alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ribbekortvinger

Micropeplus

Ribbekortvinger (Micropeplinae) er liten gruppe (underfamilie, av og til regnet som en egen familie) av biller. De kan kjennes på flat, jevnbred kroppsform og flere opphøyde lengderibber på dekkvingene. De er små, rundt 2 mm lange biller med svakt kølleformede antenner. De er ikke vanlige man kan påtreffes nå og da i kompost og annet råtnende materiale.

Systematisk inndeling / norske arter 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae)
 Underfamilien ribbekortvinger, Micropeplinae (eventuelt familien Micropeplidae)
 Slekten Arrhenopeplus Koch, 1937
 Slekten Cerapeplus Löbl & Burckhardt, 1988
 Slekten Kalissus LeConte, 1874
 Slekten Micropeplus Latreille, 1809
 Micropeplus tesserula Curtis, 1828
 Micropeplus fulvus Erichson, 1840
 Micropeplus porcatus (Paykull, 1789)
 Slekten Peplomicrus Bernhauer, 1928
 Slekten Pseudokalissus Ryabukhin, 1990
 Slekten Protopeplus Cai & Huang, 2014 (fossil)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kortvinger
Barkkortvinger

Phloeocharis subtilissima

Barkkortvinger (Phloeocharinae) er en liten gruppe av biller som i Nord-Europa bare omfatter én art, den ca. 2 mm lange, slanke, brungule Phloeocharis subtilissima som lever under bark på bartrær. Denne lille arten kan ligne på artene i gruppen småkortvinger, men er ikke nært beslektet med disse. Billen er nokså flat, jevnbred, hodet er bredt med små, utstående fasettøyne. Antennene er tykkere mot spissen. Brystskjoldet er bredere enn langt og bredere enn dekkvingene. Beina er korte og tynne.

Systematisk inndeling 
Det er kjent sju slekter, men bare Phloeocharis forekommer i Nord-Europa.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien barkkortvinger, Phloeocharinae Erichson, 1839
 Slekten Charhyphus Sharp, 1887
 Slekten Dytoscotes Smetana & Campbell, 1980
 Slekten Ecbletus Sharp, 1887
 Slekten Phloeocharis Mannerheim, 1830
 Phloeocharis subtilissima Mannerheim, 1830
 Slekten Phloeognathus Steel, 1953
 Slekten Pseudophloeocharis Steel, 1950
 Slekten Vicelva Moore & Legner, 1973

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kortvinger
Glattkortvinger

Olisthaerus

Glattkortvinger (Olisthaerinae) er en liten gruppe av biller som lever i skog. De er middelsstore, slanke, jevnbrede biller som utmerker seg ved at hodet er stort med små fasettøyne og dekkvingene ganske korte. De er langsmale biller, kroppen er nokså jevnbred. Hodet er omtrent like langt som bredt og temmelig firkantet. Antennene er tykkere mot spissen. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent like langt som bredt, med tydelige punktgroper. Dekkvingene er litt lengre enn brystskjoldet, med tydelige punktgroper. Beina er korte og slanke. To arter er funnet i Norge, ingen av dem er vanlige.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien glattkortvinger, Olisthaerinae Thomson, 1859
 Olisthaerus megacephalus (Zetterstedt, 1828)
 Olisthaerus substriatus (Paykull, 1790)

Referanser

Kilder 
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Bilde:

