alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Pinsekirken i Bærum

Pinsekirken Sandvika, eller Pinsekirken i Bærum er en kristen menighet tilknyttet pinsebevegelsen. Menigheten har adresse Elias Smiths vei 13 i Sandvika.

Pastorpar for Pinsekirken er Anette og Morten Aune. Menigheten har sine ukentlige søndagsgudstjenester i Folkebadet i Sandvika.

Menigheten hadde 563 tilskuddstellende medlemmer i 2019, og over 25 ulike nasjoner er representert i kirken.

Historikk
1923: Menigheten Betel Stabekk ble dannet
1927: Emmaus Haslum
1973: den 7. april 1973 gikk de to menighetene sammen og dannet Bærum Pinsemenighet, som fra starten holdt til i lokalene til Emmaus på Haslum
1982: menigheten kjøpte tidligere Sandvika kirke fra 1890; kirken ble bygget av Elise Brodtkorp på Kjørbo gård
1996: menigheten skiftet offisielt navn til Pinsekirken i Bærum
2003: menigheten tok i bruk PK Senteret med plass til 450 personer, i det gamle lagerlokalet til ELKO
 2012: høsten 2012 begynte Pinsekirken i Bærum å avholde søndagsgudstjenestene sine i Bærum Kulturhus
 ?: Menigheten flyttet søndagsgudstjenestene til Folkebadet i Sandvika

Referanser

Se også
Pinsebevegelsen i Norge

Eksterne lenker
 www.pinsekirken.org

Menigheter i Bærum
Norske pinsemenigheter
Sandvika
Hjemmebrygging

Hjemmebrygging er brygging av eget øl eller egen vin på hobbybasis.

Innledning 
Brygging av eget øl er en urgammel tradisjon i Norge som strekker seg tilbake til førhistorisk tid. Bøndene i Norge brygget såkalt maltøl av eget korn helt fram til moderne tid, og mange steder på bygdene i Norge brygges det fortsatt tradisjonsøl etter gamle metoder og med gamle ingredienser. De siste tiårene har moderne hjemmebrygging etter utenlandsk forbilde blitt veldig populært i Norge, og delvis fortrengt de gamle tradisjonene.

Restriksjoner 
Siden 1999, da Ølloven av 1912 ble opphevet, har det i Norge vært lov å tilvirke øl til eget bruk uten å måtte lage maltet selv. Så lenge det ikke er noen penger eller kommersiell handel involvert har man også lov til å gi bort så mye man vil. For å kunne selge ølet, i egen virksomhet, må man søke kommunen om tillatelse, og da må man på forhånd ha salgs- og/eller skjenkeløyve.
For å kunne levere til salg i butikker og restauranter behøver man statlig bevilling. For å få innvilget søknad om bevilling kreves bl.a. sikkerhet for oppfyllelse av krav på alkoholavgift, at varelageret er tilfredsstillende sikret og at bevillingshaver ikke driver annen virksomhet som er uforenlig med tilvirkning av alkoholholdig drikk.

Ingredienser i øl 
De vanligste ingrediensene i øl er malt (delvis spiret), humle, gjær og vann. I norsk tradisjon har de aller fleste bryggere også brukt einerkvister til å sette smak på ølet. Avhengig av hva slags smaksprofil man ønsker i et øl, er det også vanlig å tilsette ulike krydder, frukt og bær. 

Hvis man ikke ettergjærer på flaske ved å tilsette en liten mengde sukker i flasken, kan man tilsette kullsyre ved å sette på CO2 under et trykk på ca. 1-2 bar.

Lagring 
Mange hjemmebryggere foretrekker å lagre ølet sitt på fat når det modnes, noe som gjør det mye lettere å tappe seg et glass uten å åpne en hel flaske. Et vanlig fat å lagre på er Corneliusfat, som vanligvis rommer 19 liter.

Ellers er det også mange som lagrer på både vanlige ølflasker, 1 liters og 1,5 liters flasker.

Konkurranser 
Norbrygg (Norsk Hjemmebryggerforening) arrangerer NM i ølbrygging hvert år, i tillegg til en egen konkurranse for juleøl. De beste tre brygg i NM i hjemmebrygging deltar vanligvis i Skandinavisk Mesterskap i hjemmebrygging i Danmark påfølgende måned, hvor de konkurrerer med innsendt øl fra Sverige og Danmark.

