alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Lorelei

Lorelei (også skrevet Loreley) er en 132 meter høy klippe på Rhinens høyre bredd, i Øvre mellomrhindal nær St. Goarshausen i den tyske delstaten Rheinland-Pfalz. Klippen ligger ved den smaleste delen av Rhinen mellom Sveits og Nordsjøen. En svært sterk strøm og skjulte klipper i vannet var tidligere årsak til mange forlis. Øvre mellomrhindal ble i 2002 oppført på UNESCOs verdensarvliste.

På toppen av klippen ligger Freilichtbühne Loreley, et utendørs amfiteater bygget fra 1934 til 1939. Det var et av nazistenes tingsteder (thingplätze), nå er det mest brukt til rockekonserter.

Sagnet 
Sagnet om Lorelei eksisterte allerede i middelalderen. Ifølge sagnet satt den vakre sirenen Lorelei på klippen og sang sin skjønne sang slik at elveskipperne ble lokket mot de sterke strømmene og forliste. Det er skrevet mange dikte, lyrikk og prosa inspirert av sagnet

Lorelei i kunsten 
Det er minst 40 forfattere, komponister og malere som har latt seg inspirere av Lorelei. Lorelei er beskrevet i Clemens Brentanos ballade Zu Bacharach am Rheine... og Heinrich Heines Lied von der Loreley tonesatt av Friedrich Silcher. Blandt diktere har vi også Eichendorff' med "Waldesgespräch", Sylvia Plath med "Lorelei" og Nathan Alterman med "Lorelei" og "Lorelei's Liberation". Flere komponister har satt musikk til tekster om Lorelei eller på annen måte latt seg inspirere. Noen av disse er Robert Schumann ( song cycle Liederkreis, Op. 39),  Johann Strauss I (Lorelei Rhein Klänge) og George Gershwin (i musikalen Pardon My English). Innen nyere musikk finner vi Styx «Lorelei», Wishbone Ash «Lorelei», Roxy Music «Editions of You», Eagle-Eye Cherry «When Mermaids Cry» og en hel rekke andre artister. Det er også laget operaer, Lorelay av Alfredo Catalani, Lurline av William Vincent Wallace, Lorelei av Julian Langdon, Casey Bennetto og Gillian Cosgriff, og Felix Mendelssohn sin opera som han ikke fikk blitt ferdig med før sin død. Også innen kategoriene heavy metal og goth finner vi mange eksempler som norske Theatre of Tragedy «Lorelei», Scorpions «Lorelei» og Ne Obliviscaris «Eyrie».  Kunstmalere har også blitt inspirert, noen eksempler er Edgar Ende sitt oljemaleri «Loreley», noen av David Wightman sine landskapsmalerier og Johann Köler sitt «Lorelei forbannes av munker». Man finner også Lorelei-fontenen av Ernst Herter, til minne om Heinrich Heine i Bronx, New York.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 Clemens Brentanos Zu Bacharach am Rheine Spiegel online

Fjell i Rheinland-Pfalz
Verdensarven i Tyskland
Fjell under 1000 meter
Torbjørn Nicolaysen

Sven Ivar Torbjørn «Nick» Nicolaysen  (født 30. november 1949) spilte bassgitar i Vazelina Bilopphøggers fra våren 1980 og sluttet på grunn av skolegang årsskiftet 1980/-81. Han deltok på albumet 24 timers service. Arnulf Paulsen og Torbjørn spilte også sammen tidligere i diverse amatørband i tiden før Vazelina Bilopphøggers. 

Nicolaysen er utdannet elektriker og svakstrømsingeniør. Han driver eget firma innen produksjon i hovedsak av hjemmesider for næringslivet.

