alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Savoie

For det franske departementet med samme navn, se Savoie (departement)

Savoie (fransk: Savoie, italiensk: Savoia, tysk/dansk/historisk norsk: Savoyen) var en historisk region – grevskap, senere hertugdømme – i de vestlige deler av Alpene, beliggende mellom Genèvesjøen, Rhône og Mont Cenis.

Deler av regionen er idag fordelt mellom de franske departementene Haute-Savoie og Savoie. Landskapet dekker omkring 10 074 km² med ca. 1 million innbyggere idag. Det er det høyest liggende landskapet i Europa.

Historie

Sapaudia nevnes allerede i det 4. århundre f.Kr. I 122 kom det under romerne, og ble forent med Gallia, hvor det senere utgjorde provinsen Alpes Graiae et Vallis Poeminae. I 437 ble det besatt av burgundere, og med burgunderrikets undergang kom det til Frankrike. I 1032 ble det en del av det tysk-romerske rike. Grevskapet Nice, som omtrent tilsvarer det nåværende departementet Alpes-Maritimes, tilhørte Savoie fra 1388 til 1860. Mellom 1416 og 1714 var Savoie forent med Piemont i et hertugdømme. Ved freden i Utrecht 1713 måtte Spania avstå Sicilia til huset Savoie-Piemont, og hertugen utropte seg til konge. Sicilia ble i 1720 byttet mot Sardinia, og Savoie-Piemont og Sardinia ble til kongeriket Piemont-Sardinia, som kom til å spille en viktig rolle i samlingen av Italia på 1800-tallet.

Mellom 1792 og 1815 var Savoie okkupert av Frankrike, men Wienerkongressen ga området tilbake til kongeriket Sardinia-Piemont. Men i 1860 ble det avstått til Frankrike etter en omstridt folkeavstemning.

Herskere av Savoie

Grever av Savoia

Humbert I Biancamano, 1003–1047 eller 1048
Amadeus I Coda, 1048–1051 eller 1056
Otto, 1051 eller 1056–1060
Peter I, 1060–1078
Amadeus II, 1060–1080
Humbert II den sterke, 1080–1103
Amadeus III, 1103–1148
Humbert III den hellige, 1148–1189
Thomas I, 1189–1233
Amadeus IV, 1233–1253
Bonifaz, 1253–1263
Thomas II, 1253–1259
Peter II, 1263–1268
Philipp I, 1268–1285
Amadeus V den store, 1285–1323
Eduard, 1323–1329
Haimone, 1329–1343
Amadeus VI Il Conte Verde, 1343–1383
Amadeus VII Il Conte Rosso, 1383–1391
Amadeus VIII, 1391–1440, fra 1416 hertug av Savoyen

Hertuger av Savoia

Amadeus VIII, 1391–1440
Ludvig, 1440–1465
Amadeus IX den lykkelige, 1465–1472
Philibert I jegeren, 1472–1482
Karl I, 1482–1490
Karl II Johann Amadeus, 1490–1496
Philipp II uten land, 1496–1497
Philibert II den vakre, 1497–1504
Karl III den gode, 1504–1553
Emanuele Filiberto 1553–1580
Carlo Emanuele I den store, 1580–1630
Viktor Amadeus I av Savoia, 1630–1637
Francesco Giacinto, 1637–1638 
Karl Emanuel II av Savoia, 1638–1675
Viktor Amadeus II av Sardinia, 1675–1720, 1730–1732, fra 1720 til 1730 konge av Sardinia

Se også 
 Huset Savoia
 Liste over Italias monarker
 Tomme de Savoie

Fylker og grevskap
Hertugdømmer
Historiske stater og riker i Europa
Tidligere fyrstedømmer
Tidligere provinser i Frankrike
Fylkesvei 707

Fylkesvei 707 (Fv707) går mellom Flakk og Klett i Trondheim. Veiens lengde er 21,6 km.

Den tar av fra europavei 6 ved Klett, går vestover på nordsiden av Gaulosen og videre over Byneset til Flakk.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Trondheim
Bomveier i Norge
Dagny Mellgren

Dagny Mellgren (født 19. juni 1978 i Stavanger) er en tidligere fotballspiller fra Ålgård.

Hun spilte for Ålgård før hun i 1996 gikk til fire sesonger med Klepp IL som tok sølv i NM i fotball for kvinner 1996 og NM i fotball for kvinner 1997. I  2000 spilte hun for Arna Bjørnar og fikk sølv i NM i fotball for kvinner 2000.

