alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Cimabue

Bencivieni di Pepo, på moderne italiensk Benvenuto di Giuseppe (født omkring 1240 i Firenze, Italia; død omkring 1302 samme sted), bedre kjent som Cimabue som kan oversettes med «oksehode», var en italiensk maler, hovedsakelig virksom i Firenze.

Biografi 
Cimabue innledet sannsynligvis sin kunstneriske løpebane i mosaikkverkstedet ved baptisteriet i Firenze. Omkring 1272 virket han i Roma og omkring 1301–02 i Pisa. I sin kunst var Cimabue innledningsvis sterkt påvirket av den bysantinske kunsten, men han begynte å forlate denne stilen gjennom en antydning til plastiske former, tredimensjonalitet og følelser hos figurene.

Cimabue regnes som banebrytende innenfor det italienske maleriet. Han beveget seg bort fra den vesteuropeiske middelalderske deformasjonen, med mindre stiliserte fremstillinger og større grad av monumentalitet og intensitet. Dante betegnet ham som den ledende billedkunstneren før Giotto. Vasari utpekte Cimabue som grunnleggeren av den nye stilen i malerkunsten, som bæreren av en mer naturtro kunstretning. Han ga nytt liv til de stive bysantinske formene, og ga rom for eleven Giottos gjennombrudd. 

Cimabues livsløp er i høy grad usikkert, hans verker er ikke sikkert fastslåtte. Et arbeid som uomtvistelig er laget av Cimabue, er mosaikkbildet med frelseren og evangelisten Johannes i domkirkens apsis i Pisa (1301-02). Johannes-skikkelsen er laget av Cimabue. For øvrig nevner Vasari en lang rekke andre verker av ham. 

Han nøt samtidens beundring, som da det store madonnabildet på gullgrunn, Madonna de' Rucellai - som i dag tilskrives Duccio - skal ha blitt båret i et høytidelig opptog fra kunstnerens bolig til kirken Santa Maria Novella, til jublende tilrop fra folkemengden. Madonnabildene som i dag tilskrives Cimabue, er den fortsatt eksisterende Trinità-madonnaen. Cimabue skal videre ha vært sysselsatt med større mosaikkarbeider i Siena, likeledes i Assisi, i hvis kirke San Francesco vises en hel rekke livlige, men dårlig bevarte veggmalerier av ham.

Dante plasserer ham i sin Divina commedia i skjærsilden blant de hovmodige. Det het seg at Cimabue var så stolt og kravstor at om noen fant feil ved ett av hans verker, eller han ikke selv var fornøyd, skal han straks ha ødelagt dette arbeidet, samme hvor verdifullt det var.

I 2019 ble det oppdaget et ukjent maleri av ham, Christ moqué (= Kristus hånes), i privat eie i Frankrike. Ved hjelp av infrarødt lys kunne det bekreftes at bildet er del av et større Cimabue-verk fra 1280 med åtte scener fra Jesu korsfestelse.

Utvalgte verker 
 «Kristus på korset» (omkring 1260-70) San Domenico, Arezzo. 70 % av dette krusifikset ble ødelagt i flomkatastrofen i 1966, men det er siden blitt restaurert.
 «Den hellige jomfruen med engler» (omkring 1270) Louvre, Paris.
 «Tronende Madonna med sankt Franciskus» (omkring 1277) San Francesco, Assisi.
 «Tronende Maria» (omkring 1280) Uffizi, Firenze.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra middelalderen
Mosaikkunstnere
Malere fra Toscana
Personer fra Firenze
Fødsler i 1240-årene
Dødsfall i 1300-årene
Fødselsår ukjent
Dødsår ukjent
Carrigaline

Carrigaline er en landsby i Cork i Irland. Den ligger omkring 12 kilometer fra byen Cork. 

Selve landsbyen er ikke stor, med bare en gate, men med omlandet er det omkring 16 600 innbyggere (2005). Mange av disse har kommet til siden slutten av 1970-tallet, da stedet ble definert som et vekstområde av grevskapsrådet. 

