alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Stordabrua

Stordabrua er ei hengebru over Digernessundet, mellom Digernesklubben på Stord og øya Føyno. 

Lengden er på 1076 meter med et hovedspenn på 677 meter. Brutårnene rager 97 meter over vannflaten og seilingshøyden er 18 meter. Stordabrua inngår i Trekantsambandet og er en del av Europavei 39. Brua ble åpnet den 30. april 2001.

5. desember 2019 omkom en person i fra Litauen på Stordabrua i en trafikkulykke.

Se også
Bømlabrua
Spissøybrua
Bømlafjordtunnelen

Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser

Eksterne lenker
 Stordabrua - Bruer.no
 Webkamera på Stordabrua

Hengebroer
Broer på E39
Veibroer i Vestland
Veier i Stord
2000 i Norge
Broer åpnet i 2000
KNM «Sleipner» (1963)

«Sleipner» har vært navnet på flere fartøyer i den norske marinen. For en oversikt, se Sleipner (andre betydninger)

Korvetten KNM «Sleipner» ble bygd ved Nylands verksted i Oslo. Skipet ble sjøsatt den 9. november 1963, og ble overtatt av sjøforsvaret og heiste kommando 29. april 1965. «Sleipner» var det første fartøyet i en ny klasse korvetter.

«Sleipner» hadde et utrustet deplasement på 780 tonn, gjorde 20 knop og hadde en besetning på 63 mann. Fartøyet ble modernisert i 1988 og ble i en periode brukt som kadettfartøy. Det ble utrangert i 1992, og lå siden i opplag.

KNM «Sleipner» ble senket med en torpedo (svensk type TP613) fra KNM Jo i forbindelse med en skyteøvelse i Vestfjorden i juni 2002.

Sleipner-klassen 

Sleipner-klassen var en del av flåteplanen av 1960. Blant de totalt 50 skipene planen omfattet, var det 5 korvetter i Sleipner-klassen, men bare 2 ble realisert etter budsjettkutt. Disse var F 310 KNM «Sleipner» og F 311 KNM «Æger». Skipene ble bygd ved Nylands Verksted i Oslo. De ble utfaset i 1992 og senere brukt som mål for utprøving og testing av forskjellige våpen.

Ved utfasingen var de bestykket med
 1 3” kanon
 1 40 mm Bofors
 Anti-ubåt torpedoer
 Terne III antiubåt-raketter

Norske korvetter
Nylands mekaniske verksted
Skip fra 1963
Artikler i sjøfart-prosjektet
Iglesia ni Cristo

Iglesia ni Cristo (INC, tagalog for Kristi Kirke) er en religion med kristen karakter som er oppstått på Filippinene. Trossamfunnet har sin egen helt særegne kirkearkitektur med smale og spisse spir. Trossamfunnet forstår seg selv som i skarp opposisjon til Den katolske kirke, men retter også teologisk kritikk mot de protestantiske kirker.

Beskrivelse 

Iglesia ni Cristo (noen ganger skrevet Iglesia ni Kristo) ble grunnlagt av Felix Manalo den 27. juli 1914. Den forstår seg som egentlig opprettet av Jesus Kristus, og begrunner dette med bibelske profetier som den fortolker slik. Trossamfunnet har, til tross for sin betydelige tallmessige størrelse, en stram organisasjon som gjør seg gjeldende i hele medlemsmassen gjennom forskjellige former for tett sosial rettledning og personlig oppfølgning. Dette gjelder også, om enn ofte i klart mindre grad, i de filippinske utenlandsmiljøer der INC har et nærvær. 

På Filippinene har INC en relativt stor politisk innflytelse fordi trossamfunnets anbefalinger i forbindelse ved valgene i meget høy grad blir fulgt av medlemsmassen. 

Iglesia ni Cristo har mer enn 200 menigheter i 84 land utenfor Filippinene. Trossamfunnet oppgir ikke samlet medlemskapsstatistikk, men det anslås at det omfatter rundt seks millioner personer, de aller fleste av filippinsk bakgrunn. 

INC er antagelig det nest største trossamfunnet på Filippinene etter Den katolske kirke (dersom man ikke summerer de forskjellige forgreningene av Iglesia Filipina Independiente, som i så fall ville innta annenplassen).

