alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Angela (TV-serie)

Angela (orig: My So-Called Life) er en amerikansk dramaserie for ungdom som gikk på ABC fra 1994 til 1995. Serien fulgte livet til 15 år gamle Angela Chase i hennes gleder og sorger med foreldrene, lillesøsteren, venner, gutter (forelskelse) og skolen. Den hadde 19 episoder. 

I Norge gikk serien på TV 2.

Roller
 Claire Danes:  Angela Chase (hovedrolle)
 Jared Leto: Jordan Catalano (Angelas store forelskelse)
 Devon Gummersall: Brian Krakow (barndomsvenn, som er forelsket i Angela)
 Wilson Cruz: Rickie Vasquez (venn, homofil)
 A.J. Langer: Rayanne Graff (venn, eksentrisk)
 Devon Odessa: Sharon Cherski (venn, fra tidligere)
 Tom Irwin: Graham Chase (far)
 Bess Armstrong: Patty Chase (mor)
 Lisa Wilhoit: Danielle Chase (lillesøster)

Priser og utmerkelser
  Time magazines "100 Best TV Shows of All-TIME." (2007)

 Golden Globe (1995)
 Beste kvinnelige hovedrolle i TV-serie (drama): Claire Danes 
 Emmy (1995)
 Nominert: Beste kvinnelige hovedrolle i dramaserie: Claire Danes
 Nominert: Beste dramaregissør i enkeltepisode: Scott Winant (se starten på pilotepisoden her)
 Nominert: Beste temamusikk
 Nominert: Beste manus for dramaserie
 GLAAD Media Awards (1995)
 Beste dramaserie
Television Critics Association Awards (1995)
 Beste dramaserie
 Young Artist Awards (1995)
 Beste nye familieserie
 Beste unge skuespiller i dramaserie: Lisa Wilhoit
 Beste unge ensamble i TV-serie 
 Nominert: Beste unge mannlige skuespiller i dramaserie: Devon Gummersall

Referanser

Eksterne lenker
 

Dramaserier fra USA
TV-serier fra 1990-årene, fra USA
Ungdomsserier fra USA
TV-produksjoner på ABC
Kansellerte TV-serier
Merete Skavlan

Merete Grete Bartholdy Skavlan (født 25. juli 1920 i Kristiania, død 2. november 2018) var en norsk skuespiller og teaterregissør. Hun var datter av avisredaktør og teatersjef Einar Skavlan og musikkpedagog Margrethe Bartholdy.

Biografi
Merete Skavlan var involvert i motstandarbeid under den andre verdenskrig. Parallelt tok hun timer i skuespillerteknikk blant annet hos  Agnes Mowinckel og Hans Jacob Nilsen.  Hun sluttet seg til den uoffisielle Stanislavskijgruppen i 1943. Medlemmer av denne gruppa grunnla Studioteatret. Hun hadde sin debut i Studiteatrets åpningsforestilling i 1945, i en Thornton Wilders skuespill Den lange julemiddagen (The Long Christmas Dinner). Hun fortsatte ved Studioteatret til 1950.

En rolle Skavlan hadde i en av Studioteatrets store suksesser, Arthur Millers Alle mine sønner, ble også hennes debutrolle i Radioteatret i 1948. Hun spilte i nesten 50 hørespillproduksjoner, og hadde blant annet hovedrollene i Tessi kan vente (Solveig von Schoultz, 1956), Eskapade (Finn Havrevold, 1960) og Historien om en liten historie (Torborg Nedreaas, 1963).

Skavlan spilte på Det norske teatret fra 1950 til 1952, på Folketeatret fra 1952 til 1959 og på Oslo Nye Teater fra 1959 til 1967. I 1960-årene medvirket hun også i flere av Fjernsynsteatrets produksjoner, blant annet som Angustias i en oppsetning av Federico García Lorcas Bernarda Albas hus, og som fru Smith i Eugene Ionescos Den skallete sangerinnen.

