alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Bodemuseum

Bodemuseum er et museum på Museumsinsel i Berlin, som eies av Den prøyssiske kulturstiftelsen. Det ble grunnlagt i 1904 av Wilhelm von Bode (adlet 1914) som Keiser Fredriks Museum (Kaiser-Friedrichs-Museum).  Museet omfatter to selvstendige museer: Skulpturensammlung und Museum für Byzantinische Kunst (skulptursamlingen og museet for bysantinsk kunst) og Münzkabinett (myntkabinettet).

Museet omfatter 66 saler med 1 700 skulpturer, i tillegg til 150 malerier. Myntkabinettet omfatter en halv million mynter, hvorav 4 000 er utstilt.

Museumsbygningen 
Idéen om å bygge et kunstmuseum oppstod omkring 1871 ved det keiserlige hoff, i omgangskretsen til den daværende kronprinsen, den senere keiser Fredrik III.

Konkrete forslag ble utarbeidet av Wilhelm von Bode og hoffarkitekten, Ernst von Ihne, oppførte museumsbygningen mellom 1897 og 1904, for å huse skulptur- og malerisamlingen Bode hadde bygget opp.

Bygningen er i nybarokk stil, og står på den nordvestlige delen av Museumsinsel, på en uregelmessig trekantet tomt på 6 dekar. Arkitekten har likevel klart å skape et inntrykk av en fullt symmetrisk bygning, som retter seg mot det halvrunde inngangspartiet, til broene over Spree.

Bygningen ble oppkalt etter Fredrik III, som døde i 1888. I 1956 ble museet oppkalt etter grunnleggeren og første direktør, von Bode.

Museet ble gjenåpnet sommeren 2006 etter seks år med restaureringsarbeider.

Bildegalleri

Litteratur 
 Elke Bannike (Red.): 100 Jahre Bodemuseum Berlin. 100 Jahre Münzkabinett im Bodemuseum. Staatliche Museen zu Berlin, Berlin 2004 (=Beiträge zur brandenburgisch-preußischen Numismatik. Nr. 12).
 Janet Kempf u. a. (Red.): Skulpturensammlung im Bode-Museum. Prestel, München u. a. 2006, ISBN 3-7913-3744-0 (=Prestel-Museumführer).
 Bernd Kluge (Red.): Münzen und Medaillen. 100 Themen. Die Ausstellung des Münz-Kabinetts im Bode-Museum. Prestel, München u. a. 2006 (=Prestel-Museumsführer), ISBN 3-7913-3746-7.
 Antje-Fee Köllermann, Iris Wenderholm (Hrsg.): Das Bode-Museum. 100 Meisterwerke. Museum für Byzantinische Kunst, Skulpturensammlung, Münzkabinett. 2. verb. Aufl. Staatliche Museen zu Berlin, Berlin 2006, ISBN 3-88609-546-0.
 Gabriele Mietke (Red.): Das Museum für Byzantinische Kunst im Bode-Museum. Prestel, München u. a. 2006, ISBN 3-7913-3745-9 (=Prestel-Museumsführer).
 Renate Petras: Die Bauten der Berliner Museumsinsel. Verlag für Bauwesen, Berlin 1987, ISBN 3-345-00052-0.
 Carola Wedel (Hrsg.): Das Bode-Museum. Schatzkammer der Könige. Jaron, Berlin 2006, ISBN 3-89773-549-0.
 Alexander Markschies: Gut geklaut ist halb gebaut – Die Vorgeschichte des Bode-Museums. In: INSITU – Zeitschrift für Architekturgeschichte, 2 (1/2010), S. 45–64.
 Bénédicte Savoy, Philippa Sissis (Hrsg.): Die Berliner Museumsinsel: Impressionen internationaler Besucher (1830–1990). Eine Anthologie. Böhlau, Wien/Köln/Weimar 2012, ISBN 978-3-412-20991-9.

