alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Bastardbukker

Cephaloinae
 bastardbukker (Stenotrachelinae) 
 Nematoplinae 

Bastardbukker (Stenotrachelidae) er en liten gruppe biller med larver som lever i død ved. Det norske navnet viser til at de ligner på trebukker (Cerambycidae), men ikke er nært beslektet med disse. Tidligere ble bastardbukkene regnet til familien vedborere (Melandryidae). Bastardbukkene finnes bare i den nordlige delen av det Holarktiske området (Europa, Nord-Asia og Nord-Amerika). Det finnes to arter i Europa og én i Norge.

Utseende 
Middelsstore (gjerne rundt 10 mm), avlange biller, gjerne mørke på farge, noen med svak metallglans. Oversiden er fint hårete. Hodet er fremstrakt, omtrent firkantet sett ovenfra. Fasettøynene sitter nær hodets fremkant, er ikke spesielt store og mer eller mindre nyreformede. Palpene er ofte ganske lange, det ytterste leddet kan være stort og økse- eller knivformet. Antennene er omtrent så lange som halve kroppslengden, 11-leddete og trådformede. Brystkjoldet (pronotum) er forholdsvis lite, sterkt hvelvet, ved fremkanten smalere enn hodet. Ved bakkanten kan brystskjoldet være nesten så bredt som dekkvingene eller mye smalere. Dekkvingene er langstrakte med tydelige "skuldre", fint hårete, uten påfallende lengdestriper. De er vanligvis forholdsvis tynne (lite sklerotisert) og kan ha noen skrå, utstrakte groper. Beina er lange og tynne, føttene (tarsene) er omtrent så lange som leggene (tibiae). Fram- og mellomføttene består av fem ledd, bakføttene av fire.

Levevis 
Larvene lever i råtten død ved, særlig greiner av bartrær. De voksne kan finnes på blomster der de spiser pollen. Bastardbukkene er ikke særlig vanlige insekter. Stenotrachelus aeneus er regnet som truet i Norge og står på rødlisten over norske biller.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1810
 Familien bastardbukker, Stenotrachelidae Thomson, 1859 (=Cephaloidae)
 Underfamilien Cephaloinae
 Slekten Cephaloon Newman, 1838
 Cephaloon bicolor (Horn, 1896)
 Cephaloon lepturidis Newman, 1838
 Cephaloon pacificum van Dyke, 1928
 Cephaloon pallens (Motschulsky, 1860)
 Cephaloon simulans Casey
 Cephaloon tenuicorne LeConte, 1874
 Cephaloon ungulare LeConte, 1874
 Cephaloon vandykei Hopping & Hopping, 1934
 Underfamilien Nematoplinae
 Slekten Nematoplus LeConte, 1855
 Nematoplus collaris LeConte, 1855
 Nematoplus semenovi
 Underfamilien Bastardbukker, Stenotrachelinae Thomson, 1859  – eneste underfamilie som forekommer i Europa
 Slekten Anelpistus Horn, 1870
 Anelpistus americanus Horn, 1870
 Anelpistus canadensis Mark, 1942
 Slekten Scotodes Eschscholtz, 1818
 Scotodes annulatus Eschscholtz, 1818  – funnet i Finland men ikke i Norge
 Slekten Stenotrachelus Berthold, 1827
 Stenotrachelus aeneus (Paykull, 1799) – eneste art i Norge
 Underfamilien Stoliinae
 Slekten Stolius

Referanser

Eksterne lenker 
Cephaloon lepturidis: . Cephaloon sp.: . Nematoplus semenovi: . Scotodes annulatus (foto av K.V. Makarov): , Stenotrachelus aeneus 
 

Biller
Sidsel Wold

Sidsel Margrethe Wold (født 23. februar 1959 er en norsk journalist og forfatter. Hun har fra 2000 vært reporter i NRKs utenriksavdeling, fra 2007 til 2011 som NRKs korrespondent i Midtøsten og fra 2016 igjen som korrespondent for NRK i deler av Midtøsten og Asia med base i Istanbul.