Skavlans regidebut var i TV-serien Den røde pimpernell, basert på en bok av Emma von Oszky i 1968. Forut for dette hadde hun gått et regikurs på Statens Teaterhøgskole under ledelse av Gerhard Knoop. Skavlans debut som sceneinstruktør var i en oppsetning av Bill Naughtons skuespill Vår og portvin på Det Norske Teatret i 1969. Som sceneinstruktør har hun stått for oppsetninger på Riksteatret, Nationaltheatret, Det norske teatret og Fjernsynsteatret.

Skavlan var også regissør for Radioteatret, blant annet for serien Jane Eyre (1975, syv deler), Ernst Orvils Balanse (1977), Elisabeth Thams' Og det ble lys (1978), Egil Haxthows Den store Charlotte (1979) og Kirsti Brun Texmos Som skip i natten (1990)). I tillegg satte hun opp barne- og ungdomsskuespill. 

Hun underviste også ved Statens Teaterhøgskole.

I årene 1984–1990 var Skavlan ansatt ved Norsk rikskringkasting som sjef for Radioteatret. I 1985 sto hun bak lanseringen av Radioteatrets Blå fugl-statuett.

Fra 1991 drev Skavlan en tid den frie gruppa Intimteatret sammen med Gerhard Knoop.

Hun døde den 2. november 2018, 98 år gammel.

Familie 
Fra 1946 til 1978 var hun samboer med skuespilleren Per Sunderland, og hadde én datter med ham.

Referanser

Eksterne lenker  
 
 Eugène Ionesco: Den skallede sangerinnen, første gang vist i NRK Fjernsynsteateret 7. mars 1967. Besøkt 16. november 2018.

Norske skuespillere
Norske teatersjefer
Norske motstandsfolk under andre verdenskrig
Personer fra Oslo
Nordlands Arbeiderblad

Nordlands Arbeiderblad, fra 1946 kalt Nordland Arbeiderblad, var en norsk avis, etablert som organ for Norges Kommunistiske Parti. Avisa ble startet i Bodø i 1931, men ble i januar 1936 flyttet til Narvik. Den kom opprinnelig ut to ganger i uka, men forsøkte seg i en periode med tre ukentlige utgivelser.

Avisen ble stanset av det tyske angrepet på Narvik 9. april 1940, og uteble helt fram til 9. august. Da kom den igjen på gata, og forklarte situasjonen: «Stormaktskrigen brakte oss i den situasjon, at Nordlands Arbeiderblad måtte slutte å komme ut for en tid. Byen ble uten elektrisk kraft, og en lang tid uten forbindelse med ytterverdenen.» Avisen rakk imidlertid bare to utgaver før okkupantene midt i august forbød NKP og alle partiets aviser ble stanset. 

NKPs popularitet etter krigen gjorde at Nordlands Arbeiderblad gjenoppsto i juli 1945, nå med et opplag på hele 5000 eksemplarer og utgivelse tre dager i uka. Opplaget lå gjennom 1950-tallet på om lag 2000 eksemplarer. 

Nordland Arbeiderblad ble lagt ned i oktober 1958. Etter nedleggelsen satt NKP igjen med partiavisene Friheten og dennes landsutgave Ny Tid. Ny Tid ble lagt ned i 1967.

Attentatet mot avisen
Under opptakten til den kalde krigen ble Nordland Arbeiderblad i september 1948 utsatt for et attentat. Ved halv tretiden om natta ble inngangen til avisen sprengt, i en eksplosjon som var så kraftig at inngangsdøren ble smadret, vinduene knust både i avislokalene, i nabobyggene og ved byens fagskole 60 meter unna.  «Det var bare et under at ikke folk ble drept eller skadet» oppsummerte avisen, som viste til at gårdeieren hadde leilighet og soveværelse i etasjen over redaksjonslokalene.

I den øvrige presse fikk attentatet små oppslag, og ble i stor grad avskrevet som «barnestreker». Konkurrenten, AP-avisen Fremover gikk ut og antydet at attentatet kom beleilig for kommunistene. Nordland Arbeiderblad etterlyste større innsats i etterforskningen, og mente politiet burde tilkalle eksperthjelp utenfra for å oppklare saken. Lokalt satte NKP-erne umiddelbart i gang pengeinnsamling til avisen. 