Noen av læresetningene for Iglesia ni Cristo er:

 Det er bare én sann Gud, og det er Faderen (Joh. 17,1 og 3)
 Jesus Kristus var et menneske (ikke Gud) sendt av Gud for å være mellommann mellom mennesker og Gud (1 Tim 2,5)
 Bibelen alene er grunnlaget for åndelig rettledning
 Man må være utvalgt og utsendt (Rom 10,15) av Gud for å forkynne Kristi evangelium
 Felix Manalo er utsendt av Gud for å gjenopprette den opprinnelige Kristi Kirke som er omtalt i Apg 20,28, det var han som den eneste i moderne tid ble gitt myndighet til å forkynne Bibelens lære og bud 

INC har sitt hovedkvarter i nabolaget New Era i bydelen Diliman i Quezon City, og administreres nå (pr. desember 2004) av de folkevalgte etterfølger, sønnesønnen Eduardo V. Manalo, som tok over etter at faren, tidligere valgte etterfølger Eraño Manalo døde i 2009. Trossamfunnet eier og driver New Era University og New Era Hospital (begge nær hovedkvarteret i Diliman), og har egne radiostasjoner.

Eksterne lenker 
 
The Iglesia Ni Cristo, Innlegg i SacredTribesJournal's Encyclopedia of New Religious Movements (PDF; 135 kB)

Kristne samfunn
Antitrinitarisme
Filippinene
Etableringer i 1914
Westermoen Hydrofoil

Westermoen Hydrofoil A/S (WH) var et skipsverft i Mandal som spesialiserte seg på bygging av hydrofoilbåter på lisens fra Italia. Virksomheten ble etablert av Toralf Westermoen i 1961.

Den første båten, HF «Westfoil», ble levert i 1962. Denne ble levert til Bahamas.

WH bygget en rekke små og store hydrofoilbåter (PT 20, PT 50) som ble satt i trafikk på egnede strekninger i forskjellige farvann: På vestlandet, i Oslofjorden, i Øresund, på Bahamas og i Hellas.

På slutten av 1960-tallet bygde WT verdens største hydrofoilbåt av typen PT150. HF «Expressen» med plass til 250 passasjerer ble bygget på bestilling fra et svensk rederi. Båten oppnådde imidlertid ikke den kontraktsbestemte hastigheten på 38 knop og kontrakten ble derfor hevet. Dette ble begynnelsen på slutten for hydrofoil-epoken i Mandal.

Etter dette satset HF på å utvikle en hurtigbåt av katamarantype – Westamaranen. Denne båttypen ble en stor suksess og betød et nytt gjennombrudd for hurtigbåter i Norge.

I løpet av 1980-årene ble virksomhetens navn endret til Westamarin a/s. Westamarin var i virksomhet til midt på 1990-tallet. Bedriften var i disse årene et ledende verft for utvikling av hurtigbåter, ikke bare i Norge, men også i internasjonal sammenheng.

Båtene er tegnet av kommandørkaptein Harald Henriksen.

Fartøy bygget ved Westermoen Hydrofoil 

SS:
1969 «Nefelin 3»
1973 «Solundir»bnr 23
1973 «Juvikingen» bnr 31
1983 «Vøringen» bnr 87

W86:
1971 «Fjordglytt»/«Kosterfjord», bnr 21
1972 «Karmsund» bnr 22
1972 «Fjordtroll», bnr 24
1972 «Mayflower», bnr 26
1973 «Kongsbussen», bnr 27
1973 «Hertugbussen», bnr 28
1973 «Tedno», bnr 29
1973 «Koegelwieck», bnr 32
1973 «Olavsbussen» bnr. 34
1973 «Haugesund», bnr 35
1975 «Storesund», bnr 41
1975 «Fjordkongen», bnr 42
1975 «Brynilen», bnr 44
1975 «Øygar», bnr 45
1976 «Fjorddronningen», bnr 46
1976 «Highland Seabird», bnr 47
1976 «Fjorddrott», bnr 48
1977 «Fjordprinsessen», bnr 49, Avdeling Alta
1977 «Steigtind», bnr 50, Avdeling Alta
1978 «Mediteran», bnr 54
1978 «Hornøy 3», bnr 66 Avdeling Alta
1978 «Marina 1», bnr 67 Avdeling Alta

