alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Gjest Baardsen (film)

Gjest Baardsen er en norsk spillefilm fra 1939 i regi av Tancred Ibsen. Alfred Maurstad spilte hovedrollen. Filmen er basert på Gjest Bårdsens liv, men består av både fiksjon og fakta.
Handlingen er hentet fra en folkebok utgitt av Holger Sinding i 1880.

Scener til filmen ble spilt inn på gardstunet på Fuhr i Luster, ved Turtagrø på Sognefjellet og på Videseter på Strynefjellet.

Handling 
Filmen foregår i en tid preget av hungersnød. Norge har vært i krig med England og Sverige og tidene er vanskelige. Gjest Baardsen har kommet i klammeri med loven, visstnok på grunn av en bagatell. Men Gjest bryter seg ut, i stedet er det lensmannen som blir låst fast med håndjern, mens Gjest flykter.

Presseomtale 
Aftenposten skrev «Møt mestertyven og folkehelten Gjest Baardsen – som stjeler fra de rike og gir til de fattige. Han lurer lensmann og fut opp i stry – og ingen fengsler eller lenker kan holde ham. Alfred Maurstad spiller folkehelten med en besettende friskfyraktighet, med kjempesleng og hardingfele og rømninger over fjord og fjell.»
Cinemateket i Oslo skrev «Få norske filmer er preget av en slik fengende fart, et slikt humoristisk tempo. Ibsens regi er sikker, og dramaturgien upåklagelig. Mest minneverdig er imidlertid skuespilleren som gir liv til Gjest Baardsen. Alfred Maurstad spiller her på hele sitt mangeslungne register, og leverer en av norsk filmhistories fremste rolletolkninger. Hans gjøglerier, imitasjonskunster og påfunn gjør Gjest Baardsen til den rene fryd, en opplevelse som ikke bare hører julen til, men som kan avnytes når som helst».

Rolleliste 
 Alfred Maurstad ...  Gjest Baardsen
 Vibeke Falk ...  Anna Reinche 
 Joachim Holst-Jensen ...  Mons Peder Michelsen, arrestforvarer 
 Lauritz Falk ...  Betjent 
 Jens Holstad ...  Betjent 
 Karl Bergmann ...  Reincke, tollbetjent 
 Sophus Dahl ...  lensmann 
 Lars Tvinde ...  lensmann 
 Sigurd Magnussøn ...  lensmann 
 Henny Skjønberg ...  Karen 
 Henrik Børseth ...  en bonde 
 Edvard Drabløs ...  en fisker 
 Martin Linge ...  en fisker 
 Einar Tveito ...  Mathias Strandvik 
 Ole Leikvang ...  en bonde 
 Johs. Jensen ...  Johannes, lensmannsbetjent 
 Victor Ivarson ...  inspektøren 
 Johan Hauge ...  dommeren 
 Hans Bille ...  politimesteren 
 Thorleif Fjellsangen (Tekst: Holger Sinding, Melodi: Adolf Kristoffer Nielsen ) – fremført av Alfred Maurstad .
 Svarterabben (Tekst og melodi: Alfred Maurstad) – fremført av Alfred Maurstad.

Alfred Maustad med orkester under dirigent Adolf Kristoffer Nielsen spilte også inn disse to sangene i Oslo 20. februar 1940. De ble utgitt på 78-platen Telefunken T-8261, førstnevnte også på 78-platen Sonora 3748.

Noter

Eksterne lenker 
 

Filmer fra 1939
Norske filmer fra 1930-årene
Norske dramafilmer
Norske romantiske filmer
Krimkomedier
Filmer regissert av Tancred Ibsen
Sort-hvitt-filmer
Norskspråklige filmer
Filmer lagt til Vestlandet
Filmer satt til 1800-tallet
Ringvollklinikken

Ringvoll Klinikken er et privat behandlingssenter med hovedavdeling på tettstedet Ringvoll i Indre Østfold kommune i Viken, samt en avdeling i Pilestredet Park i Oslo.

Eksterne lenker 
 Ringvoll Klinikken

Helse- og sosialtjenester i Viken
Private sykehus i Norge
Byggverk i Indre Østfold
Landkommune

En landkommune var frem til 1992 en kommune som ikke hadde kjøpstadsrettigheter slik bykommunene hadde. Det formelle skillet mellom by- og landkommuner ble opphevet i kommuneloven av 25. september 1992. Senere har det ikke vært en formell juridisk forskjell mellom landkommuner og bykommuner.