Referanser

Eksterne lenker 
Norbrygg Norsk hjemmebryggerforening med mange artikler og aktivt forum

Hobbyer
Autodafé

Autodafé (via portugisisk og spansk auto da fé fra latin actus de fide eller actus fidei, «troshandling») var den avsluttende, offentlige delen av en rettssak mot mistenkte kjettere, inkludert mistenkte kryptojøder, utført av Den spanske inkvisisjonen (1481–1834) og Den portugisiske inkvisisjonen (1536–1821), men også i Italia. Autodafé betegnet opprinnelig selve domsavsigelsen, men ble siden også brukt om den påfølgende utførelsen av straffen.

Under autodaféen var det opptog gjennom byen, og de anklagede måtte bruke kapper med symboler som viste hva de var skyldige i. De som skulle henrettes hadde en annen farge på kappen enn andre skyldige. Opptoget endte ved kirken, der de som skulle henrettes ble skilt fra de andre, og ført til for eksempel bålet der de ble brent. 

Autodafé var en skamstraff der en brukte offentlig stigmatisering og ydmykelse som virkemiddel.

Ordet autodafé kan også brukes om offentlig brenning av skrifter og bøker.

Se også
 Bokbål
 Inkvisisjonen
 Kirketukt
 Brenning på bål

Eksterne lenker
 Oppslagsordet «Autodafé» i Salmonsens konversationsleksikon (dansk leksikon fra ca. 1915)
 Oppslagsordet «Autodafé» i Nordisk familjebok (svensk leksikon fra 1904)
 Autodafé; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

Inkvisisjonen
Straffereaksjoner
Kristne begrep
Tsjeka

Tsjeka, eller Vetsjeka, (fra russisk ЧК eller ВЧК, Всероссийская чрезвычайная комиссия по борьбе с контрреволюцией и саботажем, «Den allrussiske ekstraordinære kommisjon for kamp mot kontrarevolusjon og sabotasje») var det hemmelige politiet i Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk i perioden fra desember 1917 til februar 1922.

Tsjekaen ble etablert av Vladimir Lenin, og ble ledet av den polske adelsmannen Feliks Dzerzjinskij. Tsjekaen hadde ansvaret for å arrestere «klassefiender», medlemmer av presteskapet og andre politiske motstandere av kommunistene. Denne kampanjen fikk senere navnet Den røde terroren.

Tsjekaen ble i 1922 gjort om til GPU, og ble senere til KGB. Uttrykket «tsjeka» ble da et kallenavn for KGB, dette er fortsatt i bruk i Russland i dag.

Forkortelsen
Ordet «tsjeka» er norsk transkripsjon av den russiske tobokstaversforkortelsen ЧК, der Ч er den russiske bokstaven for «tsj»-lyden, mens «ka» er russisk uttale av bokstaven К, altså tsjeka = tsje+ka. For å vise at det er en forkortelse helt på linje med for eksempel KGB burde man kanskje skrive TsjeKa eller TsjeK, uttalt «tsje-kå», men det brukes ikke. Tsjeka (eller Vetsjeka, ВЧК) står for kortformen (Всероссийская) чрезвычайная комиссия, (Vserossijskaja) tsjresvytsjajnaja komissija, «Den (Allrussiske) Ekstraordinære Kommisjonen».

Seinere sikkerhetstjenester
Tsjekaen ble omgjort til GPU («Den politiske hovedforvaltning»), som siden ble til OGPU og NKVD, som i 1946 ble kalt MGB («Ministeriet for statens sikkerhet») og i 1954 KGB. I dagens Russland er det gamle KGB delt opp i sikkerhetstjenesten FSB og utenriksetterretningstjenesten SVR.
|}

Referanser

Russisk etterretning
Russlands historie
Russiske ord og uttrykk

oc:Checa
Edmund av Skottland

Edmund (Etmond mac Maíl Coluim eller Eadmund Margotsson) (født etter 1070, død etter 1097) var en sønn av Máel Coluim mac Donnchada (Malcolm III) og hans andre hustru Margaret. Han kan bli funnet på noen lister over skotske konger, men det finnes imidlertid ingen bevis på at han noensinne var konge av Skottland.

