alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Aase Nordmo Løvberg

Aase Nordmo Løvberg (født 10. juni 1923 i Målselv, død 25. januar 2013 på Lillehammer) var en norsk operasanger. I en årrekke sang hun med Jussi Björling ved Kungliga Operan i Stockholm, og hun har sunget under berømte dirigenter som Herbert von Karajan og Georg Solti.

Løvberg debuterte i Universitetets Aula i Oslo i 1948. Hennes operadebut fant sted på Nationaltheatret i 1952 som Imogen i Arne Eggens opera Cymbelin. Fra 1952 til 1970 var hun tilknyttet som sollist ved Kungliga Teatern (Kungliga Operan), i Stockholm. Gjennom hele sin sangkarriere var hun også en ettertraktet sollist ved andre operahus som Wiener Staatsoper og The Metropolitan Opera i New York.

Av utdrag fra den norske yrkeskarrieren, kan det nevnes at hun ble lektor ved Musikkonservatoriet i Oslo i 1970. Hun ble videre professor ved Norges musikkhøgskole i perioden 1973–90 og var sjef ved Den norske opera fra 1978–81.

Løvberg ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs orden i 1957 og til kommandør i 1981. Etter å ha avsluttet sin yrkesaktive karriere, fikk hun Gammleng-prisen i klassen veteran i 2000.

Hun var gift to ganger: Første gang i 1947 med Gunnar Eilert Løvberg, og andre gang i 1976 med Børt-Erik Thoresen.

Løvbergs begravelse fant sted i Ringsaker kirke tirsdag 5. februar 2013. Hennes gravsted ligger på nordsida av kirken fem meter fra hovedportalen.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 
 
  Biografi (NRK Klassisk)

Norske operasangere
Sopraner
Norske musikkprofessorer
St. Olavs Orden
Personer fra Målselv kommune
Personer tilknyttet Den Norske Opera & Ballett
Pancho Villa

José Doroteo Arango Arámbula, bedre kjent som Francisco Villa og især Pancho Villa, (født 5. juni 1878, død 20. juli 1923) var en av de fremste lederne og mest kjente generalene i den meksikanske revolusjonen (1910–1920) som brøt ut mot diktatoren Porfirio Díaz. Villa var også guvernør av provinsen Chihuahua fra 1913 til 1914.

I revolusjonsårene opererte Villa primært i det nordlige Mexico, gjerne i områder i eller i nærheten av Chihuahua. Villa ble ofte omtalte som El centauro del norte («kentauren i nord») som følge av hans mange kavaleriangrep i tiden som general. Utallige gater og kvartaler i Mexico er oppkalt etter Villa.

Tidlig liv 
Villa var født 5. juni 1878 som José Doroteo Arango Arámbula, som sønn av to fattige bønder ved navn Agustín Arango og Micaela Arambula i nærheten av San Juan del Rio. Han var eldst av fem søsken og hjalp mye til i hjemmet, særlig etter at faren Agustín døde. 

Da han fylte 16 år flyttet han til Chihuahua, men dro raskt hjem igjen. Han ble senere en lovløs og var med i en gruppe ledet av den da legendariske Ignacio Parra, en av datidens mest ettersøkte kriminelle. Han brukte navnet Orango under sin kriminelle virksomhet.

I 1902 ble han arrestert for å ha stjålet et muldyr og slått ned en annen person. Han ble spart for galgen fordi han kjente Pablo Valenzuela, en av Mexicos mektigste menn, men måtte gå inn i den meksikanske hæren. Han trivdes ikke der, og etter noen måneder deserterte han og dro tilbake til Chihuahua. I 1903 drepte han en militæroffiser og stjal hesten hans. Han var lenger ikke kjent som Orango, men Francisco «Pancho» Villa. Navnet var en hyllest til hans bestefar Jesus Villa. Han var også kjent blant venner som «La Cucaracha» (kakkerlakken).