Eksterne lenker 
 

Biller
Biller formelt beskrevet i 1858
Børstekortvinger

Trichophya pilicornis

Børstekortvinger (Trichophyinae) er en liten gruppe av biller som hører til familien kortvinger. Det finnes bare én art i Norge, Trichophya pilicornis. Denne er ca. 2 mm lang, brun og kan ligne på underfamilien småkortvinger, men kan skilles fra disse på de tynne, børsteaktige antennene. Hodet er ganske bredt med små, men utstående fasettøyne. Antennene er av normal tykkelse i de to innerste leddene, men resten av antennen er tynn og børsteaktig. Kroppen er matt og fint hårete, dekkvingene parallellsidige og litt lengre enn brystskjoldet (pronotum). Kroppssidene har flere lange, utstående børster. Billen flyr godt og kan påtreffes flyvende, men den er tilsynelatende ikke spesielt vanlig.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien børstekortvinger, Trichophyinae Thomson, 1859
 Slekten Trichophya Mannerheim, 1830 - 18 arter. I Norge:
 Trichophya pilicornis (Gyllenhal, 1810)
 Øvrige arter:
 Trichophya andrewesi Cameron, 1944
 Trichophya antennalis Cameron, 1932
 Trichophya foina Gistel, 1857
 Trichophya huttoni Wollaston, 1854
 Trichophya japonica Watanabe & Shibata, 1962
 Trichophya kashmirica Cameron, 1944
 Trichophya kurosawai Shibata, 2001
 Trichophya lativentris Casey, 1897
 Trichophya minuta Cameron, 1950
 Trichophya obsoleta Cameron, 1926
 Trichophya piankou Zheng & Wang, 2011
 Trichophya punctata Naomi, 1996
 Trichophya rudis Cameron, 1926
 Trichophya tarsalis (Casey, 1886)
 Trichophya tenuis Zheng & Fa-ke, 1987
 Trichophya texana Ashe & Newton, 1993
 Trichophya turcica Assing, 2006
 Trichophya uenoi Naomi, 1995

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Bilde

Kortvinger
Dyr formelt beskrevet i 1859
Glanskortvinger

Habrocerus capillaricornis

Glanskortvinger (Habrocerinae) er en liten gruppe av biller som hører til familien kortvinger. Det finnes bare én art i Norge, Habrocerus capillaricornis. Denne ligner sterkt på underfamilien dråpekortvinger, men kan skilles fra disse på at antennene er fine og børsteaktige, som hos underfamilien børstekortvinger. Arten er middelsstor (4–5 mm), blank, med et rundt hode og bredt ryggskjold. Den er ikke spesielt vanlig.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
 Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
 Underfamilien glanskortvinger, Habrocerinae
 Slekten Habrocerus Erichson, 1839 - 20 arter, i Norge:
 Habrocerus capillaricornis (Gravenhorst, 1806)
 Slekten Nomimocerus Coiffait & Saíz, 1965 - 6 arter

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kortvinger
Mia Gundersen

Mariann Gundersen Leliënhof (født 27. oktober 1961), kjent som Mia Gundersen, er en norsk sanger og skuespiller.

Karriere 
Hun debuterte som 8-åring ved Rogaland Teaters barneteater som ekorngutten Per og ble værende der til hun begynte å spille i band som 15-åring. I 1983 tok hun over som vokalist i Stavangerbandet Asfalt som året etter ga ut albumet Få det ud før bandet ble oppløst. I 1985 deltok hun i prosjektet All Of Us, Rogalands eget bidrag til Live Aid og året etter ga hun ut sin eneste soloplate Temptation. Hun deltok i norsk Melodi Grand Prix i 1985, 1986 og 1996. Gundersen har også deltatt som den rosa puddelen i Maskorama på NRK1 i 2020.

Som TV-skuespiller har hun blant annet deltatt i serien Offshore (som kantinedama Mette Haug) og i NRK Barne-TV-seriene Uhu! (som Berit Smerit Perit) og Sesam Stasjon. På scenen har hun gestaltet en rekke musikalroller og vanlige teaterroller, i oppsetninger som Cabaret, My Fair Lady, Evita på hjemmescenen Rogaland Teater og Cabaret på Den Nationale Scene i Bergen. I 1999 spilte Gundersen rollen som Sugar i komedien Sugar på Chateau Neuf i Oslo. Samme år spilte hun Britt Bull i filmen Fomlesen i kattepine. I 2000 spilte hun en-kvinneforestillingen Gelsomina på Scene West Victoria. Hun var med i Manndomsprøven på Oslo Nye Teater i 2006 og musikalversjonen av Svindlere med stil på Chateau Neuf i 2008.

