alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Germaine Tailleferre

Germaine Tailleferre (1892–1983) var en fransk komponist og medlem av komponistgruppa Les Six.

Virke 
Tailleferre skrev verk i nesten alle musikksjangre: operaer, balletter, konserter, klaver- og kammermusikk, dessuten musikk for film og fjernsyn. Stilistisk hører hun til den parisiske neoklassisismen. Stykkene hennes er ukompliserte, nøkterne, lyriske og fulle av lekenhet og humor. Hun kunne låne fra 1700- og 1800-tallets musikk, men brøt opp den tradisjonelle stilen med egne, overraskende vendinger. Musikken hennes fikk aldri noe stort gjennomslag på konsertscenene, og mange av verkene ble først publisert etter at hun var død. I takt med en tiltakende interesse for kvinnelige komponister har også Tailleferres musikk fått større anerkjennelse.

Verk i utvalg 
<div style="">
 Quatuor à cordes: Modéré – Intermède – Final (1917/19)
 Jeux de plein air for to klaver (1918)
 Les mariés de la Tour Eiffel (1921, sammen med andre medlemmer av Groupe des Six)
 Sonate Nr. 1 for fiolin og klaver (1922)
 Forlane pour flute et piano Editions Henry Lemoine, Paris
 Le Marchand d'oiseaux, ballett (1923)
 Klaverkonsert nr. 1 (1923) på YouTube
 Concertino pour harpe et orchestre (1926)
 6 chansons françaises, for en sangstemme og klaver (1926)
 Il était un petit navire, Opéra comique (1951)
 Concerto des vaines paroles for baryton og orkester (1956)
 Le maître, kammeropera etter Eugène Ionesco (1961)
 Sonatine for fiolin og klaver (1973)
 Le Concerto de la Fidélité (1981)
 Suite Burlesque for klaverduett (1981) på YouTube
</div>

 Referanser 

 Kilder 
 Eva Rieger:  Lest 19. juni 2017
 Allen Hughes: GERMAINE TAILLEFERRE, WROTE MUSIC AS MEMBER OF LES SIX, nekrolog i The New York Times'',  9. november 1983. Lest 19. juni 2017

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Franske komponister
Operakomponister
Kvinnelige komponister
Norgesmesterskapet i PPC

Norgesmesterskapet i Precision Pistol Competition (PPC) er det årlige norgesmesterskapet Precision Pistol Competition arrangert av Norges Skytterforbund.

NM-arrangementer

Medaljevinnere

Pistol

Revolver

Open

SSA

Kilder 
 NM PCC1500 2013
 NM PPC1500 2014
 Norges Skytterforbund: Årbok 2014, s. 133-34.
 NM PPC1500 2015
 NM PPC1500 2017
 NM PPC1500 2018
 NM PPC1500 2019
 NM PPC 2022

NM i skyting
Pistolskyting
Sandholmen

Sandholmen er en plass som ligger på sørsiden av fjorden Ersfjorden, i Tromsø kommune og på yttersiden av Kvaløya. Plassen har fått sitt navn av holmen som ligger på vestsida av bukta, hvor det er mye sand. Holmen er landfast ved fjæra sjø. En del av bukta har fortsatt i 2017 noe bebyggelse. I deler av bukta er det også en cirka 100 meter lang sandstrand.

Historie 
Fra gammelt av hørte Sandholmen til gården Krokskar. Sandholmen har gode havneforhold og var den plassen ute i fjorden som fikk flest innbyggere. Det finnes synlige tufter etter gammel bosetting og man regner med at det har bodd folk der i hvert fall fra begynnelsen av 1600-tallet. 1875 bodde det 15-20 personer på Sandholmen og i 1900 var det 6 personer der. Rundt 1910 var det 2 gårder i bukta.

Ersfjorden er en lang smal fjord. Dette gjorde det vanskelig for nordlandsbåter med råseil å krysse seg inn til Ersfjordbotn, som ligger innerst i fjorden og fiskebruket som lå der. Dette var nok grunnen til at det ble startet et fiskebruk også på Sandholmen 1932. Her var det nærmere til fisken. De var en 4-5 mann og en kokke som arbeidet på bruket. Var det mye arbeid, måtte de ha inn flere folk. Det kunne også være helt opp til 4 båtmannskap i de 2 rorbuene i den tiden av året det var stor aktivitet på plassen.

