alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Høstsonaten

Høstsonaten (vesttysk tittel: ) er en vesttysk dramafilm fra 1978 i regi av Ingmar Bergman, som også skrev manuset. I rollene ses blant annet Ingrid Bergman, Liv Ullmann og Lena Nyman.

I 2003 ble filmen nyinnspilt på hindi under tittelen Tehzeeb.

Innspillingsfakta 
Filmen ble spilt inn fra 19. september til 8. november 1977 hos Norsk Film A/S på Jar og i Filmhuset i Stockholm.

Handling 
Etter å ikke ha sett hverandre på syv år gjenforenes Charlotte og hennes datter Eva i sistnevntes hjem. Moren, som er en kjent konsertpianist, sørger over tapet av sin mannlige venn. Da Eva fikk vite om dette, ble hun grepet av en plutselig impuls til å invitere moren hjem til seg. Hjemme hos Eva bor også hennes sterkt handikappede søster, Helena, som hun har hatt omsorg for i to år. Moren kjenner ikke til dette. Hun tror at Helena pleies på det sykehuset der hun etterlot henne. Møtet mellom mor og datter blir meget oppslitende. Oppdemte følelser av kjærlighet og hat velter fram under en nattlig samtale.

Rolleliste 
Ingrid Bergman - Charlotte, konsertpianist 	
Liv Ullmann - Eva, hennes datter 	
Lena Nyman - Helena, Evas yngre søster 	
Halvar Björk - Viktor, Evas mann, prest 	
Arne Bang-Hansen - Onkel Otto 	
Gunnar Björnstrand - Paul, Charlottes agent 	
Erland Josephson - Josef, Charlottes mann 	
Georg Løkkeberg - Leonardo, Charlottes venn 	
Linn Ullmann - Eva som barn 	
Knut Wigert - Professoren 	
Eva von Hanno - Sykepleiersken 	
Marianne Aminoff - Charlottes sekretær 	
Mimi Pollak - Pianolærerinnen

Utmerkelser 
Høstsonaten ble nominert til Oscar for beste originalmanus og Oscar for beste kvinnelige hovedrolle. Den ble i Frankrike belønnet med en César og i USA med en Golden Globe for beste utenlandske film.

Referanser

Eksterne lenker 

Tyske dramafilmer
Filmer fra 1978
Filmer regissert av Ingmar Bergman
Budeiberget naturreservat

Budeiberget naturreservat ligger på Østsinni i Nordre Land i Innlandet. Området er et barskogreservat på 1004 dekar, og ligger like sør for grensa til tidligere Torpa kommune. Reservatet ble vernet 15. desember 2017.

Formålet med naturreservatet er å bevare et naturskogområde med i hovedsak gammel, fuktig granskog. Videre har området særlig betydning for biologisk mangfold ved at det er leveområder for flere truede arter, og har en av de rikeste kjente forekomster av huldrestry i Oppland.
Naturreservatet er velegnet til å øke sin verneverdi gjennom fri utvikling.

Eksterne lenker
 Forskrift om fredning av Budeiberget naturreservat, Lovdata
 Faktaark, Miljødirektoratet

Naturreservater i Innlandet
Nordre Lands geografi
Verneområder opprettet i 2017
Kirchnerius guangxii

Kirchnerius guangxii er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En ganske stor (hannen 40-58 millimeter, hunnen 30-35 millimeter), avlang, blankt svart hjortebille. Hannens kjever er store, kraftige og nokså rette, krumme i spissen, med en kraftig tann på oversiden noe utenfor midten. Hodet er trapesformet, betydelig bredere foran enn bak, pannen litt innhult og bredt, U-formet innbuktet foran, med fine skråkjøler bak på sidene. Pronotum er rundet, ganske blankt. Dekkvingene er noe hvelvede og avsmalnende bakover, med markerte, avsatte sidekanter. Hunnen er mer avlang enn hannen, kjevene ikke forstørrede, hodet avrundet sekskantet, ganske blankt i midten, kroppen blankere og mer tydelig punktert enn hos hannen.

Utbredelse 
Arten er bare kjent fra Guangxi-provinsen i Kina.