Det er gode veiforbindelser til Cork, og en stor andel av befolkningen pendler dit for å arbeide. Gjennomsnittsalderen for befolkningen er lavere enn normalnivået i landet. 

Elven Owenabue renner gjennom landsbyen.

Eksterne lenker 
 
 

Landsbyer i Cork
Fountainstown

Fountainstown er en liten by i Cork i Irland, omkring 24 kilometer fra Cork. 

Byen ligger ved kysten, med flott utsikt mot Ringabella og Roches Point. Kystveien mellom Fountainstown og Myrtleville er en populær turvei. 

Rett utenfor byen ligger Fountainstown House, en herregård fra det 18. århundre.

Eksterne lenker 
 
 

Byer i Cork
Ulrich Thomsen

Ulrich Thomsen (født 6. desember 1963 i Næsby, Fyn) er en dansk skuespiller.

Etter en karrière ved teatret i København debuterte han på film i 1994. Han har spilt i flere filmer av Thomas Vinterberg, og fikk sitt internasjonale gjennombrudd med filmen Festen, hvor han spiller hovedrollen som beskylder faren for seksuelle overgrep mot sin egen familie på dennes egen 60-årsdag.

Senere hadde han en birolle som skurkens håndlanger i James Bond-filmen The World Is Not Enough. Han har også spilt i filmen Bella Martha og andre tyske filmer. Thomsen snakker flytende tysk og engelsk. Han spiller en av hovedrollene som den kriminelle, rike og farlige mannen Kai Proctor i den Amerikanske actionserien Banshee.

Filmografi

Filmer (utvalg) 
 2019 	Gooseboy
 2018 	I krig & kærlighed
 2017 	Dræberne fra Nibe
 2017 	Darling 
 2016 Kollektivet
 2015 	Sommeren '92 		
 2015 	En chance til
 2014 	Miraklet  
 2010 	I en bedre verden  
 2009 	The International  
 2008 	Den du frygter 
2005 	Adams æbler
 2005 	Allegro   
 2005 	Kingdom of Heaven
 2004 	Brødre
 2003 	Arven 		
 2002 	Killing Me Softly  
 2001	Bella Martha
 2000	Blinkende lykter
 1999 	The World Is Not Enough
 1998 	Festen   	
 1997 	Sekten  
 1996 	Portland  
 1996 	De største helte                     
 1994 	Nattevakten

TV-serier 
 2019 	Forhøret 
 2011 	Den som dræber		
 1999 	Dybt vand

Priser

Bodilprisen 
 2004 Bodilprisen for beste mannlige hovedrolle i Arven 		
 1999 Bodilprisen for beste mannlige hovedrolle i Festen

Robertprisen 
 2016 Robertprisen for årets mannlige hovedrolle i Sommeren '92 
 2004 Robertprisen for årets mannlige hovedrolle i Arven
 1999 Robertprisen for årets mannlige hovedrolle i Festen
 1997 Robertprisen for årets mannlige birolle i  De største helte

Referanser

Eksterne lenker 
 

Danske skuespillere
Bodilprisen for beste mannlige hovedrolle
Robertprisen for årets mannlige hovedrolle
Robertprisen for årets mannlige birolle
Personer fra Odense kommune
Forstander

Forstander er en tittel som i Norge brukes om den som formelt er leder av et trossamfunn eller en enhet innenfor et trossamfunn. Forstanderens rolle er dels definert i lov om trudomssamfunn og ymist anna, og dels gjennom trossamfunnets egne lover, regler og sedvaner. Norsk lov nevner «prest eller forstandar»; juridisk sett kan dermed en forstanders posisjon anses som tilsvarende den en prest i Den norske kirke har i sitt trossamfunn. Livssynsamfunn som har vigselsrett eller andre spesielle rettigheter må også ha en person med forstanderansvar.