Arbeid 
I 1978 reiste Sidsel Wold til Israel, der hun arbeidet som frivillig på en kibbutz i godt over to år. Tilbake i Norge ble hun daglig leder i Norske Kibbutz Venner (NORKIV), som arbeidet med å tilrettelegge for norske ungdommers kibbutzopphold. Wold var  i 1980-årene i ferd med å konvertere til jødedommen. Hun engasjerte seg også i organisasjonen Med Israel for fred, ble valgt inn i deres hovedstyre og var redaktør for organet Midtøsten i Fokus. Wold studerte historie, russisk og statsvitenskap ved Universitetet i Oslo 1981-1987. Hun arbeidet som layouttegner og journalist i Morgenbladet 1987–1988 og studerte journalistikk ved Norsk Journalisthøgskole 1988-1990. 

Sidsel Wold har arbeidet i forskjellige NRK-avdelinger, både som programleder og reporter i radio. Hun var frilanser for NRK i Jerusalem 2003–2004 og utenrikskorrespondent i Midtøsten med base samme sted fra 2007 til 2011. Hun holdt i egenskap av dette foredrag på Utøya 21. juli 2011. Hennes siste korrespondentbrev fra Jerusalem handlet om 22. juli-terroren. Fra 2016 til og med januar 2022 har hun vært NRKs korrespondent i Istanbul, etterfulgt av Åse Marit Befring fra sommeren 2022. Wold arbeider nå i NRKs nyhetsdivisjon.

Wold har også undervist i utenriksjournalistikk og om arbeid i konfliktområder ved Oslo Met. 

Sidsel Wold er gift med forfatter og tidligere journalist Ragnar Kvam jr. De foretok en jordomseiling 1995–1996. Paret har en sønn sammen.

Bibliografi 
 1989: Lyrikere på larveføtter: En analyse av «Borgulfsen» som språkfenomen i norsk radiounderholdning - med Kari Slaatsveen
 1999: Sidsel Wold: Warra! Warra!: Da de hvite kom til Australia (Omnipax 1999) ISBN 978-82-530-2073-0
 2006: Sidsel Wold: Checkpoint: En beretning fra Midtøsten (Gyldendal 2006) ISBN 978-82-053-6187-4
 2015: Sidsel Wold: Landet som lovet alt: Min israelske reise (Spartacus 2015) ISBN 978-82-430-0947-9

Utmerkelser 
 1999: Debutantprisen
 2011: Perspektivprisen
 2014: Ossietzkyprisen

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Line Fransson: Drømmefangeren -  Portrettintervju i Dagbladet 25. april 2004
  Omtale av boka Checkpoint

NRK-korrespondenter
Norske sakprosaforfattere
Vinnere av kulturdepartementets barnebokpriser
Programledere for NRK
Tor Halmrast

Tor Halmrast (født 26. april 1951 i Sarpsborg, død 18. juli 2022 i Oslo) var en norsk akustiker, komponist og musiker (gitar).

Han ble utdannet siv.ing. i akustikk fra NTNU (1974), og studerte gitar ved Universitetet i Oslo (1970–1972). Halmrast medvirket i Trondheim-storbandet Bodega Band og egne besetninger med blant annet John Pål Inderberg. Etter flytting til Oslo ledet han Tor Halmrast sekstett (1978–1980) med blant annet Sigurd Køhn saksofon og medvirket i sin bror Knut Halmrasts besetninger.

Med Tor Åge Bringsværd ga han ut musikkteatret Glassberget (Hot Club Records, 1985).  Dette ble gjenutgitt på P2 med Kringkastingsorkestret (1998), og mottok for dette Edvard-prisen i klassen «Tekst til musikk». I samarbeid med Torgeir Rebolledo Pedersen vant han Prix Italia for verket Alfa og Romeo (1988). Han skrev også prisbelønnet elektroakustisk musikk til åpningen av Norges paviljong til verdensutstillingen i Sevilla 1992 og skrev musikk til diverse litterære kabareter, opera for radio og verker for kor.