Eksterne lenker 
 
 Skulpturensammlung 
 Museum für Byzantinische Kunst

Museer i Berlin
Mitte
Arkeologiske museer i Tyskland
Etableringer i 1904
Museer etablert i 1900-årene
Vitenskap i 1904
1904 i Tyskland
Fredete byggverk i Tyskland
Byggverk i Berlin
Kunstmuseer i Tyskland
Walter Gropius

Walter Gropius (født 18. mai 1883 i Berlin, død 5. juli 1969) var en tysk arkitekt, som i 1919 grunnla Bauhaus og ble dens første rektor.  Etter nazistenes maktovertakelse i Tyskland, flyttet Gropius først til Storbritannia og seinere til Boston i USA, der han fortsatte sitt arbeid som arkitekt.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 
  https://web.archive.org/web/20040712083224/http://www.tu-harburg.de/b/kuehn/wgropius.html

Tyske arkitekter
Funksjonalisme (arkitektur)
Personer fra Berlin
Bauhaus
Voluspå

Voluspå (norrønt: Vǫluspá = «volvens spådom»), er et dikt som har fått navn av Snorre, mens verken Codex Regius eller Hauksbók har noe navn på diktet. Voluspå er det første av de 29 diktene som innleder Codex regius av Den eldre Edda fra sent 1200-tall. I Hauksbok er det først tilføyd etter Hauk Erlendssons død i 1334. I tillegg gjengir Snorre de aller fleste strofene i Den yngre Edda. 

Som Trymskvida er Voluspå diktet i fornyrdislag ispedd stev, idet refrenget «Garm bjeffer høyt foran Gnipa-helleren, festet slites, og Freke løper» gjentas gjennom diktet.

Innhold 
Dette er både en skapelsesberetning og en dommedagsprofeti, og avsluttes med en kort, men henført skildring av en etterpå følgende ny og bedre verden. Diktet er lagt i munnen på  en volve som retter sine ord til «Heimdalls sønner» (en kjenning for menneskeheten). I Voluspås første vers fortelles at hun het Heid, og «alltid var hun yndet av onde kvinner». I annet vers fortelles at hun «satt ute» - dvs. bedrev útiseta («utesitting») der volven satt i nattemørket i et veikryss eller på en jordfast stein - da Odin ankom for å lære om fremtiden. 

I kvadet rekapitulerer hun først historien fra skapelsen og frem til samtiden, da Voluspå ble skapt. Da verden var ung, opplevde gudene en gullalder, som fikk en ende da tre jotnejenter dukket opp. Dette viser til en myte som ikke kjennes fra noen annen tekst. Hendelsen resulterer i at dvergene blir til. Det følger seks strofer med dvergenes navn, kalt Dvergatal («dverg-ramsen») som er blitt tolket som et senere innskudd og derfor utelatt i noen utgaver. Etter Dvergatal følger skapelsen av menneskene og en beskrivelse av Yggdrasil.

Etter dette spår Heid hva som vil komme; i skremmende bilder beskriver hun verdens undergang i ragnarok og gudenes fall. Odin selv blir drept av fenrisulven som har slitt seg fri, og like før verdens ende utkjemper Tor, som siste gjenlevende gud, et endelig slag med Midgardsormen. 

Til sist slukner solen, mens verden synker i havet. I de siste strofene beskrives hvordan jorden igjen stiger opp av havet, verdens gjenfødsel. «Åkrene vokser uten å bli sådd. Alt vondt blir bedre; Balder kommer.» 

I Hauksbok er tilføyd et 67. vers, der dragen Nidhogg som holder til ved brønnen Kvergjelme i Nivlheim, dødsrikets nederste del, kommer flygende med lik mellom sine fjær.

Voluspås opphav er ukjent, men det antas at det er diktet enten i Norge eller på Island sent på 900-tallet i brytningstiden mellom hedendommen og kristendommen, og nedskrevet på 1200-tallet.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Voluspå på norrønt Flere oversettelser til norsk, færøysk, dansk og svensk.
 McKinnell, John: «Völuspá and the Feast of Easter» (PDF), Alvíssmál 12 (2008): 3-28.
 
 Knut Ødegård: "Edda-dikt I", Oslo 2013.

Dikt
Litterære kilder til norrøn mytologi
Eddadiktningen
Akashi-Kaikyo-broen

Akashi-Kaikyo-broen i Japan er med et fritt spenn på 1 991 meter verdens lengste hengebro. Den er 367 meter lengre enn Storebæltsbroen, som er verdens nest lengste med  meter. Totallengden på broen er  meter. Den ble åpnet 5. april 1998.