I krigsårene var det folk som var evakuert som kom til Sandholmen. De kom fra Skibotn og fra Repvåg i Finnmark. De bodde i buene siden det ikke ble drevet med fiske da.

Lokalbåten stoppet, ved behov, på Sandholmen. Det gjaldt spesielt når den hadde varer som skulle hentes eller bringes til bruket eller når det skulle sendes okser og kyr til byen.

Telefonen ble bygd ut på sørsida av fjorden til Sandholmen i 1954-55. Herfra ble det lagt sjøkabel over til Myrneset, på andre siden av fjorden, og videre til Skamtind. Når så motoren kom for fullt etter andre verdenskrig, begynte fraflyttinga på yttersia. Det var heller ikke elektrisk strøm på Sandholmen. Dette gjorde det vanskelig å drive fiskebruket videre. Bruket ble lagd ned 1963. Bryggene er blåst ned og i 2017 står det kun noen buer igjen, som blir bruket som hytter.

Det bodde folk på helårsbasis på Sandholmen helt til 1989, etter det brukes plassen kun på sommeren av hytteeiere og turfolk.

Referanser 

Bosetninger i Tromsø
Tidligere bosetninger i Troms og Finnmark
Snøklokketre

Snøklokketre (Halesia carolina) er en løvfellende busk eller lite tre i styraksfamilien som er utbredt i sørøstlige USA.

Beskrivelse 
Det blir opptil 24 m høyt i de sørlige Appalachene, men er som regel lavere. Krona er bredt kjegleformet med vidt utsperrede nedre greiner. Barken er lysegrå. Bladene sitter spredt og er ovalt avlange, spisse, fint sagtannede, 8,7–22,5 cm lange og 3,8–11,4 cm brede. Nervene stikker ikke opp over bladflaten på oversiden, og undersiden er hårete. Blomstene er hvite, klokkeformede og henger 2–6 sammen. De har 4 begerblad, 4 kronblad og 12–16 pollenbærere. Blomstene ligner mer på krokus enn på snøklokker. Frukten er brun med 4 vinger.

Økologi og utbredelse 
Snøklokketre vokser på fuktig, ofte litt sur og sandholdig jord opptil 1600 moh. I åslandet øst for Appalachene vokser den sammen med tulipantre, kvitask, rødlønn, kviteik, amerikakristtorn, amerikajudastre og storbladmagnolia. Sør i utbredelsesområdet finnes den sammen med amerikabøk, oksemagnolia, amerikakristtorn, ulike eikearter, Sabal palmetto, floridalønn, virginiahumlebøk og amerikajudastre. I Great Smoky Mountains forekommer den sammen med canadahemlokk, gul hestekastanje, amerikasølvlind, sukkerlønn og gulbjørk, og i Blue Ridge Mountains er den funnet sammen med rødeik, sukkerbjørk, tulipantre, blomsterkornell og Magnolia fraseri.

Arten er hovedsakelig utbredt i åser og fjell i Nord-Carolina, Sør-Carolina, østlige Tennessee, Georgia og Alabama. Mer spredte forekomster finnes på den sørøstlige kystsletta og i vestlige Virginia, Vest-Virginia, sørlige Ohio, sørlige Indiana, sørlige Illinois, Kentucky, Tennessee, sentrale Arkansas og sørøstlige Oklahoma.

Systematikk 
En buskaktig form med små blomster på kystsletta skilles ofte ut som en egen art, Halesia parviflora. Den høye formen i de sørlige Appalachene blir en sjelden gang skilt ut som en egen art, Halesia monticola.

Linnés beskrivelse av Halesia carolina var basert på materiale fra formen som tradisjonelt er blitt kalt Halesia parviflora. Hvis den skal ha status som egen art, må den overta navnet Halesia carolina, og formen fra høyereliggende områder må i stedet kalles Halesia tetraptera.

Galleri

Kilder

Eksterne lenker 
 

Styraksfamilien
Planter formelt beskrevet i 1759
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Myrneset

Myrneset er en plass på nordsiden av Ersfjorden, i Tromsø kommune og på yttersiden av Kvaløya.