Han var festivalkomponist ved Festspillene i Nord-Norge (1991).

Halmrast har samarbeidet med jazzmusikere som Harald Bergersen, Knut Riisnæs og Søyr, og hatt flere oppdrag for NRK. Han var tilknyttet Statsbygg i 40 år fra 1978 og var ansvarlig for akustikk i deres bygg, og var førsteamanuensis ved Institutt for musikkvitenskap, Universitetet i Oslo.

Referanser

Eksterne lenker
 

Norske komponister
Norske akustikere
Norske sivilingeniører
Norske jazzgitarister
Førsteamanuenser ved Universitetet i Oslo
Personer fra Sarpsborg kommune
Fødsler i 1951
Gatekamp

Annen betydning: Gatekamper under krig, se SIBO
Gatekamp er et prosjekt som Oslo Idrettskrets iverksatte i 1987 som en del av «Osloidrettens Storbyprosjekt». 

Prosjektet har spesielt inaktiv ungdom i aldersgruppen 13-19 år som målgruppe. Gatekamp oppsøker ungdommene der ungdommen er, og tilbyr aktiviteter i nærmiljøet. Ungdommen er selv med på å forme aktivitetene. I tillegg til å skape aktivitet og økt interesse for aktivitet og idrett, ønsker Gatekamp å forebygge og bekjempe vold, kriminalitet, rusmisbruk og rasisme. Prosjektet bygger på et tettere samarbeid mellom Oslo Idrettskrets, lokale idrettslag, skolene, bydelene og politiet. 

Fra starten i 1987 reiste gatekamp rundt om i Oslos bydeler. I 2005 var Gatekamp et helårig prosjekt med aktiviteter i Bjølsenhallen på fredager og på Furuset på lørdager gjennom hele året. Begrenset økonomi har gjort at Gatekamp siden 2006 kun har tilbudt aktiviteter i sommerferien.

Eksterne lenker 
 Gatekamp på nett

Kultur i Oslo
Sportsarrangementer i Oslo
Vikværsk

Vikværsk eller viksk er målføret eller dialekten som tradisjonelt blir snakket av folk fra Vika, men i dag bare de ytre områdene av Oslofjorden, det vil si Østfold, Vestfold og Grenland. I tillegg regnes også drammensmål i Drammen kommune i Buskerud, follomål i distriktet Follo i Akershus og lommelandsmål og nordbymål i Strömstad kommune i Västra Götalands län som vikværsk. Kongsberg kommune i Buskerud snakker tradisjonelt vestfoldmål.

Særtrekk 
 Endelsen -a, som brukes på flere områder som på nynorsk og radikalt bokmål: preteritum, bestemt form entall hos hunkjønnsord og lignende. Denne har noen steder blitt svekka til -æ.

kasta – kasta/kastæ
brua – brua/bruæ

Dette gjelder også for flertallsendelsene -er og -ene i hankjønn og enkelte hunkjønnsord. Dette svarer til bruken av a i nynorsk, historisk a har blitt svekka til æ.

biler – bilær
bilene – bilane/bilæne

Bøyingsreglene tilsvarer også ellers i stor grad det som gjelder for nynorsk.
Vikværsk har kløyvd infinitiv.
 Et annet karakteristisk fenomen er ordet ente (ikke) som spesielt kan høres i Østfold, men også i formen inte i eldre vestfoldske dialekter.

Andre uttaletrekk
 Tjukk l er utbredd over store deler av hele Østlandet generelt og er vanlig også i vikværsk. Den har utviklet seg fra historisk l og rð.
 Uttale av t i utlyd sør i Østfold som i svensk
 Historisk hv ble i eldre vestfoldmål uttalt gv, og står igjen i faste uttrykk i dag.

Substantiv 
I vikværsk blir alle tre grammatiske kjønn brukt i motsetning til i konservativt bokmål.