Referanser

Hengebroer
Veibroer i Japan
Hyōgo prefektur
Broer åpnet i 1998
1998 i Japan
Håkan Hellström

Håkan Hellström (født 2. april 1974) er en svensk musiker som slo gjennom i 2000 med låten «Känn ingen sorg för mig Göteborg». Han har gitt ut ti studioalbum, hvorav ni har toppet den svenske albumlista. Han ble kåret til «Årets göteborgare» i 2001. 

Håkan Hellström sin musikalske katalog er bredt prøvet og dekker en rekke sjangere (pop, indie, rock, vise). Han er kjent for sine lyriske skildringer av kjærlighet, samt et tekstunivers som er bygget opp i hjembyen hans, Göteborg. 

Hellström innehar publikumsrekorden for Nordens største konsert, da 71 977 tilskuere så han på Ullevi 27. august 2022. Han har de syv mest besøkte konsertene på Ullevi, foran artister og band som Bruce Springsteen, Coldplay og Guns N' Roses. Da Hellström feiret sitt 20-årsjubileum som artist i 2022 spilte han fire utsolgte konserter på Ullevi for til sammen 280 180 personer. 

Håkan har tidligere spilt trommer i gruppen Honey Is Cool og bass i Broder Daniel.

Diskografi

Album

EP

Singler 
 2000 – «Känn ingen sorg för mig Göteborg»
 2000 – «Ramlar»
 2001 – «En vän med en bil»
 2001 – «Nu kan du få mig så lätt»
 2002 – «Luften bor i mina steg» (maxisingel)
 2002 – «Kom igen Lena!»
 2003 – «Den fulaste flickan i världen»
 2003 – «Mitt Gullbergs Kaj paradis»
 2005 – «En midsommarnattsdröm»
 2005 – «Dom kommer kliva på dig igen»
 2005 – «Gårdakvarnar och skit»
 2005 – «13»
 2006 – «Jag hatar att jag älskar dig och jag älskar dig så mycket att jag hatar mig»
 2006 – «Klubbland»
 2008 – «För en lång lång tid»
 2008 – «Kär i en ängel»
 2008 – «Jag vet inte vem jag är men jag vet att jag är din»
 2010 – «Saknade te havs»
 2010 – «River en vacker dröm»
 2010 – «Jag vet vilken dy hon varit i»
 2013 – «Det kommer aldrig va över för mig»
2016 – «Din tid kommer»
2016 – «Hon är en runaway»
2016 – «Brinner in the shit»
2016 – «Pärlor»
2017 – «Jag utan dig»
2018 – «Vänta tills våren»
2018 – «Tro på livet»
2020 – «Tillsammans i mörker»
2020 – «Studentfylleflaken»
2020 – «Kaos är min lady»
2022 – "Jag vill bara va med dej"

Priser og utmerkelser (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Personer fra Göteborg
Svenske musikere
Monica Bellucci

Monica Anna Maria Bellucci (født 30. september 1964 i Città di Castello) er en italiensk skuespillerinne og tidligere fotomodell. Hun har vært gift med den franske skuespilleren Vincent Cassel siden 1999. Bellucci snakker både italiensk, engelsk og fransk flytende, og har spilt i filmer på alle disse språkene, samt arameisk i The Passion of the Christ.

Bellucci ble født i Città di Castello i Umbria i Italia. Med sikte på å bli advokat begynte hun å studere juss ved Universitetet i Perugia. For å kunne betale skolepengene begynte hun å ta oppdrag som fotomodell ved siden av studiene, og bestemte seg etter hvert for å satse på karrièren som modell på heltid, og hoppet av studiene. I 1988 flyttet hun derfor til Milano og begynte å jobbe for Elite Model Management. Allerede i 1989 var hun en fremtredende modell både i Paris og i New York. Blant annet var hun modell i franske ELLE og for motehuset Dolce & Gabbana.