Diskografi

Vazelina Bilopphøggers 
 Gi meg fri ikveld/Bilopphøgger boogie (1980)
 24 timers service (1980)
 5 års jubileum (1985)
 Gammel Oppland (1994)
 Bedre hell' all medisin! (2005)
Kassetter og andre Vazelina-utgivelser
 Vazelina Bilopphøggers (1981)
 Vazelina Bilopphøggers (1981)
 Vazelina Bilopphøggers (1982)
 Vazelina 2 - Baller i luften (1982)
 Vazelina Bilopphøggers i utvalg 3 (1982)
 Lena-kassetten (1984)
 Vazelina Bilopphøggers utvalgte (1984)
 Ingen skam å elske rakfisk! (2003)

Andre deltagelser 
 Oppland Arbeiderblad: Opplandtoppen (1980)
 Norsktoppen: Norsktopper (1980)
 Home's Musikk: Stjernekassetten 2 (1980)
 Karussell: Knallgo'e låter Vol. 1 (1981)
 Bislett Bilutleie: Tut & kjør (1981)
 Narvesen/Snowflake Records: Norges beste (1981)
 Norges Handicapidrettsforbund: Mot nye mål (1981)
 CL Musikk: Nærbilde av Norsktoppen (1981)
 Allers: Allers musikk (1981)
 Viggo Sandvik: Tordivelen og flua/Slipsteinsvæilsen (1983)
 Viggo Sandvik: Æille har et syskenbån på Gjøvik (1983)
 Home's Musikk: Original Norsk pop på topp (1983)
 Hilde Bekkevold: Englehund (1983)
 Slagerfabrikken: Vazelina Bilopphøggers utvalgte (1984)
 Slagerfabrikken: Lena-kassetten (1984)
 Foggy: Want You (1984)
 Norsk Ukeblad: Viser i vinden (1984)
 Totenschlager: Føre var... (1984)
 Slagerfabrikken: På Gjøvik (1985)
 Ringsaker IF: Ringsaker-kassetten 9 (1986)
 Slagerfabrikken: Rockwool i vegga (1986)
 The Record Collection: Norske hits 1980–1989 – 38 pop & rock klassikere (1994)
 MS-forbundet: MS-forbundets jubileum (1995)
 Innova: Innova klubben (1995)
 Egmont: Det beste av norsk musikk 1978–1980 (1998)
 Unidisc: Norsk musikk i 100 – Populærmusikk i Norge 1905–2005 (2005)
 Universal: Låvedans (2007)
 EVA Records: Absolute VG-lista 1980 (2007)
 Universal: 96% låvedans 2 (2007)

Norske bassister
Vazelina Bilopphøggers-medlemmer
Personer fra Vestre Toten kommune
Fødsler i 1949
Norske elektrikere
Sjakva

Sjakva (russisk: Ша́ква) er en elv i Perm kraj i Russland og en av sideelvene til Sylva. Elven er 167 km lang og har et nedbørfelt på .

Sjakva renner ut i Sylva nedenfor Kungura. 

Elver i Perm kraj
Ulf Andenæs

Ulf Andenæs (født 2. juni 1946) er en norsk journalist, sønn av Johs. Andenæs. Ulf Andenæs har hovedfag i historie og har tidligere arbeidet i Morgenbladet, fra 1977 i Aftenposten der han var korrespondent i London, Wien og Washington.

Han ble tildelt C.J. Hambros pris for journalistikk 1996 "for fremragende journalistikk og skribentvirksomhet i  Hambros ånd".

Slekten stammer fra gården Andenæs i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane.

Referanser

Eksterne lenker 
 Avisen Aftenposten om Ulf Andenæs

Journalister i Aftenposten
Fødsler i 1946
Anatol Heintz

Anatol Heintz (1898–1975) var en russisk-norsk professor i paleontologi ved Naturhistorisk museum i Oslo.

Oppvekst og utdanning 
Han var født i St. Petersburg i Russland.  Under den russiske revolusjon  flyktet han som ung mann til Norge med familien.  Han tok en eks.art. i 1916, embetseksamen (realfag) i 1926, det året han ble tilsatt som konservator ved Paleontologisk museum på Tøyen.  Heintz var i mange år leder for museet, og var ansvarlig for å bygge opp utstillingene. Han var en av pionerene i den paleontologiske utforskningen av Svalbard, og skrev en rekke vitenskapelige og populærvitenskapelige artikler og skolebøker.