W95:
1974 «Vingtor», bnr 36
1974 «Sleipner», bnr37
1975 «Sunnhordland», bnr 38
1975 «Martini Bianco», bnr 40
1975 «Westjet», bnr 43
1977 «Draupner», bnr 51
1977 «Tunen», bnr 52
1977 «Tranen», bnr 53
1977 «Pegasus»
1979 «Tumleren»
1981 «Alisur Amarillo», bnr 79
1981 «Tromsprinsen», bnr 80
1981 «Celestina», bnr 81, Avdeling Alta
1982 «Venture 83», bnr 83
1982 «Venture 84», bnr 84

W88:
1981 «Haugesund», bnr 78, Avdeling Alta
1981 «Midthordaland», bnr 82
1985 «Skogøy»
1986 «Fjordsol»

W100:
1980 «Gimle Belle», bnr 75
1981 «Gimle Bird», bnr 76
1981 «Gimle Bay», bnr 77

Eksterne lenker 
 
 Westfoil

Etableringer i 1961
Norske skipsverft
Næringsliv i Lindesnes
Artikler i sjøfart-prosjektet
Burka

Burka er en ankellang, heldekkende kvinnedrakt med heklet gitter foran øynene, slik at det er mulig å se uten selv å bli sett. Burka forbindes ofte med islam og forveksles av mange med niqab og hodeskautet hijab. Normen om bruk av både niqab, burka og hijab har en sømmelighetsverdi. Om dette plagget har noen plass innenfor religionen eller ikke, er omdiskutert.

Ulike typer hodeplagg for muslimske kvinner

Eksterne lenker 
 
 Rapport om brugen af niqab og burka, Københavns Universitet

Kapper og talarer
Afghansk kultur
Pakistansk kultur
Islam
Arabiske ord og uttrykk
György Lukács

Georg Lukács (ungarsk: Lukács György, født 13. april 1885 i Budapest, død 4. juni 1971 samme sted) var en ungarsk hegeliansk og marxistisk filosof og litteraturkritiker. Hans verker, særlig Geschichte und Klassenbewusstsein (1923), har hatt stor innflytelse på blant annet Frankfurterskolen. 

Han oppholdt seg i Sovjetunionen fra 1933 til etter andre verdenskrig. Han overlevde Stalins utrenskninger, som førte til at 80% av ungarske kommunister omkom. Høsten 1945 returnerte han til Ungarn hvor han ble innsatt i kommunistpartiet hvor han gjorde utrenskninger av ikke-kommunister fra organisasjoner universiteter. Han deltok i Imre Nagys kortlivete regjering under oppstanden mot den sovjetiske okkupasjonen i 1956, men må ikke forveksles med den østerriksk-ungarske politikeren (død 1950) med samme navn. 

Hans fulle navn var Georg Bernhard von Lukács von Szegedin på tysk, og på ungarsk Szegedi Lukács György Bernát.

Verker 

 Theorie des Romans (1916)
 Geschichte und Klassenbewußtsein (1923)
 Historie og klassebevissthet – studier i marxistisk dialektikk, overs. Stein Rafoss og Harald Berntsen, Pax forlag, 1971.
 Goethe und seine Zeit (1947)
 Der junge Hegel – Über die Beziehungen von Dialektik und Ökonomie (1948)
 Deutsche Literatur im Zeitalter des Imperialismus (1950)
 Existentialismus oder Marxismus (1951)
 Deutsche Realisten des 19. Jahrhunderts (1951)
 Balzac und der französische Realismus (1952)
 Der russische Realismus in der Weltliteratur (1953)
 Die Zerstörung der Vernunft, Berlin 1954
 Der russische Realismus in der Weltliteratur (1964)
 Ontologie – Marx. Zur Ontologie des gesellschaftlichen Seins. Die Ontologischen Grundprinzipien bei Marx (1972)
 Ästhetik. in Vier Teilen (1972–76)