Villa og hans tilhengere, som ble kalt Villistas, tok i bruk taktikk som propaganda og eksekusjonspelotonger mot sine fiender. De eksproprierte også land som de distribuerte til fattige landarbeidere, leilendinger og villa-soldater og i tillegg trykket de opp falske penger for å finansiere Villas hær. Mange av disse strategiene og taktiske trekkene ble senere tatt i bruk av andre utover på 1900-tallet.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Meksikanske generaler
Personer fra Durango
Glimmerskifer

Glimmerskifer er en metamorf bergart. Glimmerskifer er lagdelt og har gode kløvegenskaper (milli- til centimeter tykke flak).

Den består av lagvise mineraler.  Hovedmaterialene er kvarts og glimmer. Men også noe feltspat, kloritt, apatitt og andre mineraler. Glimmer er dannet av mørk biotitt, paragonitt og lys muskovitt. 

Den kan også inneholde granat, kyanitt, staurolitt eller sillimanitt. Dersom innholdet av ett av disse er dominerende, kalles den for granatglimmerskifer, kyanittglimmerskifer o.s.v.

Den danner godt jordsmonn.

Dannelse
Glimmerskifer er dannet ved avsetning (sedimentering) av leire, på bunnen av vann (innsjøer eller hav) fra kambro til silur perioden.

Leiren er avsatt i intervaller eller sykluser, derfor er skifer lagdelt. Senere er disse brakt ned i jordskorpen. Ved høy temperatur på omtrent 600°C og trykk opptil 5 kB, har sedimentlagene blitt omdannet (metamorfose) fra leire til skifer. 

Graden av omdanning (metamorfose) fra leire gir ulike kvaliteter av skifer.  Leirskifer er ikke omdannet og er en ganske myk skifer. Fyllitt er hardere og mer omdannet, mens glimmerskifer og kvartsittskifer er hardest og de mest omdannede.

Norske glimmerskiferbrudd 
Den er vanlig i Gudbrandsdalen, Trøndelag, Nordland, Troms og Hyllestad. 

 Otta – brukes som bygningsstein både ute og inne. Gulv- og veggflis, trapper, taktekking, terrasser. Det er flere typer glimmerskifer fra Otta. Fargene varierer fra rustrød til svart og mer sølvfarget grå. Skiferen har handelsnavn etter utseende: 
Otta-skifer – en mørk litt glinsende skifer, med fin overflate. 
Otta-skifer, rust – en litt blek okerfarget skifer.
Otta-Pillarguri – en mørk litt glinsende skifer, med mer grov overflate.
Otta-Pillarguri, rust – en brunrød skifer, med halvfin, litt grov overflate.
 Sel –  en mørk litt glinsende skifer. Skiferen har handelsnavnet Sel-royal.
 Kvænangen – brukes som innvendig bygningsstein. Gulv- og veggflis, trapper. Skiferen har handelsnavnet Kvænangen-sølv, en lys grå sølvfarget, litt glinsende skifer, med fin overflate.

Bergarter
Metamorfe bergarter
Gry Molvær Hivju

Gry Molvær Hivju (født 16. oktober 1970 på Sula) en norsk journalist, regissør, produsent og manusforfatter. Hun var ansatt i NRK fra 1994 til 2014. Som medarbeider i NRK arbeidet hun blant annet som programleder i det populærvitenskapelige programmet «Schrödingers katt» og i Nyhetsavdelingen.

Biografi 
Hivju har medieutdanning frå Høgskulen i Volda, samt påbygging med statsvitenskap og internasjonal politikk. I 2012 var hun med i første kull av NRKs storsatsing «MasterClass» for utvalgte regi- og produsenttalenter.

Hun har også tilleggsutdanning innen kunstfag fra Einar Granum Kunstfagskole, og har de senere årene hatt flere kunstfotoutstillinger. I tillegg har hun hatt scenografien på større forestillinger, eksempelvis Fra Hat til Håp i Nidarosdomen.