Da Edmunds far og hans bror Edvard, den utpekte arvingen, ble drept i november 1093 tok Máel Coluims bror Domnall Bán (Donald III) tronen. Edmund og hans yngre brødre Edgar, Aleksander og David flyktet til England hvor deres halvbror Donnchad (Duncan II) allerede var ved hoffet til Vilhelm Rufus.

I 1094 drev Donnchad, med Rufus’ velsignelse og med militær støtte fra den engelske adelen uten land og landeiere fra Lothian, Domnall Bán fra tronen. Det er antatt at Edmund, som den neste i alder var Donnchads utpekte arving. Et skotsk opprør tvang Donnchad til å sende sine engelske allierte hjem. Kort tid etter ble hans selv drept. Morderen var Máel Petair, mormaer av Mearns, men Ulster-annalene og William av Malmesbury er begge enig at mordet skjedde på ordre fra Domnall Bán og Edmund.

Om dette er riktig er grunnen til Edmund hadde sluttet seg til sin onkel ukjent. Det er antatt at Domnall da pekte ut sin nevø Edmund som sin utpekte arving ettersom han selv ikke hadde egne sønner, og det er antatt at Edmund ble gitt en apanasje for å styre.

I 1097 kom Edmunds onkel på morsiden, Edgar Ætheling, nordover med en hær og drev Domnall Bán fra tronen og plassert Edgar som skottenes konge og med Aleksander som den utpekte arving. Mens Domnall Bán ble mishandlet, lemlestet og fengselet til han døde i 1099 var Edmund langt heldigere. Han ble kronraket og sent til klosteret Cluniac monastery ved Montacute i Somerset hvor han til slutt antagelig døde, men når er ikke kjent.

Litteratur
 Duncan, A.A.M., The Kingship of the Scots 842–1292: Succession and Independence. Edinburgh University Press, Edinburgh, 2002. ISBN 0-7486-1626-8
 Oram, Richard, David I: The King Who Made Scotland. Tempus, Stroud, 2004. ISBN 0-7524-2825-X

Eksterne lenker
 Annals of Ulster (oversatt) ved University College Cork CELT Corpus of Electronic Texts  

Kongelige skotter
Huset Dunkeld
Fødselsår ukjent
Dødsår ukjent
Naltsjik

Naltsjik (russisk: На́льчик, kabardinsk: Налшык, balkarisk: Нальчик) er hovedstad i republikken Kabardino-Balkaria i Russland. Byen ligger på 550 moh i nordhellingen av Kaukasus-fjellene, rundt 1400 km sørøst for Moskva. Innbyggertall: 274 974 (folketelling 2002), 234 547 (folketelling 1989).

Historie 
Naltsjik-området var bebodd av innfødte balkarer og kabardinere så langt tilbake som 1743, men dagens by stammer fra tidlig på 1800-tallet, da det ekspanderende russiske keiserriket bygget et fort der i 1818. En militær bosetning ble grunnlagt på stedet i 1838. Naltsjik forble av relativt liten betydning til etter den russiske revolusjonen, da den i 1921 fikk bystatus, og ble administrativt senter for Den kabardinske autonome oblast.

Under andre verdenskrig var Naltsjik okkupert av Tyskland fra 28. oktober 1942 til 3. januar 1943. Byen ble sterkt skadet under konflikten.

Økonomi 
Naltsjik er en forvaltningsby og er et politisk og kulturelt sentrum for Republikken Kabardino-Balkaria. Den er også et industrielt senter for republikken, med virksomheter innen metallurgi, lettindustri, produksjon av byggematerialer og maskinbygging). Byen er også kjent som et kursted på grunn av sine varme kilder og klare fjelluft.

Utdanning 
Naltsjik har følgende høyere utdanningsinstitusjoner: 
 Kabardino-Balkarias statlige universitet
 Kabardino-Balkarias forretningsinstitutt
 Det nord-kaukasiske statlige kunstinstitutt
 Kabardino-Balkarias statlige jordbruksakademi.

