alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Adelostomini

Adelostomini er en artsrik gruppe av biller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.

Utseende 
Middelsstore, korte og brede, noe flate skyggebiller. Kroppen er hårete og er ofte mer eller mindre dekket av jordpartikler eller rusk.

Levevis

Utbredelse 
Gruppen er for det meste utbredt i tropisk Afrika.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
 Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
 Underfamilien Pimeliinae 
 Stammen Adelostomini Solier, 1834
 Slekten Acestophanus Koch, 1950
 Slekten Adelostoma Duponchel, 1827
 Slekten Brachymoschium Fairmaire, 1896
 Slekten Carinosella Purchart, 2010
 Slekten Eurychora Thunberg, 1791
 Slekten Eutichus Haag-Rutenberg, 1875
 Slekten Machlopsis Pomel, 1871
 Slekten Pogonobasis Solier, 1837
 Slekten Prunaspila Koch, 1950
 Slekten Stips Koch, 1950

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skyggebiller
Biller formelt beskrevet i 1834
Adesmiini

Adesmini er en gruppe av biller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.

Utseende 
Middelsstore, svarte, ofte ganske langbeinte skyggebiller. De har en rundet, hvelvet kropp pg lange bein og kan minne overflatisk om edderkopper.

Levevis 
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener. De er gjerne nattaktive altetere, men det finne sogså mange dagaktive arter, selv i ganske varme områder. Noen arter som lever i ørkenområder, særlig Namibørkenen, skaffer seg vann ved å stille seg opp med hodet ned i sanndynene ved daggry, slik at tåke kan kondensere på dem og renne ned til munnen. Disse billene kan kommunisere ved å banke bakkroppen mot underlaget, dette gir en karakteristisk lyd og noen arter fra det sørlige Afrika blir derfor kalt "toktokkies". På grunn av den svært tunge "rustningen" er disse artene gjerne ganske trege, men det er få rovdyr som klarer å bryte skallet.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i tørre områder i Afrika og Asia, men bare slekten Adesmia forekommer utenfor Afrika.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
 Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
 Underfamilien Pimeliinae 
 Stammen Adesmiini Lacordaire, 1859
 Slekten Adesmia Fischer von Waldheim, 1822
 Slekten Alogenius Gebien, 1910
 Slekten Cauricara Penrith, 1979
 Slekten Ceradesmia Gebien, 1920
 Slekten Coeladesmia Reitter, 1916
 Slekten Epiphysa Dejean, 1834
 Slekten Eustolopus Gebien, 1938
 Slekten Metriopus Solier, 1835
 Slekten Onymacris Allard, 1885
 Slekten Orientocara Koch, 1952
 Slekten Physadesmia Penrith, 1979
 Slekten Physosterna Allard, 1885
 Slekten Renatiella Koch, 1944
 Slekten Stenocara Solier, 1835
 Slekten Stenodesia Reitter, 1916

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skyggebiller
Biller formelt beskrevet i 1859
Akidini

Akidini er en gruppe av biller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.

Utseende 
Middelsstore til ganske store, gjerne brede og høyt hvelvede, svært harde, ofte blankt svarte skyggebiller. Gruppen kjennes gjerne lett på at pronotums bakhjørner er trukket ut til skarpe pigger. Antennene er trådformede og forholdsvis korte. Dekkvingene er gjerne høyt hvelvede med punktstriper. De fleste artene mangler flygevinger.

Levevis 
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener. De er gjerne nattaktive altetere, men det finne sogså mange dagaktive arter, selv i ganske varme områder.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i tørre områder i Palearktis.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
 Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
 Underfamilien Pimeliinae 
 Stammen Akidini Billberg, 1820
 Slekten Akis Herbst, 1799
 Slekten Cyphogenia Solier, 1836
 Slekten Morica Solier, 1836
 Slekten Sarothropus Kraatz, 1865
 Slekten Solskyia Solsky, 1882

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skyggebiller
Biller formelt beskrevet i 1820
Anepsiini

Anepsiini er en gruppe av biller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.