Hivju har mottatt Kringkastingsprisen, Folkeopplysningsprisen og flere språkpriser. Hennes siste dokumentarfilm, Bit Ballerina Bulldog som handler om kunstnerskapet til Karen Bit Vejle, ble i 2015 nominert til «Årets beste dokumentarfilm» under Bergen Internasjonale Film Festival (BIFF). Dokumentarfilmen ble senere nominert til «Beste filmmusikk» under Gullruten. Hivju medvirket også som en av kunstnerne i filmen Lysleite, som vant Fagprisen «Beste foto» under Gullruten i 2014. Filmen er produsert av Tindefilm, som Hivju i dag er deleier i.  

Hivju var juryleder for Kulturdepartementets nynorskpris for journalister i åtte år, og hun var med i prosjektgruppa for NRK Nynorsk Mediesenter. Hun har ellers ledet mange større debatter og arrangementer, for blant andre Oslo Filharmonien, Technoport Awards, og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.

Hivju har opp gjennom årene gitt kommentarstemme til en rekke natur- og vitenskapsdokumentarer på NRK, blant annet Kontinenta veks fram (NRK/BBC), Dyra sine supersansar (NRK/BBC) og Haiane sitt gåtefulle liv (NRK/BBC). Hun har også blitt brukt som manuskonsulent på ulike produksjoner og for den Amandapris-nominerte dokumentaren Havets sølv, samt skrevet tekster til kunstneren Ørnulf Opdahls bok Over Atlanterhavsryggen (Deeper than light).

Høsten 2017 hadde Hivju regi på Harnessing the Wind, en reklamefilm om vindkraft for selskapet Aker Solutions. Høsten 2018 og våren 2019 er Hivju Associated Producer for Nordisk Film og NRKs dramaserie «TWIN».

Dokumentarer 
Gry Molvær Hivju har medvirket i følgende dokumentarfilmprosjekter i egenskap av regissør, manusforfatter og/eller kommentaroppleser:

 Pilot om Ole Brude, 2018 
 Bankskøyta, 2016 
 Bit Ballerina Bulldog, 2015  
 Herdalshuldra, 2013
 Rundeskatten, 2011 
 Havlandet, 2006 
 Lys født i mørke (kortfilm), 1998 
 Ungkarar i Sande (kortfilm), 1997

Privat 
Gry Molvær Hivju er fra øya Sula på Sunnmøre. Hun er gift med Kristofer Hivju.

Referanser

Eksterne lenker 
 

NRK-journalister
Forskningsjournalistikk
Programledere for NRK
Norske fotografer
Personer fra Sula kommune
Norske journalister
1. divisjon fotball for menn 1975

1. divisjon 1975 startet 27. april og sluttet 17. oktober.

Det ble spilt 22 runder. De tre nederste lagene rykket ned. Det ble gitt to poeng for seier og ett poeng for uavgjort.

Tabell

Kilder
rsssf.no 
Norsk fotball-leksikon, 1999

1. divisjon fotball for menn (1963-1990)
Fotball i Norge i 1975
James J. Corbett

James John Corbett også kalt Gentleman Jim (født 1. september 1866 i San Francisco, California, USA, død 18. februar 1933 i Bayside, New York) var verdensmester i tungvektsboksing 1892–97.

7. september 1892 i The Olympic Club i New Orleans, Louisiana, vant Corbett verdensmestertittelen gjennom å vinne kampen mot John L. Sullivan på knockout i 21. runde.

Han forsvarte tittelen kun en gang: 25. januar 1894, da Corbett beseiret britiske Charley Mitchell på knockout i tredje runde.

Jim Corbett tapte tittelen 17. mars 1897 i en kamp i Carson City, Nevada mot Bob Fitzsimmons fra New Zealand.

Se også 
 Tungvekt
 Boksingens Hall of Fame
 James J. Corbett vs. John L. Sullivan
 Bob Fitzsimmons vs. James J. Corbett
 Boksing
 Verdensmestere i tungvektsboksing
 «Årets Bokser» – Ring Magazine
 «Årets Kamp» – Ring Magazine

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Boksere fra USA
Personer fra San Francisco
Boksere i International Boxing Hall of Fame
Tungvektsboksere
Gjelleråsen

Gjelleråsen er navnet på en ås på grensen mellom Oslo, Lillestrøm kommune og Nittedal kommune, og på tettbebyggelse beliggende på denne lengst syd i Nittedal herunder områdene Hagan, Skillebekk og Holumskog.