Referanser

Eksterne lenker 
 Den unge Georg Lukács

Filosofer
Personer fra Budapest
Atle Skårdal

Atle Skårdal (født 17. februar 1966 i Skien) er en norsk tidligere alpinist, med fartsdisiplinene (utfor og Super-G) som sin spesialitet. I løpet av sin karriere tok Skårdal totalt syv verdenscupseire, to VM-gull og ett VM-sølv. Han var aktiv i verdenscupen fra 1985 til 1997, der hans beste sammenlagtresultat sjetteplass, mens han vant super-G-cupen i 1996. Han vant sitt første verdenscuprenn da han vant utfor i Hahnenkammrennene i 1990, som var 50-årsjubileum for dette tradisjonsrike rennet i Kitzbühel.

Han er ansatt i det internasjonale skiforbundet der han er rennansvarlig for kvinnenes verdenscup i alpint. Han var norsk landslagstrener fra 2000 til 2005.

Skårdal er gift med den tidligere østerrikske alpinisten Karin Köllerer.

Meritter 
 Verdensmester i super-G i 1996 og 1997
 VM-sølv i utfor i 1993
 Vinner av verdenscupen i super-G i 1996
 Mottok Telemark fylkeskommunes kulturpris 1997.

Resultater i verdenscupen

Resultater i OL  

Skårdal ble skadet i januar 1992 og deltok derfor ikke i Vinter-OL 1992.

Resultater i VM

Verdenscupseire

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske alpinister
Norske alpintrenere
Verdensmestere i alpint
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1988
Alpinister under Vinter-OL 1988
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1994
Alpinister under Vinter-OL 1994
Norgesmestere i alpint
Kongepokalvinnere i skiidrett
Sergio S. Osmeña

Sergio S. Osmeña (født 9. september 1878 i Cebu på De filippinske øyer, død 19. oktober 1961 i Quezon City) var filippinsk statsmann og president for samvelderegjeringen forut før landet fikk full uavhengighet.

Liv og virke

Bakgrunn 
Sergio var sønn av Juana Osmeña y Suico, som skal ha vært bare 14 år ved hans fødsel. Gtunnet omstendighetene forble farens identitet en familiehemmelighet. Skjønt det å være et uekte barn (foeldrene fiftet seg aldri) klarte han å hevde seg godt i samfunnslivet. Osmeñafamilien var en rik og toneangivende kinesisk-filippinsk klan med store forretningsinteresser i Cebu, og de hadde ikke problemer med å vedkjenne seg ham, og han gjorde det godt i lokalsamfunnet.

Han begynte på det katolske presteseminaret San Carlos i Cebu i 1889 og fortsatte studiene (men ikke lenger som prestekandidat) med å ta bakkalaureat ved San Juan de Letran-kollegiet. Hans skolegang fikk et avbrudd ved utbruddet av Den filippinske revolusjon i 1896. Under revolusjonen var han redaktør for den militant nasjonalistiske spanskspråklige avis El Nuevo Día i Cebu.

Sergio Osmeña ble deretter juristutdannet fra Santo Tomás-universitetet i Manila med eksamen fra 1903.

Politisk karriere
I 1904 utnevnte amerikanerne ham til guvernør for provinsen Cebu og fiscal (statsadvokat) for provinsene Cebu og Negros Oriental. To år etter ble han også folkevalgt til guvernør for Cebu (3. mars1906 – han var da 28 år gammel). I 1907 ble han valgt til den første filippinske foresamling under det amerikanske velde og var dets ordfører (speaker) fra 1916 til 1923, da han ble valgt til senator for Cebu.

Sergio S. Osmeña grunnla det filippinske nasjonalistparti (Partido Nacionalista), som skulle spille en sentral rolle i landets politiske liv. Osmeña var partiets leder til 1921, da han ble etterfulgt av Manuel L. Quezon.

Osmeña ledet flere av forhandlingsdelegasjonene i USA som fikk utvirket at Filippinene i 1935 fikk samveldestatus og samtidig tilsagn om full selvstendighet etter ti år. Han ble valgt til visepresident for det filippinske samveldet to ganger, 1935 og 1941.