I 2007 og 2008 var hun jurymedlem i TV Vests program The LIPA Dream hvor unge musikere kjempet om en plass på Liverpool Institute for Performing Arts (LIPA). Våren 2008 var hun dommer i Norske Talenter sammen med Thomas Giertsen og Jan Fredrik Karlsen. Norske Talenter er den norske utgaven av Got Talent.

Den 2. oktober 2008 hadde Gundersens jubileumsforestiling «All of Mia» premiere på Chat Noir. På scenen medvirket for øvrig det seks manns sterke Christianssand String Swing Ensemble, pianisten Sverre Indris Joner,  to strykere, samt to mannlige dansere. Showet ble en fiasko, og ble tatt av plakaten etter én forestilling.

Personlig 
I 2008 utkom hennes selvbiografi Jeg er Mia (Aschehoug forlag), skrevet sammen med Hege Storhaug, hvor hun blant annet skrev om morens rusmisbruk.

Mia Gundersen var gift med fotografen Marcel Leliënhof fra 2002 til de skilte seg i 2016. Paret har to adoptivsønner sammen.

Gundersen er storesøster til skuespilleren Toni Gundersen.

Diskografi

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Norske skuespillere
Norske sangere
Deltakere i Melodi Grand Prix
Skal vi danse-deltakere
71° nord-deltakere
Farmen-deltakere
Jalal El-Gharbi

Mohammed Jalal El-Gharbi (født 2. januar 1988) er en norsk fotballspiller av marokkansk opprinnelse, som spiller på midtbanen for .

Karriere 
El-Gharbi var med i A-lagstroppen til  i Royal League i 2005 og var fast på G18-landslaget i 2006-sesongen, men deltok på landslaget allerede i 2005.

Han ble hentet opp fra s egen ungdomsavdeling foran 2006-sesongen, men var store deler av 2007-sesongen utleid til , uten å få særlig spilletid for A-laget. El-Gharbi var i  under 2008-sesongen.

I årene 2012 til 2015 spilte han for , og kom til 3.-divisjonsklubben  etter 2015-sesongen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballspillere for Moss FK
Fotballspillere for Bærum SK
Fotballspillere for Oslo City FC
Fotballspillere for Nordstrand IF
Jørgen Horn

Jørgen Horn (født 7. juni 1987) er en norsk fotballspiller som fra den 31. desember 2022 er klubbløs.

Karriere 
Horn spilte i 2005 fast for  i 2. divisjon, men returnerte til moderklubben Vålerenga foran 2006-sesongen. På sommeren i 2006 valgte Vålerenga å la Horn gå på utlån til Moss i Adeccoligaen resten av sesongen for å gi ham god kamperfaring, samt at han skulle få kjenne på nivået i 1. divisjon. Etter 2007-sesongen skrev han ny fireårs-kontrakt med Vålerenga og ble samtidig utleid til Viking ut 2008-sesongen. Før sesongen 2010 underskrev Horn en permanent avtale med Viking FK.

Etter problemer utenfor banen ble Horns kontrakt med Viking avsluttet med umiddelbar virkning 25. oktober 2010. Tirsdag 21. desember 2010 skrev Horn under en toårskontrakt med . Etter 2012-sesongen forlot han Fredrikstad til fordel for .

Den 18. desember 2015 skrev han under en fireårskontrakt med den svenske klubben .

Landslaget 
Horn fikk i januar 2013 sin første landskamp. Han kom inn for Kim André Madsen i privatlandskampen mot , en kamp som Norge vant 1-0 etter scoring av Tarik Elyounoussi.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Jørgen Holm klar for Viking Viking.no
 Viking-fk.no  - Pressemelding vedrørende Horn
  Fredrikstadfk.no – Horn til FFK

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Kjelsås Fotball
Fotballspillere for Moss FK
Fotballspillere for Viking FK
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballspillere for Fredrikstad FK
Fotballspillere for Strømsgodset TF
Fotballspillere for IF Elfsborg
Fotballspillere for Sarpsborg 08 FF
Norske fotballspillere i Sverige
Personer fra Oslo
Fødsler i 1987
Kenny Wallace

Kenny Wallace (født 23. august 1963 i St. Louis, Missouri, USA) er en fører i den amerikanske motorsporten NASCAR. Han kjører bil #78 Chevrolet Monte Carlo for Furniture Row Racing i NASCARs Nextel Cup, og bil #22 AutoZone Ford Fusion for PPC Racing i Busch Series.

