk», fra norrønt karskr, «sunn og sprek»), også kalt kaffekarsk, knikt, kaffeknikt, kaffedoktor med mer, er en drikk laget av brennevin (vanligvis hjemmebrent) og kaffe. I Norge skal karsk for alvor ha fått fotfeste i bygdene på slutten av 1800-tallet.


Utbredelse 
I Norge er karsk mest utbredt i Trøndelag, Mjøstraktene og nordover. Karsk kalles kaffedoktor i store deler av landet; i Mjøstraktene er knikt den vanlige betegnelsen. I Nord-Norge finnes også navnet rotar, men dette betegner som regel karsk med tilsatt sukker. Karsk er mest populært på bygdene, men drikkes også av byfolk. Karsk drikkes også i Sverige, hvor den kalles kask, kaffekask eller kaffegök. Karsk skal ha vært en særdeles populær drikk i Bohuslän midt på 1800-tallet, da under navnet uddevallare, etter Uddevalla. I sørøstlige områder av Finland kjennes drikken som kaffeplörö eller kaffeblörö. I Danmark kalles den kaffepunch.

I engelsktalende land vil lignende drikker, vanligvis med vodka, ofte omtales som Russian coffee («russisk kaffe»).

Oppskrift 
Blandingsforholdet varierer i forhold til styrken på spriten man har valgt og personlige preferanser for smak. Bruker man hjemmebrent sprit med opptil 96 volumprosent, pleier man å være mer raus på kaffen enn på spriten. Med vanlig «polsprit» på 60 volumprosent hender det seg at man blander opptil halvt om halvt. Kaffe som brukes til karsk er oftere svakere enn vanlig kaffe, og på bygdefester i Trøndelag har det vært vanlig å servere halve kopper med «tynnkaffe».

Myter 
En tradisjonell «oppskrift» er å legge en mynt i bunnen av koppen, helle på kaffe til den blir skjult, og blande med sprit til den kommer til syne igjen. Dette viser seg imidlertid å være en skrøne, siden mynten ikke vil komme til syne igjen. Kaffens farge vil knapt forandre seg med minkende konsentrasjon, og avstanden mellom drikkens overflate og mynten blir større, og av den grunn vil mindre lys slippe til bunnen av koppen. 

Tilsvarende sies det at i Klæbu i Sør-Trøndelag skulle en legge femtiøringen i bunnen av kaffekoppen og fylle på kaffe til den fløt opp, sånn kunne man vite at kaffen var sterk nok. Deretter var det bare å spe på med sprit til den gikk i oppløsning.

Karsksal 
Avledet av drikkens navn fikk man etterhvert såkalte karsksaler i mange grende- og samfunnshus. Karsksalen lå ofte nær kjøkkenet og ble et samlingssted for de som ikke primært ønsket å delta i dansen. I karsksalen ble det, som navnet tilsier, i første rekke drukket karsk, men andre steder i landet var betegnelsen en annen. Under religiøse og mer edruelige møter ble samme sted på trøndersk omtalt som litjsalen («lillesalen»). Også fra Gran på Hadeland kjenner man begrepet veslesalen.

Referanser 

Kaffedrikker
Alkoholholdige drikker
Brennevin
Nøytrale Moresnet

Nøytrale Moresnet var en nøytral stat (kondominium) mellom Preussen, senere Tyskland og Nederland, senere Belgia i perioden mellom 1816 og 1919. Området som ligger 7 km sørøst for den tyske byen Aachen, hadde en omkrets på 10 km, et areal på 3,5 kvadratkilometer og opprinnelig ca. 250 innbyggere.

Dette området var opprinnelig en del av Hertugdømmet Limburg og ble senere eid av det østerrikske Huset Habsburg som en del av De østerrikske Nederlandene. I 1795 ble det okkupert av Frankrike, men etter Wienerkongressen ble dette området i hovedsak delt mellom Nederland og Preussen.

Bakgrunnen var den mineralholdige grunnen som gjorde området attraktivt for gruvedrift. Det opprinnelige området ble delt i tre, hvor det vestlige ble en del av den tids Liege-provins i Nederland, mens den østlige ble en del av den prøyssiske provinsen Rhinland. Området i midten ble erklært nøytralt, i påvente av en fremtidig ny avtale. Da Belgia i 1830 fikk sin uavhengighet fra Nederland, overtok den nye statens Nederlands plass i denne avtalen.

Området ble styrt av to representanter fra de to landene i fellesskap. Den kommunale driften, og i realiteten den daglige styringen, ble ivaretatt av en ordfører, utpekt av de to representantene. Området hadde fra tiden under fransk okkupasjon allerede Code civil des français og denne var virksom under hele denne statens eksistens. Ved rettssaker, måtte dommere hentes fra Belgia eller Preussen. Området hadde ingen egen valuta, fra tiden som fransk område var franske franc offisiell penge-enhet, men også prøyssisk (fra 1871 tysk), belgisk og nederlandsk valuta var gangbar.