Historie 
1890 vet man at det var en familie som slo seg ned her. Det hadde bodd folk på plassen tidligere, men ikke i lengre perioder. Det er veldig bratt på Myrneset, så det var viktig at man bygde husene på en plass som var sikker for ras. Når det først var noen som slo seg ned på plassen så var det snart flere som kom etter. Det ble bygd et nytt hus, men 1915 var det en kraftig storm som ødela mange av husene.

Husene måttes bygges opp igjen, og ble da gjort større og kraftigere. Barnen gikk på skole enten i Ersfjordbotn eller i Rekvik. Sist i 1950-årene fikk de telefon på Myrneset. 1969 ble Myrneset fraflyttet, men i 2017 brukes plassen fortsatt, nå som feriehus om sommeren.

Referanser 

Bosetninger i Tromsø
Tidligere bosetninger i Troms og Finnmark
Benevento Calcio

Benevento Calcio (grunnlagt 1929) er en italiensk fotballklubb fra Benevento, en by som ligger nord for Napoli.

De het først Associazione Calcio Benevento og spilte i lavere divisjoner.  Da de la ned i 2005 var navnet F.C. Sporting Benevento S.r.l..  Laget gjenoppstod med sitt nåværende navn i det fjerde nivået av italiensk organisert fotball, nemlig Serie C2.

De jobbet seg oppover i ligasystemet. I mai 2017 rykket de for første gang opp i den italienske toppdivisjon og er med i Serie A 2017–2018. 

Etter å ha tapt de første fem kampene ble det klart at lagets kaptein Fabio Lucioni (1987–) testet  positivt på clostebol, det samme dopingmidlet som Therese Johaug. Den 20. november 2017 slo de Manchester United etter 87 år med 13 kamper på rad. Etter 14 kamper med tap, fikk de sitt første poeng da de spilte uavgjort mot AC Milan med et overtidsmål av målvakten Alberto Brignoli i det 95. minutt den 3. desember 2017.

Lagets første seier i Serie A kom lille nyttårsaften 2017 da  ble beseiret 1–0 hjemme. De rykket ned i 2018, men rykket opp igjen i 2020 og fikk raskt to seiere etter opprykket. De rykket ned igjen sesongen 2020–2021.

Spillerstall 
Oppdatert 10. oktober 2022.

Utlånte spillere

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Fotballag etablert i 1929
Sport i Italia i 1929
Johannes Bøe (1908)

Johannes «Johs.» Bøe (1908–1993) var en norsk lege og professor. Han var overlege ved avdeling B på Haukeland sykehus og professor i infeksjonspatologi ved Universitetet i Bergen fra 1954. 

Etter å ha blitt student i 1927 studerte Johannes Bøe medisin og ble cand.med. i 1935 og dr.med. i 1943. Etter spesialstudium var han bestyrer av Statens BCG-laboratorium i Bergen fra 1947 til 1954, før han så ble overlege og professor.

Bibliografi

Referanser

Kilder 
Om Johannes Bøe i Hvem er Hvem 1973

Norske medisinprofessorer
Professorer ved Universitetet i Bergen
Personer fra Os kommune i Hordaland
SPAL 2013

SPAL 2013 (stiftet 1907) er en italiensk fotballklubb fra byen Ferrara. "SPAL" er forkortelse for Società Polisportiva Ars et Labor mens "2013" angir at laget startet på nytt etter en konkurs i 2012.

Laget spilte i landets toppdivisjon Serie A 1920–25 og 1951–68, samt fra 2017-2020. Deres beste resultat er en 5. plass i 1959–60 og sølv i Coppa Italia i 1962 da de tapte 1–2 for SSC Napoli.

De har siden 1928 spilt sine hjemmekamper på Stadio Paolo Mazza med setekapasitet på , navngitt etter Paolo Mazza (1901–81) som var trener 1936–37 og direktør fra 1946 helt til 1977. 

Svenske Nils-Åke Sandell spilte her 1956–58.

Spillerstall 
Oppdatert 13. oktober 2022.

Utlånte spillere

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Fotballag etablert i 1907
Fotballag i Italia
Sport i Italia i 1907
Når syrinene blomstrer

Når syrinene blomstrer  (originaltittel: Lilac Time) er en stum amerikansk romantisk krigsfilm fra 1928 regissert av George Fitzmaurice med Colleen Moore og Gary Cooper i hovedrollene.