Samme år, i 1989, begynte Monica Bellucci så smått å arbeide som skuespiller ved siden av modelljobbingen. Gjennombruddet kom med Dracula i 1992, og siden har hun spilt i anerkjente filmer som Malèna, Irréversible, Matrix-trilogien og The Passion of the Christ.

Filmografi

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
  Monica Bellucci Online

Italienske skuespillere
Italienske modeller
Personer fra Città di Castello
Gary Oldman

Leonard Gary Oldman (født 21. mars 1958 i London, England) er en britisk skuespiller.

Oldman vant et stipend til Rose Bruford College hvor han tok bachelorgrad i drama i 1979. Han studerte senere ved Greenwich Young People's Theatre og deltok i flere teaterforestillinger, blant annet The Pope's Wedding, hvor han mottok Time Out's Fringe Award for beste nykommer i 1985–1986 and British Theater Association’s Drama Magazine Award som Beste skuespiller i 1985.

Oldman hadde sin første filmrolle i Remembrance i 1982, fikk deretter sin første hovedrolle i Sid and Nancy i 1986, hvor han spilte punkeren «Sid Vicious. Han er blitt kjent for å spille eksentriske karakterer og for å mestre ulike dialekter. En del av de rollene han har tolket er «Dracula», «Ludwig van Beethoven», «Lee Harvey Oswald», «Pontius Pilatius» og «Djevelen».

I 1997 regisserte, produserte og skrev han Nil by Mouth, delvis basert på sitt eget liv, hvor han vant prisen Alexander Korda Award for Beste britiske film, en BAFTA-pris, Channel4 Director's Award og Television Arts som en av ett hundre beste filmer noensinne, til tross for filmen hadde brukt ordet «fuck» (faen) 428 ganger, en rekord som ble stående inntil 2005 da filmen The Devil's Reject kom ut.

I 2011 spilte han George Smiley, John le Carrés svært kjente spionhelt fra flere bøker i filmen Muldvarpen (Tinker Tailor Soldier Spy).  Basert på boken av samme navn fra 1974.

Oldman har vært gift tre ganger, først med Lesley Manville (1987–1990), deretter med Uma Thurman (1990–1992) og så med Donya Fiorentino (1997–2001). Brad Pitt, Jim Carrey, Colin Firth, Michael Fassbender, Tom Hardy, George Clooney, Christian Bale og Joseph Gordon-Levitt har gitt uttrykk for stor beundring overfor ham, og nevnt ham som en stor inspirasjon for dem.

Oldman vant flere bransjepriser, blant annet Oscar for beste mannlige hovedrolle, for rollen som Winston Churchill i dramafilmen Darkest Hour (2017).

Filmroller (utvalg) 
 2018 Hunter Killer, admiral Charles Donnegan
 2017 Darkest Hour, Winston Churchill
 2014 Dawn of the Planet of the Apes, Dreyfus
 2012 Batman: The Dark Knight Rises, James Gordon
 2011 Tinker Tailor Soldier Spy, George Smiley
 2008 Batman: The Dark Knight, James Gordon
 2007 Harry Potter og Føniksordenen, Sirius Svaart
 2005 Batman Begins, James Gordon
 2005 Harry Potter og Ildbegeret (film), Sirius Svaart
 2004 Harry Potter og fangen fra Azkaban, Sirius Svaart
 2001 Hannibal, Mason Verger
 1998 Det magiske sverdet, Ruber (stemme)
 1998 Lost in Space, Baselegen Dr. Zachary Smith
 1997 Air Force One, Ivan Korshunov
 1997 Det femte element, Jean-Baptiste Emanuel Zorg
 1994 Léon, Agent Norman Stansfield
 1994 Immortal Beloved, Ludwig van Beethoven
 1992 Bram Stoker's Dracula, Dracula\Prins Vlad
 1991 JFK, Lee Harvey Oswald
 1990 Rosencrantz & Guildenstern Are Dead, Rosencrantz
 1986 Sid and Nancy, Sid Vicious

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Engelske skuespillere
Skuespillere i Harry Potter-filmer
Skuespillere i Friends
Personer fra London
Fødsler i 1958
Oscar-vinnere (hovedrolle)
Romsdals Budstikke

Romsdals Budstikke er en partipolitisk uavhengig, men borgerlig og liberal dagsavis som utgis i Molde. Avisen er en av Norges eldste og har blitt gitt ut siden 1843. Romsdals Budstikke ble våren 2013 kåret til Årets avis av Mediebedriftenes Landsforening.