Forskning og samfunnsdebatt 
En del fossilfunn ble gjort langs nordkysten i 1910 og 1912, og sommeren 1939 utforsket en britisk-norsk-svensk ekspedisjon Dicksonfjordens of Woodfjordens devonske geologi og fossile fauna, anført av den svenske forskeren Erik A Stensiö, og med Heintz som leder for det norske forskningslaget.

I 1940 ble han konstituert professor i paleontologi ved Matematisk-naturvitenskapelig fakultet ved Universitetet i Oslo og flyttet over til det daværende Paleontologisk museum på Tøyen senere sammen år. Anatol Heintz gikk av med pensjon i 1966. 

På 1950-tallet var han en aktiv deltager i samfunnsdebatten omkring evolusjon og religion, hvor han markerte seg som en sterk forkjemper for rasjonalitet og motstander av antroposofi.

Privatliv 
Han var sønn av geofysiker Jevgenij (Eugen) Alfredovitsj Heintz (1869–1918) og Olga Fjodorovna Hoffmann (1871–1958).  Faren var sekretær ved det meteorologiske institutt i St. Petersburg. I 1928 giftet Anatol seg med Mary Solnørdal (1901–91). Datteren Natascha Heintz (født 1930 i New York City) fortsatte hans arbeider ved museet.

Referanser 

Norske paleontologer
Personer fra Sankt Petersburg
VM i friidrett 2009 – Lengdehopp kvinner

Øvelsen lengdehopp kvinner ved VM i friidrett 2009 ble avholdt på  Olympiastadion i Berlin den 21. og 23. august.

Margrethe Renstrøm representerte Norge i øvelsen og kom ikke videre til finalen.

I 2017 kom resultatet av en ny test av dopingprøve fra sølvmedaljevinner fra Sommer-OL 2008 Lebedeva som var positiv for stoffet dehydrochlormethyltestosterone (turinabol). Hun mistet sølvmedaljene. Vanligvis vil en positiv dopingprøve medføre to års utestengelse som ville ført til at resultatene fra dette mesterskapet ble strøket. Dette har ennå ikke blitt annonsert.

Medaljevinnere

Rekorder

Kvalifikasjonskrav

Program

Resultater

Finale

Kvalifisering
Kvalifisering: Utøvere som klarte direktekvalifiseringskravet på 6,75 m eller utøverne med de 12 beste resultatene kvalifiserte seg til finalen.

Eksterne lenker
 Lengdesprangresultater IAAF Besøkt 24. august 2009.

Lengde d
Lengdehopp under VM i friidrett
Jim Webb

James Henry «Jim» Webb jr. (født 9. februar 1946 i Saint Joseph i Missouri) er en amerikansk politiker. Han var senator og representerte Virginia og Det demokratiske parti. Han kom inn i Senatet 3. januar 2007. Han bestemte seg for bare å sitte én periode, og tok ikke gjenvalg i 2012.

Under Vietnamkrigen tjenestegjorde han som løytnant og senere troppssjef, og var i aktiv kamp. Han ble tildelt Navy Cross, en Silver Star, to Bronze Stars og to Purple Heart.

Han var marineminister under Ronald Reagan fra 1987 til 1988. Han trakk seg fordi han ikke ønsket å redusere antall marinesoldater.