Forskjeller mellom dialektene i Østfold og Vestfold
Både østfoldmålet og vestfoldmålet tilhører den vikværske dialektgruppa, og for mange kan disse to dialektene høres helt like ut. Men det finnes allikevel markante forskjeller mellom dem. Et eksempel er at den tjukke l-en er mer intens i Østfold enn den er i Vestfold. Andre eksempler er at da de sier ille bra i Østfold som betyr at noe er veldig bra så sier de bælbra i Vestfold, og da nektingsadverbet tradisjonelt i Østfold er ente så er det inte/itte/ikkje i Vestfold (Dialektvariantene av nektingsadverbet er derimot i ferd med å vannes ut i begge fylkene da de fleste i dag under 30 år i Østfold og Vestfold bruker den standard østnorske varianten ikke). Vestfoldmålet ligger også nærmere nynorsk enn østfoldmålet og har dermed bevart flere diftonger. Da de sier sten, ben, røk og ø i Østfold så sier de stein, bein, røyk og øy i Vestfold. En annen viktig forskjell mellom østfoldmål og vestfoldmål er at de tilhører forskjellige språkgrener. Da østfoldmålet tradisjonelt tilhører den østnordiske språkgrena så tilhører vestfoldmålet tradisjonelt til den vestnordiske språkgrena.

Se også
Østlandsk

Noter

Referanser

Litteratur
 Eva Maagerø: Guttær og bilær og sånn. Njotarøy 1994.

Eksterne lenker
 Kort om vikværske særtrekk

Norske dialekter
Kultur i Vestfold og Telemark
Kultur i Viken
Command & Conquer 3: Tiberium Wars

Command & Conquer 3: Tiberium Wars er et sanntidsstrategispill utviklet av Electronic Arts Los Angeles for Windows, Mac OS X og Xbox 360. Det er oppfølgeren til Command & Conquer: Tiberian Sun fra 1999. Spillet foregår før og under den tredje tiberiumskrigen etter at broderskapet Nod begynner et uventet og globalt angrep på Global Defense Initiative (GDI) etter 17 år med stillhet. Nod tar raskt overhånd og GDI samler sammen sine styrker for å prøve å overvinne Nod. Spillet introduserer også en tredje side og det er den andre C&C-tittelen hvor spilleren kan oppgradere styrkene.

Eksterne lenker

Offisielle sider 
 .
 Offisielt forum.

Uoffisielle sider 
 tiberium.no – norsk uoffisielt forum.

Media 
 Skjermbilder, trailere og podcasts.
 Trailere hos www.gametrailers.com.

Command & Conquer
Sanntidsstrategispill
Windows-spill
MacOS-spill
Xbox 360-spill
Videospill utviklet av Electronic Arts
Videospill fra 2007
Videospill utviklet i USA
D.I.C.E. Awards-vinnere
Lovozero (innsjø)

Lovozero (russisk: Ловозеро, nordsamisk: Lujávri, finsk: Luujärvi, kildinsamisk: Луяввьр, skoltesamisk: Luujäu´rr) er en innsjø på Kolahalvøya i Murmansk oblast i Russland.

Lovozero har avløp nordover mot Barentshavet via elva Voronja. Sjøen har et flateinnhold på 200 km² og et nedbørfelt på .  Gjennomsnittlig dybde er bare 5,7 meter mens største dybde er 35 meter. Sjøen har en snirklete kystlinje med mange viker og nes og øyer.

I 1970 ble to vannkraftverk bygget i elva Voronja ved Serebrjansk, rundt 100 kilometer nedenfor utløpet fra Lovozero. Demningen ved kraftverket dannet et magasin med samme vannstand som Lovozero, slik at de to innsjøene i praksis er én sammenhengende innsjø.