Utseende 
Middelsstore, gjerne brede og høyt hvelvede, svært harde, brunrøde til svarte skyggebiller. Antennene er trådformede og forholdsvis korte.

Levevis 
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener.
De er trege, nattaktive insekter, om dagen kan de finnes under steiner.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i tørre områder i  det vestlige Nord-Amerika.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
 Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
 Underfamilien Pimeliinae 
 Stammen Anepsiini LeConte, 1862
 Slekten Anchomma LeConte, 1858
 Slekten Anepsius LeConte, 1851
 Slekten Batuliodes Casey, 1907
 Slekten Batuliomorpha Doyen, 1987
 Slekten Batulius LeConte, 1851

Referanser

Kilder 
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter

Eksterne lenker 
 

Skyggebiller
Biller formelt beskrevet i 1974

en:Anepsiini
Kronemutter

En kronemutter er en mutter med utskårne spor i den ene enden. Navnet kommer av at kreneleringen på brystningen ligner på en krone.

Kronemuttere har en viss likhet med låsemuttere for hakenøkkel, men fra et teknisk perspektiv skiller disse seg ved hvor sporene er plassert. På en kronemutter er er sporene laget på tvers av enden til mutteren, mens på en låsemutter for hakenøkkel ligger sporene langs sylinderaksen.

Kronemuttere festes ved å tiltrekkes med foreskrevet dreiemoment. Dersom sporene ikke passer med låsehullet må mutteren roteres ytterligere til man kommer til nærmeste spor. Kronemuttere låses da som regel på plass ved hjelp av en saksesplint, hårnålsplint eller låsetråd. Dette gir en positiv låseanordning, hvilket medfører at mutteren ikke kan løsne seg selv på grunn av vibrasjoner.

Kronemuttere brukes ofte hvor deler festes med lavt dreiemoment, som for eksempel for å holde et hjullager på plass.

Se også 
 Flensmutter
 Navmuttere er noen ganger utformet som en flensmutter, en kronemutter eller en kombinasjon av disse

Referanser 

Muttere
Asidini

Asidini er en artsrik gruppe av biller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.

Utseende 
Middelsstore til ganske store (4,5-35 millimeter), avlange, svært harde, ofte svarte skyggebiller. Antennene er trådformede og forholdsvis korte. Dekkvingene er gjerne høyt hvelvede med punktstriper. De fleste artene mangler flygevinger. Noen arter har tett hårete dekkvinger.

Levevis 
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener. De er gjerne nattaktive altetere, men det finne sogså mange dagaktive arter, selv i ganske varme områder. På grunn av den svært tunge "rustningen" er disse artene gjerne ganske trege, men det er få rovdyr som klarer å bryte skallet.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i tørre områder over hele Jorda.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
 Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
 Underfamilien Pimeliinae 
 Stammen Asidini Fleming, 1821
 Slekten Afrasida Wilke, 1922
 Slekten Alphasida Escalera, 1905
 Slekten Andremiopsis Chatanay, 1913
 Slekten Andremius Fairmaire, 1903
 Slekten Ardamimicus Smith, 2013
 Slekten Asida Latreille, 1804
 Slekten Asidesthes Fairmaire, 1900
 Slekten Asidina Casey, 1912
 Slekten Asidobothris Fairmaire, 1886
 Slekten Asidopsis Casey, 1912
 Slekten Astrotus LeConte, 1858
 Slekten Bothrasida Casey, 1912
 Slekten Cardigenius Solier, 1836
 Slekten Craniotus LeConte, 1851
 Slekten Euryprosternum Chatanay, 1914
 Slekten Ferveoventer Smith, 2013
 Slekten Glyptasida Casey, 1912
 Slekten Gonasida Casey, 1912
 Slekten Herthasida Wilke, 1922
 Slekten Heterasida Casey, 1912
 Slekten Leptasida Chatanay, 1914
 Slekten Litasida Casey, 1912
 Slekten Machleida Fåhraeus, 1870
 Slekten Machlomorpha Péringuey, 1899
 Slekten Machlophila Wilke, 1924
 Slekten Megasida Casey, 1912
 Slekten Micrasida Smith, 2013
 Slekten Microschatia Solier, 1836
 Slekten Notiasida Casey, 1912
 Slekten Oxyge Chatanay, 1914
 Slekten Parasida Casey, 1912
 Slekten Parecatus Fairmaire, 1900
 Slekten Pelecyphorus Solier, 1836
 Slekten Philolithus Lacordaire, 1858
 Slekten Platasida Casey, 1912
 Slekten Poliorcetes Champion, 1884
 Slekten Prosodidius Fairmaire, 1903
 Slekten Pseudasida Fairmaire, 1895
 Slekten Pseudomachla Wilke, 1922
 Slekten Scotinesthes Fairmaire, 1895
 Slekten Scotinus Kirby, 1819
 Slekten Sicharbas Champion, 1884
 Slekten Stenomorpha Solier, 1836
 Slekten Stenosides Solier, 1836
 Slekten Stethasida Casey, 1912
 Slekten Suarezius Fairmaire, 1895
 Slekten Tisamenes Champion, 1884
 Slekten Trichiasida Casey, 1912
 Slekten Ucalegon Champion, 1884
 Slekten Zaleucus Champion, 1892