En landkommune ble styrt av et kommunestyre som i tidligere tider ble kalt et herredsstyre. 

Lovverket satte strengere krav til en bykommune med hensyn til bl.a. skoletilbud. En bykommune kunne også stille strengere krav når det gjaldt bebyggelse, f.eks. innføring av murtvang. 
Det formelle skillet mellom by- og landkommuner ble opphevet i kommuneloven av 25. september 1992. I dag er det ingen formell juridisk forskjell mellom landkommuner og bykommuner, ut over det at noen kommuner pynter seg med bystatus og kaller sitt  kommunestyre for  bystyre.

Se også 

 Bystatus

Kommuner
Oslofjord Convention Center

Oslofjord Convention Center er et konferansesenter i Melsomvik i Sandefjord kommune i Vestfold. Fram til 1. april 2011 ble anlegget drevet under navnet Brunstad Conference Center.

Stedet eies av Brunstadstiftelsen, som ble opprettet i 2002 av Brunstad Christian Church (også kjent som «Smiths venner»). Stiftelsen leier ut konferansesenteret til foretaket Oslofjord Convention Center AS, som også eies av Brunstadstiftelsen, og det er Oslofjord Convention Center AS som står for driften av konferansesenteret.

Bakgrunn
Brunstad Christian Church kjøpte eiendommen på Brunstad i Stokke i 1956, og den har siden vært sentral i Brunstad Christian Churchs virksomhet.

Fra å være et sted for interne stevner, ble strategien for stedet endret etter 2000. I 2002 ble eiendommen overdratt til Brunstadstiftelsen. En stor utbygging ble startet, hvor det gamle menighetslokalet med plass til 4 700 personer ble erstattet med et nytt med 6 800 sitteplasser. Teltplassen med over 600 plasser ble bygget om og har gitt plass til nesten like mange hytter som medlemmene har kjøpt bruksrett til.

Konferansesenteret

Konferansesenteret sto ferdig sommeren 2004. Den 1. oktober 2004 hadde senteret offisiell åpning. Konferansesalen på er på 4 800 kvadratmeter, og kan etter forskriftene romme 6 800 sittende og 700 stående. Konferansesalen har et lydanlegg på 100 000 watt, utstyr for storskjerm- og TV-produksjon, 20 000 ansilumen projektorer, 6,0 x 4,5 meter skjermer, up-link-stasjon for satellitt, IP-TV-distrubisjon, simultantolkeanlegg for 20 språk og fjerntolking av 13 språk.

1. april 2011 byttet Brunstad Conference Center navn til Oslofjord Convention Center. Årsaken var at eierne ønsket å fremstå som en tydeligere kommersiell aktør.

Arrangementer 
Fra 2004 har senteret vært åpent for eksterne arrangører. Blant de største arrangementene på senteret er Arctic Equestrian Games, som er Norges største hesteshow, og ble avholdt for første gang i februar 2006. Arrangementet ble avholdt hvert år frem til 2018, men fra 2019 er arrangementet flyttet til Lillestrøm og videreført under navnet Norwegian Horse Festival.

Referanser

Eksterne lenker
 Oslofjord Convention Centers nettsider
Helene Bøksle

Helene Margrete Bøksle (født 1. april 1981 på Frydnes i Harkmark i Mandal) er en norsk sanger og skuespiller. Hun skriver det meste av materialet sitt selv, i en blandingsjanger mellom folkemusikk, pop og folkrock. Hun fikk sitt gjennombrudd i 2009 med juleplata Det hev ei rose sprunge som solgte til platinaplate. Hun har også ved flere anledninger sunget sammen med Bjørn Eidsvåg, David Urwitz, Kurt Nilsen, Secret Garden og Vamp.

Bøksle er datter av Ivar Bøksle og vokste opp på Frydnes innerst i Harkmarkfjorden utenfor Mandal. Hun er utdannet ved Nordisk Institutt for Scene og Studio.