En forstander må være minst 23 år gammel, og ikke over 75 år(§ 24). Dette kan det gjøres unntak fra ved søknad til fylkesmannen. Loven spesifiserer også at forstanderen «må liva eit heiderleg liv og ha evne til å gjera sine skyldnader etter lova» (§ 24). Blant de viktigste pliktene etter loven er føring av registre/bøker for trossamfunnet (§ 25). Forstandere må utføre sine plikter under samme ansvar som offentlige tjenestemenn (§ 26), og kan nektes å utføre videre tjeneste av fylkesmannen dersom han eller hun forsømmer sine plikter (§ 27).

Hva forstanderen kalles varierer fra et trossamfunn til et annet. I Det mosaiske trossamfunn har man tradisjon for å ha en lekperson som forstander, og bruker da forstandertittelen om denne personen. I de fleste kirkesamfunn bruker man titler som prest eller pastor. Dette er uproblematisk i forhold til loven, så lenge det overfor fylkesmannen er klart definert hvem det er som er forstander.

Forstandere (for menigheter) har rett til fritak for militær verneplikt i Norge.

Kilder

 Lov om trudomssamfunn og ymist anna

Religiøse titler
Ledertitler
Falske Margrete

Falske Margrete  (ca. 1260–1301) var en norsk kvinne som utgav seg som Margrete av Skottland.

Den ekte Margrete hadde dødd i 1290 på Orknøyene, og hennes far, kong Eirik II, døde i 1299, etterfulgt på tronen av sin bror, Håkon V. Året etter kong Eiriks død kom en kvinne til Bergen med skip fra Lübeck. Hun påsto at hun var Margrete og anklaget en rekke mennesker for forræderi. Hun hevdet at hun ikke hadde dødd på Orknøyene, men at hun isteden var blitt sendt til Tyskland og hadde giftet seg der. Byens borgere og enkelte av de geistlige støttet hennes påstand, til tross for at avdøde kong Eirik hadde identifisert sin døde datters legeme og det at kvinnen lot til å være om lag førti år gammel mens den ekte Margrete ville ha vært sytten.

Den falske Margrete og ektemannen ble dømt for svindelen. Han ble halshogd og hun ble brent på bål i 1301. Fortellingen om den forrådte prinsessen spredte seg gjennom en populær ballade. Seksti år senere ble den vesle Margaretakirken (St. Maritte) bygget på Nordnes i Bergen, like ved stedet der hun ble brent. Myndighetene så med ublide øyne på bevegelsen som var oppstått med kirken som sentrum for en lokal martyrkultus, for på folkemunne var den falske Margrete den ekte prinsessen. Kirkenbyggets endelige skjebne vet man lite om, men den ble trolig revet omkring reformasjonen.

Eksterne lenker 
 Om Margaretkirken og kultusen rundt den falske Margrete

Personer henrettet ved brenning
Henrettede nordmenn (før 1900-tallet)
Fødsler på 1200-tallet
Fødselsår ukjent
Dødsdato ukjent
Nordmenn dømt for lovbrudd
Juche

Juche (hangul: 주체; hanzi: 主體; romanisering: Juche; revidert romanisering: Chuch'e) er den nordkoreanske statsbærende ideologi, fastslått i landets grunnlov i 1977 da den erstattet marxismen. Direkte oversatt betyr ordet «sjølberging», noe som er poenget med ideologien, nemlig å klare seg selv uten hjelp utenfra, og å være uavhengig og opprettholde uavhengighet.

Et annet poeng er at folket både er subjekt og objekt for revolusjonen, noe som betyr at en må endre seg selv for å lede Nord-Korea til det kommunistiske samfunn.

Juche-ideen ble utviklet av Kim Il-sung og anses ikke for å være forbundet med marxismen-leninismen, snarere med stalinismen i kombinasjon med mer tradisjonelle konfusianske idéer og koreansk kultur.

Under den kalde krigen forsøkte Nord-Korea å eksportere Juche til andre stater, i hovedsak i den tredje verden, og Juche skal til en viss grad ha inspirert den rumenske leder Nicolae Ceauşescu.

I Nord-Korea er Juche blitt navnet på en ny tidsregning. Juche 1 er identisk med året da Kim Il-sung ble født, det vil si 1912. 2011 blir dermed Juche 100.