Systematisk inndeling 
Arten blir ofte plassert i slekten Prosopocoilus.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Cladognathini
 Slekten Kirchnerius Schenk, 2009
 Kirchnerius guangxii Schenk, 2009

Eksterne lenker 
 
 Obersikt over slekten

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 2009
Kinas insekter
Papuana sumbawana

Papuana sumbawana er en bille som hører til underfamilien hornbiller (Dynastinae) i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
En middelsstor (ca. 20 millimeter), nokså bred, blankt brunsvart hornbille. Dekkvingene har kraftige punktrader. Hannen har et kort horn i pannen, pronotum er noe uthulet foran med et par små knøler.

Levevis 
Larvene lever i jorda der de spiser råtnende plantemateriale. De voksne billene kan gjøre en del skade, særlig på taro, men også på andre rotfrukter som søtpoteter, ved at de ganger ganger i røttene. I tillegg til selve gnagskadene forårsaker der dermed også betydelige råteskader. Dette er et stort problem siden taro er en svært viktig avling i de aktuelle områdene.

Utbredelse 
Arten lever, som navnet skulle antyde, på Sumbawa.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Pentodontini Mulsant, 1842 
 Slekten Papuana Arrow, 1911
 Papuana sumbawana Miyake & Yamaya, 1999

Kilder 
 Dynastidae du monde- nettside om arten

Eksterne lenker 
 Bilde av en hann
 

Hornbiller
Indonesias insekter
Biller formelt beskrevet i 1999
Dipelicus integriceps

Dipelicus integriceps er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
En nokså liten (ca. 15 millimeter), bred og kraftig, blankt rødbrun hornbille. Hannen har et bredt horn i pannen og en liten grop foran på pronotum, denne har en knøl over seg. Oversiden er fint punktert, tett på pronotum og spredt på dekkvingene. Hunnene er litt bredere, hornet i pannen mindre.

Levevis 
Generelt for Pentodontini lever larvene under bakken, i jorda eller nedgravd i sand. Mens de fleste andre hornbiller er skogsinsekter forekommer Pentodontini ofte i relativt tørre områder. Noen av artene kan gjøre en del skade i jordbruket ved at larvene spiser røtter.

Utbredelse 
Arten lever på Ny-Guinea, Bismarckarkipelet, øya Selayar nær Sulawesi og på Filippinene (Sibuyan).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Pentodontini Mulsant, 1842 
 Slekten Dipelicus Hope, 1845
 Dipelicus integriceps (Fairmaire, 1877)
 Dipelicus integriceps integriceps (Fairmaire, 1877)
 Dipelicus integriceps monotuberculatus Miyake & Yamaya, 1997
 Dipelicus integriceps ritsemae (Heller, 1897) - noen ganger regnet som en egen art

Kilder 
 Dynastidae du monde- sjekkliste over artene

Eksterne lenker 
 
 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 1877
Ny-Guineas insekter
Filippinenes insekter
Sulawesis insekter
Aegus (Micraegus) glaber

Aegus (Micraegus) glaber er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En nokså liten (12-16 millimeter), avlang, blankt brunsvart hjortebille. Hannens hode er bredt og flatt, kjevene (mandiblene) slanke og sigdformede med en innoverrettet tann nær roten. Pannen er bredt og grunt, U-formet innbuktet foran. Antennene er kraftige med en tre-leddet klubbe. Hodet er nokså matt, nokså kraftig og spredt punktert. Pronotum er avrundet rektangulært, blankt, betydelig grovere punktert enn dekkvingene, som er jevnbrede, noe flate, med fine punktstriper. Ytterkanten er kledt med korte, gulbrune hår. Beina er brunlige. Hunnen ligner hannen bortsett fra at hode og kjever ikke er forstørrede, hodet er ganske blankt og like grovt punktert som pronotum, som er puteformet (ikke bredere forover).

Levevis 
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse 
Arten er utbredt på Molukkene og Ny-Guinea.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
 Slekten Aegus MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
 Underslekten Micraegus Maes, 1992
 Aegus (Micraegus) glaber Parry, 1864

Eksterne lenker 
 Oversikt over artene
 Lucanidae du Monde, nettside om arten
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1864
Molukkenes insekter
Ny-Guineas insekter
Aegus (s.str.) riedeli

Aegus (s.str.) riedeli er bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En middelsstor (34-40 millimeter), avlang, blank, svart hjortebille. Hannens mandibler (kjever) er kraftige, sigdformede, litt lengre enn hodet, med en bred, to-spisset tann nær roten. Hodet er avrundet firkantet, pannen på forkanten med to spisse framspring. Hodet er nokså kraftig punktert. Pronotum er rektangulært, sidekanten knapt rundet, ganske blankt og tett punktert. Dekkvingene er litt rundede med nokså kraftige punktrader, langs sidekanten tett punkterte.