Eksterne lenker 
 
 Informasjon om Naltsjik (russisk)
 Kart over Naltsjik (russisk)

Byer i Kabardino-Balkaria
Bosetninger etablert i 1818
1818 i Russland
Kursteder
Byer grunnlagt i 1921
1921 i Russland
Kyzyl

Kyzyl (russisk og tuvinsk: Кызы́л) er hovedstaden i republikken Tuva i Russland. Den ligger ved elva Jenisej, rundt 3700 km øst for Moskva. Innbyggertall: 105,931 (est. 2004), 104 105 (folketelling 2002). 

Bynavnet betyr «rød» på tuvisk (som i mange andre tyrkiske språk).

Kyzyl ligger der hvor elvene Bolsjoj Jenisej (Store Jenisej) og Malyj Jenisej (Lille Jenisej) løper sammen og danner Verkhnyj Jenisej (Øvre Jenisej). Kyzyl hevder å ligge nøyaktig i Asias geografiske senter. Påstanden er omtvistet, men det er reist et monument merket «Asias senter» på engelsk, russisk og tuvisk.

Kyzyl ble grunnlagt i 1914 som Belotsarsk (russisk: Белоца́рск). I 1918 ble navnet endret tilKhem-Beldyr (russisk: Хем-Белды́р) og i 1926 til Kyzyl.

Mesteparten av bebyggelsen ligger sør for elva og følger elvebredden, med den tetteste bebyggelsen sentrert like nedenfor der hvor de to Jenisej-grenene møtes.

Byen er forvaltningsby for Republikken Tuva, og er republikkens økonomiske og politiske sentrum. Byens industri omfatter teglverk, sagbruk, møbelfabrikker og næringsmiddelindustri, foruten en betydelig transportvirksomhet. 

Kyzyl lufthavn ligger 6 km sørvest for byens sentrum.

Eksterne lenker 
 
 Foto-slideshow av Kyzyl
 Detaljert kart
 Historien til monumentet «Asias senter»

Byer i Tuva
Byer ved Jenisej
Bosetninger etablert i 1914
1914 i Russland
Tove Bakke

Tove Bakke (født 19. desember 1954 i Sande i Sunnfjord) er en norsk oversetter og gjendikter.

Tove Bakke er utdannet cand. mag. i fransk, spansk og litteraturvitskap fra Universitetet i Oslo. Hun har arbeidet som saksbehandler i Norsk kulturråd.

Bakke ble tildelt Bastianprisen for barne- og ungdomslitteratur 2003 for sin oversettelse av Daniel Pennacs roman Hund! Hund!. I 2008 fikk hun Samlagsprisen for sin gjendiktning av den chilenske Nobelprisvinneren Gabriela Mistrals dikt (Alle skulle bli dronning, 2007) og «heile sitt omfattande virke for å spreie verdslitteratur til norske lesarar». I 2022 ble hun tildelt Det skjønnlitterære oversetterfonds pris for sitt samlede virke som skjønnlitterær oversetter fra blant annet fransk og spansk.

Bibliografi 
 F. G. Lorca: Månen har tenner av elfenbein. gjendiktning, Samlaget (1996)
 D. M. Loynaz: Svart vin, gjendiktning, Cappelen (1998)
 F. G. Lorca: Appelsin og sitron, gjendiktning, Samlaget (1998)
 S. de Mello Breyner Andresen: Sjøfarar, gjendiktning, Cappelen (2000)
 V. Piñera og A. Escobar: To cubanske, gjendiktning, Samlaget (2001)
 Alejandra Pizarnik: Ho som reiser med tomt glas, gjendiktning, Cappelen (2004)

Priser 
 Bastianprisen 2003
 Samlagsprisen 2008
 Kultur- og kirkedepartementets oversetterbokpris for barne- og ungdomslitteratur 2010
 Rosettaprisen 2021
 Det skjønnlitterære oversetterfonds pris 2022

Kilder 
 Presentasjon av Tove Bakke i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Norske oversettere
Personer fra Gaular kommune
Vinnere av kulturdepartementets barnebokpriser
Speed Racer (film)