Etter Il-sungs død i 1994, men særlig fra 2003, er Juche ikke lenger alene den viktigste ideologi for det nordkoreanske regimet, men suppleres og til en viss grad erstattes nå av Songun («Militæret først»).

Andre steder i verden 

I Frankrike ble Juche-partiet i Frankrike inspirert av ideologien Juche.

Referanser

Kommunisme
Marxisme
Politiske ideologier
Økonomiske ideologier
Nordkoreansk politikk
Koreanske ord og uttrykk
Tanja Poutiainen

Tanja Poutiainen (født 6. april 1980 i Rovaniemi) er en finsk tidligere alpinist.

Karriere 

I 1997 ble hun juniorverdensmester i slalåm, og tok bronse i Super-G. Samme år deltok hun i sine første verdenscuprenn. Under junior-VM 1999 tok hun bronse i storslalåm.

Poutiainens og Finlands første pallplassering i et verdenscuprenn kom i 2001. Hun fikk sitt endelige gjennombrudd i verdenstoppen i sesongen 2003/04, da hun på hjemmebane i Levi vant sitt første verdenscuprenn i slalåm.

Under VM 2005 i Santa Caterina fikk hun to sølvmedaljer: I storslalåm bak svenske Anja Pärson, og i slalåm bak kroatiske Janica Kostelić. Samme år vant hun disiplincupene i slalåm og storslalåm.

Under OL 2006 tok hun sølv i storslalåm, bak overraskelsen Julia Mancuso. I OL 2010 oppnådde hun en sjetteplass i slalåm som beste resultat.

Under VM i Val-d’Isère 2009 tok hun bronse i storslalåm og slalåm. Det samme året vant hun disiplincupen i storslalåm.

Resultater i verdenscupen i alpint

Enkeltseire

Sammenlagtplasseringer

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Finske alpinister
Juniorverdensmestre i alpint
Olympiske sølvmedaljevinnere for Finland
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1998
Alpinister under Vinter-OL 1998
Deltakere for Finland under Vinter-OL 2002
Alpinister under Vinter-OL 2002
Medaljevinnere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Finland under Vinter-OL 2006
Alpinister under Vinter-OL 2006
Deltakere for Finland under Vinter-OL 2010
Alpinister under Vinter-OL 2010
Deltakere for Finland under Vinter-OL 2014
Alpinister under Vinter-OL 2014
Olympiske medaljevinnere i alpint
Personer fra Rovaniemi
Deltakere under VM i alpint 2005
Deltakere under VM i alpint 2009
Marcus Pedersen

Marcus Pedersen (født 8. juni 1990) er en norsk fotballspiller som spiller for .

Pedersen har over 30 kamper for norske aldersbestemte landslag. En rekke store europeiske klubber har vist interesse for ham opp gjennom karrieren, blant andre , som han også var på talentsamling hos.

Spillerkarriere

Hamarkameratene 
Han debuterte på seniorlaget til Hamarkameratene den 9. april 2007 mot , og fikk tre kamper til for klubben i løpet av 2007-sesongen. Den 9. juli 2008 debuterte han i eliteserien med skåring mot  og fikk markant oppmerksomhet i rikspressen. Noen uker senere ble han også tatt ut på U18–landslaget for første gang av landslagstrener Øivind Nilsen. Etter 2008-sesongen valgte han å forlate Ham-Kam til fordel for Strømsgodset.

Strømsgodset 
I sin første eliteseriekamp for Strømsgodset den 15. mars 2009, skåret han to mål i 3–3-kampen mot . Pedersen etablerte seg raskt som en nøkkelspiller for Strømsgodset og skåret 10 seriemål i sin første sesong for klubben. Samme år debuterte han også på U21-landslaget, der han i 2010 fikk et gjennombrudd med tre mål på to kamper. Totalt spilte han 43 kamper for Strømsgodset (serie og cup) og skåret 21 mål.