Organisasjon 
Romsdals Budstikke eies av Polaris Media ASA og hadde i 2013 opp mot 50 årsverk og en omsetning på 105,5 millioner kroner. Dekningsområdet er kommunene Molde, Rauma, Vestnes, Aukra, Gjemnes og Hustadvika.

I konsernet Romsdals Budstikke inngår også avisene Åndalsnes Avis, Driva og nettavisen rbnett samt lokalradiostasjonen 1 FM.

Historie 
Romsdals Budstikke var Romsdals første trykte avis, og kom første gang ut 4. juli 1843 – 80 år etter den første norske avisen, Norske Intelligenz-Seddeler. Den håndskrevne Molde Søndagsblad kom ut i 1830-årene. 12. mai 1848 fikk den unge Bjørnstjerne Bjørnson sin artikkel «Frihedens tale til Moldenserne» på trykk.

Fra den første utgivelsen i 1843 til i dag (2020) har Romsdals Budstikke kommet ut sammenhengende, og er den avisen i Norge som utenom Morgenbladet har kommet ut lengst under samme navn. Til å begynne med hadde avisen to utgivelser i uken, men økte etterhvert til tre utgivelser i uken. Fra 1. mars 1919 ble «Budstikka» dagsavis med 6 ukentlige utgaver. Nettutgaven ble lansert i 2000. Øyvind Brunvoll har siden 2006 vært redaktør for digitale medier.

Romsdals Budstikke var opprinnelig en Venstre-avis, men har vært partipolitisk uavhengig siden 1973. Per 2020 er Ole Bjørner Loe Welde ansvarlig redaktør. Torill Skuseth er nyhetsredaktør, Øyvind Brunvoll er digitalredaktør, mens Jan Inge Tomren er reportasjeredaktør.

Redaktører 

(redigert anonymt til 1882)

Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:

Romsdals Budstikkes hederspris
Romsdals Budstikkes hederspris for fremragende idrettslig prestasjon gis til enkeltutøvere, ledere, lag eller organisasjoner i Romsdals Budstikkes område og som over tid eller ved spesielle anledninger leverer fremragende prestasjoner.

Vinnere

Molde og Omegn Idrettsforening (1992)
Kjetil Rekdal (1994)
Jim Svenøy (1996)
Kurt Asle Arvesen (1997)
Andrine Flemmen (1998)
Birgitte Sættem (1999)
Henriette Birkeland Kitel (2001)
Håvard Bjerkeli (2003)
Mette Solli (2004)
Molde Fotballklubb (2005)
Knut Anders Fostervold (2006)
Børge Søvik (2008)
Stian Vatne (2009)
Johan Remen Evensen (2011)
Daniel Berg Hestad (2012)
Åge Hareide (2014)
Kari Vikhagen Gjeitnes og Arild Monsen (2015)
Karoline Bjerkeli Grøvdal (2016)
Øyvind Nyhus (2017)
Ragnhild Mowinckel (2018)

Referanser
<div class="references-small">

</div class="references-small">

Kilder 
Mediebedriftenes Landsforening: Romsdals Budstikke Besøkt 6. november 2017

Eksterne lenker 
Romsdals Budstikke skannet av Nasjonalbiblioteket
Nettutgaven av Romsdals Budstikke, rbnett.no

Aviser i Møre og Romsdal
Medier i Molde
Aviser etablert i 1843
Polaris Media
Vigdís Finnbogadóttir

Vigdís Finnbogadóttir (født 15. april 1930 i Reykjavík) er en islandsk politiker som var landets fjerde president, fra 1980 til 1996. Hun var både Islands og Europas første kvinnelige president, og den første demokratisk direktevalgte kvinnelige presidenten i verden. I sin presidentperiode arbeidet hun aktivt for å oppmuntre og fremme nasjonens identitetsfølelse og integritet, det islandske språket og Islands egenartede kultur.