Handling 
Syv unge engelske piloter holder til ved Berthelot-gården i nærheten av den franske fronten. En av pilotene, Philip Blythe (spilt av Gary Cooper) blir forelsket i bonde-datteren, Jeannie. Om morgenen før et veldig farlig oppdrag erklærer de sin kjærlighet for hverandre. Men Philip blir snart skutt ned, og Jeannie hjelper ambulanse-personell med å trekke ut Philips tilsynelatende livløse kropp fra det ødelagte flyet. 

Mannskapet i en ambulanse vil ikke la Jeannie følge Philip med ambulansen, og de ønsker ikke fortelle henne hvor de skal frakte Philip. Men Jeannie skaffer snart en adresse til et sykehus hvor han befinner seg. Men når hun kommer til sykehuset, får hun beskjed om at Philip har dødd av alle skadene hans, basert på uriktige opptegnelser.

Medvirkende
 Colleen Moore - Jeannine Berthelot
 Gary Cooper - Captain Philip Blythe
 Burr McIntosh as General Blyth
 George Cooper  Mechanic's helper
 Cleve Moore - Captain Russell
 Kathryn McGuire - Lady Iris Rankin
 Eugenie Besserer - Madame Berthelot
 Emile Chautard - The Mayor

Referanser

Eksterne lenker 
 

Filmer fra 1928
Stum-romantiske dramafilmer fra USA
Stumfilmer fra USA
Stum-krigsfilmer fra USA
Filmer om første verdenskrig
Sort-hvitt-filmer
Filmer basert på bøker
Drascalia

Se Systematisk inndeling

Drascalia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende 
En middelsstor, avlang, mørkt gråbrunt-spraglete trebukk. Antennene er tynne og noe kortere enn kroppen. Pronotum er firkantet, litt lengre enn bredt, med en tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er smale og jevnbrede, rundede i spissen. Beina er middels lange, lårene ikke fortykkede.

Utbredelse 
Arten lever i Chile og det vestlige Argentina.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Achrysonini Lacordaire, 1869
 Slekten Drascalia Fairmaire & Germain, 1864
 Drascalia praelonga Fairmaire & Germain, 1864

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 Bildegalleri 
 
 

Cerambycinae
Dyr formelt beskrevet i 1864
Compsomera

Se Systematisk inndeling

Compsomera er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, slanke og langbeinte, mørke trebukker med gule tegninger på pronotum og dekkvinger. Antennene er gulbrune, vanligvis lengre enn kroppen, nokså tynne. Pronotum er rundet med en butt tann på hver side. Dekkvingene er avsmalnende bakover. Bakbeina er særlig lange, lårene litt fortykkede.

Levevis 
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det østlige og sørlige Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Callichromatini Blanchard, 1845
 Slekten Compsomera White, 1853
 Compsomera elegantissima White, 1853
 Compsomera fenestrata Gerstaecker, 1871
 Compsomera nigricollis Gahan, 1890
 Compsomera speciosissima Gerstaecker, 1855

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata, europeiske, afrikanske og asiatiske arter

Eksterne lenker 
 
 

Cerambycinae
Biller formelt beskrevet i 1853
Anubis (bille)

Se Systematisk inndeling

Anubis er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, tynne, mørke og metallisk fargede trebukker med gule tegninger på dekkvingene. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Pronotum er tønneformet uten tenner på sidene, litt lengre enn bredt. Dekkvingene er smale og jevnbrede, vanligvis med gule tverrbånd. Beina er tynne og forholdsvis korte.