Referanser 

Innsjøer i Murmansk oblast
Sound of Music

Sound of Music er en musikal som er skrevet av Richard Rodgers og Oscar Hammerstein II om den klosterutdannede, foreldreløse Maria Rainer, som blir guvernante for enkemannen kaptein Georg von Trapps syv barn. Hun blir raskt glad i barna, og de i henne. Maria innser etterhvert at hun har følelser for Georg og vender tilbake til klosteret hvor abbedissen i klosteret råder henne til å lete etter livet sitt («Climb Ev'ry Mountain»). Maria drar tilbake igjen, og oppdager at von Trapp, som er mye ute og reiser, har forlovet seg med baronesse Elsa von Schraeder. Men forlovelsen blir brutt, og Maria gifter seg med Georg. Da krigen bryter ut blir kapteinen innkalt til å møte opp i Bremerhaven for å tjene Tyskland. Familien rømmer opp i fjellene og over grensen til Sveits, for å slippe unna nazistene.

Musikalen ble skrevet og oppført for første gang i 1959 på Broadway med datidens store musikalstjerne Mary Martin i hovedrollen som Maria og Theodor Bikel som kaptein von Trapp. Musikalen bygger på Maria von Trapps erindringer og den tyske filmen Die Trapp Familie (1956) med Ruth Leuwerik.

Sangen «Edelweiss» ble den siste sangen Hammerstein skrev. Den ble lagt til mens innstuderingen av musikalen pågikk. Han døde like etter åpningen på Broadway.

Sound of Music har siden blitt oppført verden over på teatret. I 2006 åpnet Sound of Music på nytt på London Palladium, nå med Connie Fisher i hovedrollen. Høsten 2008 ble den satt opp på Edderkoppen i Oslo med Maria Arredondo i hovedrollen. Høsten 2010 ble den igjen satt opp i Norge, denne gang med Christine Guldbrandsen som Maria von Trapp, Espen Hana som Georg von Trapp og Elisabeth Moberg som abbedissen. Musikalen gikk for fulle hus og stormende jubel på Sola Kulturhus og Haugesund Teater.

Forestillingen ble igjen satt opp i 2019 på Folketeateret i Oslo. Her hadde Lars Jacobsen regi. Lena Kristin Ellingsen spilte Maria, og Håvard Bakke kaptein Georg von Trapp. 

Den mest kjente versjonen av musikalen er filmversjonen fra 1965, med Julie Andrews og Christopher Plummer i hovedrollene.

Referanser

Eksterne lenker 
  Sound of Music i Scenewebarkivet

Musikaler satt opp på Broadway
Musikaler satt opp på West End
Tony-prisen for beste musikal
Verk fra 1959
Jorden rundt på 80 dager

Se også filmene Jorden rundt på 80 dager (1956) og Jorden rundt på 80 dager (2004)Jorden rundt på 80 dager (Le tour du monde en quatre-vingt jours) er en roman av Jules Verne, utgitt i 1873. Den britiske gentlemannen Phileas Fogg inngår et veddemål om at det er mulig å reise jorden rundt på 80 dager. Han reiser sammen med sin nye butler Passepartout, mens de blir forfulgt av en etterforsker fra Scotland Yard som mistenker Fogg for et bankran.

 Romanens virkningshistorie 
Den er filmatisert flere ganger, første gang som stumfilm i 1914. Den mest kjente filmversjonen er nok Michael Andersons fra 1956 med David Niven som Phileas Fogg: Jorden rundt på 80 dager. 1956-versjonen fikk 5 Oscar av i alt 8 nominasjoner. Det finnes en nyere filmatisering fra 2004 med Steve Coogan som Phileas Fogg og Jackie Chan som hans kinesiske venn som kan kampsport.

I 26. april 2008 skulle operaen Jorden rundt på 80 dager oppføres under åpningen av Den Norske Opera. Musikken er laget av Gisle Kverndokk, og med libretto av Øystein Wiik. Den ble likevel ikke oppført før 21. mai 2010, på grunn av mangel på opplæring i det nye tekniske utstyret i Den Norske Opera.