14. august 2009 besøkte han Myanmar, og møtte både general Than Shwe og demokratiforkjemperen Aung San Suu Kyi. Han forhandlet frem løslatelsen og deporteringen av den amerikanske statsborgeren John Yettaw mens han var der.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Senatorer fra Virginia
Jurister fra USA
Personer fra USA under Vietnamkrigen
Bronze Star
Silver Star
Personer fra Saint Joseph i Missouri
Offiserer i U.S. Marine Corps
Alumni fra Georgetown University
Bloodbath

Bloodbath er en svensk Death metal supergruppe fra Stockholm opprettet som et sideprosjekt i 1999

Historie
Et år etter oppstarten slapp bandet, som da bestod av Mikael Åkerfeldt (Opeth) på vokal, Dan Swanö (Edge of Sanity, Nightingale, osv.) på trommer, Anders «Blakkheim» Nyström (Katatonia, Diabolical Masquerade) på gitar og Jonas Renkse (Katatonia, October Tide) på bass, sin første EP; Breeding Death, oppfulgt to år senere med deres første album: Resurrection Through Carnage.

I 2004 sa Mikael Åkerfeldt fra seg vokalistplassen i Bloodbath for å fokusere på sitt hovedband Opeth. Erstatteren ble Peter Tägtgren (Hypocrisy). Videre gikk Dan Swanö fra å spille trommer til å spille gitar. Swanös erstatter ble Martin 'Axe' Axenrot (Witchery, Satanic Slaughter og senere Opeth). Bandet gikk nå fra å være sisteprioritet til noe mer seriøst. Bandets andre album, Nightmares Made Flesh, ble sluppet i Europa i september 2004.

I februar 2005 forlot Tägtgren bandet. Samme år ble Mikael Åkerfeldt med bandet på scenen for en enkelt konsert på Tysklands Wacken Open Air-festival. Etter konserten ble det holdt vokalist-audition, men ingen passende vokalister ble funnet. I 2006 forlot Swanö bandet på grunn av mangel på tid, men også av musikalske grunner.

30. januar 2008 ble det annonsert via bandets hjemmeside at Mikael Åkerfeldt igjen ville ta plassen som vokalist. En ertsatter for Dan Swanö, Per Eriksson (ex-21 Lucifer, ex-Genocrush Ferox), ble også presentert. To måneder senere, i mars, ble bandets andre EP, Unblessing the Purity, sluppet. I 2008 ble også opptak fra konserten i Tyskland sluppet på CD og DVD under tittelen The Wacken Carnage. I tillegg kom bandets tredje album, The Fathomless Mastery, i butikkhyllene i oktober samme år. En video til sporet Hades Rising fra sistnevnte ble sluppet i mai 2009.

Medlemmer
 Mikael Åkerfeldt – vokal (1999 – 2004, 2005, 2008 –)
 Anders «Blakkheim» Nyström – gitar (1999 –)
 Per «Sodomizer» Eriksson – gitar (2008 – )
 Jonas Renkse – bass (1999 –)
 Martin «Axe» Axenrot – trommer (2004 – )

Tidligere medlemmer
 Peter Tägtgren – vokal (2004 – 2005)
 Dan Swanö – trommer (1999 – 2004), gitar (2004 – 2006)

Diskografi 
Album
 Resurrection Through Carnage (2002)
 Nightmares Made Flesh (2004)
 The Fathomless Mastery (2008)

EP-er
 Breeding Death (2000)
 Unblessing the Purity (2008)

Live
 The Wacken Carnage (2008)

Referanser

Eksterne lenker   
 
 
 
 Bloodbaths offisielle forum
 Bloodbaths offisielle MySpace
 Bloodbath hos Peaceville Records
 Video til Hades Rising fra The Fathomless Mastery

Svenske death metal-band
Band etablert i 1999
Ole Sverre

Ole Andreas Sverre (opprinnelig etternavn Olsen; født 7. juni 1865 i Fredrikstad, død 31. januar 1952 i Oslo) var en norsk arkitekt. Han tegnet en rekke signalbygg i hjembyen men fremfor alt i Oslo, og mestret mer enn de fleste arkitekter å ta del i den omfattende tekniske og stilmessige utvikling fra historismen og frem til funksjonalismen som utspilte seg i hans lange yrkesaktive periode.