Åsen er delt mellom Oslo i vest, Lillestrøm i øst, og altså Nittedal i nord. Over åsen går flere viktige historiske veifar, samt to moderne hovedveier på hver sin side av åsen: riksvei 4 i nordvest og E6 i sørøst.

Det eldste faret er den såkalte Oldtidsveien. Den kan følges fra Fossum gård, like bak Stovner senter og over det høyeste partet av åsen. Nær toppunktet ligger en jordblandet gravrøys, og et par rene gravrøyser ligger tett opptil veifaret. Dette indikerer en svært høy alder på veifaret, kanskje ned i bronsealderen. Videre nedover på nordsiden kan sees rester av skansen som ble bygd her i 1716, da Karl XII gjorde sitt første innfall i Norge. Da var det svenske patruljer her som lette etter ubevoktede veier inn mot Christiania (Oslo). De ble slått tilbake av mannskapene på skansen her.

På 1700-tallet ble det behov for å bygge veier for kjøretøy. Den gamle traseen var uegnet til det, så den nye veien ble lagt i en bue om Grorud opp til Skillebekk og derfra diagonalt over til Lahaugmoen. Her var det skysstasjon og handelsbod. Under okkupasjonen ble området annektert av Wehrmacht, som bygde ut Lahaugmoen militærleir. Den var i mange år etter krigen standkvarter for Hærens sanitet, men ble nedlagt på 1990-tallet. 

Tettbebyggelsen Gjelleråsen er blitt et knutepunkt for Trondheimsveien, hvor denne skiller lag med riksvei 4, og fortsetter som riksvei 22 mot Lillestrøm. Hagantunnelen på riksvei 4 starter på Gjelleråsen, og munner ut på Slattum, hvor riksvei 4 fortsetter nordover Nittedal.

Hovedanlegget til Ringnes bryggerier ligger på Gjelleråsen. Det samme gjør hovedfabrikken til Diplom-Is, Arcus og hovedkontoret til Würth Norge. 

Navnet på passet ved Gjelleråsen kan komme fra Gjølluraas, der første ledd er etter Gjoleid, som skal bety «det vindfulle engområde», eller fra Gjøl - Gjel, som beskriver et innhugg i terrenget der ferdselsveiene gikk over åsen. Men det kan også komme fra verbet Gjalla = lyde, som fra et ekko.

Referanser 

Åser i Viken
Fjell i Nittedal
Fjell i Lillestrøm
Fjell under 1000 meter
Marka
Bosetninger i Nittedal
Allan Gaarde

Allan Bisgaard Gaarde (født 25. januar 1975 i Grindsted) er en dansk tidligere fotballspiller, nå sportsdirektør i den danske klubben Aab.  Han var tidligere kaptein på Viking, men han måtte sesongen 2007 gi fra seg kapteinsbindet til landsmann Nicolai Stokholm. Gaarde spilte gjerne sentralt på midtbanen, eller på venstre kant. 

Vinteren 2007 pådro seg et brudd i foten i en treningskamp mot Lyn. Han gikk glipp av seriestarten, men var tilbake i Vikings startoppstilling i løpet av juni.

Den 15. januar 2009 ble Gaarde klar for den danske klubben Vejle et år før kontrakten var fullført. Gaarde skrev under på en to-års kontrakt.

Karriere som spiller 

Oppdatert 1. november 2010

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Profil på Vikings hjemmesider
 Profil på AaBs hjemmesider
 Profil på Vejle BKs hjemmesider

Danske fotballspillere
Fotballspillere for Aalborg BK
Fotballspillere for Udinese Calcio
Fotballspillere for Viking FK
Fotballspillere for Vejle BK
Personer fra Billund kommune
Utenlandske fotballspillere i Norge
Ytre Follo tingrett

Ytre Follo tingrett inntil og med 2005 en tingrett i Drøbak, ca. 35 km syd for Oslo, i Akershus fylke. Ytre Follo tingretts domsmyndighetsområde omfattet Follo-kommunene Frogn, Nesodden og Vestby. Fra 1. januar 2006 ble Ytre Follo tingrett slått sammen med Indre Follo tingrett til Follo tingrett.