Vitesse 
Den 31. august 2010 ble han kjøpt av den nederlandske toppserieklubben Vitesse for 12 millioner kroner. Den 24. oktober 2010 debuterte han i hjemmetap mot  med scoring. Vårsesongen 2012 ble han lånt ut til , mens i august samme år gikk han på et nytt utlån, denne gang til danske . Han var med det norske U21-laget til EM i Israel, det endte med bronse. Pedersen ble lånt ut til Championship-klubben  i sesongen 2013/2014.

Brann 
Den 11. august 2014 ble Pedersen solgt til , helt på slutten av overgangsvinduet.

Strømsgodset 
Den 13. august 2015 signerte Pedersen en kontrakt med  ut 2018-sesongen. Overgangssummen ble oppgitt til ca. 2 millioner kroner i media. Den 8. juli 2019 sa han opp kontrakten sin med Strømsgodset.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 godset.no – Spillerprofilen til Marcus Pedersen

Norske fotballspillere
Fotballspillere for HamKam
Fotballspillere for Strømsgodset TF
Fotballspillere for Vitesse Arnhem
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballspillere for Odense BK
Fotballspillere for Barnsley FC
Fotballspillere for SK Brann
Fotballspillere for Osmanlıspor
Norske fotballspillere i Nederland
Norske fotballspillere i Danmark
Norske fotballspillere i England
Norske fotballspillere i Tyrkia
Personer fra Hamar kommune
Loudoun County

Loudoun County er et fylke i den amerikanske 
delstaten Virginia. Innbygertallet var 333 253 i 2012, hele 84 % mer enn i år 2000. Dette gjør fylket til det fjerde rasket voksende i USA. 

I statistikk fra 2007 har Loudoun County den høyeste median husholdsintekten av alle fylker i USA. Fylket er dermed et av de rikeste i USA. Hovedgrunnen til dette er at fylket inngår i områdene rundt Washingtin DC, mange rike har flyttet ut til Loudoun i stedet for å bo i byen.

Eksterne lenker 
 

Fylker i Virginia
Fylker etablert i 1757
1750-årene i Virginia
1757 i De tretten kolonier
Mathews County

Mathews County er et fylke i den amerikanske delstaten Virginia. Ved folketellingen 2010 besto befolkningen av 8 978 innbyggere. Dets fylkessete er Mathews.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Mathews County Virginia History and Statistics

Fylker i Virginia
Fylker i USA etablert i 1791
1790-årene i Virginia
Tecumseh

Tecumseh (født ca. 1768, død 5. oktober 1813) var en indianerhøvding som kjempet for å forsvare indianernes land i USA. Han er kjent for sine feider med den senere presidenten William Henry Harrison, som omtalte ham som «en av de uvanlige genier som av og til springer frem for å lage revolusjoner og velte den etablerte orden». Denne kampen ledet også til hans død.

Referanser 

Ledere blant urfolk i USA
Personer fra Greene County i Ohio
Personer fra Darke County i Ohio
Fødsler i 1768
Dødsfall i 1813
Uggedal stadion

Uggedal stadion
Fotballstadion til Norborg på Sunnmøre.

Åpnet: 5. juni 2005

Spilleflate: 110m x 67m

Dekke: Naturgress

Tribune med 247 sitteplasser.

Tilskuerrekord: 635 (5. juni 2005)

Fotballstadioner i Norge
Idrettsanlegg i Møre og Romsdal
Byggverk i Ålesund
Sport i Ålesund
David Stewart, hertug av Rothesay

David Stewart (født 24. oktober 1378, død 1402) var arvingen til dens skotske trone fra 1390 etter sin far Robert III av Skottland og hertug av Rothesay. Han holdt også titlene jarl av Atholl (1398–1402) og jarl av Carrick (1378–1402).

David Stewart var den eldste sønnen til kong Robert III og hans hustru, Annabella Drummond. I 1398 fikk David tittelen hertug av Rothesay på omtrent samme tidspunkt som onkel Robert Stewart ble hertug av Albany. De var de første i den skotske adelen med denne utnevnelsen, og grunnen var vissnok at de ikke skulle ha mindre rang enn John av Gaunt, hertug av Lancaester, i grensemøter. 

