A-VM i ishockey for menn 1999

A-VM i ishockey for menn 1999 var det 63. verdensmesterskapet i ishockey arrangert av Det internasjonale ishockeyforbundet (IIHF). Turneringen ble arrangert i Oslo, Hamar og Lillehammer i Norge fra 1. til 16. mai 1999. Sverige var regjerende verdensmestere.

I gruppespillet kjempet seksten lage for poeng i round robin-grupper bestående av fire lag hver, hvor de to beste lagene i hver gruppe gikk videre. Disse åtte lagene avanserte til mellomrunden hvor de to beste lagene fra hver gruppe avanserte til sluttspillet. Semifinalene og finalene ble spilt som best-av-to-serier.

De regjerende olympiske mesterne fra Tsjekkia vant sin andre VM-tittel etter at de slo Finland i finalen. I finaleserien mellom Tsjekkia og Finland vant tsjekkerne den første finalen 3–1 mens finnene vant den andre finalen 4–1 i den andre. Dermed måtte det for første gang i VM-historien spilles en avgjørende overtidsperiode om mesterskapet, og Jan Hlaváč avgjorde serien med sin scoring på tiden 76:32. VM-gullet var det første i rekken av tre VM-titler på rad for tsjekkerne og seieren markerte sammen med OL-gullet i Nagano i 1998 starten på «gullalderen» for tsjekkisk ishockey. Finnene, ledet an av NHL-stjernene Teemu Selänne og Saku Koivu, måtte nøye seg med sølv for andre år på rad. De regjerende verdensmesterne fra Sverige ble slått ut i semifinalene av finnene men vant bronse etter å ha beseiret Canada 3–2 i bronsefinalen.

Valg av vertsnasjon 
Tre land søkte om å få arrangere mesterskapet – Norge, Russland og Tsjekkia.

 
 Lillehammer, Oslo og Hamar
 Norge hadde arrangert A-VM én gang tidligere (1958 i Oslo). Norge hadde også arrangert vinter-OL to ganger: i 1952 (Oslo) og 1994 (Lillehammer). Norge hadde tidligere søkt om vertskapet for 1998 men hadde trukket søknaden til fordel for Sveits. Den norske ansøkningen la vekt på at Lillehammer-OL viste Norge som en suksessfull arrangør av store mesterskap og at det ikke ville kreve store investeringer i nye anlegg. Oslo, Gjøvik, Hamar og Lillehammer ble foreslått som vertsbyer for turneringen, med sluttspillet i Håkons Hall i Lillehammer.
 
 St. Petersburg
Russland hadde tidligere arrangert ishockey-VM fire ganger som Sovjetunionen: 1957, 1973, 1979 og senest i 1986.
 
 Praha og Ostrava
Tsjekkia har tidligere arrangert ishockey-VM åtte ganger som Tsjekkoslovakia: 1933, 1938, 1947, 1959, 1972, 1978, 1985 og senest i 1992.

Vertskapet for mesterskapet ble endelig avgjort på Det internasjonale ishockeyforbundets årskongress den 3.−6. mai 1995 i Stockholm. Ettersom at Norge hadde trukket sin ansøkning for VM 1998 til fordel for sveitserne fikk den norske ansøkningen for 1999 støtte fra en betydelig del av Sentral-Europa, ut over støtte fra Norden og Øst-Europa. Russerne ble senere tildelt mesterskapet for 2000 mens tsjekkerne ble tildelt 2003 (senere flyttet til 2004).

Kontroverser

Konflikt med alkoholloven 

Alkoholloven (egentlig lov om omsetning av alkoholholdig drikk m.v.) av 2. juni 1989 omfattet blant annet et forbud mot reklamering for alkoholholdige drikkevarer, hvilket resulterte i en konflikt mellom den norske organisasjonskomitéen og IIHF. Den tyske ølprodusenten Warsteiner, som var en av IIHFs tre hovedsponsorer, hadde betalt millionbeløp for å vise sin logo på vantet og spillerdraktene under VM, hvilket var i strid med norsk alkohollov. VM-komitéen søkte sosialdepartementet om dispensasjon, men fra departementets side uttrykte de at det ikke var noe selvfølge at dispensasjonen ville gis. VM-komitéen måtte holde krisemøte for å finne frem flere alternative løsninger. Samtidig satte konflikten Norges VM-deltagelse i en prekær situasjon: Norge var utelukkende kvalifisert som vertsnasjon, og hvis Norge ble fratatt arrangementet skulle de spille i B-puljen. Både Sverige og Finland hadde kontakte den norske organisasjonskomitéen om at de var klare for å overta arrangementet på kort varsel hvis partene ikke kom frem til en løsning, mens et flertall på Stortinget uttrykte vilje til å gi turneringen fritak fra alkohollovgivningen. Landslagstrener Leif Boork uttrykte situasjonen således:

Etter at IIHF truet med å frata Norge mesterskapet valgte sosialminister Magnhild Meltveit Kleppa (Sp) den 31. august 1998 å gi turneringen en begrenset dispensasjon for alkoholloven:

Navnet på bryggeriet kunne eksponeres på spillerdrakter og hjelmer
Bryggerilogoen kunne eksponeres på to steder av ishockeyvantene som ble fanget inn av tv-kameraene.
Logoen til Warsteiner Fresh, en lettøl-variant, kunne eksponeres ytterligere to steder på vantene og på arrangørens egne trykksaker.

Kleppa understrekte at dette ville bli den eneste dispensasjonen for loven. President Arne Myhrvold i Norges Idrettsforbund lovte at sosialministeren ikke ville motta flere lignende dispensasjonssøknader.

Arenaer

Kvalifisering

De ti beste lagene ved A-VM 1998 (Belarus, Canada, Finland, Italia, Latvia, Russland, Slovakia, Sveits, Sverige, Tsjekkia) var direkte kvalifisert til A-VM 1999. Som året før var det ingen direkte opp- og nedrykk mellom A- og B-puljen. 

Da Norge ble tildelt vertsrollen var arrangørlandet ikke automatisk kvalifisert til turneringen, men Russland fikk på IIHFs årskongress den 5. mai flertall for forslaget om at VM-arrangøren skulle være sikret plass. Norge ble endelig kvalifisert til turneringen med IIHFs endring av VM-formatet fra og med 1998, hvor A-puljen ble utvidet fra 12 til 16 lag og vertsnasjonen automatisk var kvalifisert til turneringen.

Ettersom at Norge (5. plass i B-VM 1998) var direkte kvalifisert som vertsnasjon ble tre kvalifiseringsturneringer arrangert for å avgjøre de siste fem plassene i mesterskapet. To grupper på fire lag hver spilte i Europa bestående av de fem lavest rangerte ikke-asiatiske lagene og de tre beste lagene i B-VM 1998. De to beste lagene i hver gruppe kvalifiserte seg til A-VM mens de to lavest rangerte lagene skulle spille  i B-VM. Gruppe A ble arrangert i Klagenfurt i Østerrike mens gruppe B ble arrangert i Ljubljana i Slovenia fra 5. til 8. november 1998. En særlig kvalifiseringsturnering om den siste plassen reservert for et lag fra Fjernøsten ble arrangert i Tokyo fra 4. til 6. september 1998.

Frankrike, Ukraina, USA og Østerrike kvalifiserte seg til A-VM mens Estland, Kasakhstan, Slovenia og Tyskland rykket ned til B-VM for 1999. I den fjernøstlige kvalifiseringen beholdt Japan sin plass i A-VM etter å ha slått Kina og Sør-Korea.

Format
Turneringsformatet ble introdusert i 1998.

Turneringsformat
I gruppespillet ble de 16 lagene inndelt i fire grupper med fire lag i hver (gruppe A til D). Disse skulle spille tre innledende kamper mot på forhånd kjente motstandere. De to høyest rangerte lagene i hver gruppe avanserte til mellomrunden (gruppe E og F).

Det fjerde rangerte laget i hver gruppe skulle spille VM-kvalifisering for ishockey-VM 1999. Det tredje rangerte laget i hver gruppe skulle spille kvalifiseringsrunde (gruppe G) om retten til å forbli i A-puljen. De to resultatmessig dårligste lagene skulle også spille VM-kvalifisering om en av de seks ledige plassene i A-puljen.