Hun var også forkjemper for ny-planting av skog på eroderte områder på Island. Vigdís Finnbogadóttir ble i 1982 tildelt storkors med kjede av St. Olavs Orden.

Liv og virke

Bakgrunn 
Hennes far Finnbogi Rútur Þorvaldsson (1891–1973) var professor ved Islands universitet og hennes mor Ásta Sigríður Eiríksdóttir (1894–1986) var sykepleier og aktiv i sykepleierforbundet, blant annet som forbundets ordfører 1930–1955. 

Vigdís Finnbogadóttir studerte fransk og fransk dramatisk litteratur ved Universitetet i Grenoble og ved Sorbonne i Paris i årene 1949–1953. Hun studerte teaterhistorie ved Københavns Universitet og fransk og engelsk ved Háskóli Íslands (Universitetet på Island) med hovedvekt på de to språkenes dramatiske litteratur.

Karriere 
Vigdís Finnbogadóttir var leder av teatergruppen Reykjavík Teaterselskap, senere kalt Reykjavíks teater, fra 1972 til 1980.

Hun arbeidet som pressesekretær for Islands Nasjonalteater under årene 1954–1957 og 1961–1964. Hun var turistguide på Island i flere år og koordinator for Islands Turistbyrå, senere gymnaslærer i fransk 1962–1972, og underviste i fransk i språkkurs i Islands fjernsyn (RUV) 1970–1971. Mellom 1972 og 1980 var hun lærer i fransk litteratur ved Islands universitet. Hun var teatersjef for Leikfélag Reykjavíkur (Reykjaviks byteater) 1972–1980. Årene 1976–1980 var hun medlem av Det nordiske kulturråd.

Islands president 
I 1980 ble hun valgt til Islands fjerde president. I presidentvalget var hennes motstandere Guðlaugur Þorvaldsson, Pétur Thorsteinsson og Albert Guðmundsson. Det var det første presidentvalget med flere kandidater. Vigdís Finnbogadóttir var alenemor da hun ble valgt til Islands president; hennes adoptivdatter er Ástríður, født 1972. Hun ble gjenvalgt i 1984 (uten motkandidater), 1988 og 1992 (uten motkandidater). I 1988 vant hun valget med 94 %. I 1996 valgte hun å ikke stille for en ytterligere mandatperiode.

I 1993 ble hun kreert til æresdoktor ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU).

Etter presidentperioden 
Senere ble hun goodwillambassadør for UNESCO. I 1997 var Vigdís vert for Nobels fredspriskonsert. I 2000 ble hun æresdoktor ved Islands universitet. Hun er i dag også medlem av Club de Madrid.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Vigdis Finnbogadottir
Vigdis Finnbogadottir
St. Olavs Orden
Æresdoktorer ved NTNU
Reykjavík
Islandske teatersjefer
Mottakere av Nordens språkpris
Snes

Se også Super Nintendo Entertainment System (SNES)
Et snes er en gammel mengdeenhet som tilsvarer 20 enheter eller stykk. Ordet snes er avledet av det norrøne ordet sneis, som betyr pinne eller tynn kvist. Snes betyr egentlig det antallet av noe som er tredd inn på en pinne.

Eksempler på bruk:
 et snes år – cirka tjue år
 et snes egg – tjue egg

Avledede størrelser:
 dusin / tylft = 12
 skokk = 5 dusin eller 3 snes = 60
 øll – fire snes – 80
 storhundre = 10 tylft = 120
 gross = 12 dusin = 144
 storgross = 12 gross = 1728

Andre måleenheter:
 tomme = 1/12 romersk fot
 linje = 1/12 tomme
 skrupel = 1/12 linje
 punkt = 1/12 skrupel

Snesland 
Snes har også vært i bruk som kvadratmål i Skandinavia. I Dalarna i Sverige var et snesland et jordstykke som ga et snes såkorn i avkastning. Før 1665 utgjorde et snesland 9 bandland eller 324 kvadratalen. Etter 1665 var det imidlertid vanlig å definere et snesland som 10 bandland eller 340 kvadratalen. I Sverige tilsvarte dette 1/40 tønneland eller ca. 126,9 m². Et snesland tilsvarte dessuten 1/10 kistland eller 1/20 spannland.