Referanser

Eksterne lenker 
 bugguide.net - bildedatabse over nordamerikanske insekter 
 

Skyggebiller
Biller formelt beskrevet i 1821
Boromorphini

Boromorphini er en gruppe av biller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.

Utseende 
Små (2-3 millimeter), avlange, rødlige til svarte skyggebiller. Hodet er rundet med nokså store fasettøyne, pronotum avrundet firkantet, nær kvadratisk. Dekkvingene er avlange og litt rundede.

Levevis 
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i Middelhavsområdet og Midtøsten, også på Kanariøyene og Madeira.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
 Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
 Underfamilien Pimeliinae 
 Stammen Boromorphini Skopin, 1978
 Slekten Boromorphus Wollaston, 1854
 Boromorphus aegyptiacus Reitter
 Boromorphus italicus Gardini, 2010 - endemisk for Italia, men er funnet importert til Norge 
 Boromorphus libanicus Baudi
 Boromorphus maderae Wollaston, 1854
 Boromorphus parvus Wollaston, 1865
 Boromorphus saudicus Schawaller, 2013
 Boromorphus tagenioides (Lucas, 1849)

Referanser

Eksterne lenker 
 Bestemmelsesnøkkel til artene
 

Skyggebiller
Biller formelt beskrevet i 1854

en:Boromorphus
AFC Champions League 2022

AFC Champions League 2022 vil være den 41. sesongen av mesterligaen for Asian Football Confederation (AFC).

Gruppespill
Gruppe A–E er vestlige avdelinger, mens gruppe F–J er østlige avdelinger. Fra både vest og øst avanserer gruppevinnerne og de tre beste toerene videre til åttendedelsfinalen.

Vestlige grupper

Østlige grupper

Gruppe A

Gruppe F

Gruppe B

Gruppe G

Gruppe C

Gruppe H

Gruppe D

Gruppe I

Gruppe E

Gruppe J

Sluttspill 

Sist oppdatert: 31. desember 2022

Eksterne lenker
 

AFC Champions League
Fotball i 2022
Branchini

Branchini er en gruppe av skyggebiller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.

Utseende 
Middelsstore (ca. 15 millimeter), brede og hvelvede, brunlige til svarte skyggebiller. Kroppen er kledt med korte børster og gjerne dekket av jord.

Levevis 
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener. Disse artene finnes ofte mellom døde kaktusstammer.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i Sør-, Mellom- og Nord-Amerika nord til Texas og Florida.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
 Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
 Underfamilien Pimeliinae 
 Stammen Branchini LeConte, 1862
 Slekten Anectus Horn, 1866
 Slekten Branchus LeConte, 1862
 Slekten Oxinthas Champion, 1884

Referanser

Eksterne lenker 
 bugguide.net - bildedatabas eover nordamerikanske insekter 
 

Skyggebiller
Biller formelt beskrevet i 1862
VM i fotball for klubblag 2021

VM i fotball for klubblag 2021 ble arrangert i Abu Dhabi i De forente arabiske emirater fra 3. til 12. februar 2022. Turneringen bestod av 7 lag. Disse skal i utgangpunktet bestå av en verstklubb fra landet turneringen blir spilt, i tillegg til mesterligavinnerene av de seks kontinentale fotballforbundene UEFA, AFC, CAF, CONMEBOL, CONCACAF og OFC. Siden OFC ikke arrangerte noe mesterliga i 2021 ble Pirae fra Fransk Polynesia nominert av det Oseaniske fotballkonføderasjonen til å delta.  vant turneringen etter å ha slått  i finalen.