I tillegg arbeider Wallace som kommentator for TV-kanalen Speed Channel, hvor han kommenterer NASCAR-løp. Wallace er bror av to andre NASCAR-førere, Rusty Wallace og Mike Wallace og onkel til føreren Steve Wallace.

Eksterne lenker 
 
 

NASCAR-førere fra USA
Fødsler i 1963
Marie Simonsen

Marie Heiberg Simonsen (født 1962) er en norsk journalist som har arbeidet i VG, Dagens Næringsliv og Dagbladet. Hun har vært politisk redaktør og kommentaror i sistnevnte avis. Som journalist har hun vært spesielt opptatt av norsk politikk og likestilling.

Bakgrunn 
Simonsen ble født i Bodø, men kom til Oslo da hun var rundt syv år. Hun er datter av Høyrepolitikeren og høyesterettsadvokat Gustav Heiberg Simonsen (se også artikkel om slekten Heiberg) og barnebarn til høyesterettsadvokat Jon Simonsen (1901–1976). Hun er niese til skuespillerinnen Kari Simonsen. Hun kommer fra en human-etisk familietradisjon og ble konfirmert borgerlig. Bestefaren Jon Simonsen var med og stiftet borgerlig konfirmasjon, mens hennes far var blant de første borgerlige konfirmantene. Til tross for dette ble både hun selv og hennes tre søsken døpt som følge av familietradisjoner i slekta på morssiden. Hun meldte seg ut av Statskirken i tenårene.

Karriere 
Simonsen har ingen utdanning innenfor journalistikk, men har studert noe jus, litteraturvitenskap og statsvitenskap. Hun startet på jusstudier i 1982 ved Universitetet i Oslo, men skiftet etter hvert til litteratur grunnfag. Hun begynte deretter på statsvitenskap grunnfag, men avbrøt studiene i 1985 på grunn av et jobbtilbud. 

I 1985 fikk hun jobb i Dagens Næringsliv, der hun var finansreporter, London-korrespondent og sjef for DNlørdag. I 1997 gikk hun til VG og til stillingen som leder for avisas kommentaravdeling og var der i seks år før hun i 2003 gikk til stillingen som politisk redaktør i Dagbladet. Hun sluttet i stillingen 2016 og har siden vært kommentator i samme avis.

I 2002 kåret Dagbladets Magasinet henne til den niende mektigste kvinne i Norge. I 2008 ble hun tildelt KILDENs journalistpris for å ha synliggjort og popularisert kjønnsforskningen. I 2018 fikk hun Fredrikkeprisen for sin kamp for likestilling.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Alltid nyheter (Dagbladet, intervju, 2003)

Journalister i VG
Journalister i Dagbladet
Journalister i Dagens Næringsliv eller forløpere
Personer fra Bodø kommune
Personer fra Oslo
Balder magasin

Balder magasin var en partipolitisk uavhengig fredspublikasjon drevet av sivilarbeidere, og fungerte som mannskapsavis for dem som avtjente sivil verneplikt i Norge. Utover dette søkte Balder opp gjennom årene, i varierende grad, å være et forum også for andre fredsrelaterte initiativer og grupper med ikke-vold eller pasifisme som utgangspunkt.

Publikasjonen ble tidligere utgitt under navnene Balder – magasin for militærnektere, Militærnekteren, SH-aktivisten og SH-nytt og ble utgitt siden 1961.

Balder ble fullfinansiert av Siviltjenesten i Norge og redaksjonen bestod av tre personer: redaktør, journalist og uttegningsansvarlig. Alle var sivilarbeidere. Redaktøren ble valgt av Sivile vernepliktiges tillitsmannsutvalg (SVTU). Redaktøren valgte deretter selv sine medarbeidere, og ledet magasinet etter Vær Varsom-plakaten for god presseskikk.