På grunn av sin fars sykdom ble David utnevnt som løytnant av Skottland i 1399 i en tid som var preget av uroligheter innlands og stadig militære konflikter med England. Hans mest betydningsfulle fiende innlands ble da onkelen, den erfarne Robert Stewart, som allerede var vokter og guvernør av Skottland, og som således fikk redusert makt. Da moren døde mistet David en verdifull rådgiver og han begynte å oppføre seg uvørent med blant annet å trekke tilbake titler og ilegge skatt som om han allerede hadde overtatt kongedømmet. Hans onkel klarte å lure nevøen i en felle og fikk ham arrestert. David Stewart ble deretter plassert i en fengselscelle på onkelens festning. I begynnelsen av 1402 dør David 24 år gammel i Robert Stewarts fangenskap på Falkland Palace av mystiske årsaker. Ryktene sa at han sultet i hjel. Sannsynligvis ble han ryddet av veien på direkte ordre fra hertugen av Albany. Hertugen ble aldri tiltalt for dette påståtte mordet. Tvert imot slo parlamentet fast at hans død skyldtes «Guds vilje».

David Stewart giftet seg med Marjorie Douglas, datteren av Archibald Douglas, 3. jarl av Douglas, men de rakk ikke å få noen barn. 

I 1406 ble Davids yngre bror Jakob Stewart offisielt konge da faren døde, men ettersom han både var umyndig og dessuten satt i fangenskap i England hadde det ingen betydning. Den reelle regent var Robert Stewart, hertug av Albany, som styrte Skottland uten å bli utfordret fram til han døde i 1420 i en alder av 81 år.

Hertuger av Rothesay
Huset Stuart
Hertuger av Atholl
High Stewards of Scotland
Madridtraktaten

Madridtraktaten i 1750 var et dokument undertegnet den 13. januar 1750 av Ferdinand VI av Spania og Johan V av Portugal vedrørende deres respektive maktområder og status for deres kolonier i det som i dag er Brasil. Tidligere traktater mellom de to landene, som var blitt til ved pavelig formidling, stipulerte at det portugisiske velde i Sør-Amerika ikke kunne utstrekke seg lenger vest enn til den 46. lengdegrad. 

Madridtraktaten modifiserte dette dokumentet. Traktaten tok utgangspunkt i det såkalte «Hoffkartet» (Mapa das Cortes) som viste den daværende situasjonen til grensen mellom de portugisiske og spanske besittelsene i regionen. Dette ble da bestemt som den nye delingen mellom de to landene og ga dermed en betraktelig økning i de omstridte portugisiske besittelsene siden Tordesillastraktaten ble undertegnet.

Da spanjoler og portugisere skulle demarkere en ny grense, møtte deres militære styrker sterk motstand fra jesuittenes Reducciónes i øvre Uruguay og Paraguay. Det var selvstyrte indianerbyer, der guaraní-indianerne var fri fra koloniherrene. Den krig som brøt ut går under navnet Guerra Guaranítica (Guaranikrigen, 1756).

Eksterne lenker

 Madridavtalen på engelsk – 1750
 South America in the SYW

Internasjonale avtaler
Brasils historie
Spanias historie
Portugals historie
1750 i Sør-Amerika
1750-årene i Spania
1750-årene i Portugal
Traktater av 1750
Alcaçovastraktaten

Alcaçovastraktaten (også kalt Alcaçovasfreden) ble signert den 4. september 1479 i den portugisiske byen Alcaçovas mellom de katolske monarker av kongedømmene Castilla og Aragón ved dronning Isabella I av Castilla og kong Ferdinand II av Aragón på den spanske siden, og Alfonso V av Portugal og hans sønn kronprins Johan II på den portugisiske siden. Avtalen avsluttet den kastiljanske arvefølgekrig. Denne hadde endt med en seier for de katolske monarker på land,  og portugisisk seier til havs. 