Livet i Nøytrale Moresnet ble dominert av gruveselskapet Vieille Montagne, som ikke var største arbeidsgiver, men sto også for boliger, butikker, sykehus og bank. Gruvedriften tiltrakk seg arbeidere fra nabolandene, slik at befolkningen økte fra 256 i 1815 til 2 275 i 1858 og 4 668 i 1914. De fleste offentlige tjenester som post ble delt mellom Belgia og Preussen (som dagens Andorra). Det var fem skoler i området.

I 1915 ble det først okkupert, deretter annektert av Tyskland.  I henhold til artikkel 32 i Versaillestraktaten tilfalt hele tidligere Nøytrale Moresnet Belgia i 1919, og er i dag en del av provinsen Liège på grensen til Tyskland.

Se også
 Eupen-Malmédy
 Liste over historiske stater

Eksterne lenker
 Neutral Moresnet

Tysklands historie (1814–1871)
Tysklands historie (1871–1918)
Tysklands historie (1918–1933)
Belgias historie
Historiske stater og riker i Europa
Stater og territorier etablert i 1816
Stater og territorier opphørt i 1920
7. århundre

7. århundre startet den første dagen i 601 og sluttet den siste dagen i 700 etter den gregorianske kalenderen.

Begivenheter 

 Karthago ødelegges
 Klippedomen eller moskeen i Jerusalem blir ferdigbygd
 Slaget ved Winwaed
 Islam ekspanderer voldsomt, Umajjadene gjør store erobringer i Stor-Khorasan.
 Byen Fusfat, senere Kairo, blir grunnlagt

Viktige personer 
 Muhammed, religionsstifter
 Brahmagupta, matematiker
 Xuanzang, munk
 Justinian II
 Theodor av Tarsus
 Ecgfrith av Northumbria
 Keiserinne Wu Zetian

Oppdagelser/oppfinnelser 
 Gresk ild, våpen

 2006
Det kategoriske imperativ

Det kategoriske imperativ er et prinsipp for moralsk handling formulert av Immanuel Kant i verket Grunnlegging til moralens metafysikk fra 1785.

Kant forsøker i dette verket å «fastsette moralens øverste prinsipp». Han hevdet at det kreves universell gyldighet i de moralske pliktene, en moralsk plikt for en person må nødvendigvis være en moralsk plikt også for alle andre. Det vil si at man må velge sine prinsipper for handlinger etter hvilke prinsipper man vil at andre skal velge for sine.

Universallovformuleringen

Kants første formulering av det kategoriske imperativ, universallovformuleringen, sier

Handle bare etter den maksime gjennom hvilken du samtidig kan ville at den skal bli en allmenn lov

En «maksime» blir av Kant definert som «den grunnsetning subjektet handler etter». 

Dette utsagnet er syntetisk a priori. Dette er fordi handlingsregelen ikke springer ut fra erfaring. Selv hevder Kant at de allmenne lover man skal teste sine grunnsetninger mot bare er et ideal og kun eksisterer i tankene våre, noe som betyr at denne formuleringen av det kategoriske imperativ har liten praktisk nytte.

Naturlovformuleringen

På grunn av at universallovformuleringen er ment for et abstrakt idealmenneske kom Kant med en ny versjon av det kategoriske imperativ, kalt naturlovformuleringen.

Handle som om maksimen for din handling gjennom din vilje skulle bli en allmenn naturlov

Her er altså de allmenne frihetslover fra universallovfomuleringen blitt erstattet med allmenne naturlover. 

Kant kommer med fire eksempler som illustrerer denne formuleringen. Ett av dem går ut på et maksime om å ikke hjelpe andre i nød. Det er ikke noe i veien for å forestille seg en natur der aktørene ikke hjelper andre aktører i nød, men da mennesker i større eller mindre grad er avhengige av andres hjelp vil en slik natur ikke være ønsket.

Humanitetsformuleringen

Den såkalte humanitetsformuleringen sier at 

Handle slik at du alltid bruker menneskeheten både i egen og i enhver annen person samtidig som et formål og aldri bare som et middel

Her må «menneskeheten» forstås som «menneskelige egenskaper», ikke «mengden av alle mennesker». 

En vanlig feilslutning er at man med denne formuleringen ikke kan bruke andre mennesker som et middel. Det korrekte er at man ikke kan bruke andre kun som et middel, formuleringen må heller forstås som en grense for hvilken formål man kan realisere og på hvilken måte disse kan oppnås.