Levevis 
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse 
Arten er utbredt på Ny-Guinea.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
 Slekten Aegus MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
 Underslekten Aegus MacLeay, 1819 (i snever forstand)
 Aegus (s.str.) riedeli Bartolozzi, 1996

Eksterne lenker 
 Oversikt over artene
 Lucanidae du Monde - nettside om arten
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1996
Ny-Guineas insekter
Temnorhynchus baal

Temnorhynchus baal er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende 
En middelsstor (ca. 20 millimeter), kraftig, brunsvart hornbille. Hannen har et to horn i pannen, og pronotum er noe uthulet, glatt og blankt foran, mens det har kraftig mikroskulptur på sidene og bak. Panneplaten der hornene sitter er tett punktert og fint tverr-rynket. Dekkvingene er nokså blanke, sparsomt og ujevnt punkterte. Beina er brunlige, ganske kraftige. Undersiden er ujevnt kledt med lange, oransje hår.

Levevis 
Larvene lever i jorda, der de spiser røtter på ulike slags gress, de kan kanskje også gjøre skade på jordbruksvekster, blant annet sukkerrør. De voksne er trege insekter som sjelden kommer til lys.

Utbredelse 
Arten er utbredt i det østlige Afrika nord til Egypt, Hellas inkludert Kreta, Midtøsten og Arabia. Den har også blitt funnet (innført) ved et sagbruk i Sverige

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Pentodontini 
 Slekten Temnorhynchus Hope, 1837
 Temnorhynchus baal Reiche & Saulcy, 1856
 Temnorhynchus baal baal Reiche & Saulcy, 1856
 Temnorhynchus baal sennaariensis Fairmaire, 1868

Referanser

Kilder 
 G. Sabatinelli (2013) The Scarabs of the Levant - Temnorhynchus baal 
 Dynastidae du Monde - nettside om arten

Eksterne lenker 

 
 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 1856
Afrikas insekter
Europas insekter
Tula (slaveleder)

Tula (fødselsår ukjent, død 3. oktober 1795) var en slave fra Curaçao som sto i spissen for et slaveopprør på øya i 1795 og som ble hengt som straff for det.

Beskrivelse

Bakgrunn 
Curaçao var en nederlandsk koloni. Av en befolkning på  i 1789 var  slaver. Utviklingen i Europa, der det revolusjonære Frankrike hadde okkupert Nederland, så vel som erklært slaveriet for avskaffet, var kjent på øya. Slaveopprørene på Haiti og i Venezuela var også kjent. På Curaçao nektet imidlertid guvernøren å sette slavene fri.

Slaveopprørets forløp 
Opprøret startet 17. august 1795 på Knip-plantasjen vest på øya. Anført av Tula gikk de til sin eier og forlangte sin frihet og sa at de ville nekte å arbeide som slaver. Til å begynne med hadde Tula rundt 50 slaver med seg. Bastiaan Carpata ledet opprøret sammen med Tula, som hadde tilnavnet Rigaud.

Plantasjeeieren, Casper Lodewijk van Uytrecht, ba dem legge kravet fram for guvernøren. Deretter la opprørerne ut mot hovedstaden og satte andre slaver fri på vegen. Slavene ville marsjere til Willemstad for å møte guvernøren og kreve frihet for slavene. Så godt som alle slaver på plantasjene vest på øya, rundt 2000 i tallet, sluttet seg til opprøret.

De samlet seg i Santa Cruz, før vegen gikk videre til Porto Marie 18. august. Derfra var planen å sette opp hovedkvarter for å forhandle med guvernøren. Opprøret ble imidlertid slått ned militært og opprørerne ble tatt til fange. Tula ble torturert på strekkbenken og tvunget til å gi falsk tilståelse om at planen var å drepe alle hvite før han ble  henrettet 3. oktober 1795.