Musikkarriere 
Som 13-åring sang Bøksle under utdelingen av Nobels fredspris. Høsten 2003 deltok hun i talentkonkurransen Kjempesjansen på NRK sammen med Hannah Wilder på hardingfele. Hun stilte med låten «Heiemo og nykkjen», en moderne framførelse av middelalderballaden «Nøkken som belar». Hun kom til finalen, hvor hun framførte den tyske folketonen og julesalmen «Det hev ei rose sprunge», og endte på fjerdeplass. Julen 2003 opptrådte hun på Frelsesarmeens julekonsert med «Det hev ei rose sprunge».

I september 2004 satte Bøksle opp musikkforestillingen Elverhøy i Ravnedalen i Kristiansand. Den trakk over 5 000 tilskuere og arrangementet ble senere gjentatt tre år på rad. Hun ga ut debutplata Elverhøy i 2006 som ble nominert til Spellemannsprisen. 

Sammen med Forsvarets Stabsmusikkorps opptrådte Bøksle i forestillingene under Norsk Militær Tattoo i mai 2008, en redigert versjon av forestillingene ble senere sendt på NRK1.   

Bøksle har levert vokal til temamusikken til videospillet Age of Conan: Hyborian Adventures, komponert av Knut Avenstroup Haugen i 2009. Denne musikken mottok en rekke priser, blant annet Hollywood Music Awards for beste spill-musikk. Samme år opptrådte hun også på Spellemannprisen 2009.

I 2010 turnerte Bøksle i Kina med musikerne Markus Lillehaug Johnsen (gitar) og Stein Inge Brækhus (perkusjon) i regi av Rikskonsertene med 17 konserter på to uker. Lille julaften og 2. juledag 2010 hadde Bøksle en halv times julekonsert med Kringkastingsorkestret (KORK) på NRK1 med over 700 000 seere.

I 2011 deltok Bøksle i Melodi Grand Prix 2011 med melodien «Vardlokk». I den første delfinalen på Ørlandet 15. januar gikk hun direkte videre til finalen i Oslo Spektrum. I 2013 kom soloalbumet Svalbard.

Diskografi 
 2006: Elverhøy 
 2008: Age of Conan: Hyborian Adventures (spillmusikk) 
 2009: Morild  
 2009: Det hev ei rose sprunge (juleplate)
 2010: Det hev ei rose sprunge (2010-versjon med to nye innspillinger)
 2010: Kurt Nilsen – Have Yourself a Merry Little Christmas («Gje meg handa»)
 2013: Svalbard
 2014: Godnatt, min skatt
 2014: Stormy Nights (Single)

Roller 
 Kaptein Sabeltann og skatten i Kjuttaviga – Sunniva (1998 og 1999)
 Vildanden – Hedvig
 Nattergalen – Hovedrolle (2006)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Helene Bøksle på Facebook

Norske sangere
Norske folkemusikere
Deltakere i Melodi Grand Prix
Norske skuespillere
Skuespillere i Kaptein Sabeltann
Personer fra Mandal kommune
Musikere_i_Kaptein_Sabeltann
Deltakere i Stjernekamp
Eliot Ness

Eliot Ness (født 19. april 1903 i Chicago, død 16. mai 1957) var en amerikansk politietterforsker ved Finansdepartementet som ledet den legendariske etterforskningsgruppen med økenavn The Untouchables i forbudstiden.

Ness ble født i Chicago i Illinois som sønn av de norske immigrantene Peter og Emma Ness. Faren var født i Stangvik og moren på Jessheim. Familien drev et bakeri. Han fikk sin utdannelse ved Universitetet i Chicago og ble uteksaminert i 1925 med en grad i forretninger og jus. Han begynte sin karriere som etterforsker ved Retail Credit Co., der han innhentet bakgrunnsinformasjon for kredittopplysninger. Senere vendte han tilbake til Universitetet i Chicago og tok en mastergrad i kriminologi.

I 1926 ble Ness oppmuntret av sin svoger Alexander Jamie, som var agent i Bureau of Investigation (senere FBI), til å begynne som kriminaletterforsker. Han begynte i Finansdepartementet i 1927 og ble utplassert i Bureau of Prohibition i Chicago for å håndheve den nasjonale forbudsloven.

Etter at Herbert Hoover ble valgt til USAs president, fikk finansminister Andrew W. Mellon ansvaret for å bekjempe Al Capone. Den føderale regjeringen gikk til angrep fra to kanter: skatteunndragelse og alkoholforbudet. Ness ble valgt til å lede operasjonene etter forbudsloven ved å angripe Capones illegale bryggerier og forsyningsruter. Dette ble for øvrig skildret i TV-serien The Untouchables med Robert Stack i hovedrollen som Ness og i Brian De Palmas film De ubestikkelige fra 1987, hvor Kevin Costner spilte Ness.