Kilder

Se også 
Den gylne regel

Eksterne lenker 

 «ExPhil: Det Kategoriske Imperativ», fra NTNU

filosofi
The Clash

The Clash var et britisk  punk rock-band. Musikken deres var påvirket av forskjellige musikkstiler som reggae og roots rock.

I motsetning til mange andre punkband var The Clash politisk bevisste, og flere av tekstene bærer sterkt preg av dette. Bandets politiske engasjement førte også til at de deltok på en del arrangementer i regi av bl.a. Rock Against Racism og Anti-Nazi League. Konsertene til The Clash var svært intense opplevelser og en av hovedårsakene til bandets suksess. De besøkte Norge to ganger; 21. mai 1980 i Storsalen på Chateau Neuf og 16. februar 1984 i Drammenshallen.

Medlemmer 
Joe Strummer (vokal, gitar). Tidligere i The 101'ers.
Mick Jones (gitar, vokal, piano). Tidligere i London SS. Fikk sparken i 1983.
Paul Simonon (bass, vokal). Tidligere i London SS. 
Topper Headon (trommer, vokal). Tidligere i London SS. En soul- og jazzmusiker som ble med i The Clash midlertidig i 1977. Han bestemte seg for å bli, men sluttet i 1982.
Tory Crimes (født Terry Chimes) (trommer). Tidligere i London SS. Sluttet i 1977, var med igjen en kort periode på 80-tallet.
Keith Levene (gitar). Tidligere i The 101'ers. Sluttet i 1976. Senere med i Public Image Ltd..

På albumet Cut the Crap bestod The Clash av Strummer, Simonon, Vince White (gitar), Nick Sheppard (gitar) og Pete Howard (trommer). The Clash ble oppløst i 1986.

Jones spilte senere i Big Audio Dynamite, mens Strummer dannet bandet The Mescaleros, som bestod av talentfulle artister, blant annet hans venn fra før The Clash, Tymon Dogg. Simonon og Headon prøvde seg også på andre prosjekter, men holdt en forholdsvis lav profil. Headon ga ut et soloalbum, mens Simonon startet bandet Havana 3am som gav ut flere album.

Tidslinje

Diskografi 
The Clash, 1977, CBS
Give 'Em Enough Rope, 1978, CBS Records
London Calling, 1979, CBS Records
Sandinista!, 1980, CBS Records
Combat Rock, 1982, CBS Records
Cut the Crap, 1985, CBS Records
From Here to Eternity, 1999 (konsertalbum)

Konserter i Norge 
Chateau Neuf – 21. mai 1980
Drammenshallen – 16. februar 1984

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Punkband
Britiske rockegrupper
Medlemmer av Rock and Roll Hall of Fame
 
Band etablert i 1976
Creatures

Creatures er et kunstig-liv spillserie, laget av Creature Labs.

Eksterne lenker
 Creature Labs
 Creatures Online

Simulatorspill
Videospill utviklet i Storbritannia

en:Creatures (artificial life series)#Creatures
1194



Begivenheter

Norge
 29. juni – Sverre Sigurdsson blir kronet til Norges konge.
Paven lyste Kong Sverre i bann.
Svalbard nevnes i islandsk skattebok. Sannsynligvis ikke øygruppen Svalbard som vi kjenner til i dag.
3. april – Slaget ved Florvåg utkjempes mellom Kong Sverre sine styrker og «Øyskjeggene».

1194
C-reaktivt protein

C-reaktivt protein, oftest kalt CRP, er en blodprøve som særlig brukes ved diagnostikk av infeksjoner. Nivået av CRP stiger når en betennelsesreaksjon  begynner i kroppen.
Blod til analyse kan tas ved et stikk i fingeren og kan analyseres raskt, noe som gjør prøven anvendelig og mye brukt både i allmennpraksis og i sykehus.

Betegnelse
C-reaktivt protein går også under det folkelige navnet «hurtigsenkning» (se senkning). Det er et plasmaprotein og akuttfaseprotein som lages i levercellene. Navnet har sin opprinnelse i dets evne til å binde seg til C-polysakkarider på kapselen til pneumokokker.

Prøvetaking
Nivået av CRP måles i serum som man henter ut ved en blodprøve. Prøven krever ingen pasientforberedelser, og man kan produsere prøvesvar relativt raskt.

Referanseområde
Referanseområdet ligger under 5mg/L eller under 10mg/L, avhengig av analysemetoden til laboratoriet. Som regel vil friske personer ikke kunne ha målbare verdier, med mindre man da tar i bruk metoder for mikroCRP.

Bruk
Nivået av CRP øker ved mange typer betennelsesreaksjoner, både ved infeksjoner, autoimmune sykdommer og etter skader. Ved infeksjoner tar det bortimot et halvt døgn før den blir målbar. Under tilhelingsprosessen synker nivået av CRP på relativt kort tid (t½ ~12-24 timer i blod).
 