Liv og virke

Bakgrunn
Ole Andreas Olsen var sønn av byggmester Erik Olsen (1831–1918) og Josefine Andrea Nicolaysen (1839–99). Han tok eksamen ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt i 1886 og ved den tekniske høyskole i Charlottenburg i Berlin i 1890. I mellomtiden var han assistent hos professor Hans Grisebach i Berlin 1887–88. Navneendringen av etternavnet til Sverre ble foretatt i 1896.

Virke som arkitekt
Han praktiserte i Oslo. Han hadde i mange år en fremskutt plass blant hovedstadens arkitekter og har levert tegninger til en lang rekke kjente bygninger. Av hans verk kan nevnes Holmenkollens turisthotell, turnhallen i Fredrikstad, Norges landbrukshøyskoles bebyggelse på Ås, Keiser Wilhelms jaktslott og stavkirke i Rominten i Øst-Preussen, det første Skimuseet på Frognerseteren, Grand Hotels om- og nybygning m. v., foruten mange større villaer og andre bygninger, blant annet skipsreder Fred. Olsens villa på Drammensveien og Halléngården på Grünerløkka. Han tegnet også storparten av det katolske Vor Frues Hospital i Oslo.

Etter krigen ble Sverre fratatt retten til medlemskap i Norske arkitekters landsforbund i to år, frem til 1. januar 1948. Tilsvarende straff ble gitt til arkitekter som var medlem i det nazifiserte arkitektforbund eller som hadde utført særlig graverende tilfelle av arbeid for okkupasjonsmakten.

Ole Sverre var sportslig interessert. I 15 år var han president i Norges Roforbund og ble etterhvert forbundets æresmedlem. Han var også æresmedlem i Christiania Roklub og Fredrikstad Turnforening.

Priser og utmerkelser 
Sverre ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull og var innehaver av Dannebrogordenen og Nordstjerneordenen.

Han mottok Sundts premie to ganger, første gang i 1908 for Fred. Olsens (1857–1933) bolig Villa Fredly i Drammensveien 41, andre gang i 1912 for Drammensveien 89.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Arc! Ole Sverre
 Ole Sverre i Norsk biografisk leksikon, 2. utg.

 
Kongens fortjenstmedalje i gull
Dannebrogordenen
Nordstjerneordenen
Sundts premie
Personer fra Fredrikstad kommune
Personer begravet på Vestre gravlund
Chung Hua-universitetet

Chung Hua-universitetet (中華大學; Tongyong Pinyin: Jhōnghuá Dàsyué; Hanyu Pinyin: Zhōnghuá Dàxúe; Wade-Giles: Chung-hua ta-hsüeh; Zhuyin: ㄓㄨㄥ ㄏㄨㄚˊ ㄉㄚˋ ㄒㄩㄝˊ; forkortet CHU) er et delstatseid forskningsuniversitet med hovedcampus i Hsinchu i Taiwan i Republikken Kina.

Standarden på studenter ved dette universitetet er svært lav, og det er et av de verste og mest sannsynlige å legge ned universiteter i Taiwan.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Universitet Chung Hua

Universiteter på Taiwan
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1990
1990-årene i Asia
Patty Murray

Patricia «Patty» Lynn Murray (født 11. oktober 1950 i Bothell i Washington) er en amerikansk politiker. Hun er en senator og representerer Washington og Det demokratiske parti. Hun kom inn i Senatet 5. januar 1993. 

Murray satt i delstatssenatet fra 1988.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Senatorer fra Washington
Kvinnelige senatorer i USA
Personer fra Snohomish County i Washington
Personer fra King County i Washington
Marita – et dokument fra noen som overlevde

Marita – et dokument fra noen som overlevde, i dagligtale «Maritafilmen», er en norsk dokumentarfilm fra 1983 som omhandler det ulovlige rusmiljøet i Oslo på starten av 1980-årene.

Oppfølgeren ble utgitt i 1996 med tittelen Marita – En advarsel fra noen som overlevde.