Fra 1935 til 1937 var Ness direktør for offentlig sikkerhet (sjef for både politiet og brannvesenet) i Cleveland, som den gangen var USAs femte største by og ikke minst ansett som den farligste. Han hadde blant annet ansvaret for etterforskningen av en seriemorder som begikk minst tolv parteringsdrap i byen på den tiden, men gjerningsmannen ble aldri tatt.

I 1947 var Ness republikanernes borgermesterkandidat i Cleveland, men tapte mot den sittende borgermesteren Thomas A. Burke.

Ness slet de siste årene av sitt liv med turbulente ekteskap, dårlig økonomi og et synlig alkoholmisbruk. Hans innsats for å bekjempe mafiaen var for det meste glemt da han døde, men han rakk å skrive en selvbiografisk bok. Minnet om Ness ble gjenopplivet etter hans død, da boken ble inspirasjon for en TV-serie og en spillefilm om The Untouchables.

Referanser 

Politifolk fra USA
Personer fra USA av norsk opphav
Personer fra Chicago
Fødsler i 1903
Dødsfall i 1957
Casino Royale (roman)

Casino Royale er den første boken om «James Bond» av Ian Fleming, utgitt i 1953. Boken gav opphav til elleve andre romaner av Fleming selv, i tillegg til to novelleantologier, fulgt av en rekke andre bøker om «James Bond» av andre forfattere.

Casino Royale har vært filmet tre ganger, i 1954, 1967 og 2006. Det ble også laget en satirisk versjon av filmen i 1967, med David Niven som Bond. Artig nok var David Niven en av kandidatene til å spille Bond i de seriøse filmene, men rollen gikk altså til Connery.

Casino Royale har også blitt utgitt som tegneserie. Første gang var i avisa The Daily Express i juli 1958. Det var den engelske tegneserietegneren John McLusky som i sin tid skapte ansiktet til James Bond. Likheten mellom Connery og tegneserieversjonen av James Bond i Casino Royale var slående og dette skal ha påvirket valget av nettopp Sean Connery som den første Agent 007 på film.

Handling 
M, sjef for den britiske hemmelige tjenesten, tildeler James Bond, agent 007, å slå Le Chiffre konkurs i en poker-turnering. James Bond må derfor gå undercover som en styrtrik jamaicansk playboy ved et kasino i Nord-Frankrike. M tildeler ham også en følgesvenn Vesper Lynd, personlig assistent til sjefen for seksjon S fra Sovjetunionen. CIA og det franske Deuxième Bureau sender også deres egne agenter som observatører. Spillet blir snart til en intens konfrontasjon mellom Le Chiffre og James Bond.

Le Chiffre vinner første runde av turneringen, og tar med seg alle pengene fra James Bond. En CIA-agent, Felix Leiter, gir Bond en konvolutt med penger. Spillet fortsetter, til tross for at en av Le Chiffres håndlangere forsøker å myrde Bond. Men Bond vinner til slutt poker-turneringen, og tar Le Chiffre sine åtti millioner franc. Le Chiffre blir desperat etter å få tilbake pengene sine, så han kidnapper Vesper Lynd, og torturerer Bond. Han truer med å drepe dem begge, hvis han ikke får alle pengene sine tilbake. Men en snikmorder dukker opp, og dreper Le Chiffre. 

Vesper Lynd besøker Bond hver dag når han blir frisk på sykehus, og han innser etter hvert at han elsker henne. Han vurderer til og med å forlate de britiske hemmelige tjenestene for å slå seg til ro sammen med henne. Når han omsider blir utskrevet fra sykehus tilbringer de tid sammen, og blir til slutt kjærester. En dag ser de en mystisk person ved navn Gettler som sporer alle bevegelsene deres, noe som gjør Lynd veldig urolig. Neste morgen oppdager Bond at Lynd har begått selvmord. Hun etterlater seg en beskjed som forklarer at hun var en ufrivillig dobbeltagent for det sovjetiske innenriksdepartementet. En kriminell organisasjon hadde kidnappet kjæresten hennes, en polsk pilot, som hadde avslørt informasjon om henne under tortur.