Speed Racer er en amerikansk spillefilm fra 2008 som er basert på  den japanske animerte serien Speed Racer fra 60-tallet.  Filmen er skrevet og regissert av Wachowski-brødrene som også fungerer som ko-produsenter. Filmen har vært under utvikling siden 1992, og har byttet manusforfattere og regissører frem til produsent Joel Silver og Wachowski-søsknene slo seg sammen for å starte produksjonen av Speed Racer som en familiefilm slik at regissørene kunne nå et bredere publikum.  Skuespiller Emile Hirsch har rollen som Speed, helten fra animasjonsserien, og Christina Ricci prtretterer Speeds kjæreste, Trixie. Speed Racer ble produsert i Tyskland ved Babelsberg Studios, hvor alle opptakene ble gjort mot greenscreen.  Wachowski-brødrene filmet også i HD for første gang, og tok i bruk en metode for å sette både forgrunnen og bakgrunnen i fokus for å skape en ekte anime-følelse.  Markedsførere gjorde klart leker og videospill som ble lansert sammen med filmen. Speed Racer hadde premiere i USA 3. mai 2008 som avslutningsfilmen ved Tribeca filmfestival, og fikk generell premiere i Nord-Amerika 9. mai 2008. I Norge ble filmen første gang vist 20. juni 2008.

Handling 
Speed Racer (Emile Hirsch) er en ung mann som har medfødte racing-instinkter. Hans mål er å vinne The Crucible, et billøp som strekker seg over hele landet og som tok livet av hans eldre bror, Rex Racer (Scott Porter).  Speed er lojal mot familiebedriften, som blir drevet av hans foreldre Pops (John Goodman) og Mom (Susan Sarandon). Pops designet Speeds bil, Mach 5.  Eieren av Royalton Industries (Roger Allam) gir Speed et lukrativt tilbud, Speed avslår tilbudet, noe som irriterer eieren.  Speed oppdager også at toppindustrisjefer, inkludert Royalton, i hemmelighet driver med korrupsjon og jukser i billøpene for å tjene mer penger. Med sitt tilbud til Speed avslått, vil Royalton forsikre seg om at Speed ikke vinner flere løp.  Speed får støtte fra sine foreldre og kjæresten Trixie (Christina Ricci) og deltar i The Crucible med et partnerskap med sin tidligere rival, Racer X (Matthew Fox), i håp om å redde familiebedriften og hele racingsporten.

Medvirkende 
 Emile Hirsch	 … 	Speed Racer
 John Goodman	… 	Pops Racer, Speeds far
 Susan Sarandon	… 	Mom Racer, Speeds mor
 Christina Ricci	… 	Trixie, Speeds kjæreste
 Matthew Fox	… 	Racer X, Speeds rival. Keanu Reeves takket nei til denne rollen.
 Scott Porter	… 	Rex Racer, Speeds eldre bror
 Christian Oliver	… 	Snake Oiler
 Benno Fürmann	… 	Inspector Detector
 Hiroyuki Sanada	… 	Mr. Musha, en forretningsmann
 Richard Roundtree	… 	Ben Burns, en kommentator som tidligere var en fører
 Rain	… 	Taejo Togokhan
 Paulie Litt	… 	Spritle, Speeds yngre bror
 Kick Gurry	… 	Sparky, Speeds mekaniker
 Nicholas Elia	… 	Speed d.y.
 Roger Allam	… 	Mr. Royalton, den korrupte eieren av Royalton Industries
 Nayo Wallace	… 	Minx, Racer X' kjæreste
 Werner Daehn	… 	Sempre Fi-Ber-Leader

Eksterne lenker 
 
 
 
 Speed Racer hos About.com

Actionfilmer fra USA
Bilfilmer
Filmer fra 2008
Engelskspråklige filmer
Erica – fri kvinne

Erica – fri kvinne (originaltittel: An Unmarried Woman) er en amerikansk dramafilm fra 1978 med Jill Clayburgh, Alan Bates og  Michael Murphy i hovedrollene. Regi og manus er ved Paul Mazursky.