Fra 2001 til 2003 var hun proff sammen med  Ragnhild Gulbrandsen i Boston Breakers i USA der hun i 2003  ble WUSA-ligaens toppscorer.  Ligaen ble nedlagt i 2003, og etter hjemkomsten samme høsten sa hun nei til Lazio og ble av NISO kåret til årets damelige spiller. Fra 2004 er hun tilbake i Klepp IL, men mistet sesongen grunnet meniskskader og la opp etter 2005.

Hun spilte 95 A-landskamper for Norge og scoret 49 mål. Mellgren er mest kjent for å ha scoret Norges golden goal-mål som ga de seier i finalen av fotball under Sommer-OL 2000. Hun scoret også Norges mål i 3-1 tapet for Tyskland i finalen av EM i fotball for kvinner 2005.

Dagny Mellgren kom på tolvteplass blant de største idrettskvinnene i 2000. Navnene er hentet fra vinter- og sommeridretter, og stemmene er gitt av 50 sportsredaktører og journalister fra 37 land, i regi av nyhetsbyrået Reuters.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Norske damelandslagsspillere i fotball
Olympiske mestere for Norge
Medaljevinnere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2000
Fotballspillere under Sommer-OL 2000
Fotballspillere for Arna-Bjørnar Fotball
Fotballspillere for Klepp IL
Norske fotballspillere i USA
Personer fra Gjesdal kommune
Fødsler i 1978
Olympiske medaljevinnere i fotball
David II av Skottland

David II av Skottland, også kjent som David II Bruce, (født 5. mars 1324, død 22. februar 1371) var konge av Skottland fra hans far, Robert I av Skottland, døde 7. juni 1329, til han døde i 1371.

I overensstemmelse med betingelsene til Edinburgh-Northampton-traktaten ble han gift med Joanna (død 1362), datter av Edvard II av England og Isabella av Frankrike, den 17. juli 1328.

David ble konge av Skottland ved farens død den 7. juni 1329 og ble kronet ved Scone i november 1331.

Flukten til Frankrike 
Etter at Edvard III av England og hans protege Edvard Balliol seiret i slaget ved Halidon Hill i juli 1333, ble David og hans dronning sendt i trygghet til Frankrike, nådde Boulogne i mai 1334 og ble høytidelig mottatt av den franske kongen Filip VI. Det er lite som er kjent fra livet til den skotske kongen i Frankrike, unntatt at han bodde på Château-Gaillard og at han var til stede ved det blodløse møtet mellom de engelske og franske armeene ved Vironfosse i oktober 1339.

I mellomtiden hadde hans representanter fått overtaket i Skottland. David kunne derfor returnere til sitt kongedømme i juni 1341, og ta kontroll over styringen av riket på egne vegne. Allerede i 1346, i henhold til Auld-alliansen, invaderte han England med en hærstyrke for å støtte Frankrike, men ble beseiret og tatt til fange etter slaget ved Neville’s Cross den 17. oktober det samme året.

Fangenskap i England 
David II forble i England i 11 år, bodde hovedsakelig i London og i Odiham i Hampshire. Hans fangenskap var ikke særlig strengt, og forhandlingene om hans løslatelse startet omgående. Til slutt, i oktober 1357, etter flere avbrytelser, ble en traktat signert ved Berwick, den såkalte Berwick-traktaten av 1357, hvor de skotske styresmakter tok på seg forpliktelsene ved å betale en sum av 100 000 merker som løslatelse for sin konge.

David, som muligens aksepterte Edvard III som sin føydale overkonge, returnerte straks til Skottland, men landet var både fattig og nedsyltet i gjeld etter årtier med krig hadde problemer med å betale den store løslatelsessummen. Noen få rater ble betalt, men David II forsøkte deretter å slippe unna med å tilby Edvard III, eller en av hans sønner, å bli hans etterfølger til den skotske tronen. I 1364 avslo det skotske parlamentet indignert forslaget om at Lionel, hertug av Clarence, skulle bli den neste skotske kongen. David II forhandlet likevel i all hemmelighet med Edvard III om denne saken etter at han hadde underslått en del av de penger som var blitt samlet inn.