Myndigheter i Akershus
Tidligere norske domstoler
Frogn
Nesodden
Vestbys historie
Follo tingrett

Follo tingrett var en tingrett under Borgarting lagdømme i Ski, ca. 25 km sydøst for Oslo, i Viken fylke. Den ble etablert 1. januar 2006 ved en sammenslåing av Indre Follo tingrett og Ytre Follo tingrett, begge før 2002 under betegnelsen herredsrett. Follo tingrett dekket Follo-kommunene Enebakk, Frogn, Nesodden, Nordre Follo, Vestby og Ås. 

Domstolen hadde åtte dommere og én dommerfullmektig.

Follo sorenskriverembete ble opprettet i 1591 og besto fram til 1955 da det ble delt i Ytre Follo og Indre Follo sorenskriverembeter. Drøbak var i perioden 1851 til 1902 utskilt med eget byfogdembete.

Eksterne lenker
 Follo tingrett hos domstol.no

Tingretter i Norge
Myndigheter i Viken
Enebakks historie
Frogn
Nesodden
Nordre Follos historie
Vestbys historie
Ås
Tidligere norske domstoler
Opphør i 2021
Thomas Ulsrud

Thomas Ulsrud (født 21. oktober 1971, død 24. mai 2022) var en norsk curlingspiller som representerte Snarøen Curling Club i Bærum. Han var skip på Norges lag som ble verdensmester i VM i 2014 i Beijing.
 
I VM 2009 tok det norske laget bronse og kvalifiserte seg dermed til OL i Vancouver 2010, hvor Ulsrud ledet laget til finalen som Norge tapte 3-6 mot Canada. Det norske curlinglandslaget gjorde seg bemerket i media og hos publikum med sine «klovnebukser». Ulsrud vant sitt første EM-gull  i 2010, og forsvarte dette i 2011.

Ulsrud ble tildelt Collie Campbell Minnepris under curling-VM 2011.

Resultater 
 1988: Junior-VM – tredjeplass (skip)
 1997: EM – syvendeplass (skip)
 1998: VM – femteplass (skip)
 1999: VM – femteplass (reserve)
 2002: EM – tredjeplass (skip)
 2006: VM – tredjeplass (skip)
 2007: EM – andreplass (skip)
 2008: VM – tredjeplass (skip)
 2008: EM – andreplass (skip)
 2009: VM – tredjeplass (skip)
 2009: EM – tredjeplass (skip)
 2010: Vinter-OL – andreplass (skip)
 2010: EM – førsteplass (skip)
 2011: EM – førsteplass (skip)
 2011: NM –førsteplass (skip)
 2012: NM –førsteplass (skip)
 2012: VM – fjerdeplass (skip)
 2013: EM – andreplass (skip)
 2014: EM – andreplass (skip)
 2014: VM – førsteplass (skip)
2015: VM – andreplass (skip)
2015: EM – tredjeplass (skip)

Lagkamerater 
 Torger Nergård
 Håvard Vad Petersson
 Christoffer Svae

Tidligere lagkamerater (til 2007) 
 Torger Nergård (treer)
 Thomas Due (toer)
 Jan Thoresen (ener)
 Christoffer Svae (reserve)
 Johan Høstmælingen (ener og treer)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Resultater og statistikk fra World Curling Federation

Norske curlingspillere
Verdensmestere i curling
Europamestere i curling
Olympiske sølvmedaljevinnere for Norge
Medaljevinnere under Vinter-OL 2010
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2010
Curlingspillere under Vinter-OL 2010
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2014
Curlingspillere under Vinter-OL 2014
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2018
Curlingspillere under Vinter-OL 2018
Olympiske medaljevinnere i curling
Trump Tower

Trump Tower er en skyskraper i New York. Den 202 meter høye bygningen ligger langs Fifth Avenue, sentralt i Manhattans Midtown. Den er oppkalt etter byggherren, den amerikanske entreprenøren, senere president, Donald Trump.