Selv om gjerningsmennene ikke ble funnet oppsummerte Nordland Arbeiderblad hvor avisen mente det politiske ansvaret for attentatet lå. «Det er det logiske resultat av månedslang løgn- og opphisselseskampanje fra en forenet antikommunistisk agitasjon», skrev avisen og viste blant annet til skriveriene i Fremover.

Redaktører
 Frithjof A. Strøm 1931 - 1933
 Gotfred Johan Hølvold  1933 – 1936
 Frithjof A. Strøm 1936 – 1940
 Frithjof A. Strøm 1945 – 1949
 Erling Bentzen 1949 – 1952
 Ove Glasø 1952 – 1958

Referanser

Narviks historie
Politikk i Narvik
Bodøs historie
Politikk i Bodø
Nedlagte aviser i Nordland
Partiaviser (Norges Kommunistiske Parti)
Aviser etablert i 1931
Aviser nedlagt i 1958
Norges Kommunistiske Parti
1931 i Norge
1958 i Norge
Norgesmesterskapet på ski 1948

Norgesmesterskapet på ski 1948 ble arrangert i Lillehammer og Strinda fra 15. til 29. februar 1948. Bare menn deltok.

Langrenn

17 km 

Dato: 28. februar
Sted: Lillehammer

30 km 

Dato: 26. februar
Sted: Lillehammer

Generalstabens pokal til beste krets ble vunnet av Gudbrandsdal Skikrets.

50 km 

Dato: 15. februar
Sted: Strinda

4 x 10 km stafett 

Dato: 15. februar
Sted: Strinda

Spesielt hopprenn 

Dato: 29. februar
Sted: Lillehammer

Kombinert 

Dato: 28.-29. februar
Sted: Lillehammer

Norges Skiforbunds pokal til beste krets ble vunnet av Nord-Østerdal Skikrets.

Kilder 
 Erling Ranheim (red.): Norske skiløpere - Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind - Østlandet Nord, s. 102-03. Skiforlaget - Erling Ranheim, Oslo 1955.
 Norges Skiforbund: Årbok 1946-48, s. 169-181.

Norgesmesterskapet på ski
Ski
Sportsarrangementer i Oppland
Sportsarrangementer i Trøndelag
Sport i Lillehammer
Sport i Trondheim
Langrenn i 1948
Kombinert i 1948
Skihopping i 1948
VM i skiskyting 2011

VM i skiskyting 2011 fant sted i Khanty-Mansijsk, Russland. Mesterskapet begynte 3. mars og ble avsluttet 13. mars 2011.

Det ble arrangert totalt 11 øvelser: sprint, jaktstart, normaldistanse, fellesstart og stafett for både menn og kvinner samt mixed stafett.

Menn

10 km sprint 

Dato: 5. mars 2011

12,5 km jaktstart 

Dato: 6. mars 2011

20 km 

Dato: 8. mars 2011

15 km fellesstart 

Dato: 12. mars 2011

4 x 7,5 km stafett

Dato: 11. mars 2011

Kvinner

7,5 km sprint 

Dato: 5. mars 2011

10 km jaktstart 

Dato: 6. mars 2011

15 km 

Dato: 9. mars 2011

12,5 km fellesstart 

Dato: 12. mars 2011

4 x 6 km stafett

Dato: 13. mars 2011 Det ukrainske stafettlaget (med Valj og Vita Semerenko, Olena Pidhrusjna og Oksana Khvostenko) kom i mål 24,5 sekunder bak Tyskland, men ble senere diskvalifisert. Grunnen var at Khvostenko var blitt tatt for doping.

Mixed stafett

2 x 6 km + 2 x 7,5 km mixed stafett 

Dato: 3. mars 2011

Medaljestatistikk

Eksterne lenker 
 
 Offisiell hjemmeside
Brede Moe

Brede Mathias Moe (født 15. desember 1991) er en norsk fotballspiller som spiller for Fotballklubben Bodø/Glimt. Han har tidligere spilt for Steinkjer, Ranheim og Rosenborg. Moe spiller primært som midtstopper, men kan også spille på midtbanen og som back.

Moe kom til Bodø/Glimt fra Rosenborg på lån før 2014 sesongen. Før 2015 sesongen ble klubbskiftet gjort permanent.