Boken ble første gang utgitt på norsk i 1899 med tittelen Jorden rundt i 80 dage''.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Franske romaner
Jules Verne
Bøker fra 1873
MB «Mørkfos»

DS «Mørkfos» er slepebåt bygget i 1912 som byggenummer 17 ved tidligere Glommen Mekaniske verksted AS i Fredrikstad. Navnet er etter Mørkfoss, Øyerens utløp. Båten var i tjeneste på Øyeren til 1985, først for Fredrikstads Tømmerdireksjon frem til 1936. Da ble hun overtatt av Glommens fellesfløterforening og flyttet til Øyeren. Dampkjelen ble i 1939 bygget om til oljefyring. Slik gikk hun med damp frem til 1953 og hadde et mannskap på 7; skipper, to i maskinen, tre på dekk og kokke. Dampmaskinen ble i 1953 byttet ut med en 3-sylindret Wickmann diesel og navnet ble derfor endret til MB «Mørkfos». En MWM dieselmaskin ble satt inn 1966 – det er den maskinen som er i drift i dag. «Mørkfos» gikk som slepebåt og slepte tømmersopper fra Fetsund Lenser, der tømmeret var buntet (soppet), over Øyeren til Sandstangen. Her ble soppene løsnet og tømmeret fortsatte i tømmerrenner forbi Solbergfoss kraftverk, Kykkelsrud Fossumfoss kraftverk, Kykkelsrud kraftverk og Vamma kraftverk ned til det ble samlet og soppet på ny ved Glennetangen lense. «Mørkfos» var i drift frem til fløtingen i Glommavassdraget opphørte i 1985.

«Mørkfos» ble liggende uvirksom ved Fetsund lenser og forfalt. I 1994 ble det startet en venneforening som har gjort et iherdig arbeid med restaurering, så grundig at den i 2004 fikk Kulturvernprisen av Fortidsminneforeningen avd. Oslo/Akershus.

Spesifikasjoner

Kilder 
 Fet Menighetsblad nr 2 – mars 2007
  MB «Mørkfos»' nettside.

Norske skip
Skip fra 1912
Taubåter
Tømmerfløting
Sjøfart i Viken
Fet
Skip bygget ved Glommen mekaniske verksted
Kulturminner i Lillestrøm
Artikler i sjøfart-prosjektet
Sagbergfossen kraftverk

Sagbergfossen kraftverk er et vannkraftverk i elva Vigda i Melhus kommune i Trøndelag. Kraftverket utnytter fallet fra reguleringsmagasinet Ånøya, som er regulert med 2,4 meter.

Kraftverket startet produksjonen i 1916. Det er installert to francisturbiner.

Installert effekt er 1,2 MW. Årsproduksjon er 4 GWh.

Eier er Bekk og Strøm, som kjøpte virksomheten fra Chr. Salvesen & Chr. Thams's Communications Aktieselskab i 2015.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase
 Bekk og Strøm
 Klima og energiplan, Melhus
 Melhusquizen

Småkraftverk i Trøndelag
Kraftverk i Melhus
Bekk og Strøm
Kraftverk etablert i 1916
1916 i Norge
Gaulavassdraget
Lofossen kraftverk

Lofossen kraftverk var et vannkraftverk i Loa i Melhus kommune i Trøndelag. 

Kraftverket utnyttet fallet fra reguleringsmagasinet Benna. Loa er en del av Gaulavassdraget.
Kraftverket startet produksjonen i 1914. Det er nedlagt.

Eier var TrønderEnergi.

Kilder
 NVE

Minikraftverk i Trøndelag
Kraftverk i Melhus
TrønderEnergi
Kraftverk etablert i 1914
1914 i Norge
Kraftverk nedlagt i 2011
Gaulavassdraget
Tidligere kraftverk i Norge
Aga

Aga eller AGA kan vise til:

 AGA (selskap) – et svensk aksjeselskap
 AGA-ovn
 Aga (øy) – ei øy i Sunnhordland i Vestland
 Agatunet – i Ullensvang i Vestland
 Agino-Burjatsk – et tidligere russisk føderasjonssubjekt
 Arbeidsgiveravgift

Personer 
 Anette Aga – en norsk tegneserietegner
 Hanne Aga – en norsk lyriker
 Johannes Pedersen Aga – en norsk stortingsmann

Alternative stavemåter 
 Agha – en opprinnelig tyrkisk tittel
Christian Thygesen

Christian Thygesen (født 2. juli 1982) er en norsk ishockeyspiller. Har Vålerenga som moderklubb. Han spilte løper eller forward for Lørenskog  Ishockey og avsluttet karrieren der.    
 