Se også
Trump World Tower

Byggverk på Manhattan
Skyskrapere i USA
The Trump Organization
Vebjørn Varlid

Vebjørn Varlid (født 8. juli 1990 i Førde, Sogn og Fjordane) er en norsk vektløfter, som konkurrerer for Tambarskjelvar Idrettslag i klasse +105 kg. Han startet med vektløfting som 14-åring, og har vært på juniorlandslaget. Varlid er også medlem av Senterungdommen. Den tidligere vektløfteren Ove Varlid er hans far.

Meritter 

 Bronse i NM for ungdom 2005, klasse 94 kg+    
 Gull i NM for lag i 2005 (sammen med Daniel Robert Shanks, Sindre Rørstadbotnen og Vegar Farsund)   
 Gull i ungdoms-NM 2006, klasse 94 kg+
 Gull i junior-NM 2006 klasse 105 kg+  
 Gull i nordisk mesterskap 2006
 8.-plass i EM for ungdom 2006
 Gull i NM for lag i 2006 (sammen med Daniel Robert Shanks, Sindre Rørstadbotnen og Ole Martin Larsen
 Gull i ungdoms-NM 2007 klasse 94 kg+
 Gull i junior-NM 2007 klasse 105 kg+
 8.-plass i EM for ungdom 2007 (7.-plass i rykk)
 Gull i nordisk mesterskap 2006
 9.-plass i EM for junior 2008
 Norske og nordiske rekorder i ungdomsklassen (til og med 17 år) og juniorklassen (til og med 20 år)

Referanser

Eksterne lenker 
  - Intervju med Vebjørn Varlid

Norske vektløftere
Sindre Rørstadbotnen

Sindre Rørstadbotnen (født 1992) er en norsk vektløfter.

Personlige rekorder 
Rykk: 145 kg
Støt: 187 kg
Sammenlagt: 328 kg

Rørstadbotnen løfter i klassen -105 kg. Flere ganger Norsk mester i 94 kg og -105 kg, Nordisk mester og flere topplasseringer i Nordisk og EM. Rørstadbotnen løfter mest av samtlige norske løftere født i 1992.

Meritter 
Gull i lag-NM 2005 (sammen med Vegar Farsund, Vebjørn Varlid og Daniel Robert Shanks  
Sølv i NM for ungdom 2006, klasse 77 kg
Gull i lag-NM 2006 (sammen med Daniel Shanks, Vebjørn Varlid og Ole Martin Larsen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske vektløftere
Sann nord

Sann nord er retningen mot den geografiske nordpolen. Dette er ikke det samme som magnetisk nord, som blir gitt av et kompass. Avhengig av kartprojeksjonen vil rutenettet på de fleste kart ikke peke nøyaktig mot sann nord. En kan finne tilnærmet sann nord ved hjelp av Nordstjernen.

Se også
 Nord

Navigasjon
V2

V2 (Vergeltungswaffe 2, «gjengjeldelsesvåpen 2»), egentlig A4 (Aggregat 4), var et tidlig ballistisk missil utviklet av tyske Luftwaffe i den sene fasen av annen verdenskrig, og brukt mot mål i Storbritannia og senere Belgia. I mars 1945 ble V2 brukt i et forsøk på å sprenge Ludendorff-broen ved Remagen for å hindre vestmaktenes i å komme seg over Rhinen. Ett av brospennene ble ødelagt, antagelig fordi det var svekket etter tidligere flyangrep – men da hadde allerede betydelige styrker kommet seg over og dessuten slått to pongtongbroer over Rhinen..

V2 var forløperen til alle senere raketter utviklet under den kalde krigen, og teknologien ble senere brukt til å sende mennesker til månen og sonder utenfor solsystemet.