Klubbstatistikk
Oppdatert per 15. oktober 2021.

Meritter

Klubb
Bodø/Glimt
Eliteserien (2):  2020, 2021

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Spillerprofil på RBK.no
 Spillerstatistikk på altomfotball.no
 Spillerstatistikk på NIFS.no

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Steinkjer FK
Fotballspillere for Ranheim Fotball
Fotballspillere for Rosenborg BK
Fotballspillere for FK Bodø/Glimt
Étaples

Étaples eller Étaples-sur-Mer (nederlandsk: Stapel) er en kommune i departementet Pas-de-Calais i regionen Hauts-de-France nord i Frankrike. Det er en fiske- og friluftshavn ved Canche-elven.

Historie 

Étaples har navnet sitt fra at det var en kjøpstad (gammel nederlandsk: Stapal, engelsk: Staple). Dagens navn er en forfransking av det gammel nederlandske ordet som var språket i området frem til ca. 1300.

I vikingtiden ble Étaples brukt som base for angrep i området. I 1172 bygget Matteus av Elsass greve av Boulogne en festning i området. I 1193 utstasjonerte kong Filip II August den franske nordflåten ved Étaples. Dette var fordi Étaples lå langs nordgrensen av kongens territorium og var den eneste havnen som var knyttet sammen med resten av kongens territorier. Under hundreårskrigen ble havnen brent ned ved flere anledninger. 3. november 1492 underskrev Karl VIII av Frankrike og Henrik VII av England fredstraktat ved festningen i Étaples.

Mellom 1803 og 1805 samlet Napoleon en større hær i Boulogne for å forberede en invasjon av England. Marskalk Neys sjette armékorps var forlagt i Étaples i to år og Napoleon kom til Étaples for å inspisere disse troppene ved flere anledninger.

Étaples ble stasjon på jernbanelinjen mellom Amiens og Boulogne som åpnet i 1848. Dette påvirket byens økonomi.

Jernbanen ble midlertidig utvidet under første verdenskrig. Étaples var forsyningshavn for British Expeditionary Force. I 1917 var transittleiren åsted for Étaplesmytteriet. Byen fikk Croix de guerre 1914–1918 i 1920 for sin rolle som transittleir for opptil 80 000 soldater på en gang.

Befolkningsutvikling 
Antall innbyggere i kommunen Étaples

Vennskapsbyer 
  Hückeswagen i Tyskland (siden 1972)
  Folkestone i Storbritannia (siden 2009)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Kommunedata INSEE

Kommuner i Pas-de-Calais
Byer i Hauts-de-France
NS Arbeidstjeneste

Nasjonal Samlings Arbeidstjeneste, også kalt Norges Arbeidstjeneste og forkortet AT, var en samfunnstjeneste under andre verdenskrig i Norge der unge menn skulle utføre kroppsarbeid i allmennhetens tjeneste. Idéen om en slik arbeidstjeneste var viktig i mange høyreorienterte bevegelser og partier i 1920- og 1930-åra, og AT ble organisert av Quislings fascistparti Nasjonal Samling (NS).

Administrasjonsrådet satte i gang en frivillig arbeidstjeneste (Administrasjonsrådets Arbeidstjeneste) sommeren 1940 for å hjelpe til i skog- og jordbruk og anleggsvirksomhet. Etter den nazistiske «Nyordningen» av samfunnet fra 25. september samme år ble tjenesten overtatt av NS og omdøpt til «Norges Arbeidstjeneste». Den ble lagt under Departementet for arbeidstjeneste og idrett. Tjenesten ble fra 1941 gjort obligatorisk for unge menn i vernepliktig alder.

Historie 

Departementet var delt i tre avdelinger, hvorav den ene var Arbeidstjenestens sentralorganisasjon. Dette var ingen vanlig departementsavdeling, men en organisasjon etter militært mønster som besto av seks avdelinger, og hvor sjefen var general Carl Frølich Hanssen. Han ble i 1949 dømt til syv  års fengsel for sin virksomhet under andre verdenskrig. Departementet brukte Arbeidstjenesten som et redskap for å gjennomføre NS-regimets politikk. Fra april 1941 var sjefen et medlem av NS, og ved årsskiftet 1944–1945 var 90 % av stabsoffiserene partifolk.
Mange førkrigsoffiserer som tjenestegjorde i AT fikk fortsette i Forsvaret etter krigen.