Leiv Holstad var initiativtaker til dokumentaren. Han etablerte året etter Maritastiftelsen. Stiftelsen brukte filmen i sitt forebyggende arbeid mot ulovlige rusmidler. De reiste rundt og besøkte norske skoler. Sammen med filmvisningen fortalte personer som tidligere hadde rusproblemer, og som hadde gjennomgått vellykket rehabilitering, om sitt liv. Blant disse var predikanten og tidligere rusavhengig Arne Bakken.

Tittel 
Navnet Marita kom inn omtrent midt i produksjonsprosessen. Hans Inge Fagervik sendte sangteksten på en ny sang han hadde laget til Leiv Holstad. Fagervik kjente til filminnspillingen og lurte på om sangen passet til filmen. Sangen om Marita ble tittelsang i filmen, som fra da endret navnet til Marita – et dokument fra noen som overlevde. Siden ble filmen bare omtalt som Maritafilmen. Dette førte til at mange feilaktig trodde den handlet om ei jente med navnet Marita. Det eneste man ser (eller hører om) Marita i filmen er mens sangen synges under en begravelsesscene. «Marita» har senere blitt et symbol for alle som aldri kom seg ut, men som døde som følge av rusmisbruket.

Marita I 
Den første filmen var ferdig i 1983 med støtte fra den norske stat. Filmen har autentiske scener. Det var diskusjoner i starten, fordi filmen også viste sprøytescener, samtidig som den var beregnet for bruk i skolen. Filmen var en del av skoleopplegget fra 1984 og frem til 1996, da en ny «Maritafilm» ble produsert. Den første Marita-filmen ble sett av nærmere  skoleelever i Norge.

Marita II 
Oppfølgeren Marita II ble laget i 1996. Også denne ble produsert av Leiv Holstad i samarbeid med tidligere rusavhengige mennesker og andre personer som var en del av Oslos ulovlige rusmiljø. Den egentlige filmtittelen er Marita – En advarsel fra noen som overlevde. Filmens tittelsang er en spesiallaget versjon av A Kind of Christmas Card med Morten Harket (tekst av Håvard Rem). Resten av filmmusikken er laget av Kjetil Bjerkestrand.

I Marita II-filmen er det trukket noen linjer tilbake for å se hvordan det har gått med noen av de medvirkende i den første filmen, blant annet noen av foreldrene til aktører som senere har mistet livet i overdose, samt en kvinne som ble HIV-smittet av sprøytebruk, en av de nå døde aktørene i Marit I, og får del i hennes fortvilelse over at smitten også har blitt videreført til hennes barn. Andre personer i filmen er noen nybegynnere fra det såkalte house-miljøet og den tidligere tennisstjernen Morten Rønneberg, som fikk karrieren ødelagt på grunn av rusmisbruk. Filmteamet følger også en ambulanse fra Oslo Legevakt i forbindelse med en overdose.

Filmen vises kun som en del av et foredrag hvor farene med rusmisbruk understrekes.

Eksterne lenker 
 

Norske dokumentarfilmer
Filmer fra 1983
Norske dokumentarfilmer fra 1980-årene
Norskspråklige filmer
Knut Storberget

Knut Storberget (født 6. oktober 1964 i Elverum) er en norsk tidligere politiker (Ap). Fra 2019 ble han statsforvalter i Innlandet. Han var innvalgt på Stortinget fra Hedmark fra 2001 til 2017 etter å ha vært vararepresentant fra 1993. Han var justisminister i Jens Stoltenbergs andre regjering fra oktober 2005 til november 2011. Storberget har bakgrunn som forsvarsadvokat.

Karriere 
Storberget tok grunnfag i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo 1984–1985 og studerte rettsvitenskap på samme sted 1985–1990. Han praktiserte som strafferettsadvokat med eget firma 1992–2002. Storberget har som advokat møterett for Høyesterett fra 2002. Som advokat var han blant annet forsvarer for de tiltalte i Arve Beheim Karlsen-saken. 