Handling
Erica (Jill Clayburgh) er kvinne som har levd i et trygt og tilsynelatende lykkelig ekteskap i 17 år sammen med mann og tenåringsdatter. Men da mannen forlater henne og flyttet sammen med en ung kvinne, knekker hun nesten sammen. Hun går til psykolog og innleder en rekke kortvarige forhold til forskjellige menn. Men så møter hun den eksentriske britiske maleren Saul (Alan Bates).

Filmen berører tema som feminisme, ekteskap, depresjon og skilsmisse.

Om filmen
Filmen ble i 1978 tildelt prisen for beste kvinnelige skuespiller (Jill Clayburgh) ved Filmfestivalen i Cannes. Den ble året etter nominert til tre Oscar, en BAFTA og fem Golden Globes.

I rollene
(utvalg)
Jill Clayburgh ....Erica
Michael Tucker ....Fred
Alan Bates ....Saul
Michael Murphy ....Martin
Cliff Gorman ....Charlie
Patricia Quinn ....  Sue  
Kelly Bishop ....  Elaine 
Lisa Lucas ....  Patti 
Linda Miller ....  Jeannette 
Andrew Duncan ....  Bob 
Daniel Seltzer ....  Dr. Jacobs

Referanser

Eksterne lenker
 

Dramafilmer fra USA
Filmer fra 1978
Engelskspråklige filmer
17 mai 1940

«17 mai 1940» er et nasjonalpatriotisk dikt skrevet av Nordahl Grieg i maidagene 1940. Det er kjent som «I dag står flaggstangen naken…» etter første linje i diktet. Diktet ble kjent da forfatteren selv leste det over radio i NRKs radiostasjon i Tromsø på nasjonaldagen. Tromsø radio var på det tidspunktet den eneste frie radiostasjonen i Norge. Diktet fikk stor holdningsskapende betydning sommeren 1940.

Grieg hadde kommet til Tromsø sammen med gullbeholdningen som han medvirket til å få forbi kampene i Sør-Norge. Diktet ble skrevet i lugaren på en av fiskeskøytene som fraktet store deler av Norges Banks gullbeholdning fra Oslo via Åndalsnes og Frøya til Tromsø. Grieg leste diktet første gang kvelden 16. mai 1940 for fiskeskipper Karl Reppe og hans sønner for å høre deres mening om diktet.

Diktet ble trykket i diktsamlingen Friheten, som første gang ble utgitt i Reykjavík i 1943.  Det ble oversatt til engelsk av professor Henrietta Koren Naeseth ved Augustana College, og fikk på engelsk tittelen We Shall Come Again.

Diktet 

I dag står flaggstangen naken
blant Eidsvolls grønnende trær.
Men nettopp i denne timen
vet vi hva frihet er.
Der stiger en sang over landet,
seirende i sitt språk,
skjønt hvisket med lukkede leber
under de fremmedes åk.

Der fødtes i oss en visshet,
frihet og liv er ett,
så enkelt, så uundværlig
som menneskets åndedrett.
Vi følte da treldommen truet
at lungene gispet i nød
som i en sunken u-båt;
vi vil ikke dø slik død.

Verre enn brennende byer
er den krig som ingen kan se
som legger et giftig slimslør
på bjørker og jord og sne.
Med angiverangst og terror
besmittet de våre hjem.
Vi hadde andre drømmer
og vi kan ikke glemme dem.

Langsomt ble landet vårt eget,
med grøde av hav og jord,
og slitet skapte en ømhet
en svakhet for liv som gror.
Vi fulgte ikke med tiden,
vi bygde på fred, som i tross,
og de hvis dåd er ruiner
har grunn til å håne oss.

Nå slåss vi for rett til å puste
vi vet det må demre en dag
da nordmenn forenes i samme
befriede åndedrag.
Vi skiltes fra våre sydpå,
fra bleke utslitte menn.
Til dere er gitt et løfte:
at vi skal komme igjen.

Her skal vi minnes de døde
som ga sitt liv for vår fred,
soldaten i blod på sneen,
sjømannen som gikk ned.
Vi er så få her i landet,
hver falden er bror og ven.
Vi har de døde med oss
den dag vi kommer igjen.

Referanser

Eksterne lenker
 NRK.no: 17. mai 1940, diktet lest av forfatteren.