De som var inne til Arbeidstjeneste var utstyrt med en egen arbeidstjenestebok, som ble brukt som en vanlig vernepliktsbok. Arbeidstjenesten var inndelt i sveiter, hver med omkring 150 mann. Mannskapene bodde i brakker. Alle ble utstyrt med spader, som i tillegg til å bli brukt til det egentlige formålet, fylte samme funksjon som våpen hadde i militære avdelinger. De paraderte og gikk vakt med spaden, og ble det bråk, var de kommandert til å slå med den. Ellers var AT ubevæpnet.

På dagtid arbeidet de ute med veibygging og på nybrottsbruk for å hjelpe nybyggere med å opparbeide gårdene sine. Det kan også nevnes at en sveit tjenestegjorde med tømmerhugst i Inari/Enare i Finland, og at AT-enheter ble brukt i hjelpeapparatet under evakueringen av Finnmark.

Departementet ble lagt ned 8. mai 1945, og «Avviklingsstyret for Arbeidstjenesten» ble nedsatt og underlagt Forsvarsdepartementet. Avviklingsstyret solgte inventaret i leirene, og bygningene ble mange steder demontert og sendt til Nord-Norge til innkvartering av husløse før gjenreisningen etter krigens ødeleggelser kom i gang.

Se også 
 Nasjonal Arbeidsinnsats

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Riksarkivet – Arbeidstjenesten
 www.norgesdokumentasjon.no: Arbeidstjenestens organisasjon i Norge 1940–1945 

Nasjonal Samling
Organisasjoner etablert i 1940
Opphør i 1945
Rissa videregående skole

Rissa videregående skole er en videregående skole i Indre Fosen kommune på Fosen. 

Skolen ble etablert i 1977 og siste tilbygg kom i 1993. Skolens primæropptakssone er Indre Fosen kommune. Skolen har 50 ansatte og 187 elever.

Skolens Historie 
Skolen ble opprettet i Rissa i 1977. I hovedsak var yrkesrettede utdanninger som for eksempel: Teknikk og industriell produksjon, og Bygg- og anleggsteknikk representert. Da skolen flyttet til et tilrettelagt bygg like ved Rissa kommunes administrasjonsbygg kom også Studiespesialisering og Helse- og sosialfag I 1993 sto et nytt skolebygg ferdig for innflytting. Siden da har skolen vært her.

I 2019 ble Rissa VGS og Leksvik VGS slått sammen til Johan Bojer VGS

Skolens rektorer 
 1977 – 1989  Magnar Indseth
 1989 – 1991  Wenche Haaland
 1991 – 2001  Steinar Høynes
 2001 – 2004  Solbjørg With
 2004 – 2005  Øyvind Østraat
 2005 – 2007  Solbjørg With
 2007 – 2015  Randi Nordgaard Hermstad
 2015 - 2019   Arild Ofstad
2019 -            Borghild Husdal Buhaug

Utdanningsløp 
Rissa videregående tilbyr fem forskjellige studieretninger og en egen gruppe for tilrettelagt opplæring:
 Studiespesialisering
 Helse- og sosialfag
 Teknikk og industriell produksjon
 Bygg- og anleggsteknikk
 Elektrofag

Administrasjon 
Skolens administrasjon består av rektor Arild Ofstad, assisterende rektor Åshild Elvebakken, Fagleder er Erik Jakobsen. leder for Rissa Ressurssenter er Ketil Tokstad.
Rådgiveren er Tor Johansen.

Samarbeidende bedrifter 
Elevene på denne skolen har et tett samarbeid med lokale bedrifter. På alle yrkesfaglige studieretninger er elevene 6-8 uker ute i praksis i lokale bedrifter.

Eksterne lenker 
 

Videregående skoler i Trøndelag
Utdanning i Indre Fosen
Mdoc

Mdoc er et elektronisk dokumenthåndteringssystem utviklet av NTI CADcenter.