Det ble signert fire fredsavtaler som reflekterte at dronning Isabella ble anerkjent som dronning av Castilla mens Portugal fikk hegemoniet i Atlanterhavet. Kong Alfonso V frasa seg sitt krav på den kastiljanske trone, og som motytelse ble portugiserne tilkjent overhøyhet over alle farvann og landområder sør for Kapp Bojador. Bare Kanariøyene ble tilkjent Castilla. 

Sammenfatning av traktaten:
 Innstilling av alle fiendtligheter mellom Castilla og Portugal
 Uttrykkelig frafall av Alfonso Vs krav på den kastiljanske trone
 Ekteskap mellom infanta Isabella (den eldste datteren de katolske monarker), med Portugals infante Johan II av Portugal (arving til Portugals trone). Denne dynastiske avtalen var kjent som Tercerias de Moura, og inkluderte betaling til Portugal som krigserstatning av de katolske monarker i form av medgift til det forutsette bryllupet.
 Alfonso Vs andre hustru, Joanna la Beltraneja fikk valget mellom enten å gifte seg med de katolske kongers umyndige sønn Johan, eller å gå i kloster samtidig som hun frasa seg alle kastiljansk titler. Johanna bestemte seg for klosteret.
 Oppdeling av de to landenes innflytelsessfære i Atlanterhavet: Alle områder sør for Kapp Bojador, også øyene Madeira, Asorene, Kapp Verde og landområdet som da ble kalt Guinea (meget større enn dagens stat av samme navn) tilfalt Portugal, men med unntak for Kanariøyene som tilkom Castilla.
 Det muslimske Kongedømmet Fez i dagens Marokko ble delt mellom de to landene.

Referanser

Litteratur 
 Bown, Stephen R. (2011): 1494: How a family feud in Medieval Spain divided the world in half, D and M publishers inc., Canada.
 Diffie, Bailey W. & Winius, George D. (1985): Foundations of the Portuguese Empire, 1415-1580, bind 1, University of Minnesota Press.
 Hanson, Carl (2002): Atlantic emporium: Portugal and the wider world, 1147-1497, bind 47 de Iberian studies, University press of the South, ISBN 978-1889431888.
 Lunenfeld, Marvin (1970): The council of the Santa Hermandad: a study of the pacification forces of Ferdinand and Isabella, University of Miami Press, ISBN 978-0870241437.
 Mendonça, Manuela (2007): O Sonho da União Ibérica - guerra Luso-Castelhana 1475/1479, Quidnovi, Lisboa, ISBN 978-9728998882
 Newitt, Malyn (2005): A history of Portuguese overseas expansion, 1400-1668, New York: Routledge.
 Robertson, Ian (1975): Spain, the mainland, E. Benn.

Se også 
 Tordesillastraktaten

Spanias historie
Portugals historie
Fredsavtaler
Traktater av 1479
Jan Einar Thorsen

Jan Einar Thorsen (født 31. august 1966 i Bærum) er en norsk tidligere alpinist.

Karriere 

Thorsen kjørte i verdenscupen fra 1987 til 1994, og vant tre enkeltrenn – ett i storslalåm og to i super-G. I sesongen 1993/94 vant han Super-G-cupen sammenlagt. Under OL 1992 i Albertville fikk han bronse i super-G.

Han vant aldri et individuelt mesterskapsgull, med en liten hekt av staven midtveis i andre omgang under OL på Lillehammer kom han i mål fattige 25 hundredels sekund fra gullet, og måtte nøye seg med fjerdeplassen. En kneskade gjorde at han ikke kom tilbake etter 1994-sesongen.

Resultater i verdenscupen i alpint

Enkeltseire

Sammenlagtplasseringer

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske alpinister
Olympiske bronsemedaljevinnere for Norge
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1988
Alpinister under Vinter-OL 1988
Medaljevinnere under Vinter-OL 1992
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1992
Alpinister under Vinter-OL 1992
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1994
Alpinister under Vinter-OL 1994
Personer fra Bærum kommune
Fødsler i 1966
Olympiske medaljevinnere i alpint
Norgesmestere i utfor (alpint)