Ettermæle 
Kongen døde i Edinburgh Castle i 1371. Hans andre kone var Margaret, født Drummond, enke til Sir John Logie, som han skilte seg fra i 1369. Rett før han døde hadde David II planlagt å gifte seg med sin elskerinne Agnes Dunbar, datter av Agnes Dunbar, 4. hertuginne av Moray. David II etterlot seg ingen barn og ble etterfulgt av sin nevø, Robert II.

David II var absolutt ikke blant de vellykte monarker Skottland har hatt, men han led under sammenligningen med sin strålende far og var dessuten konge under vanskelige forhold.

Referanser

Kilder 
 Encyclopædia Britannica av 1911

Skotske monarker
Huset Bruce
Personer fra Edinburgh
Edvard Balliol

Edvard Balliol var periodisk konge av Skottland fra 1332 til 1338, hvor han rivaliserte med David II fra Huset Dunkeld.

Han var eldste sønn av Johan Balliol og Isabella de Warenne, datter av John de Warenne, 7. jarl av Surrey, og Alice de Lusignan. Alice var datter av Hugh X de Lusignan og Isabella av Angoulême, enke av Johan I av England.

Referanser

Huset Balliol
Skotske monarker
Fødselsdato ukjent
Dødsdato ukjent
Europacupen i fotball for landslag 1960

Europamesterskapet i fotball 1960, eller Den europeiske nasjonscupen som mesterskapet den gangen ble kalt, var det første Europamesterskapet som ble arrangert. Turneringen ble arrangert i cupform, og det var bare 17 nasjoner som deltok. , ,  og  var noen av nasjonene som valgte å ikke delta.

Kvalifiseringrunden ble spilt hjemme og borte etter mønster fra Europacupen for klubblag, og sammenlagtvinneren gikk videre til neste runde.  trakk seg fra turneringen i kvartfinalen fordi de nektet å reise til Sovjetunionen.  ble slått ut i første runde av Østerrike, etter å ha tapt 1–0 på Ullevaal og 5–2 i Wien.

Sluttspillet, som besto av semifinaler, finale og bronsefinale, ble spilt i Frankrike. I tillegg til  besto sluttspillet av tre østblokkland – ,  og . I den første semifinalen vant Sovjetunionen 3–0 over Tsjekkoslovakia. Den andre semifinalen ble en klassiker med hele ni mål. Franskmennene ledet både 3–1 og 4–2, men tre kjappe mål gjorde at Jugoslavia snudde kampen, og vant 5–4. Tsjekkoslovakia slo de demoraliserte franskmennene 2–0 i bronsefinalen.

I finalen tok Jugoslavia ledelsen rett før pause ved Milan Galic. Sovjeterne utlignet noen minutter etter hvilen ved Slava Metreveli, og etter 90 minutter var stillingen fortsatt 1–1. Det var Sovjetunionen som til slutt gikk til topps takket være en scoring av Viktor Ponedelnik i andre ekstraomgang.

Kvalifisering

Før-kvalifisering

Åttendedelsfinaler

Kvartfinaler

Sluttspill

Semifinaler

6. juli 1960

Bronsefinale
9. juli 1960

Finale
10. juli 1960

Kilder 
 Resultater og statistikk www.uefa.com

 
Fotballturneringer i Frankrike
Sport i Frankrike i 1960
1960 i Europa
Altaj (republikk)

Altaj er en av Russlands republikker og ligger i Asias geografiske midtpunkt hvor den sibirske taigaen møter de sentralasiatiske steppene og Mongolias halvørkener. 

Republikken grenser mot Kemerovo oblast og Khakasia i nord, Tuva i øst, Mongolia, Kina og Kasakhstan i sør og Altaj kraj i vest.

Altajfjellene utgjør en stor del av republikken, som er kjent for sin vakre og uberørte natur.

Se også 
Liste over Altajs ledere

Eksterne lenker 
 
   Offisiell nettside
  Kommersantartikkel

 
Stater og territorier etablert i 1922
TÜRKSOYs observatørmedlemmer
Rømmegrøt

Rømmegrøt er en norsk rett; en grøt der rømme er basisingrediens. Andre viktige ingredienser er melk og hvetemel. Tidligere ble rømmegrøt anvendt til spesielle anledninger, så som eksempelvis ved barsel, slåttegrøt og Jonsok. Man finner litt ulike oppskrifter avhengig av hvor man befinner seg i landet.