Lagene

Kamper

Plassering

Eksterne lenker 
 

VM i fotball for klubblag
Internasjonale mesterskap i De forente arabiske emirater
Internasjonale mesterskap i 2022
Sport i De forente arabiske emirater i 2022
Fotball i 2022
Fotball i De forente arabiske emirater
Sport i Abu Dhabi
Arrangementer påvirket av koronaviruspandemien
Caenocrypticini

Caenocrypticini er en gruppe av biller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.

Utseende 
Små (gjerne 2,5-3 millimeter), ovale, halvblanke, rødbrunlige skyggebiller. Oversiden er fint og tett punktert. Hodet er stort og bredt, pronotum avrundet firkantet, ganske stort. Dekkvingene er rundede uten punktrader. Beina og antennene er rødoransje.

Levevis 
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i den neotropiske økosonen og i Afrika.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
 Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
 Underfamilien Pimeliinae 
 Stammen Caenocrypticini Koch, 1958
 Slekten Caenocrypticoides Kaszab, 1969 - 5 arter, vestlige Sør-Amerika
 Caenocrypticoides loksai Kaszab, 1969 
 Caenocrypticoides penai Kaszab, 1969
 Caenocrypticoides peruanus Endrödi-Younga, 1996
 Caenocrypticoides translucidus Kaszab, 1969
 Caenocrypticoides triplehorni Pizarro-Araya, 2004
 Slekten Caenocrypticus Gebien, 1920 - 22 arter, Afrika
 Underslekten Caenocapicus Endrödi-Younga, 1996
 Caenocrypticus capensis Doyen, 1996 
 Underslekten Caenocrypticus (i snever forstand)
  Caenocrypticus kaszabi Endrödi-Younga, 1996
 Caenocrypticus macintyrei Koch, 1952
  Caenocrypticus uncinatus Gebien, 1920
  Caenocrypticus wittmeri Endrödi-Younga, 1996
 Underslekten Cryptocarpes Koch, 1952
 Caenocrypticus damara (Koch, 1958)
 Caenocrypticus dividiopsis (Koch, 1952)
 Caenocrypticus elongatus (Koch, 1952)
 Underslekten Phyloradix Doyen, 1996
 Caenocrypticus soror Doyen, 1996
 Underslekten Psammotopulus Doyen, 1996
 Caenocrypticus deserticus Gebien, 1920 
  Caenocrypticus holmi Endrödi-Younga, 1996
  Caenocrypticus klinghardtmontis Endrödi-Younga, 1996
 Caenocrypticus peezi Koch, 1958
 Caenocrypticus penrithae Endrödi-Younga, 1996
 Caenocrypticus phaleroides Koch, 1950
 Underslekten Vernayella Koch, 1958
 Caenocrypticus delabati (Koch, 1962)
 Caenocrypticus ephialtes (Koch, 1958)
  Caenocrypticus kochi Endrödi-Younga, 1996
 Caenocrypticus noctivagus (Koch, 1958)
 Caenocrypticus pauliani (Koch, 1962)
  Caenocrypticus serratus Endrödi-Younga, 1996
 Usikker underslekt
 Caenocrypticus bushmanicus Koch, 1950

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skyggebiller
Biller formelt beskrevet i 1958
Centriopterini

Centriopterini er en gruppe av skyggebiller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.

Utseende 
Ganske store (20-35 millimeter), avlange, svært harde, matt til halvblankt gråaktige til svarte skyggebiller. Antennene er trådformede og forholdsvis korte. Porotum er avrundet trapesformet. Dekkvingene er hvelvede. De fleste artene mangler flygevinger.