Ettermæle 
Tula ble politisk rehabilitert i 2015 og erklært som nasjonalhelt. Museo Tula, som er viet Curaçaos afroamerikanske kulturarv, bærer hans navn.

Referanser 

Personer fra Curaçao
Slaveri
Fødselsår ukjent
Dødsfall i 1795
Forbundet for Den europeiske unions oversjøiske land og territorier

Forbundet for Den europeiske unions oversjøiske land og territorier, engelsk: Association of the Overseas Countries and Territories of the European Union, fransk: Association des Pays et Territoires d’Outre-mer de l’Union européenne, er en organisasjon for områder tilknyttet Den europeiske unions medlemsland og som har assosiert status med EU. 22 land og områder er medlem i organisasjonen.

Organisasjonen ble til etter at representanter for områdene i 2000 begynte å møtes i Brussel. Etter en første ministerkonferanse ble det bestemt å danne en organisasjon. Vedtektene ble det enighet om på den andre ministerkonferansen på Bonaire i 2002.

Medlemmer:
 Anguilla 
 Aruba
 Bermuda
 Bonaire
 De britiske Jomfruøyer
 Caymanøyene
 Curaçao
 Falklandsøyene
 Fransk Polynesia
 De franske sørterritorier
 Grønland
 Montserrat
 Ny-Caledonia
 Pitcairnøyene
 Saba
 Saint-Barthélemy
 Sint Eustatius
 St. Helena, Ascension og Tristan da Cunha
 Saint-Pierre og Miquelon
 Sint Maarten
 Turks- og Caicosøyene
 Wallis- og Futunaøyene

Referanser

Eksterne lenker 
 Organisasjonens nettsted

Internasjonale organisasjoner
Den europeiske union
Mobil rakettrampe

Mobil rakettrampe er den norske betegnelsen for det engelske ordet Transporter erector launcher (TEL), som på direkte norsk betyr «Transportør oppreiser oppskytningsrampe». Den mobile rakettrampen som også kalles oppskytningskjøretøy eller mobil oppskytningsrampe, er rakettbærerkjøretøyer for større rakett- og missilvåpen. Oppskytningsrampen monteres på et kjøretøy som enten er provisorisk, innebygget, eller på en tilhenger som kan tas i slep.

På de større mobile rakettrampene transporteres rakettvåpenet, med eller uten beholder, i horisontal stilling enten med fast eller flytende drivstoff og kan reises først når kjøretøyet er stoppet og forankret på bakken for størst mulig stabilitet.

De fleste oppskytningssystemer med mobile rakettramper har egnede kjøretøyer med beltedrift eller hjuldrift, og de største som frakter kort- og mellomdistanseraketter som interkontinentale ballistiske raketter er stort sett hjuldrevet, fra åttehjulet (8x8) MAZ-543 for Scud til sekstenhjulet (16x16) MZKT-79221 for RT-2UTTH Topol M

Galleri

Referanser

Litteratur
 Engelsk-norsk militær ordbok = English-Norwegian military Dictionary, Cappelen 2002 ISBN 9788202225773
 Krigsmaskiner - et komplett våpenleksikon Bind 1 Forum Forlag A/S 1989 ISBN 83-7365-127-4

Rakettvåpensystemer
Kari Noreger

Kari Noreger (født 1954) er en norsk dukkemaker og kostymedesigner.

Per 2017 har hun verksted på Nesodden.

Kunstnerisk virke 
Hun var hospitant på Statens håndverks- og kunstindustriskole, og arbeidet fra 1979 til 1983 som teatertekniker. Deretter begynte hun å spesialisere seg i fremstilling av teaterdukker og masker. Siden 1985 har hun laget dukker og masker til et stort antall norske figurteaterproduksjoner. Hun har også virket som kostymedesigner. Hun tegnet kostymene til Nationaltheatrets oppsetning av Sverre Brandts Reisen til julestjernen i 1993 og 2007. I 1995 var hun ansvarlig for spesialeffektene til Nationaltheatrets oppsetning av Thorbjørn Egners Folk og røvere i Kardemomme by. I 2005 var hun dukkemaker for Nationaltheatrets nye versjon av Folk og røvere i Kardemomme by, samt for Figurteatret i Nordlands krim-komedie Kjøttbeinmysteriet.

