Gassdrevet sporvogn

Gassdrevet sporvogn med forbrenningsmotor eksisterte på slutten på 1800-tallet, men ble raskt utkonkurrert av andre sporvogntyper ettersom gassforbrenningsdrift har lav energiutnyttelse. Motorsystemet i denne sporvogntypen var som regel en Otto-motor med det karakteriske hjulet.

Den gassdrevne sporvognen  
Den første sporvognen med gassdrift ble prøvetestet av Northampton hestesporvei i 1882, ved å sette en Otto-motor i et lokomotivkjøretøy designert av Messr Grose, L. Moore og O. Mobbs og bygd av Mobbs` Vulcan Ironworks i Northampton. Lite annet er kjent, så prøvedriften hadde sannsynligvis ikke produsert gode resultater for sporveiselskapet, som var først ut med forbrenningsdrevne sporvogner i Storbritannia. Det var ikke mange år etter Nikolaus August Otto fikk sitt gjennombrudd ved å konstruere om den atmosfæriske motoren fra 1862 til en fristempelmotor i 1876, at man klarte å redusere gassforbruket til bare 1,300 liter gass per hestekrafttime. Den franske oppfinneren Etienne Lenoir som hadde en liknende motor, hadde dobbelt så stor gassforbruk som Otto-motoren.

Gassdrift var attraktivt som energikilde ettersom gassutvinning var mulig lokalt sett som kullgass, som oppsto ved destillasjon i gassverk eller ved koks-prosessen. Bymyndighetene kunne dermed utvinne kullgass for egenbrensel som gatebelysning og husholdningsbruk, og dette var hovedkilden til gassbruk fram til 1960-tallet i Europa og USA. De første forbrenningsmotorene som ble utviklet på 1800-tallet var først og fremst ment for utnyttelse av dette brenselet, ettersom gass er lett antennelig. Otto, som en av de mange konkurrende ingeniører, var først ut med å utvikle den første effektive forbrenningsmotoren, ettersom han ville skape gass fra eksisterende brensel uten å hente gass fra gassverket. Firetaktsmotoren oppsto allerede i 1862, men Otto misforsto oppfinnelsen slik at han gikk over til den atmosfæriske motoren med det store hjulet. Dermed oppsto Otto-motoren etter tyvstarten i 1862, i 1876.

Etter gjennombruddet i 1876 var Otto av den oppfatning at motoren var best egnet som stasjonærmotor, men andre som Gottlieb Daimler var ikke enig med ham i dette. Med Otto-motoren var det mulig å ha gassdrevne kjøretøy, men det betød at man måtte ha komprimert gass, og dermed måtte kjøretøyet ha gasstank for egendrift. På begynnelsen på 1890-tallet var den gassdrevne sporvognen mer eller mindre ferdigutviklet, ved å sette motoren som sidemotor under den ene sittebenken og dels i understellet. Messr Guilliéron og Amrein leverte gassdrevne sporvogner til Neuchātel mens Luhrig leverte sine modeller til Dessau etter prøvedrift i Dresden. Croyden Tramways Company hadde en gassdrevet sporvogn under utprøvning i 1893, men dette endte etter ett år. Dessau-sporvognen hadde tre gasstanker som innholdt opptil 1 kubikkmeter gass under åtte atmosfærer i trykk, hvorfra gassen kom til otto-motoren som hadde en kraftytelse på 9 til 12 hestekrefter.

British Gas Traction Company (BGT) som ble stiftet i 1896, reklamerte for sporvognene basert på Luhrigs design fra Dresden i Tyskland. Lytham St. Annes sporvei i Blackpool ble dels overtatt av selskapet med to sporvogner fra juli 1896, men driften var plaget av finansielle problemer, og da det oppsto et behov for nyere sporvogner ble elektrifisering valgt som det beste alternativet. Gassdrevne sporvogner ble utprøvd i flere byer, deriblant Manchester, men ble akseptert bare i et fåtall sporveisnettverker. BGT overtok også Trafford Park Tramways i juli 1897 og Neath Tramways i august 1899. Trafford-sporveien ble stengt i 1908 og de gassdrevne sporvognene overlevde i Neath fram til 1920.

En interessant variant av den gassdrevne sporvognen ble utviklet i USA på 1880-tallet, som naphtha street car med nafta som drivstoff, som ble utprøvd i New Jersey med liten suksess. Der ble naftaen oppvarmet til gassform som så ble overført til sylindrene, dermed kunne denne forbrenningsmotorvognen omtales som en gassdrevet sporvogn. Ettersom maskineriet var i et egne lokomotiv klarte ikke Connelly Motor Company å vinne til seg kunder.

Galleri

Liste 
En liste over samtidige sporveisystemer med gassdrevne trikk fram til 1995.

Se også 
 Trykkluftsporvogn

Referanser

Litteratur 
 Nils Arne Aspenberg, Verdens sporveier, trolleybusser og undergrunnsbaner Baneforlaget 1995 2- utgave ISBN 82-91448-07-8
 Øistein Bertheau, Trygve Krogsæter; Bilen kommer til Norge Norsk Teknisk Museum ISBN 82-90115-22-9
 William D. Middleton; The Time of the Trolley Golden West Books 1987 ISBN 0-87095-098-3
 David Voice; The Age of the Horse Tram Adam Gordon 2009 ISBN 978-1-874422-75-4

Eksterne lenker 
 Cassier Magazine Co. artikkel Gas-motor street cars av Frank H. Mason
 Lytham St. Anne's Gas Tram

Sporvei