I mellomrunden spilte enerne i gruppe B og C mot toerne i gruppe A og D, mens enerne i gruppe A og D spilte mot toerne i gruppe B og C. De to best rangerte lagene i hver gruppe avanserte til semifinalene.

Semifinalene spilles på tvers av gruppene og ble spilt best av to-serier. Hvis det sto uavgjort mellom semifinalistene etter to kamper skulle det spilles en avgjørende ekstraomgang (10 minutter) med «sudden death» og eventuelt straffeslagskonkurranse om finaleplassene. Vinnerne av semifinalene avanserte til finalen mens taperne av semifinalene skulle spille en enkelt bronsefinalekamp om bronse.

Finalene ble også spilt som en best av to-serie hvor det ved uavgjort etter to kamper skulle spilles en avgjørende ekstraomgang (20 minutter) med «sudden death» og eventuelt straffeslagskonkurranse.

Poengsystem
I alle kampene ble poengene utdelt som følger:

 2 poeng for seier
 1 poeng til hvert lag i tilfelle av uavgjort
 0 poeng for tap

Prosedyrer ved poenglikhet
Hvis to lag har lige mange poeng vil deres plassering avgøres av følgende tiebreakprosedyre:

 Innbyrdes oppgjør mellom lagene
 Målforskjell
 Høyest antall scorede mål
 Straffeslagskonkurranse mellom lagene

I tilfelle av poenglikhet mellom tre eller flere lag treder følgende prosedyre i kraft:

 Med utgangspunkt i lagenes innbyrdes kamper dannes en undergruppe hvor lagene rangeres etter deres poeng i kun disse kampene.
 Hvis det fortsatt er poenglikhet mellem tre eller flere lag vil målforskjellen i de innbyrdes kampene være avgjørende.
 Hvis tre eller flere lag fortsatt står likt på poeng og målforskjell vil deres innbyrdes rangering avgjøres av høyest antall scorede mål i de innbyrdes kampene.
 Hvis tre eller flere lag fortsatt står likt på poeng, målforskjell og antall scorede mål i innbyrdes kamper vil en straffeslagskonkurranse spilles for å avgjøre seedingen.

Forlenget spilletid i sluttspillskamper
Hvis en semifinalekamp eller bronsekamp ikke er avgjort etter ordinær spilletid spilles det en overtidsperiode på 10 minutter som avgjøres når et av lagene scorer («sudden death»). Overtidsperioden spilles med fire mann på hvert lag (målvakt, to backer og to løpere). Hvis finalekampen ikke var avgjort etter ordinær spilletid skulle det spilles en 20-minutters overtidsperiode med «sudden death».

Hvis det ikke ble scoret i overtidsperioden skulle kampen avgjøres med en straffeslagskonkurranse («shootout», SO eller «Game Winning Shot», GWS). Fem forskjellige spillere fra hvert lag skulle skiftes til å skyte inntil et avgjørende mål ble scoret. Hvis det fortsatt sto likt etter de fem forsøkene fortsatte straffeslagskonkurransen i omvendt rekkefølge og en spiller fra hvert lag skiftes til å skyte et enkelt, avgjørende straffeslag. De samme eller nye spillere kan utvelges til de avgjørende straffeslagene.

Seeding
Gruppene ble trukket ved loddtrekning hvor de tre beste ble seedet i hver sin gruppe. Landenes sluttplassering ved forrige års VM er markert i parentes.

Dommere
IIHF utnevnte følgende dommere og linjedommere til å dømme kampene under turneringen:

Tropper

Alle seksten deltakende lag, gjennom en bekreftelse fra deres respektive nasjonale forbund, skulle levere en liste over lagoppsett ved det første turneringsdirektoratsmøtet. Maksimum var 20 utespillere og tre målvakter.

Ved det første direktoratmøtet skulle lagene ha navngitt minimumsantallet av 15 utespillere (løpere og backer) og to målvakter. Spillerne skulle være tilstede i arenaen når direktoratmøtet ble avholdt. Andre spillere (opp til de maksimale 20 + 3) skulle innberettes til spillerkontroll to timer før enhver kampstart i turneringen. Spillere kunne tilføyes troppen gjennom hele turneringen inntil troppen var fulltallig (f.eks. med spillere fra blant annet NHL hvis de ble slått ut av Stanley Cup-sluttspillet eller i tilfelle av skader).