President
Han ble president for eksilregjeringen (med sete i Washington D.C.) under den japanske okkupasjon da president Manuel L. Quezon døde den 1. august 1944. Han stilte til presidentvalgene i 1946 da Filippinene skulle få full uavhengighet, men tapte for Manuel A. Roxas.

Osmeña trakk seg så tilbake til hjembyen Cebu. Han døde den 19. oktober 1961 på et sykehus i Quezon City, 83 år gammel.

Hans første kone (fra 1901) var Doña Estefania Chiong Veloso (død 1918). De fikk åtte barn. Han giftet seg på nytt i 1920, med Doña Esperanza Limjap, og de fikk tre barn sammen.

Referanser

Litteratur
 Cullinane, Michael, Ilustrado Politics: Filipino Elite Responses to American Rule, 1898–1908, Ateneo de Manila University Press, 2004, ISBN 971-550-439-6

Filippinske politikere
Filippinske presidenter
Filippinenes historie
Personer fra Cebu City
Nødfrekvens

Nødfrekvens/nødkanal er en internasjonalt avtalt radiofrekvens for nødsignaler, nødmeldinger og annen nødtrafikk. 
 Radiopliktige skip og kystradiostasjoner har lyttevakt på de maritime nødfrekvensene. 
 Luftfartøy og flyredningstjenesten har tilsvarende lyttevakt på nødfrekvensen for luftfarten.

Frekvenser
 På langbølge: 150 kHz.
 På mellombølge kystradio: 2182 kHz
 På maritim VHF og kystradio: 156,8 MHz (maritim VHF kanal 16)
 På VHF flyradio: 121,5 MHz
 På UHF flyradio:  243 MHz
 For satellittbaserte nødpeilesendere i Cospas-Sarsat 406-systemet: 406 MHz.

Kystradio
Trådløs kommunikasjon
Flysikkerhet
Nødkommunikasjon
New South Wales

New South Wales (ofte forkortet NSW) er den eldste og mest folkerike delstaten i Australia. Den ligger sørøst i landet, nord for Victoria, sør for Queensland og øst for Sør-Australia. Delstaten ble grunnlagt i 1788 og bestod opprinnelig av mesteparten av det australske fastlandet, i tillegg til Lord Howe-øya og Norfolkøya. I løpet av 1800-tallet ble store områder etter hvert skilt ut til å danne kolonien Tasmania (erklært en separat koloni kalt «van Diemen's Land» i 1825), Sør-Australia (1836), Victoria (1851) og Queensland (1859). Ved opprettelsen av Australia i 1901 ble det bestemt at den nye hovedstaden for Australia skulle ligge i NSW, men ikke nærmere enn 100 miles (161 km) fra Sydney. I 1911 avstod New South Wales området hvor byen skulle bygges og territoriet Australian Capital Territory ble opprettet.

Største by og hovedstad for New South Wales er Sydney. Andre store byer inkluderer Newcastle og Wollongong, med en rekke mindre byer strukket langs hele kysten, og mer spredte byer i innlandet. 

Australias høyeste fjell Mount Kosciuszko (2 228 moh.) ligger i New South Wales.

Demografi

Befolkning
Ved slutten av mars 2011 var befolkningen i New South Wales beregnet til 7 287 600 mennesker. Befolkningsveksten var 1,1% i året, som var lavere enn det nasjonale snittet på 1,4%., 62,9% av NSW befolkning bor i Sydney.

Oversikt største byer

Styresett
Ved valget i 2007 ble resultatet følgende fordeling av valgmenn:

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Stater og territorier etablert i 1788
90377 Sedna

90377  Sedna () er en stor planetoide i de ytre områdene av solsystemet, og var per 2012 tre ganger så langt unna solen som det Neptun var. Spektroskopi har avdekket at Sednas overflatesammensetning er lignende den til enkelte andre transneptunske objekt, det vil si den består hovedsakelig av en blanding av vann, metan og nitrogeniser med tholiner. Overflaten er en av de rødeste blant objektene i solsystemet. Sannsynligvis er Sedna en dvergplanet.