Levevis 
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de lever i ørkener og halvørkener.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i det sørvestlige USA og Mexico.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
 Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
 Underfamilien Pimeliinae 
 Stammen Centriopterini Lacordaire, 1859
 Slekten Amblycyphus Motschulsky, 1870
 Slekten Centrioptera Mannerheim, 1843
 Slekten Cryptoglossa Solier, 1836
 Slekten Schizillus Horn, 1874

Referanser

Eksterne lenker 
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter 
 

Skyggebiller
Biller formelt beskrevet i 1859
Ceratanisini

Ceratanisini er en gruppe av skyggebiller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.

Utseende 
Middelsstore (ca. 10 millimeter), avlangt-ovale, svært harde, halvblanke, mørke skyggebiller. Antennene er trådformede og forholdsvis korte.

Levevis 
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener, mne noen av artene lever også i skog.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i Palearktis, fra Sørøst-Europa i vest til Kina i øst.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
 Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
 Underfamilien Pimeliinae 
 Stammen Ceratanisini Gebien, 1937
 Slekten Ceratanisus Gemminger, 1870 - 12 arter, Tyrkia, Kaukasus, Sentral-Asia
 Slekten Exangeltus Blackburn, 1897 - 4 arter
 Slekten Haemerophygus Baudi, 1876 - 6 arter, Sørøst-Europa til Iran
 Slekten Idastrandiella Strand, 1929 - 6 arter
 Slekten Lixionica Blackburn, 1896 - én art
 Slekten Tenebriocephalon Pic, 1925 - to arter, Kina

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skyggebiller
Biller formelt beskrevet i 1937
VM i judo 2022

VM i judo 2022 ble arrangert i Tasjkent i Usbekistan fra 6. til 13. oktober 2022.

Medaljevinnere

Menn

Kvinner

Blandet

Referanser

Eksterne lenker 
 

VM i judo
Internasjonale mesterskap i Usbekistan
Internasjonale mesterskap i 2022
Sport i Usbekistan i 2022
Tasjkent
Judo i 2022
Judo i Usbekistan
Kirkeparken (Sandefjord)

Kirkeparken er en park som ligger vest for Sandefjord kirke i Sandefjord sentrum, omkranset av Landstads gate i nord, Dronningens gate i vest og Stockfleths gate i syd. Kirkegata går ut i aksen fra kirkens hovedinngang.

Historie og utforming
Sandefjord kirke ble innviet i 1903. Kvartalet mellom Dronningens gate og kirken, som ble parken, er ikke avmerket som park på bykartet med regulering fra 1902, og det er ikke kilder til parkens anlegg.

Tidlig på 1900-tallet hadde parken et vannanlegg med fontene der de diagonale stiene møtes. Det var tatt vekk «forlengst» i 1977. I 1962 vedtok bystyret en omlegging av parken fordi gatene rundt skulle utvides. Det ble samtidig vedtatt å plassere Thaulowfontenen, som var tatt bort fra Chr. Hvidts plass, i Kirkeparken. I 1974 ble en skulptur av en barnegruppe, utført av Ørnulf Bast og bekostet av fabrikkeier Odd Gleditsch, satt opp. Skulpturen hadde stått på Chr. Hvidts plass etter at Thaulowfontenen var tatt bort derfra. Thaulowfontenen fikk samtidig tilbake sin gamle plassering på Chr. Hvidts plass. 

En omlegging av parken ble vedtatt tidlig i 1960-årene, men fortsatt i 1969 var det ikke klart når gjennomføringen ville bli prioritert. Første del kom i 1981 med basseng til skulpturgruppen, mens omleggingen av noe av Møllers gate øst for kirken til park, omlegging av stiene, beskjæring av lindetrærne og planting av kirsebærtrær ved bassenget ble utført i 1986. I 1987 ble så Langes gate mellom kirken og parken stengt, og arealet ble park, slik at parken øket fra fire til åtte dekar.

Nord i parken ble det på FN-dagen 24. oktober 2009 avduket et monument gitt av NVIO, Norges Veteranforbund for Internasjonale Operasjoner, for å hedre alle som har mistet livet i FN- og NATO-operasjoner under norsk flagg. 