Produktet har vært på markedet siden tidlig på 1990-tallet, og består av programpakker for generell og teknisk  dokumenthåndtering. Systemet benyttes av byggebransjen og industrien, samt av offentlige myndigheter og foreninger. Mdoc er utviklet med bruk av moderne teknologier som .NET og XML, og er sertifisert av Microsoft.

Følgende bransjetilpassede løsninger tilbys:
 Mdoc Bygg og anlegg er spesielt tilrettelagt for den norske byggebransjen, med bl.a. Revit-integrasjon og fokus på BIM og IFC.
 Mdoc Mek er spesielt tilrettelagt for industrien, med bl.a. Autodesk Vault/Inventor-integrasjon. Mdoc Mek utgjør en komplett PDM- og dokumenthåndteringsløsning.
 Mdoc FM (Facility Management) er spesielt tilrettelagt for bygningseiere og bygningsadministratorer som driver med drift, vedlikehold og eiendomstjenester.
 Mdoc ESDH (Elektronisk Saks- og Dokumenthåndtering) er tilrettelagt for generell dokumenthåndtering, med oppgavestyring, påminnelser, skannemodul, fritekstsøk mm.

Mdoc har en tett CAD-integrasjon mot Autodesk-produkter som AutoCAD, Revit, Autodesk Vault og Inventor, samt MicroStation, og CADdy. Videre har Mdoc integrasjon mot Microsoft Office og håndterer e-post fra MS Outlook og Lotus Notes.

For Mdoc er det utviklet flere tilleggsmoduler som dekker spesielle behov: Sharepoint-integrasjon, dokumentoppretter/nummergeneratorer, dokumentlister, kryssreferanselister, print-server/klient, fritekstsøk, formatkonvertering etc.

Seneste versjon av systemet er Mdoc 2014, og inneholder bl.a. versjonsstyring, oppdatert AutoCAD-integrasjon, tettere Microsoft Office-integrasjon, forbedrede e-postfunksjoner (Microsoft Outlook), bedre respons og stabilitet, m.m.

Eksterne lenker 
 Mdoc.no 
 NTI CADcenter
 

Proprietær programvare
Dokumenthåndteringssystemer
Anthony Mackie

Anthony Mackie (født 23. september 1978) er en amerikansk skuespiller.

Mackie ble kjent for rollen som JT Sanborn i filmen The Hurt Locker, som vant Oscar for beste film i 2010, og ble en globalt kjent gjennom rollen som Falcon i Marvel Cinematic Universe, som er basert på helter og skurker fra Marvel Comics. Han har også spilt i en rekke andre filmer, som 8 Mile (2002), Million Dollar Baby (2004), Half Nelson (2006), We Are Marshall (2006), Eagle Eye (2008), The Adjustment Bureau (2011), Real Steel (2011), What's Your Number? (2011) og Abraham Lincoln: Vampire Hunter (2012).

I Disneys TV-serie The Falcon and the Winter Soldier spiller Mackie hovedrollen.

Filmografi

TV

Referanser

Eksterne lenker 
  

Skuespillere fra USA
Personer fra New Orleans
Étaples krigskirkegård

Étaples krigskirkegård (Étaples Military Cemetery) er en Commonwealth War Graves Commission kirkegård i Étaples i det nordlige Frankrike. Kirkegården huser 11500 graver fra både første- og andre verdenskrig.

Historie
Étaples var sentrum for mye alliert aktivitet under første verdenskrig på grunn av den korte avstanden til fronten og jernbaneforbindelsene til både de nordlige og den sørlige delene av vestfronten. De allierte hadde 16 sykehus, en rekonvalesensleir samt flere transittleirer for britiske og samvelde-tropper i tillegg hadde den franske hæren en leir. Av de mer enn 11500 gravene ved kirkegården er over 10000 fra første verdenskrig.

Den omfattende militære infrastrukturen (Étaples kunne huse rundt 100 000 tropper) gjorde byen til et svært viktig mål for tyske bombefly og byen ble bombet omfattende. På grunn av rollen som transittleir og påkjenningen av bombeangrepene ble byen gitt Croix de Guerre i 1920.