I det meste av sitt baneforløp befinner Sedna seg lengre fra solen enn hva den gjorde i 2012. Med en estimert aphelium på 9376 AE, befinner den seg 31 ganger så langt unna solen som det Neptun gjør, og er med det et av de fjerneste kjente objektene i solsystemet om man ikke regner med langperiodiske kometer. Sednas eksepsjonelt lange og elongerte bane tar omtrentlig  år å fullføre, og det at den nærmeste avstanden til solen er så stor, 76 AE, har ført til mange spekulasjoner om hvor den stammer fra.

Minor Planet Center plasserer Sedna i den spredte skiven, en gruppe objekter sendt ut i svært elongerte baner på grunn av gravitasjonell påvirkning fra Neptun. Denne klassifiseringen er imidlertid bestridt, fordi Sedna aldri kommer nær nok Neptun til at den kan ha blidt spredt ut av den. Det gjør at noen astronomer konkluderer med at den er det første kjente medlemmet av indre Oorts sky. Andre spekulerer i at den kan ha blitt dyttet inn i sin nåværende bane av en passerende stjerne, kanskje en som stemmer fra solens fødselshop (en åpen stjernehop), eller at den ble fanget fra et annet stjernesystem.

En annen hypotese antyder at banen kan være gjenstand for en stor planet utenfor Neptuns bane. Astronomen Mike Brown, medoppdager av Sedna og dvergplanetene ,  og , mener at Sedna er det mest betydningsfulle transneptunske objektet funnet til dato, fordi forståelsen av den uvanlige banen sannsynligvis vil gi verdifull informasjon om opphavet og tidlig utvikling av solsystemet.

Fotnoter og litteraturhenvisninger 
Fotnoter

Litteraturhenvisninger

Eksterne lenker 
 
  Hubble Space Telescope sine bilder av Sedna (NASA)

Den spredte skiven
Artikler i astronomiprosjektet
Tore Tvedt

Tore Wilhelm Tvedt (født 23. mars 1943) er grunnlegger av den nynazistiske og nyreligiøse organisasjonen Vigrid.

Tvedt sier han tror på Odin som en skapende kraft. Han pensjonerte seg fra «offentligheten» i 2009, men var pr. april 2021 fremdeles aktiv på internett.

Lovbrudd 
Tvedt er tidligere dømt til betinget fengsel for brudd på rasismeparagrafen etter grove uttalelser om jøder og afrikanere. Tvedt ble idømt  kroner i bot for vold mot en 14 år gammel jente etter en konflikt som en slektning av Tvedt hadde vært involvert i. Tvedt ble også dømt for å ha truet med å sende nazister etter henne og for brudd på våpenloven.

I mai 2006 ble det klart at Tvedt skulle tiltales etter rasismeparagrafen, med en strafferamme på to års fengsel. Han kom der med følgende uttalelse:

Vi ønsker å ta makten i samfunnet, renske ut jødene og sende innvandrerne ut av landet. Jødene er hovedfienden, de har drept vårt folk, de er ondskapsfulle mordere. De er ikke mennesker, de er parasitter som skal renskes ut.

Tvedt ble frifunnet i Borgarting lagmannsrett 15. mai 2007. I desember 2007 kom Høyesterett fram til at frifinnelsen i lagmannsretten bygger på feil rettsanvendelse, og at frifinnelsen derfor måtte oppheves. I mai 2008 ble han av Høyesterett idømt 45 dagers betinget fengsel.

Tvedt fikk en dom av Aust-Telemark tingrett den 28. juni 2019 for brudd på § 185 rasismeparagrafen i tre artikler lagt ut på hans eget nettsted Vigrid.net. I disse tre artiklene lagt ut i perioden mellom september 2016 og januar 2017 ble han funnet skyldig i å ha kommet med hatefulle ytringer om jødene som folkegruppe. Tvedt ble dømt til 60 dagers fengsel utsatt med en prøvetid på 3 år, samt en bot på  kroner. Han ble også dømt til inndragning av sin Lenovo bærbare PC og en ekstern harddisk til fordel for staten.