Norske dikt
Nordahl Grieg
Norge under andre verdenskrig
Alan Alborn

Alan Jacob Alborn (født 13. desember 1980 i Alaska) er en tidligere amerikansk skihopper som hoppet for klubben Alaska Jumping Club. Alborn deltok i 6 olympiske renn, men skaffet seg først og fremst et navn som skiflyver.

For selv om hans største bedrifter kom i noe mindre hoppbakker, er det ingen hemmelighet at han foretrakk gigantbakken Planica til trening og lignende.

Alborn hadde sitt beste år i 2001, hvor han på 2 dager oppnådde en 6.-plass og en 4.-plass i Engelberg. Stefan Hocke og Adam Malyz vant rennene. To måneder ble han nr 6 under det avsluttende rennet av hoppuka. Dette rennet vant Sven Hannawald.

Alborn avsluttet sin karriere i 2007, etter en 35.-plass i Planica.

Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skihoppere fra USA
Deltakere for USA under Vinter-OL 1998
Skihoppere under Vinter-OL 1998
Deltakere under Ski-VM 1999
Deltakere under Ski-VM 2001
Deltakere for USA under Vinter-OL 2002
Skihoppere under Vinter-OL 2002
Deltakere under Ski-VM 2003
Deltakere for USA under Vinter-OL 2006
Skihoppere under Vinter-OL 2006
Fødsler i 1980
Sjagonar

Sjagonar (russisk: Шагонар, tuvinsk: Шагаан-Арыг) er en by i republikken Tuva i Russland. Den ligger ved elva Jenisej, rundt 110 km vest for Kyzyl. Innbyggertall: 11 008 (folketelling 2002), 10 084 (folketelling 1989).

Bosetningen har vært kjent siden 1888.  Bystatus ble innvilget i 1945.

Den opprinnelige byen Sjagonar ble demmet ned på 1970-tallet på grunn av byggingen av kraftverket Sajano-Sjusjensk. Byen ble gjenoppbygd sju kilometer fra den opprinnelige plasseringen.

Referanser 

Byer i Tuva
Byer ved Jenisej
Bosetninger etablert i 1888
1888 i Russland
Interimsavtalen

Interimsavtalen, også kalt Taba-avtalen, Oslo II-avtalen eller Oslo 2-avtalen, var en omfattende og kompleks avtale mellom Israel og Palestinas frigjøringsorganisasjon (PLO). Den ble først signert i Taba (på Sinaihalvøya, Egypt) den 24. september 1995 og deretter, fire dager senere, 28. september 1995, i Washington, DC av Israels statsminister Yitzhak Rabin og PLOs formann Yasir Arafat med USA (representert ved president Bill Clinton), Russland, Egypt, Jordan, Norge og EU som vitner. Avtalen var en oppfølging av Oslo-avtalen, som ble inngått to år tidligere, i 1993.

Avtalen omhandlet fremtiden på Gazastripen og Vestbredden, hvor hovedmålet var å styrke og utvide det palestinske selvstyret på Vestbredden. Den inkluderte også at Israels forsvar trakk seg ut av de aktuelle områdene, og at det skulle innføres demokratiske valg blant palestinerne. Som resultat ble Yasir Arafat valgt som den første demokratisk valgte presidenten av Det palestinske selvstyret.

Avtalen hadde en tidsramme på tre år fra mai 1996, hvor uoverenskomster skulle avklares innen 1999.

I mangel av videre fremdrift i fredsforhandlingene er avtalen den siste, og fortsatt gjeldende folkerettslige avtalen mellom Israel og de palestinske myndighetene.

Se også 
 Oslo-avtalen
 Relasjoner mellom Norge og Israel
 Midtøsten-konflikten

Referanser 

Midtøstens historie
Forholdet mellom Israel og Palestina
Fredsavtaler
Internasjonale avtaler
Traktater av 1995
1995 i Israel
Paltamo

Paltamo er en kommune i landskapet Kajanaland i Finland. Kommunen har cirka 4 100 innbyggere og en areal på 1 139,10 km² hvorav 219,72 km² er vann. Paltamo er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Kajana, Puolanka, Ristijärvi, Sotkamo og Vaala.

Eksterne lenker
 

Kommuner i Kajanaland