 Thygesen har spilt for Vålerenga, og debuterte for elitelaget som 16 åring i 1998. 
 Han hadde tildelt drakt nummer 51 på Vålerenga.
 Thygesen studerte idrettsfag ved Bjerke videregående skole fra 1998 til 2001.

Meritter 

 Norgesmester: 1999/2000, 2000/2001, 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006
 Seriemester: 1999/2000, 2001/2002 og NM Sølv 1999/2000, 
 Verdensmester: (B-VM) U-18 i 2000. 
 Toppskårer: (B-VM) U-20 i 2001/2002, med 9 mål på 10 kamper, og ble kåret til VMs beste forward.

Se også 
Liste over kjente elever ved Bjerke videregående skole

Eksterne lenker 
 VIFs nettsider, om Thygesen

Norske ishockeyspillere
Ishockeyspillere for Vålerenga
Ishockeyspillere for Lørenskog IK
Personer fra Oslo
Fødsler i 1982
Doverstredet

Doverstredet (historisk kalt Dover Narrows; fransk: Pas de Calais, «Calais-stedet», nederlandsk: Nauw van Calais eller Straat van Dover) er den smaleste delen av Den engelske kanal. Under Doverstredet ligger Kanaltunnelen som forbinder britiske Folkestone og franske Calais. Stredet merker grensen mellom Den engelske kanal og Nordsjøen, og samtidig skiller den De britiske øyer fra det europeiske fastlandet. Den korteste avstanden over stredet er fra South Foreland, 33,1 km nordøst for Dover i grevskapet Kent, og til Cap Gris-Nez, en odde i nærheten av Calais, i det franske departementet Pas-de-Calais i Frankrike. Mellom disse punktene strekker den mest populære ruten for kanalsvømmere.

På klare dager er det mulig å se med den nakne øye den motsatte kystlinjen til England fra Frankrike, og motsatt retning. Det mest kjente og opplagte synet er de hvite klippene ved Dover fra den franske kysten, foruten også bygninger ved begge kyster, og lys om nettene, slik som beskrevet i Matthew Arnolds dikt «Dover Beach» (1867).

Referanser

Eksterne lenker 
 Channel Navigation Information Service,navigasjonsinformasjon
 Channel Swimming & Piloting Federation, kanalsvømming
 Channel Swimming Association, kanalsvømming

Englands geografi
Frankrikes geografi
Sund i Storbritannia
Stig Rennestraum

Stig Rennestraum (født 28. mars 1973) er en norsk jazzmusiker (trommer, vibrafon).

Han er utdannet ved Jazzlinja (NTNU), som har gitt deltakelse i flere av Trondheims jazz-orkestre.
Han spiller og skriver låter i  Orange (band) med Vigleik Storaas piano og Sondre Meisfjord bass (Implicity, 2006).  I elektro-akustisk duo med medstudent og elektroniker Bjørn Thevik kaller de seg Piim, i trio med Thevik og Klaus Holm heter de Baum, i trio med Thevik og Lena Nymark heter det Dinosau.
Gruppa Kilombo er han også med i (Bordello Music, 2004).
Han har blitt med i Urban Tunélls Klezmerband (2006), samt i trio med Marianne Halmrast og Espen Reinertsen.
Rennestraum har også spilt med Anne Grete Preus, Jacob Young, Noora Noor, Frode Gjerstad, Ståle Storløkken, Jon Balke, Trondheim Jazzorkester, 
Sosialistisk Kor i Trondheim,
Beaivváš Sámi Teahter, samt Pål Jackman og Per Zanussi's bestillingsverk til Nysirkusfestivalen.

Eksterne lenker 
 stigrennestraum.com

Norske jazztrommeslagere
Norske jazzvibrafonister
Fødsler i 1973