I Agder lagmannsretts dom av 17. juni 2020 ble Tvedt dømt for brudd på rasismeparagrafen til 60 dagers betinget fengsel med 3 års prøvetid pluss en bot på  kroner subsidiært 15 dagers fengsel. Tvedt anket denne dommen til Høyesterett, men Høyesterett avviste anken den 26. august 2020 og dermed ble dommen rettskraftig. Tvedt la så ut dommen på nettstedet sitt vigrid.net.

Vitne i Breivik-saken 
Tore Tvedt var innkalt som forsvarets vitne i rettssaken mot terroristen Anders Behring Breivik våren 2012. I et intervju før vitnemålet sa Tvedt at han ville nekte å ta avstand fra massedrapet til Breivik, men var motstander av vold for å nå politiske mål. Tvedt uttalte at Norge er i krig og at den politiske makteliten leder det norske folk inn i et genetisk og kulturelt kollektivt selvmord. Tvedt mislikte at Breivik var frimurer, kristen og sionist.

Annet 
10. januar 2008 ble det kjent at Dagbladet utestengte Vigrid-lederen fra å bruke kommentarsystemet i sin nettavis på grunn av flere uønskede innlegg.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske aktivister
Rasisme
Nynazister
Kristian Kristiansen (1907–1993)

''For andre personer med navnet Kristian Kristiansen, se pekersiden Kristian Kristiansen.

Kristian Kristiansen (født 24. mai 1907 i Oslo, død 19. april 1993) var en norsk pionér innen nevrokirurgi. Han var professor i nevrokirurgi ved Universitetet i Oslo (Ullevål sykehus 1955–77).

Professorer ved Universitetet i Oslo
Norske nevrokirurger
Personer fra Oslo
Øyvind Halleraker

Øyvind Urheim Halleraker (født 27. oktober 1951 i Oslo) er en norsk politiker (H). Han var innvalgt på Stortinget fra Hordaland fra 2001 til 2017, etter først å ha vært vararepresentant fra 1993. Fra 2017 er han daglig leder i Hordfast.

Halleraker var medlem av Bømlo kommunestyre 1988–1995 og medlem av Hordaland fylkesting 1988–2001, herunder varaordfører i Bømlo 1988–1991, medlem av fylkesutvalget 1992–2001 og fylkesvaraordfører 1997–1999. Han var nestleder 1991–1994 og leder 1994–2002 i Hordaland Høyre. Han har også hatt verv i Kommunenes Sentralforbund og Statens nærings- og distriktsutviklingsfond.

Han vokste opp på Abildsø i Oslo. Halleraker var elev ved Voss folkehøgskole 1969–1970, fotograflinjen ved Sogn videregående skole 1971–1972 og kystskipperskole i 1978, og har svennebrev som fotograf fra 1973 og studiekompetanse fra 1981. Halleraker er utdannet bedriftsøkonom (ex.bed.øk.) fra Bedriftsøkonomisk Institutt fra 1984 og diplomøkonom fra 1989. Han var selvstendig næringsdrivende 1973–1987 og daglig leder i Sunnhordland Bru- og Tunnelselskap AS 1987–2001. Styreleder i Norske vegfinansieringsselskapers forening (Norvegfinans) 1991-2004. Han har fra november i 2017 vært ansatt som daglig leder i Hordfast AS.

Øyvind Halleraker er svoger av ordfører Liv Kari Eskeland i Stord kommune.

Stortingskomitéer 
 2013–2017: 1. nestleder i Utenriks- og forsvarskomiteen.
 2013–2017: medlem av Valgkomiteen.
 2009–2013: medlem av Transport- og kommunikasjonskomiteen.
 2005–2009: medlem av Transport- og kommunikasjonskomiteen.
 2001–2005: medlem av Energi- og miljøkomiteen.

I perioden 7. mai 2013 til 30. september 2013 var Halleraker medlem av Kommunal- og forvaltningskomiteen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Stortingsrepresentanter fra Høyre
Stortingsrepresentanter for Hordaland
Stortingsrepresentanter 2013–2017
Stortingsrepresentanter 2009–2013
Stortingsrepresentanter 2005–2009
Stortingsrepresentanter 2001–2005
Lokalpolitikere i Bømlo
Høyre-politikere i Hordaland
Norske fotografer
Personer fra Oslo