På Vestlandet brukte man ofte semulegryn i tillegg. Oppskrifter fra Orkdal har mindre rømme og mer gryn. På Aulestad finner man oppskrifter hvor man i tillegg har både kremfløte, risengryn og surmelk (kulturmelk/kefir). Som med vanlig grøt bruker man sukker, kanel og (rømme)fett. I tillegg benytter en del rosiner. Man serverer gjerne rød saft til. 

I Valdres har rømmegrøten lange tradisjoner. Grøten skal kokes på ekte rømme, og er ikke hverdagsmat. Rømmegrøt er festmat som følger valdresingen fra vugge til grav. Den serveres ved barselsbesøk, dåp, konfirmasjon, bryllup og begravelser. Tidligere var det også tradisjon å koke rømmegrøt når man var ferdige med slåtten, og i tillegg er det også vanlig å servere slik mat til St. Hans. I Valdres serveres rømmegrøt gjerne med sukker og kanel i tillegg til smørøye eller fett fra rømmegrøtkokingen. Ved siden av serveres gjerne spekemat, fenalår og flatbrød. Det finnes også lokale varianter hvor grøten serveres med både rakfisk, røkt ørret, hardkokte egg eller rosiner.

Også i Østerdalen fins mange lokale variasjoner i tillaging, tilbehør og tradisjoner rundt anretning og servering. Som i Valdres er rømmegrøten sterkt knyttet til sommeren og setra. Det var der den viktigste melkeproduksjonen foregikk. Rømmegrøt og kokt ørret er solliværingenes bidrag.
På denne tida av året ble før i tida slåttegrøten servert som en festlig markering av at graset var slått og for en stor del høyet i hus.
Rundt forrige århundreskifte var Olaug Løken et kjent navn i kokeboklitteraturen. Hun var både kusine og svigerinne til Helene Lassen på Sollia prestegård. Hun og mannen, redaktør Hjalmar Løchen, var jevnlig på besøk i Sollia. Olaug Løken skriver: ”Vår nasjonalrett! Og vår sommerfest, sankthansdagens strålende glanspunkt!"

En enkel oppskrift på rømmegrøt 
2 liter seterrømme, 1 liter helmelk, 300 gram mel (litt semule), 1-2 egg. 

Bland rømme, melk og egg. Rør melet uti og kok opp under svak varme til den "skyter" (dvs at fett/smør koker ut). Ha i en teskje salt og server med kanel, sukker, smør og spekemat.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norsk tradisjonsmat
Julemat
Grøt
Jul i Norge
Kazimierz Świątek

Kazimierz Świątek (født 21. oktober 1914 i Valga i Estland som da var del av Russland, død 21. juli 2011 i Pinsk i Hviterussland) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og erkebiskop av Minsk-Mogilev og apostolisk administrator av Pinsk.

Liv og virke

Bakgrunn
Kazimierz Swiatek var hviterussisk av polsk bakgrunn. Han ble født onsdag den 21. oktober 1914 i Walga i det apostoliske administratur Estland, som da fortsatt var en del av Russland. Han fikk sin utdannelse ved presteseminaret i Pinsk, som da var en del av Polen.

Prest
Han ble presteviet 8. april 1939. Deretter utførte han pastoralt arbeid i bispedømmet Pinsk i bare noen måneder før russerne erobret området da Sovjetunionen og Tyskland delte Polen mellom seg. Han ble arrestert av KGB, satt på henrettelsesliste og senere kastet i dødscelle i Brest. Han ble dømt til døden tre ganger, og i 59 døgn ventet han på henrettelsesordren. Men han ble reddet av at Tyskland overfalt Sovjetunionen i 22. juni 1941.

Han utnyttet forvirringen og klarte å flykte. Han gjenopptok sitt prestelige virke, men den 18. desember 1944, etter at russerne hadde drevet tyskerne tilbake, ble han igjen arrestert av KGB og fengslet i Minsk, der han ble til juli 1945. Han ble dømt til ti års straffearbeid i fangeleirer for «spionasje for Vatikanet», og han arbeidet i ti år i saltgruvene og skogene i Sibir. I 1954 ble han løslatt og vendte tilbake til Pinsk.