Fra 1992 til 2009 ble det produsert mellom seks og åtte utgaver av Balder i året, og magasinet ble distribuert til alle landets sivilarbeidere, samt til en rekke skoler, bibliotek, politikere, organisasjoner og andre som meldte sin interesse.

Den 23. april 2009 ble det vedtatt av SVTU at Balder skulle omlegges til nettavis, dette som resultat av det lave sivilarbeiderantallet våren 2009, som sett i forhold til trykkekostnadene var for lavt.

Redaksjonen delte lokaler med Velferdskontoret for sivile vernepliktige i Torggata i Oslo.

Redaktører av Balder fra 1992
Øystein Langeland (2011–)
Christian Brandser (2010)
Albert Aurbakken (2009–2010)
Christian Høie (2009)
Martin Bengtsson (2008–2009)
Runar Bjørkvik Mæland (2007–2008)
Einar Lie Slangsvold (2007)
Christian Valeur (2006–2007)
Eivind Sørlie (2005–2006)
Henrik Haanes
Andreas Meier Eide
Stein-Ivar Lothe Eide
Jørgen Strickert
André Larsen Avelin
Eirik Arne Engebråten
Torkil Hvidsten
Marius Øfsti
John-Arne Øygarden Gundersen
Alexander Bergan
Ole Andreas Holen
Lars Johannessen
Rolf J. Widerøe
Stein Håvard Ludvigsen
Knut Folkestad
Joachim Førsund
Jan Thoresen (1994/95)
Kato Nykvist
Kjetil Lillesæter
Geir Nødset

Redaktører av Balders forløpere
Geir Nødset (1991)
Leif Håvard Kvande (1990)
Ivar Kvistum (1989)
Kjell-Erik Kallset (1988/89)
Lars Normann Mikkelsen (1987/88)
Brage B Alstadheim (1986/87)
Ola Tømmerås(1986)
Jon Fosse (1985)
Torleif Sjøgren-Erichsen (1984)
Terje Erikstad (1983)
Øyvind Rønning (1982)
Åsmund Lindal (1981)
Jørgen Aas (1980)
Magne Aasbrenn (1979-80)
Jens Ivar Brox (1978/79)
Magne Kvalbein (1978)
Per Fredrik Christiansen og Erik Melvold (1963)
Kaare Kopreitan (1962/63)
Tor Bjerkmann (1/7-31/12 1961)
Bjarne Kortsen (1/1-30/6 1961)
(NB. Foreløpig oversikt)

Referanser

Eksterne lenker
 Sivilarbeidernes forum

Norske fagblader
Publikasjoner etablert i 1961
Slaget ved Carrhae

Slaget ved Carrhae eller Carrhæ ble utkjempet i juni 53 f.Kr. mellom europeiske Romerriket og asiatiske Partia på en åpen slette i nærheten av byen Carrhæ (oldtidsbyen Harran i øvre Mesopotamia). Den partiske spahbod (hærfører) Surena beseiret på avgjørende vis en tallmessige overlegen romersk invasjonshær på rundt 50 000 menn under ledelse av Marcus Licinius Crassus. Dette slaget er generelt vurdert som det tidligste og viktigste av de mange slag som ble utkjempet mellom romere og partiske styrker. Det var et av de mest knusende nederlag i romersk historie som kom til å prege romersk politikk i Asia i flere århundrer.