Noreger har vært dukkemaker for flere forestillinger ved Oslo Nyes Dukketeater. Det gjaldt blant annet stykket Speiltrollet, som var skrevet av Else Færden og hadde urpremiere på Oslo Nye Dukketeater 19. september 1986; regien var ved Kjerst Germeten. I 2007 satte Oslo Nye opp Trollmannen fra Oz i regi av Kenneth Dean, og med Kari Noregers dukker. 

I 2011 arbeidet hun ved Figurteatret i Nordland, og ble da en av kunstnerne som medvirket i 'mellomstikkene' i en episode av NRK TVs programserie Norge Rundt.

I 2012 viste hun utstillingen Animalesque som Månedens Kunstner i Nesoddhuset Galleri og Verkstedutsalg. Arbeidene på denne utstillingen hadde utgangspunkt i trerøtter som Noreger hadde omskapt til ulike dyre- og fabelfigurer.

Noreger har i årenes løp laget dukkene til en rekke norske figurteaterforestillinger, men har også samarbeidet med utenlandske kompanier. Hun var en av tre figurmakere som laget figurene til Duda Paiva Companys produksjon Man Beast, som kompaniet hadde urpremiere på i Oslo i 2012 og deretter turnerte rundt i verden med. Produksjonen var også på Norgesturné i 2012 og 2013. I 2013 hadde Tromsø-kompaniet Ferske Scener premiere på produksjonen Lillemia, med figurer laget av Kari Noreger.

I 2015 var Noreger dukkemaker for Nordland Teaters oppsetning Ruffen og drageslottet, som var basert på Tor Åge Bringsværds og Thore Hansens bildebøker om sjøormen Ruffen. Manus og regi var ved Torunn Tusj.

I januar 2018 hadde Oslo Nye Dukketeater premiere på stykket De tre små griser, som er en musikal for figurteaterdukker. Kari Noreger hadde laget teaterdukkene til forestillingen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Om Kari Noreger på www.sceneweb.no
 Bilde av marionettedukken Store-Anne Klovn, laget av Kari Noreger for Annes Dukketeaterverksted (Anne Helgesen)

Norske dukkemakere
Personer fra Nesodden kommune
Norske kostymedesignere
Adamsfossen

Adamsfossen eller Adamsfjordfossen (nordsamisk: Áttángorži) er en foss i Lebesby kommune i Troms og Finnmark. Den ligger ved Adamselvas utløp i Laksefjorden og er 38 meter høy. Fossen dannes der elva renner over en fjellterskel, og den faller ned mot fjorden i to separate løp. Fossen har gravd seg inn i fjellgrunnen, og det finnes flere jettegryter. Etter utbyggingen av Adamselv kraftverk på 1970-tallet er vannføringa i elva og fossen sterkt redusert. Det søndre fosseløpet er ofte tørrlagt.

Over toppen på fossen går fylkesvei 98, med en opparbeidet rasteplass.

Fossen ligger innenfor Adamsfjord naturreservat, som også omfatter de store fjære- og gruntvannsområdene utenfor elvemunningen.

Referanser 

Fosser i Troms og Finnmark
Lebesbys geografi
De hellige tre kongers tilbedelse (Leonardo da Vinci)

De hellige tre kongers tilbedelse  er et uferdig bilde malt av Leonardo da Vinci i 1481. Maleriet har vært permanent utstilt ved Uffizi i Firenze siden 1670. Maleriet viser jomfru Maria og Jesusbarnet sammen med de tre vise menn.

Kilder
 Elke Linda Buchholz (2005). Leonardo da Vinci – Liv og virke  ISBN 82-7822-438-2

Malerier av Leonardo da Vinci
Malerier fra 1481
Jul i kunsten
Jomfru Maria i kunsten
Lille-Molvik

Lille-Molvik (nordsamisk: Goškesvággi) er ei fraflyttet grend i Tana kommune i Finnmark. Den ligger på østsida av Tanafjorden, rundt 11 kilometer nord for munningen av elva Tana.

Referanser 

Bygder og grender i Troms og Finnmark
Tidligere bosetninger i Troms og Finnmark
Bosetninger i Tana
Ben Smit

Ben Smit (født 1922 i Amsterdam) var en nederlandsk arkitekt som var aktiv på Curaçao. Smith tilhørte den modernistiske retningen Nieuwe Bouwen (Neues Bauen). Han søkte inspirasjon fra brasiliansk arkitektur.