Referanser 

Ian Fleming-romaner
James Bond-bøker
Bøker fra 1953
Britiske tegneserier
Portland

Portland er den største byen i delstaten Oregon i USA og er hovedsete for Multnomah fylke. Byen ligger nord i staten, på sørsiden av Columbia-elven. Dessuten renner Willamette-elven gjennom byen. Selve byen har en befolkning på 575 930, og med forsteder er folketallet på rundt to millioner. Byen har flere rosehager og er kjent som «rosenes by» i USA.

Før byen ble grunnlagt ble området kjøpt opp av William Overton og Asa Lovejoy i 1843, som så potensial for å anlegge en by på stedet. Overton solgte siden en del av landet sitt til Francis W. Pettygrove. Navnet på byen sto mellom Boston, etter Overtons hjemby Boston i Massachusetts, og Portland etter Pettygroves hjemby Portland i Maine. Navnet Portland ble til slutt avgjort ved hjelp av myntkast. 

Portland var i utgangspunktet i skyggen av den eldre byen Oregon City, men Portland blomstret etter hvert siden den lå ved elven og således var en viktig havneby. På slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet var Portland utsatt for tilfeller av «shanghaiing», kidnapping for å skaffe billig hyre på skip.

Transportnettverket i byen er godt utbygget, og kollektivtilbudet omfatter både trikk og bybane. Hovedflyplassen Portland International Airport ligger nordøst for bykjernen. Portland har i dag to store universiteter, Portland State University og Oregon Health & Science University, foruten en rekke mindre private universiteter og høyskoler. 

Band og artister Blitzen Trapper, The Dandy Warhols, Everclear, Elliott Smith og The Decemberists har sin opprinnelse i Portland.

Vennskapsbyer
  Sapporo, Japan (1959)
  Guadalajara, Mexico (1983)
  Ashkelon, Israel (1987)
  Ulsan, Sør-Korea (1987)
  Suzhou, Kina (1988)
  Khabarovsk, Russland (1988)
  Kaohsiung, Republikken Kina (1988)
  Mutare, Zimbabwe (1991)
  Bologna, Italia (2003)

Eksterne lenker 
 
  

Byer ved Columbia
Costa mot ENEL

C-6/64 Costa mot ENEL fra 1964, er en av EF-domstolens mest betydningsfulle rettsavgjørelser. Dommen fastsatte prinsippet om at EF-retten var overordnet nasjonal lovgivning på fellesskapsrettens område. En logisk følge av dette var også at EF-domstolen var overordnet medlemslandenes høyesteretter på politikkområder der medlemslandene hadde forpliktet seg gjennom EF-traktatene. (At EF-retten også var overordnet medlemsstatenes grunnlover ble imidlertid først fastsatt i sak C-11/70 Internationale Handelsgesellschaft fra 1970).

Offisielt navn på saken er EF-Domstolens dom den 15 juli 1964. – Flaminio Costa mot E.N.E.L.


Sakens faktum
I 1962 nasjonaliserte Italia elektrisitetssektoren. Private selskaper overdro da sine driftsanlegg til el-selskapet ENEL. Italieneren Flaminio Costa mistet utbetalinger av aksjeutbytte, og han nektet å betale en strømregning på 1926 lire (tilsvarer ca. 25 kr). Det ble anlagt sak, og i tingretten i Milano begrunnet Costa betalingnekten med at det var motstrid mellom Italiensk lovgivning og bestemmelser fra EF-traktaten som Italia hadde undertegnet noen år tidligere. Tingretten sendte saken videre til EF-domstolen i Luxembourg.

Domsslutning
EF-domstolen anførte i sin prejudisielle avgjørelse: 

Til forskel fra de almindelige internationale traktater har EØF-traktaten indført en særlig retsorden, der er integreret i medlemsstaternes retssystemer (...) og som skal anvendes af deres retsinstanser. Medlemsstaterne har ved at oprette et Fællesskab på ubegrænset tid, der har egne institutioner, retsevne, partshabilitet, beføjelse til at optræde på internationalt plan og navnlig egentlige beføjelser, der er en følge af en kompetencebegrænsning eller en overførsel af beføjelser fra medlemsstaterne til Fællesskabet, faktisk begrænset deres suverænitet, selv om det er sket inden for begrænsede områder, og har således skabt et regelsæt, som finder anvendelse på deres statsborgere og på dem selv. (Dansk autorisert oversettelse).