Crassus, et av medlemmene i det første triumvirat og en av de rikeste menn i Roma, hadde blitt fristet av militær heder og rikdom. Han besluttet å invadere Partia uten å ha fått offisiell samtykke fra det romerske senatet. Crassus avslo et tilbud fra den armenske kong Artavasdes II om å invadere Partia via Armenia, marsjerte han sin hær rett gjennom ørkenene i Mesopotamia. Hans hær møtte Surenas styrker utenfor Carrhæ i nordlige Mesopotamia i hva som er dagens Tyrkia. Til tross for å være klart underlegne i antall, utmanøvrerte Surenas kavaleri fullstendig det tunge romerske infanteriet. De fleste romerske soldatene ble enten drept eller tatt til fange. Crassus selv ble drept da forhandlinger om våpenstillstand ble opphisset og voldelig. Hans død er blitt knyttet til slutten på det første triumvirat, skjønt romerske historikere har hevdet at friksjonen mellom Crassus og Pompeius hadde alltid vært en større årsak til spenninger enn friksjonen mellom Julius Cæsar og Pompeius, og argumenterer således imot Crassus som en fredsmekler.

Slaget ved Carrhae var en katastrofe uten sidestykke i den ellers storstilte romerske militærhistorie. Det var et brutalt slag, selv ved antikkens vurderinger, og huskes for stormannsgalskapen, forfengeligheten og den militære udugeligheten til den romerske kommandanten Marcus Licinius Crassus, en mann som Shakespeare beskrev som arrogant, en som tenker for mye: «Slike menn er farlige». I tillegg gikk de romerske militære fanene, aquila ørnsymbolet, tapt, og ble årsak til gjentatt forhandlinger siden mellom Romerriket og Partia.

Referanser

Litteratur 
Primære kilder

Det er kun to antikke beskrivelser av slaget:

 Plutark: Livet til Crassus, 23–27 (Engelsk oversettelse)
 Dio Cassius: Romersk historie, 40:21–4 (Engelsk oversettelse)

Sekundære kilder
 Bivar, A.D.H. (1983): «The Campaign of Carrhae» i: The Cambridge History of Iran, bind 3, Cambridge University Press, s. 48–56.
 Sicker, Martin (2000): «Carrhae» i: The Pre-Islamic Middle East, Greenwood Publishing Group, s. 149–151 online.
 Sidnell, Philip (2006): Warhorse: Cavalry in Ancient Warfare, Continuum, s. 237–242, detaljert diskusjon av slaget sett fra kavaleriets perspektiv
 Weir, William (2008): 50 Battles That Changed the World: The Conflicts That Most Influenced the Course of History (PDF). Savage, Md: Barnes and Noble Books. ISBN 0-7607-6609-6.

Carrhae
53 f.Kr.
Konflikter i 50-årene f.Kr.
PFK CSKA Moskva

CSKA Moskva (russisk: Профессиональный футбольный клуб ЦСКА Москва) er en fotballklubb fra Moskva i Russland. Klubben ble stiftet i 1911. Klubbens hjemmebane er VEB Arena som tar  tilskuere.

Historie 
Klubben har spilt i den russiske toppserien siden den ble startet i 1923. Den har byttet navn fire ganger. Den ble stiftet som IPPV (Militærets eksperimentelle og demonstrielle sportsplass) av militæret og byttet navn i 1928 til CDKA (Den røde armés sportsklubb).
Rett etter andre verdenskrig i 1951 byttet klubben navn enda en gang til CDSA (Den sovjetiske hærs sportsklubb).

I 1957 byttet klubben navn for tredje gang til CSK MO (Forsvarsdepartementets sportsklubb), men det navnet beholdt den ikke lenge, for tre år senere, i 1960 byttet den navn for hittil siste gang til CSKA (Hærens sentrale sportsklubb).

CSKA Moskva har vært en stor klubb, med mange tradisjoner og meritter. De har vunnet den russiske toppserien en rekke ganger.

Europacupspill 
Klubben deltok i Mesterligaen i 2003/2004-sesongen. CSKA vant UEFA-cupen i 2004/2005 med 3-1 over Sporting Lisboa. Finalen ble spilt på Sportings hjemmebane, Estadio Jose Alvalade, men det gjorde ikke CSKA mye. Sporting tok ledelsen, men i annen omgang scoret CSKA tre ganger og snudde kampen. Dette var første gang et russisk lag vant en av Europacupene.