Nivået øker mer under bakterielle infeksjoner enn virale, og kan således også brukes til å skille mellom bakterieinfeksjon og virusinfeksjon. Ved bakterieinfeksjoner kan CRP øke til over 100 mg/L, ved virusinfeksjoner er verdien oftest under 50 mg/L. Dette skillet mellom bakterier og virus er ofte nyttig fordi antibiotika (for eksempel penicillin) ikke har noen virkning ved virusinfeksjoner, men ofte kan være svært nyttig ved bakterieinfeksjoner.

Referanser

Eksterne lenker
 C-reaktivt protein i allmennpraksis i Tidsskrift for Den norske lægeforening

Blodprøver
1136



Begivenheter 
 Inge I Krokrygg blir valgt til Norges konge på Borgartinget, samtidig som hans bror, Sigurd Munn, blir valgt til konge på Øyratinget, begge 1 år gamle. Inge Krokrygg var konge til sin død i 1161, og Sigurd Munn til sin død i 1155.

Geoffrey av Monmouth utgir Historia Regum Britanniae. En historie om den britisk/keltiske kongerekke fra slaget ved Troja (1240 f. Kr.) til angelsakserne blir den dominerende folkegruppe i Storbritannia (ca. 700 e. Kr.).

Fødsler 
Saladin, muslimsk hærfører under det tredje korstog (d. 1193)

Dødsfall 

1136
1129



Begivenheter 
 Det hellige kors' kirke etableres i Stirling.
 Fyrstedømmet Rjazan opprettes i forbindelse med fragmenteringen av Kievriket, utgikk fra det tidligere fyrstedømmet Murom-Rjazan.
 Geoffrey av Anjou etterfølger Fulk, greve av Anjou som greve av Anjou.
 Kirken i Ronse innvies.
 Knud Lavard bir konge over obotritterne.
 Ragnvald Orknøyjarl ble utnevnt av Sigurd Jorsalfare til jarl over halve Orknøyene og Hjaltland (Shetland).
 Rikissa Boleslavsdatter blir dronning av Sverige for første gang som gemal til Magnus den sterke.
Omtrentlig år
 Ranulph de Gernon etterfølger Ranulph le Meschin, 1. jarl av Chester som Jarl av Chester.

Fødsler 
Omtrentlig fødselsår
 Elisabeth av Schönau (d. 1164), tysk nonne tilhørende benediktinerordenen, helgen.
 Henrik Løve (d. 1195), hertug av Sachsen, hertug av Bayern.
 Robert de Beaumont, 3. jarl av Leicester (d. 1190), engelsk adelsmann, viktig støttespiller til Henrik den unge kongen i opprøret i 1173-1174.

Dødsfall 
 4. mars – Rupert av Deutz (f. ca. 1070), tysk prest og teolog av benediktinerordenen, bibelekseget, mystiker, liturgikommentator.
Dato ukjent
 Bernard Aton Trencavel, vicomte av Albi, Béziers, Carcassonne, Nîmes og Razès.

1129

da:1120'erne#1129
1128



Fødsler 

1128

da:1120'erne#1128
1127



Fødsler 

1127

da:1120'erne#1127
1126



Fødsler 

1126

da:1120'erne#1126
1125



Begivenheter 
 Stavanger grunnlegges (byggingen av Stavanger domkirke starter)

1125

da:1120'erne#1125
1124



Dødsfall 
13. eller 14. desember – Pave Callistus II

1124

da:1120'erne#1124
1123



Begivenheter 
 18.–27. mars – Det første store kirkekonsil etter det store skisma, det Første Laterankonsil, foregår i Roma.

Dødsfall 

 20. juni – Henry de Beaumont, 1. jarl av Warwick

1123

da:1120'erne#1123
1122



Begivenheter 
Konkordatet i Worms avslutter investiturstriden.

Dødsfall 

 Sybilla av Normandie, skotsk dronning

1122

da:1120'erne#1122
1121



Fødsler 

1121

da:1120'erne#1121
1120



Fødsler 

1120

da:1120'erne#1120
1024



Dødsfall 
 Eirik Håkonsson, jarl av Trøndelag og Håløygaland ca. 995 – 1012, og visekonge av Norge under Svein Tveskjegg av Danmark (1000 – 1012) (f. 957)
 Benedikt VIII, pave (1012–1024)
1024
1023



Begivenheter 
 Kirkemøtet ved Moster vedtar kristenretten, som gjør kristendommen til offisiell religion i Norge.

Fødsler 

1023
999



Begivenheter 
2. april, Sylvester II overtar som pave etter Gregor V, Sylvester II blir den 139. pave.

Uten dato
Kristendommen blir innført på Færøyene av Sigmundur Brestisson

Dødsfall 

18. februar – Pave Gregor V

999