Storberget var styremedlem i Hedmark Arbeiderparti 1997–2001 og medlem av Elverum kommunestyre 1992–1999. Han var styreleder i Hedmark teater 1998–2001. Han har også vært styremedlem i Avholdsfolkets landsråd, UNICEF Norge, FORUT, Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner og i eierselskapet til Hamar Arbeiderblad. Han har vært totalavholdsmann og er motstander av en liberalisering av narkotikalovgivningen. Han var leder i NGU, forløperen til Juvente, i perioden 1989–1991.

Han ble valgt inn på Stortinget i 2001 og var meedlem av Stortingets justiskomité. Han markerte seg tidlig som Arbeiderpartiets justispolitiske talsmann. Ved stortingsvalget 2005 ble Storberget gjenvalgt. Han ble like etter utnevnt til statsråd i Justis- og politidepartementet (justisminister) i Jens Stoltenbergs andre regjering. Thomas Breen møtte for Storberget på Stortinget 2005–2009 mens Thor Lillehovde møtte i perioden 2009–2011.

Storberget var sykemeldt fra 25. februar til 30. mars 2009. Fra januar til mars 2011 var han i foreldrepermisjon, og Grete Faremo var konstituert justisminister. Han gikk av som statsråd den 11. november 2011 og ble etterfulgt av Grete Faremo. Da han vendte tilbake til Stortinget, tok han sete i Stortingets finanskomité i resten av perioden. Fra 2013 til 2017 var han medlem av Stortingets næringskomité og Arbeiderpartiets landbrukspolitiske talsmann.

Etter Jens Haugland og O.C. Gundersen er Storberget den som har sittet lengst sammenhengende som justisminister i Norge i nyere tid. (Norges første justisminister, Christian Adolph Diriks, satt også lenger.)

Bibliografi 
 2012 – Det er dine øyne jeg ser: om forbrytelse, straff og forsoning
 2007 – Bjørnen sover, om vold i familien, medredaktør
 1995 – Jus og alkoholpolitikk
 1993 – Juridisk kontroll med alkoholpolitiske beslutninger

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Knut Storberget - Store norske leksikon
  Knut Storberget hos Norges regjering

Norske justisministre
Ap-statsråder
Fylkesmenn i Innlandet
Statsforvaltere
Statsråder i Regjeringen Stoltenberg II
Norske statsråder etter 1945
Stortingsrepresentanter fra Ap
Stortingsrepresentanter for Hedmark
Stortingsrepresentanter 2013–2017
Stortingsrepresentanter 2009–2013
Stortingsrepresentanter 2005–2009
Stortingsrepresentanter 2001–2005
Lokalpolitikere i Elverum
Ap-politikere i Hedmark
Norske advokater
Juvente
Personer fra Elverum kommune
William Press

William J. Press var en britisk bryter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Press vant en olympisk sølvmedalje i bryting fri stil under sommer-OL 1908 i London. Han kom på andreplass i vektklassen bantamvekt etter å ha tapt finalen til amerikanske George Mehnert.

OL-medaljer 
 1908  London -  Sølv bryting, bantamvekt fri stil

Eksterne lenker 
 

Britiske brytere
Medaljevinnere under Sommer-OL 1908
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1908
Brytere under Sommer-OL 1908
Fødselsår ikke oppgitt
Dødsår ikke oppgitt
Arthur Gingell

Arthur Gingell (født 30. september 1883 i Bristol i England, død 20. februar 1947 i Cleveland i Ohio, USA) var en britisk bryter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Gingell vant en olympisk bronsemedalje i bryting fri stil under sommer-OL 1908 i London. Han kom på tredjeplass i vektklassen lettvekt bak sine landsmenn George de Relwyskow og William Wood.

OL-medaljer 
 1908  London -  Bronse i bryting, lettvekt fri stil

Eksterne lenker 
 
 Arthur Gingell family tree www.gingell.com

Britiske brytere
Medaljevinnere under Sommer-OL 1908
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1908
Brytere under Sommer-OL 1908
Personer fra Bristol
Fødsler i 1883
Dødsfall i 1947