Bare 119 graver ved kirkegården stammer fra andre verdenskrig. Dette er fordi de allierte militærsykehusene i Étaples var kun operative fra januar 1940 frem til den britiske tilbaketrekkingen fra kontinentet i juni 1940. Etter krigen ble en del graver flyttet til denne kirkegården fra mindre gravplasser i Frankrike.

Kirkegården

Kirkegården ble planlagt av Sir Edwin Lutyens og er den største CWGC kirkegården i Frankrike. Soldatene som er gravlagt her er fra Storbritannia, Canada, Australia, New Zealand, Sør-Afrika, India og Tyskland. CWGC har kun offentliggjort tallene på britiske samvelde og tyske gravlagte. Arkivene viser også til et mindre antall graver fra andre nasjonaliteter.

Totalt har kirkegården 10792 samveldegraver, hvorav 73 er uidentifiserte. Det er også 658 tyske graver.

Vandalisme
I mars 2003 utførte vandaler som protesterte mot den amerikansk-ledede invasjonen av Irak. De vandaliserte gravene ved å male anti-britiske og anti-amerikanske slagord på deler av kirkegården. Denne aksjonen ble fordømt i Storbritannia, USA, Australia og i Frankrike. Den franske nasjonalforsamlingen fordømte aksjonen og president Jacques Chirac skrev til Dronningen og uttrykte dyp beklagelse.

Referanser

Gravlunder i Frankrike
Pas-de-Calais
Minnesmerker for første verdenskrig
Andre verdenskrig
Argenteuil

Argenteuil () er en kommune i de nordvestlige forstedene til Paris i Frankrike. Den ligger rundt 12 kilometer fra sentrum av Paris. Argenteuil er et subprefektur i departementet Val-d'Oise, og sentrum for arrondissementet Argenteuil.

Argenteuil er den nest mest folkerike kommunen i Paris' forsteder (etter Boulogne-Billancourt) og den mest folkerike i departementet Val-d'Oise, selv om hovedbyen i departementet er Pontoise.

Navnet 
Navnet Argenteuil blir første gang nevnt i et kongelig charter fra 697 som Argentoialum, fra en latinsk/gallisk rot argento som betyr «sølv», «sølvaktig» eller «skinnende», kanskje med henvisning til den glitrende overflaten på elva Seine, som Argenteuil ligger ved bredden av, og fra den keltiske endelsen -ialo som betyr «lysning, åpning i skogen» eller «sted med –».

Historie 
Argenteuil ble grunnlagt som et kloster på 600-tallet. Klosteret ble ødelagt under den franske revolusjon.

Argenteuil var kjent for den hvite aspargesen og druene som ble dyrket der. Ordet Argenteuil er på menyer synonymt med hvit asparges. Stedet, som i dag en forstad til Paris, var tidligere kjent som et landlig tilfluktssted for parisere. Flere malere har gjort Argenteuil berømt, herunder Claude Monet, Jean-Étienne Delacroix, Auguste Renoir, Edouard Manet, Alfred Sisley og Georges Braque.

Befolkningsutvikling 
Antall innbyggere i kommunen Argenteuil

Kjente malerier fra Argenteuil

Personer fra Argenteuil 
 Georges Braque – billedhugger, en av kubismens grunnleggere
 Ingrid Chauvin – fransk skuespillerinne

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Kommunedata INSEE

Kommuner i Val-d'Oise
Byer i Île-de-France
Bosetninger første gang omtalt i 665
Jin Shu

Jin Shu (kinesisk: 晋书, pinyin: Jìn Shū, «Jinboken») er et kinesisk historisk verk på 130 bind som beskriver Jin-dynastiet (265–420) og Sekstenkongerikene (304-439). Det tar fatt der Chen Shous Sanguo Zhi slutter. 

Verket ble til relativt lang tid etter Jin-dynastiets tid var omme. Det ble sammenstilt av historikeren Fang Xuanling (579–648), som var statsminister på sin tid. Enkelte kapitler ble forfattet av keiser Tang Taizong. Boken var ferdig i år 648.

Eksterne lenker 

De 24 historieverk
Kinas historie
Bøker fra 648