Erkebiskop, kardinal
I 1991 utnevnte pave Johannes Paul II ham til erkebiskop av Minsk-Mogilev i Hviterussland og til apostolisk administrator av Pinsk. Han ble i 1994 kreert til kardinal.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio, O.P. (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
 Pave Leo XII (1760-1829) *1794
 Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) *1826
 Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) *1839
 Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) *1861
 Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) *1886
 Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) *1901
 Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) *1919
 Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) *1933
 Pave Johannes Paul II (1920-2005) *1958
 Erkebiskop Tadeusz Kondrusiewicz (1946-) *1989
 Kardinal Kazimierz Świątek

Referanser

Eksterne lenker 
 Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Hviterussiske katolske biskoper
Polske katolske biskoper
Estiske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Belarusiske kardinaler
Polske kardinaler
Estiske kardinaler
Personer fra Valgamaa
Fødsler i 1914
Dødsfall i 2011
Karelia

Republikken Karelia (russisk: Республика Карелия – Respublika Karelija, karelsk: Karjalan tazavaldu, finsk: Karjalan tasavalta) er en av 21 republikker i den russiske føderasjonen beliggende i Russlands nordvestre hjørne. Republikken Karelia er den østlige del av området Karelen som deles mellom Russland og Finland, og blir i Norge vanligvis kalt Øst-Karelen.

Republikken ligger mellom Østersjøen i sørvest og Kvitsjøen i nordøst. De store innsjøene Ladoga og Onega avgrenser republikken mot øst. Formelle grenser er mot Finland og de russiske føderasjonssubjektene Murmansk, Arkhangelsk, Vologda og Leningrad. Republikken er inndelt i 18 raiony (distrikt). Hovedstaden, Petrozavodsk, er republikkens administrative sentrum.

Historie 
I middelalderen lå Karelen i utkanten av innflytelsessfæren til fyrstedømmet Novgorod. På 1200-tallet kom deler av området under svensk kontroll. I 1478 ble Novgorod underlagt fyrstedømmet Moskva, forløperen til det russiske imperiet, og Karelen ble svensk-russisk grenseland. I 1784 ble Petrozavodsk sentrum for en egen russisk provins. 

Under den russiske revolusjonen tok bolsjevikene kontroll over området i april 1918, men den samme sommeren kom de nordlige delene under kontroll av utenlandske intervensjonsstyrker, fra Finland, USA, Storbritannia og Frankrike. Intervensjonsstyrkene trakk seg ut i 1920 og området kom igjen under sovjetisk kontroll. 

Den 25. juli 1923 ble Den karelske autonome sovjetrepublikken etablert, underlagt Den russiske føderasjon.
Etter vinterkrigen, den 31. mars 1940, ble Karelen en egen sovjetrepublikk Den karelsk-finske sosialistiske sovjetrepublikken (finsk Karjalais-Suomalainen Sosialistinen neuvostotasavalta). Det karelske neset ble innlemmet i denne republikken. Under andre verdenskrig ble store deler av republikken okkupert av Finland, i det som  kalles den finske fortsettelseskrigen. Etter krigen ble Det karelske neset overført til Leningrad oblast. Karelen hadde status som sovjetrepublikk til den 16. juli 1956, da den ble innlemmet i Den russiske føderasjon igjen som en autonom republikk, og ordet "finsk" ble fjernet fra navnet.

Fra 1991 er republikken Karelia et føderasjonssubjekt i Den russiske føderasjon.

Billedgallerier

Folk

Natur

Kultur

Historie

Se også 
 Karelen

Eksterne lenker 
 
 Kommersant artikkel
 NUPI-artikkel
 Kart
 Russland.no – Informasjon om blant annet økonomi, lovgivning, kultur og turisme (på norsk)

 
Stater og territorier etablert i 1956
1956 i Russland
1956 i Sovjetunionen
Karelen
Bernhard Langer

Bernhard Langer (født 27. august 1957 i Anhausen i Bayern) er en tysk profesjonell golfspiller.

Langer ble profesjonell i 1972 og har vunnet mange turneringer i Europa og USA, deriblant The Masters i 1985 og 1993. Han var den første øverst på verdensrankingen i golf da denne ble introdusert i 1986, og ble medlem av World Golf Hall of Fame i 2001. Han ledet det europeiske Ryder Cup-laget til seier i 2004.