Levevis 
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Afrika og Sørøst-Asia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Callichromatini Blanchard, 1845
 Slekten Anubis Thomson, 1864
 Anubis bipustulatus Thomson, 1865
 Anubis bohemani Gahan, 1894
 Anubis clavicornis (Fabricius, 1775)
 Anubis curtus Hüdepohl, 1990
 Anubis cyaneicollis (Pic, 1946)
 Anubis cyaneus Pic, 1924
 Anubis dissitus Bates, 1879
 Anubis hexastictus (Fairmaire, 1887)
 Anubis inermis (White, 1853)
 Anubis leptissimus Gressitt & Rondon, 1970
 Anubis manillarum (Chevrolat, 1838)
 Anubis mellyii (White, 1853)
 Anubis methneri Schmidt, 1922
 Anubis pubicollis (Pascoe, 1863)
 Anubis rostratus Bates, 1879
 Anubis scalaris (Pascoe, 1863)
 Anubis striatus (Gressitt & Rondon, 1970)
 Anubis subobtusus (Pic, 1932)
 Anubis suturalis Schwarzer, 1930
 Anubis umtaliensis Schmidt, 1922
 Anubis unifasciatus Bates, 1879
 Anubis viridicollis Pic, 1932
 Anubis vittatus Schmidt, 1922

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata, europeiske, afrikanske og asiatiske arter

Eksterne lenker 
 
 

Cerambycinae
Biller formelt beskrevet i 1864
Aphrodisium

Se Systematisk inndeling

Aphrodisium er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Ganske store, avlange, blankt metallisk fargede trebukker, beina er ofte mer eller mindre rødlige. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Hodet er litt snuteformet forlenget. Pronotum er avrundet sekskantet med en butt tann på hver side. Dekkvingene er avsmalnende bakover, rundede i spissen. Beina er tynne, bakbeina ganske lange.

Levevis 
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, de fleste av artene i det sørlige Kina.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Callichromatini Blanchard, 1845
 Slekten Aphrodisium Thomson, 1864
 Underslekten Aphrodisium (i snever forstand)
 Aphrodisium attenuatum Gressitt, 1951
 Aphrodisium basifemorale (Pic, 1902)
 Aphrodisium cantori (Hope, 1839)
 Aphrodisium convexicolle Gressitt & Rondon, 1970
 Aphrodisium cribricolle Poll, 1890
 Aphrodisium delatouchii Fairmaire, 1886
 Aphrodisium distinctipes (Pic, 1904)
 Aphrodisium faldermannii (Saunders, 1853)
 Aphrodisium gibbicolle (White, 1853)
 Aphrodisium gregoryi (Podaný, 1971)
 Aphrodisium hardwickianum (White, 1853)
 Aphrodisium implicatum (Pic, 1920)
 Aphrodisium inexspectatum Podaný, 1971
 Aphrodisium laosense Gressitt & Rondon, 1970
 Aphrodisium luzonicum Schultze, 1920
 Aphrodisium metallicolle (Gressitt, 1939)
 Aphrodisium muelleri Tippmann, 1955
 Aphrodisium neoxenum (White, 1853)
 Aphrodisium niisatoi Vives & Bentanachs, 2007
 Aphrodisium ohkurai Hayashi, 1992
 Aphrodisium panayarum Schultze, 1920
 Aphrodisium planicolle Poll, 1890
 Aphrodisium robustum (Bates, 1879)
 Aphrodisium rufofemoratum Gressitt & Rondon, 1970
 Aphrodisium sauteri (Matsushita, 1933)
 Aphrodisium saxosicolle Fairmaire, 1902
 Aphrodisium schoenmanni Skale & Weigel, 2017
 Aphrodisium schwarzeri Podaný, 1971
 Aphrodisium semignitum (Chevrolat, 1841)
 Aphrodisium semipurpureum Pic, 1925
 Aphrodisium sinicum (White, 1853)
 Aphrodisium strandi Plavilstshikov, 1932
 Aphrodisium thibetanum Pic, 1925
 Aphrodisium tonkineum Pic, 1925
 Aphrodisium vermiculosum Gressitt, 1942
 Aphrodisium viridescens Hayashi, 1974
 Aphrodisium viridiaeneum Hayashi, 1992
 Underslekten Opacaphrodisium Pic, 1932
 Aphrodisium albardae Ritsema, 1888
 Aphrodisium griffithii Hope, 1839

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata, europeiske, afrikanske og asiatiske arter

Eksterne lenker 
 
 

Cerambycinae
Biller formelt beskrevet i 1864
Chelidonium (bille)

Se Systematisk inndeling

Chelidonium er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, avlange, mørkt metallisk fargede trebukker. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Hodet er litt snuteformet forlenget. Pronotum er avrundet sekskantet med en liten, butt tann på hver side. Dekkvingene er avsmalnende bakover, rundede i spissen. Beina er lange, bakbeina noe fortykkede.