Smit studerte arkitektur ved Koninklijke Academie voor Schone Kunsten Antwerpen og Ecole des Beaux Arts i Lyon. Etter andre verdenskrig var han noen år på Jamaica. I 1943 kom han til Curaçao. Han etablerte i 1946 eget arkitektkontor etter noen år i offentlig sektor.  Han gikk i kompaniskap med Kees Bakker og sammen ble de to de viktigste arkitektene på øya fra 1940-årene til 1960-årene. Smit var aktiv til 1971.

Referanser 

Nederlandske arkitekter
Personer fra Amsterdam
Personer fra Curaçao
Margaretakirken (Borgund)

Margaretakirken var en kirke i Borgundkaupangen i middelalderen. Kirken lå nær sjøen på et nes ved Klokkarsundet.

Kirke og prest er omtalt i 1309. I Aslak Bolts jordebok (1432) er det ikke ført jordegods for kirken. I 1587 er den omtalt som øde.

Dette var en steinkirke med marmorkvadre. Skipet var rektangulært, men ikke noe separat kor lot seg påvise ved en utgravning i 1912. Stein fra ruinen ble brukt til å utvide Peterskirken (dagens Borgund kirke) i 1632. For øvrig er resten av ruinen synlig i dag et par hundre meter øst-sørøst for Borgund kirke.

Referanser

Litteratur 
 St. Margarets kirke — Borgund på nettstedet «Middelalder på Sunnmøre»

Eksterne lenker 
 

Tidligere kirker i Møre og Romsdal
Kulturminner i Ålesund
Kristkirken (Borgund)

Kristkirken var en kirke i Borgundkaupangen i middelalderen. Eldste omtale av kirke og prest er fra 1309. Det fremgår av omtalen i Aslak Bolts jordebok (1432) at kirken allerede er øde. Det antas at det er ruinen av denne som i 1880 er omtalt å ligge like nedenfor prestegårdslåven, sørøst for nåværende Borgund kirke, men som nå er borte. Stedet er ikke arkeologisk undersøkt.

Kirken skal ha vært en steinkirke fra andre halvdel av 1100-tallet, med rektangulært skip og kvadratisk kor, utvendig kledd med marmorkvader.

Betegnelsen kristkirke er ofte brukt om domkirker med biskop, men eksistensen av et eventuelt kortvarig bispedømme på Sunnmøre synes ikke entydig bevist.

Referanser

Litteratur 
 Kristkirken — Borgund på nettstedet «Middelalder på Sunnmøre»

Eksterne lenker 
 
 

Tidligere kirker i Møre og Romsdal
Kulturminner i Ålesund
Matheuskirken (Borgund)

Matheuskirken eller Mathiaskirken eller Matteskirken var muligens en kirke i Borgundkaupangen i middelalderen, men den er ikke entydig påvist arkeologisk, idet det muligens foreligger sammenblanding med Kristkirken. Mattes kirckia er i Aslak Bolts jordebok (1432) omtalt som tidligere eier av Dimna i Ulstein, men det fremgår at godset er lagt under erkebispesetet, og kirken er for øde å regne.

Beskrivelsen hos Brendalsmo er svært lik den for Kristkirken: en langkirke i stein med rektangulært skip og kvadratisk kor, utvendig kledd med marmorkvader. Øystein Ekroll opererer da også bare med tre kirker i kaupangen, hvorav én i nærheten av prestegården. I en slik sammenheng må Mathiaskirken og Kristkirken antas å vise til samme bygg.

Referanser

Litteratur 
 St. Matthis kirke — Borgund (Middelalder på Sunnmøre)
 Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Møre og Romsdal fylke (Riksantikvaren, 2015), s. 19

Eksterne lenker 
 
 

Tidligere kirker i Møre og Romsdal
Kulturminner i Ålesund
Make You Believe in Love – Live With the Norwegian Radio Orchestra

«Make You Believe in Love – Live With the Norwegian Radio Orchestra» er en singel med Marcus & Martinus som ble gitt ut i 2017. Singelen inneholder en liveversjon av sangen «Make You Believe in Love», akkompagnert av Kringkastingsorkestret.

Referanser 

Sanger fra 2017
Singler fra 2017