V2 var et langt mer sofistikert våpen enn sin forløper V1. Det ble utviklet ved Luftwaffes forskningsstasjon i Peenemünde. Utviklingen ble ledet av Wernher von Braun, som senere ledet USAs romfartsprogram og ble direktør for NASA. V1 og også V2-rakettene ble mot slutten av krigen produsert i Nordhausen ved Mittelwerke/Mittelbau. Fanger fra konsentrasjonsleiren Dora bygde anlegget der rakettene/rakettmotorene ble produsert og sammensatt.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Ballistiske missiler
Våpen fra andre verdenskrig
Luftwaffe (Wehrmacht)
Paul Robeson

Paul Leroy Robeson (født 9. april 1898 i Princeton i USA, død 23. januar 1976 i Philadelphia) var en amerikansk jurist, fotballspiller, bass-sanger og skuespiller. Han var kjent for sin dype stemme og ble verdenskjent som forkjemper for menneskerettighetene på 1930-1940-tallet.

Liv og virke

Bakgrunn 
Robeson var sønn av en frigitt slave og presbyterianer. Han ble den tredje svarte student som ble tatt opp ved Rutgers University og var på den tiden den eneste svarte studenten på universitetet.  Der utmerket han seg innen idretter som amerikansk fotball, baseball, basketball og friidrett (1916–1919). Rutgers University har oppkalt biblioteket sitt på universitetsområdet i Camden, New Jersey etter Paul Robeson.

Derpå studerte han juss ved Columbia University i New York (1920–23), som han delvis finansierte med profesjonell fotball.

Karriere 
Han ble kjent i oppsetninger som Taboo (New York og London, 1922)., flyttet til London (1928) og ble med i Othello (London, 1930), som ble fortsatt på Broadway, ga ham Spingarn-medaljen (1945), og etterhvert det mest langvarige hva angår oppsetninger av Shakespeare. Han spilte i elleve spillefilmer, og var «Porgy» i George Gershwins Porgy and Bess (1936). Hans repertoar av afroamerikanske folkesanger ga ham verdensberømmelse, spesielt gjennom Go Down Moses. I Norge var det særlig filmen «Show Boat» fra 1936 og sangen «Ol' Man River» som gjorde han kjent. Han har også spilt inn sanger på en rekke ulike språk, deriblant norsk.

Robeson ville ikke signere en erklæring om at han ikke var medlem av kommunistpartiet og han var positivt innstilt til Sovjetunionen og av panafrikansk ideologi. Han tok aktivt del i borgerrettighetsbevegelsen i USA, selv om hans politiske grunnsyn gjorde at han aldri ble noen frontfigur. Han ble i perioden 1950–1958 nektet utreise og pass av myndighetene i USA for det som ble kalt u-amerikanske meninger, det vil si meninger som amerikanske myndigheter oppfattet som uønskede. Etter dette bosatte han seg noen år i Storbritannia før han i 1963 vendte tilbake til USA. Paul Robeson ble tildelt Stalins fredspris i 1953. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

Norges-besøk i 1949 
I begynnelsen av mai 1949 besøkte Robeson Oslo. Etter konserter og foredrag i Folkets Hus og i Samfundshuset, holdt han utendørskonsert på Youngstorget den 4. mai 1949. Friluftskonserten ble arrangert av avisen Friheten, hovedorganet til Norges Kommunistiske Parti. Ifølge avisen hadde Robeson også tatt i mot invitasjoner fra arbeidstagerorganisasjonene ved henholdsvis Akers Mekaniske Verksted og Standard Telefon og Kabelfabrik til å møte arbeidere ved fabrikken. I begge tilfellene skulle møtene skje på formiddagen 4. mai, like utenfor bedriftsområdene.

Biografi 
 Paul Robeson, verdensborger av Shirley Graham (norsk utgave kom i 1948).

Se også 
 Paul Robeson-prisen, deles ut i Norge av Antirasistisk Senter.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Sangere fra USA
Afroamerikanere
Borgerrettighetsforkjempere fra USA
Kommunister
Hollywood Walk of Fame
Mottakere av Lenins fredspris
Personer fra Princeton