Gjennom store deler av karrieren har Langer slitt med muskelrykninger når han putter. Han har endret grep på putteren flere ganger for å avhjelpe denne tendensen, og selv om han i stor grad har lykkes, har problemet preget karrieren hans. Langer forbindes nesten like mye med én bestemt putt som for hans mange seire. I Ryder Cup i 1991 bommet han på en fem-fots putt som ville ha gitt det europeiske laget uavgjort, og dermed anledning til å beholde trofeet.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Profil på Europeantour.com

Tyske golfspillere
Medlemmer av World Golf Hall of Fame
Personer fra Landkreis Augsburg
Golfspillere på PGA-touren
Golfspillere på Europatouren
Total (oljeselskap)

TotalEnergies SE () er et fransk oljeselskap, etablert i 1924. Det er et av de fire største oljeselskapene i verden, sammen med Royal Dutch Shell, BP og ExxonMobil. Selskapet ble slått sammen med belgiske Petrofina i 1999 og endret navn til Total Fina. Senere kjøpte selskapet franske Elf Aquitaine og skiftet navn til TotalFinaElf, før det ble endret tilbake til Total i 2003.

Selskapet har sitt hovedkvarter i Paris og utgjør del av aksjeindeksen CAC 40. Aksjen er også notert på New York Stock Exchange.

Statens pensjonsfond eier pr. 2005 0,18 % av aksjene i selskapet. I 2004 eide fondet 0,68 % av aksjene men solgte flere av dem etter anbefaling fra etikkrådet. Dette skyldes selskapets virksomhet i Burma.

Total og Statoil er pr. oktober 2007 partnere med det russiske Gazprom om gassutvinning i Nordishavet, med prosentfordeling på respektive 25 %, 24 % og 51 %.

Historikk
Etter første verdenskrig ville den franske statsministeren Raymond Poincaré opprette et eget fransk oljeselskap, i stedet for å samarbeide med Shell. Ernest Mercier, som hadde studert elektrisk industri ved École polytechnique i Paris, samlet støtte fra 90 banker og selskaper til å starte Compagnie française des pétroles (CFP) i mars 1924. 

i 1985 skiftet selskapet navn til Total CFP. I 1999 ble selskapet slått sammen med belgiske Petrofina. Total opererer i 130 land og har 96 000 ansatte.

I desember 2022 sendte de frivillige organisasjonene Friends of the Earth, Survie og fire ugandiske frivillige organisasjoner oljekonsernet Total for retten og anklaget den for å ha brutt loven om store franske selskapers årvåkenhetsplikt når det gjelder menneskerettigheter og miljø..

Referanser

Eksterne lenker
 

Franske oljeselskaper
Etableringer i 1924
Akkad

Akkad (eller Agade) er en historisk by på venstre bredde av Eufrat som muligens lå mellom byene Sippar og Kisj (i dag i Irak, ca. 50 km sørvest for Bagdads sentrum (33,1°N 44,1°Ø). Akkard er også betegnelsen på en hel region og kulturområde i det nordlige Mesopotamia, det akkadiske rike. Dette riket besto i tiden omkring 2300-2200 f.Kr. og omfattet da hele Mesopotamia. Akkaderne var et semittisk folk. Akkadisk er det eldste semittiske språket som er kjent som litteraturspråk.

De bevarte tekstene fra byen viser at skip fra Persiabukten la til havn ved Akkad, som da må ha hatt en havn ved elven. Akkads herskere styrte mellom Uruks 3. dynasti og Urs 3. dynasti, det vil si mellom 2371 f.Kr. og 2191 f.Kr. Riket falt sammen under stridighetene mellom Akkad og restene av Sumer, og ble deretter erobret av et folk som ble kalt for gutiere. Byen Akkad ble nevnt helt fram til 1100-tallet f.Kr. hvor den stadig hadde stattholdere.

Akkad var hovedstad i det landskap som var dominert av akkadere. Til tross for at byen ble omtalt i oldtidens tekster er den ennå ikke blitt positivt identifisert av arkeologer. Flere steder har blitt foreslått: Babylon, Sippar eller muligens Kisj, der Sargon (Šarrum-kin, 2334-2279 f.Kr.) først grep makten.

Se også 
 Det akkadiske rike

Litteratur 
 Liverani, Mario (red.) (1993): Akkad, the first World Empire. Padua: History of the Ancient Near East Studies – HANES 5.
 Roaf, Michael (1990): Cultural Atlas of Ancient Mesopotamia and the Ancient Near East. New York: Facts on File.

Det akkadiske rike
Byer i Mesopotamia
Oldtidsbyer i Irak
Levanten