Meritter 
 Den sovjetiske toppserien: (7) 1946, 1947, 1948, 1950, 1951, 1970, 1991
 Den sovjetiske cupen: (5) 1945, 1948, 1951, 1955, 1991
 Russisk toppserie: (3) 2003, 2005, 2006
 Den russiske cupen: (3) 2002, 2005, 2006
 Den russiske supercupen: (2) 2004, 2006
 UEFA-cupen: (1) 2004/2005

Spillerstall 
Oppdatert 15. mai 2022.

Utlånte spillere

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fotballag i Russland
Fotballag etablert i 1911
Idrettslag i Moskva
1911 i Russland
Asbjørn Helgeland

Asbjørn Helgeland (født 4. februar 1966) er en fotballspiller som begynte i Haugesundsklubben Djerv 1919 i 1980. Han startet sin profesjonelle fotballkarriere i Vålerenga IF før han gikk til Fyllingen IL. Han gikk senere til Örebro SK i Sverige etter å ha vært innom FK Haugesund. Han fikk blant annet med seg en cupfinale på Ullevål for Fyllingen.

Asbjørn Helgeland regnes som en svært målfarlig spiss. Han spiller nå i Djerv 1919 for andre gang, der han har målrekorden i klubben som er på 204 mål. Asbjørn Helgeland var en av nøkkelspillerne som  hjalp Djerv 1919 å rykke opp til 3. divisjon (2006).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Fotballspillere for SK Djerv 1919
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballspillere for Fyllingen Fotball
Fotballspillere for FK Haugesund
Fotballspillere for Örebro SK
Norske fotballspillere i Sverige
Personer fra Haugesund kommune
Mari Moen Holsve

Mari Moen Holsve (født 20. oktober 1986) er en norsk forfatter.

Mari Moen Holsve er oppvokst og bosatt i Oslo. Hun har studert litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo, oversetting og interkulturell kommunikasjon på Universitetet i Agder og screenwriting på UCLA i California.

Holsve debuterte i 2006, 19 år gammel, med Skjelka-Agenten (Cappelen Damm, 2006). Hun har også gitt ut Rasp (Cappelen Damm, 2008), Ingen sover trygt i natt (Cappelen Damm, 2017) og serien Halvgudene. Halvgudene er fantasyromaner for ungdom, og foregår alle i det fiktive universet Tiladnen.

For Rasp ble Holsve nominert til UPrisen 2008.

Holsve vant Arks barnebokpris 2011 for Halvgudene, som tidenes yngste vinner (25 år), og i 2019 vant hun Bokslukerprisen, som deles ut av Foreningen !les, for Ingen sover trygt i natt.

Halvgudene (første bok i Halvgudene-serien) er også solgt til Island, og hele serien er solgt til Brasil.

Holsve har siden 2014 skrevet fortellingene til den digitale lesekampanjen Sommerles.no. Hun har også skapt historienes hovedpersoner, Asbjørn og Astrid, som fungerer som maskoter for kampanjen.

I tillegg til å skrive, har Holsve også jobbet som oversetter for Donald Duck & Co. Hun har sittet i redaksjonen for nettstedet Ubok.no, er nestleder i Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere og er tidligere leder i Fabelprosalauget.

Utgivelser 
2006: Skjelka-Agenten – fantasy for barn og ungdom
2008: Rasp (2008) – fantasy for barn og ungdom (nominert til UPrisen 2009)
2011: Halvgudene  – fantasy for barn og ungdom (vinner av Arks barnebokpris 2011)
2012: Svart regn: Halvgudene II  – fantasy for barn og ungdom
2013: Arven etter Maél: Halvgudene III – fantasy for barn og ungdom
2017: Ingen sover trygt i natt - grøsser for barn og ungdom (vinner av Bokslukerprisen 2019)
2019: Ingen slipper unna - grøsser for barn og ungdom

Kilder
Presentasjon av Mari Moen Holsve i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 

 
 halvgudene.com
 Mari (25) slo Jo Nesbø – artikkel om Arks barnebokpris på dagbladet.no

Norske forfattere av fantastisk litteratur
Norske barnebokforfattere
Fødsler i 1986