Under en kamp kunne laget ha 20 spillere og 2 målvakter i spill, og disse skulle være registrert på det offisielle lagkortet. En reservemålvakt kunne stå standby hvis en av de to startende målvaktene ikke lenger kunne spille.

Gruppespill
Alle klokkeslett er gitt i lokal tid UTC+02.00.

Gruppe A

Gruppe B

Gruppe C

Gruppe D

Plasseringsrunde – 9.-12.-plass
Plasseringsrunden skulle avgjøre hvem som endte  på 9.- til 12.-plass i turneringen. Hviterussland (9.-plass) og Østerrike (10.-plass) kvalifiserte seg dermed til A-VM i 2000, mens Latvia (11.-plass) og Norge (12.-plass) skulle spille kvalifiseringsspill for A-VM 2000 høsten 1999.

Alle tider er lokale (UTC+2).

Kvalifiseringsrunde

Gruppe E

Alle tider er lokale (UTC+2).

Gruppe F

Alle tider er lokale (UTC+2).

Sluttspill

Utslagstablå

Semifinaler
Semifinalene (best av to kamper) ble spilt i Håkons Hall den 12. og 13. mai. Både Finland og Sverige samt Tsjekkia og Canada hadde vunnet en semifinalekamp hver, og det skulle spilles avgjørende ekstraomganger (10 minutter) om finaleplassene. Finland scoret 1-0 i overtid og avanserte dermed til finalen. Overtidsperioden mellom Tsjekkia og Canada endte målløs og semifinalen skulle dermed avgjøres på straffeslag, som tsjekkerne vant 4-3.

Semifinale 1: Finland mot Sverige

Semifinale 2: Canada mot Tsjekkia

Bronsefinale
Tiden er lokal (UTC+2).

Finale

Finalene (best av to kamper) ble spilt i Håkons Hall den 15. og 16. mai. Tsjekkerne vant den første finalen 3–1, mens finnene vant den andre finalen 4–1. Dermed måtte det for første gang i VM-historien spilles en avgjørende ekstraomgang (20 minutter) om mesterskapet som Tsjekkia vant 1–0 etter en backhandscoring av Jan Hlaváč på tiden 16:31.

Sluttresultater 
Turneringens sluttresultater ifølge IIHF:

Prisutdeling

Direktoratets prisutdeling 
Følgende spillere ble kåret til turneringens beste målvakt, forsvarsspiller og angrepsspiller av IIHFs direktorat:

All-star lag og MVP 
Turneringens All-Star lag og MVP ble stemt frem av internasjonale medier ved avslutningen av turneringen. Følgende spillere ble stemt frem:

Statistikker

Hat-tricks
  (Italia)
  (Latvia)
  (Russland)
 Markus Näslund (Sverige)
  (Slovakia)
  (Østerrike)
  (Canada)

Beste målvakter
De fem beste målmaktene som har spilt 40 % eller mer av lagets totale spilleminutter.

Ingen mål mot
   (Sveits)
  Roman Čechmánek (Tsjekkia)
   (USA)
   (Østerrike)
   (Tsjekkia)
  Andrej Mezin (Hviterussland)

Se også
 Ishockey-VM 1999
 Ishockey-VM 1999 (pulje B)
 Ishockey-VM 1999 (pulje C)
 Ishockey-VM 1999 (pulje D)

Fotnoter

Referanser

Kilder
Podnieks, Andrew og Nordmark, Birger (red.), IIHF Media Guide & Record Book. Zurich: Moydart Press, 1. utgave, 2010.lenke

Eksterne lenker 
 Det internasjonale ishockeyforbundets (IIHF) offisielle side (engelsk)
 Ishockey-VM 1999 på SFRP's Hockey Archive (engelsk)
 Ishockey-VM 1999 på Hockeysport.net (engelsk)
 Ishockey-VM 1999 på Passionhockey (fransk)

Ishockey-VM 1999
Ishockeyturneringer i Norge
Internasjonale mesterskap i Norge
Sportsarrangementer i Oslo
Sport i Hamar
Sport i Lillehammer
Sport i Norge i 1999