Eksterne lenker 
 «Gamle norske måleenheter», fra nettstedet maritimt.net

Naturlige tall
Mengdeenheter
Flateenheter
Gamle måleenheter
Tallord
IMovie

iMovie er et av fem programmer i Apples programpakke iLife for Apple Macintosh som lar brukerne redigere sine egne filmer.

iMovie tilbyr et enkelt og oversiktlig brukergrensesnitt for redigering av video med mulighet for å legge til effekter, overganger, musikk og lyd. Programmet gir også brukeren mulighet til å eksportere den redigerte filmen til formater beregnet på å sendes via e-post, lagres på en webside, YouTube, CD-ROM/DVD-plate, eller tilbake til mediet brukeren importerte fra.

Historie

iMovie 5
11. januar 2005 lanserte Apple iMovie HD som en del av iLife '05. Noen nye funksjoner:
Redigere film i HD
Full-skjerm visning
Et videospor og to lydspor
Eksportere en film eller scene som en QuickTime film, dele den via e-post, Bluetooth eller .Mac hjemmeside, eller sende tilbake til kamera

iMovie 6
iMovie 6 ble lansert i januar 2006 som en del av iLife '06. Noen nye funksjoner:
Video podcasts og blog (integrert med iWeb)
Nytt utsenende basert på  iTunes 5 og 6

iMovie 7
iMovie 7.0 ble lansert i august 2007 som en del av  iLife '08. Noen nye funksjoner:
Hele programmet er laget på nytt slik at det skal bli enklere å redigere film
Nytt brukergrensesnitt
Nytt dock ikon
En ny funksjon kalt skimming som gjør at man kan bla gjennom et klipp raskt
Støtte for å imortere film fra AVCHD og HDV
Eksportere rett til YouTube og Apple TV

Eksterne lenker 
 

Videoprogramvare
Apple-programvare
Akantusfamilien

Acanthus
 Aphelandra
 Hygrophila

Akantusfamilien er en plantefamilie i ordenen Lamiales. Den omfatter ca. 250 planteslekter. Familien omfatter en del prydplanter, særlig i slekten Acanthus.

De fleste artene er terrestriske, men slektene Hygrophila og Justicia har også limniske medlemmer. Avicennia er mangrover.

Eksterne lenker 
 

Leppeblomstordenen
Arter formelt beskrevet i 1789
Vindelfamilien

Strandvindelslekta 
 Åkervindelslekta 
 Cressa
 Snyltetrådslekta 
 Nyrevindelslekta 
 Praktvindelslekta 

Vindelfamilien (Convolvulaceae) er en plantefamilie i ordenen søtvierordenen. Den omfatter ca. 1650 arter fordelt på 55 planteslekter, men i Norge kan en finne 5 slekter og 15 arter. Det er usikkert hvor mange som virkelig vokser naturlig i Norge. Der neslesnyltetråd og strandvindel er med ganske stor sikkerhet norske, mens åkervindel er antageligvis innført fra middelhavslandene for lenge siden. Ellers er artene timiansnyltetråd, artene i praktvindelslekta og én av underartene under strandvindel innførte i nyere tid. Der prydstrandvindel er oppført på "svartelista", under kategorien SE (svært høy risiko).

Plantene i vindelfamilien er ett- eller flerårige klengeplanter med skruestilte blader. Der snyltetrådslekta er unntak, da artene her snylter på andre arter. Dette er grunnen til, at de ikke har eller har lite blader og klorofyll. Blomstene er radiærsymmetriske, der de fleste har 5 kronblader, men noen har også 4 kronblader. Begerbladene er ikke sammenvokst med blomsten, og fargen på kronbladene er hvit eller rødaktige. En ser også noen ganger helt eller nær hvite kronblader, som har rosa til røde striper fra blomstens sentrum og ut. Kronbladene er sammenvokste til klokke- eller traktform. Frøkapselen har oftest 2 rom.

Noen av artene er middels giftige, og noen få arter er noen ganger misbrukt som rusgift. Ellers er grønnsaken søtpotet i praktvindelslekta.

Referanser

Eksterne lenker