Kirkeparken er i kommunes plandokumenter regnet til murbyen Sandefjord, og dermed blant byens viktige nasjonale og regionale kulturmiljøer.

Kirkeparken ved kirken bygget i 1872

Navnet Kirkeparken ble brukt også om parken rundt den gamle Sandefjord kirke fra 1872 som lå nedenfor Chr. Hvidts plass, også kalt Hvidteparken, men denne parken ble borte ved nyreguleringen etter brannen i 1900.

Referanser

Litteratur
Tollnes, Roar L.: Byvandring i Sandefjord. Fortidsminneforeningen Vestfold avdeling, revidert utgave 2010. ISBN 978-82-995999-1-7. 

Parker i Sandefjord
Ebenezer Akoi

Ebenezer Akoi (født 1987 i Liberia) kjent under artistnavnet EBN (tidligere Eben Jr.) er en norsk artist og låtskriver.

Han kom til Vadsø i 2003 som 15-åring etter en borgerkrig i hjemlandet-

Eben Jr. debuterte i 2015 med låta «Drit i kategori» sammen med reggae-artisten Admiral P. Låten ble mottatt godt og samme år spilte han under VG-lista på Rådhusplassen. Senere ga han ut flere singler og har samarbeidet med blant annet Arif, OnklP, Nico D, Snow Boyz. Han er kjent for å være en av de første artistene til å bringe afrobeats på norsk i Norge.
30. april 2021 utga han singelen «Super Mario» sammen med Oslo-rapperen Britz. Den ble singellåta fra debut-EP-en Barcelona, som utkom påfølgende måned gjennom Nora Streams og Sony. EP-en er produsert av teamet Kastel

Diskografi

Album 
 Barcelona (2021) EP

Singler 
 «Drit i kategori» feat. Admiral P (2015) 
 «Lyn fra klar himmel» feat. Nico D (2015)
 «Trå varlig» (2015)
 «Uten stopp» (2017)
 «Blodby» (2017)
 «Mamma» feat. Arif (2017)
 «Fri som deg» (2018)
 «Super Mario» med Britz (2021)
 «Side To Side» (2022)

Referanser 

Norske musikere
Tonje Gilje

Tonje Gilje (født 2. september 1998) er en norsk programleder og youtuber fra Sandnes, som leder NRK FlippKlipp på NRK Super.

Karriere

YouTube 
Hennes private kanal på YouTube, Tonje Gilje, har over 5 850 abonnenter og 698 289 visninger per februar 2022. Tonje Spiller er kanalen hun bruker for å spille spill.

NRK FlippKlipp 
I mai 2021 ble Gilje programleder i NRK FlippKlipp, en NRK Super satsning. Gilje er programleder sammen med Martin Lilleberg og Marcus Brakstad Sakseide.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske programledere
Youtubere fra Norge
Personer fra Sandnes kommune
Talanini

Talanini er en gruppe av skyggebiller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.

Utseende 
Små (ca. 5 millimeter), avlange, blanke, mørke skyggebiller. Oversiden er tett og kraftig punktert uten påfallende hår. Antennene er nokså lange og tynne, litt tykkere mot spissen. Pronotum er avrundet firkantet, gjerne litt lengre enn bredt. Dekkvingene er jevnbrede, med kraftige punktrader.

Levevis 
Artene lever stort sett i skog, der de er knyttet til sopp og død ved.

Utbredelse 
Gruppen er særlig utbredt i den neotropiske økosonen, men går nord til Texas og Florida.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
 Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
 Underfamilien Stenochiinae Kirby, 1837
 Stammen Talanini Champion, 1887
 Slekten Falsodiopethes Pic, 1924  (2 arter, Brasil)
 Slekten Phthora Seidlitz, 1891 - 2 arter
 Slekten Talanus Jacquelin du Val, 1857 (21 arter, mest neotropisk)

Referanser

Eksterne lenker 
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter 
 

Skyggebiller
Biller formelt beskrevet i 1887

en:Talanini