Levevis 
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Callichromatini Blanchard, 1845
 Slekten Chelidonium Thomson, 1864
 Chelidonium argentatum (Dalman, 1817)
 Chelidonium binotaticolle Pic, 1937
 Chelidonium binotatum (Brongniart, 1891)
 Chelidonium buddleiae Gressitt & Rondon, 1970
 Chelidonium cheongae (Bentanachs & Drouin, 2013)
 Chelidonium cinctum (Guérin-Méneville, 1844)
 Chelidonium citri Gressitt, 1942
 Chelidonium coeruleum Gressitt & Rondon, 1970
 Chelidonium cyaneipes Pic, 1946
 Chelidonium cyaneum Pic, 1925
 Chelidonium flavovirens Gressitt & Rondon, 1970
 Chelidonium hefferni Skale, 2020
 Chelidonium herteli Podaný, 1974
 Chelidonium impressicolle Plavilstshikov, 1934
 Chelidonium instrigosum Pic, 1937
 Chelidonium jeanvoinei Pic, 1937
 Chelidonium nepalense Hayashi, 1976
 Chelidonium obscurum Hayashi, 1982
 Chelidonium pedestre (Pascoe, 1869)
 Chelidonium purpureipes Gressitt, 1939
 Chelidonium russoi Tippmann, 1955
 Chelidonium semivenereum Hayashi, 1984
 Chelidonium sifanicum Plavilstshikov, 1934
 Chelidonium venereum Thomson, 1865
 Chelidonium viktora Skale, 2020
 Chelidonium violaceimembris Gressitt & Rondon, 1970
 Chelidonium zaitzevi Plavilstshikov, 1933

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata, europeiske, afrikanske og asiatiske arter

Eksterne lenker 
 
 

Cerambycinae
Dyr formelt beskrevet i 1864
Helymaeus

Se Systematisk inndeling

Helymaeus er en slekt av biller som tilhører den store underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, langbeinte, vanligvis metallisk fargede trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen, utvidede og sagtakkede i spissen. Pronotum er avrundet sekskantet med en butt tann på hver side. Dekkvingene er litt avsmalnende bakover, rundede i spissen. Beina er lange, bakbeina noe fortykkede med klubbeformede lår.

Levevis 
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Afrika inkludert Jemen.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Callichromatini Blanchard, 1845
 Slekten Helymaeus Thomson, 1864
 Helymaeus amabilis (Péringuey, 1892)
 Helymaeus adlbaueri Juhel & Bentanachs, 2009
 Helymaeus argyrothorax (Fairmaire, 1884)
 Helymaeus glabripennis Fåhraeus, 1872
 Helymaeus notaticollis (Perroud, 1855)
 Helymaeus pedestris Pascoe, 1878
 Helymaeus pretiosus (Fairmaire, 1887)
 Helymaeus signaticollis Pascoe, 1878
 Helymaeus testaceiventris (Fairmaire, 1882)
 Helymaeus togonicus Schmidt, 1922
 Helymaeus tricolor (Guérin-Méneville, 1840)

Kilder 

 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata, europeiske, afrikanske og asiatiske arter

Eksterne lenker 
 
 

Cerambycinae
Dyr formelt beskrevet i 1864
Hypatium

Se Systematisk inndeling

Hypatium er en artsrik slekt av biller som tilhører den store underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore (ca. 20 millimeter), metallisk fargede trebukker. Antennene er kortere enn kroppen. Pronotum er avrundet sekskantet med en butt tann på hver side, noe knudrete. Dekkvingene er jevnbrede eller litt avsmalnende bakover, rundede i spissen. Beina er lange, bakbeina noe fortykkede med klubbeformede lår.

Levevis 
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Afrika (Senegal, Kongo og Tanzania).

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Callichromatini Blanchard, 1845
 Slekten Hypatium Thomson, 1864
 Hypatium opulentum (Klug, 1842)
 Hypatium resplendens Lansberge, 1886
 Hypatium splendidum Gahan, 1890

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata, europeiske, afrikanske og asiatiske arter

Eksterne lenker 
 Bilde av Hypatium splendidum
 
 

Cerambycinae
Dyr formelt beskrevet i 1864