Betydning
Dommen fastsatte at EF-retten var en selvstendig rettsorden som er uavhengig av medlemsstatenes rettsorden. Dessuten at fellesskapsretten har forrang foran medlemsstatenes rett på områder omfattet av traktatene. Dette ble begrunnet med at dersom fellesskapsretten ikke hadde hatt forrang, ville traktatsinngåelsene vært virkningsløse ettersom ethvert medlemsland da ensidig kunne ha tilsidesatt traktatsbestemmelsene. En logisk følge av dette prinsippet er også at EF-domstolen er overordnet nasjonal lovgivning på fellesskapsrettens område.

Referanser

Litteratur 
 Finn Arnesen  Introduksjon til rettskildelæren i EF utgitt av Senter for EF-rett, Universitetet i Oslo 1995. Drøfter implementasjonen av prinsippet om EF-rettens forrang foran nasjonal lovgivning i medlemsstatenes rettssystemer. ISBN 82-00-22689-1
 Henrik Kure EU-ret Dansk kompendium i EU-rett med ressymé av fellesskapsrettens viktigste dommer.

Eksterne lenker 
 Offisiell svensk oversettelse av dommen

Europarett
Tekstforfatter

En tekstforfatter er en person som skriver tekster til sanger, revyer, reklame og annet. Mens begrepet forfatter vanligvis brukes om dem som skriver bøker og lengre tekster, og skribenter og journalister særlig arbeider med massemedier, skriver en tekstforfatter ofte kortere tekster som skal brukes av andre eller har et mer entydig siktemål. Hovedmålet er vanligvis å tilpasse teksten til en spesifikk målgruppe. Tekstforfattere kan være frilansere eller ansatt i for eksempel et reklamebyrå.

Tekstforfattere i reklame 
Mens en forfatter oftest arbeider med frie, skjønnlitterære tekster, som prosa, drama eller lyrikk, eller faglitterære tekster, har tekstforfatterens produkter et kommersielt siktemål. Vedkommende må også forholde seg til en gitt problemstilling, et budsjett og en oppdragsgiver. Til forskjell fra journalisten, som bør være en objektiv eller nøytral formidler, er tekstforfatterens utgangspunkt ensidig og subjektivt. Oppdragsgiveren bestemmer stort sett formålet, mens tekstforfatterens jobb blir å gi liv til teksten.

Tekstforfattere innen reklame utarbeider reklametekster, men også ideer og konsepter basert på strategier utarbeidet av konsulenter i samarbeid med kundene. Det kreative idéarbeidet foregår i stor grad i samarbeid med en art director (AD) (stillingsbetegnelsen er aldri oversatt til norsk). En grunnidé kan så utvikles i ulike varianter som er tilpasset de ulike mediene, som film, annonser (ofte kalt «print»), radio, brosjyrer, eventer, internett med mer. Tekstforfatteren vil ha ansvar for å utarbeide alt av tekst til disse reklamene og følge opp produksjon av film, radiospotter med mer. I tillegg vil en tekstforfatter kunne få ansvaret for å utarbeide en payoff (slagord), samt finne merkenavn til bedrifter, produkter og annet.

Kjente tekstforfattere
En del engelskspråklige tekstforfattere har skapt seg et navn internasjonalt på grunn av faglig dyktighet eller fordi de har startet eller vært med på å starte reklamebyråer som har klart å bygge opp en omfattende, multinasjonal virksomhet. Blant disse er:
 David Abbott, grunnlegger av Abbott Mead Vickers BBDO[1]
 William Bernbach, grunnlegger av DDB Worldwide
 Leo Burnett, grunnlegger av Leo Burnett Worldwide
 Fairfax M. Cone, grunnlegger av Foote Cone & Belding
 Claude C. Hopkins, senior tekstforfatter i Lord & Thomas
 Mary Wells Lawrence, grunnlegger av Wells Rich Greene
 David Ogilvy, grunnlegger av Ogilvy & Mather
 Rosser Reeves, ansatt i Bates Worldwide, kjent som opphavsmann til konseptet Unique Selling Point på 1940-tallet (senere videreutviklet til Unique Selling Proposition)

Se også 
 Sangtekstforfatter

Eksterne lenker  
 Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av tekstforfatter

Beskjeftigelser
Reklame
Litteratur