alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Würzburg-synoden

Den felles synoden av bispeseter i Forbundsrepublikken Tyskland (kort: Würzburger Synode, Synoden i Würzburg) fant sted fra 1971 til august 1975 i Würzburg i Bayern i Vest-Tyskland. Synoden så det som sin oppgave er å fremme gjennomføringen av vedtakene fra Det andre Vatikankonsil. Synoden ble sammenkalt av den tyske katolske bispekonferanse i februar 1969.

Mellom januar 1971 og november 1975 fant det sted åtte sesjoner. Stemmeberettigede deltakere er ikke bare biskoper, men også enkle geistlige og lekmenn fra alle tyske katolske bispedømmer. Konklusjonene fra synoden resulterte i 18 vedtak og 6 arbeidsdokumenter. Presidenten for synoden var Münchens kardinal Julius Döpfner, som døde kort tid etter godkjenningen av den siste sammendragspublikasjonen.

Litteratur 
 Ludwig Bertsch u. a. (Hgg.): Gemeinsame Synode der Bistümer in der Bundesrepublik Deutschland: offizielle Gesamtausgabe. 2 Bde. Freiburg im Breisgau; Basel; Wien: Herder 1976–1977
 Bd. 1: Beschlüsse der Vollversammlung 1976 (7. Aufl. 1989; ISBN 3-451-17614-9).
 Bd. 2: Ergänzungsband: Arbeitspapiere der Sachkommissionen 1977 (3. Aufl. 1981; ISBN 3-451-17897-4).
 Sabine Demel: Die Würzburger Synode – ein unübertroffenes Vorbild für dialogische Strukturen in der katholischen Kirche (2011)
 Dieter Emeis, Burkard Sauermost (Hgg.): Synode – Ende oder Anfang. Ein Studienbuch für die Praxis in der Bildungs- und Gemeindearbeit, Düsseldorf: Patmos 1976.
 Reinhard Feiter / Richard Hartmann / Joachim Schmiedl (Hgg.): Die Würzburger Synode. Die Texte neu gelesen (= Europas Synoden nach dem Zweiten Vatikanischen Konzil, Band 1), Herder, Freiburg Br., Basel, Wien 2013, ISBN 978-3-451-30713-3, S. 111–128.
 Hartmut Heidenreich: Personales Angebot als Kernkonzept praktisch-theologischen Handelns: zu seiner Rekonstruktion, Rezeption und Interpretation nach dem Würzburger Synodenbeschluss von 1975. Münster: Lit 2004; ISBN 3-8258-7133-9.
 Albert Käuflein und Tobias Licht (Hgg.): Wo steht die Kirche? Orientierung am Zweiten Vatikanischen Konzil und an der Gemeinsamen Synode. Karlsruhe: Braun 1996; ISBN 3-7650-8179-5.
 Manfred Plate: Das deutsche Konzil. Die Würzburger Synode, Bericht und Deutung. Herder Freiburg, 1975, ISBN 3-451-17368-9.
 Karl Rahner: Strukturwandel der Kirche als Aufgabe und Chance, Freiburg 1972 (Neuausgabe 1989) (PDF-Datei; 656 kB).
 Stefan Schmitz: Was macht die Kirche in der Schule? Religionsunterricht und Schulpastoral 30 Jahre nach dem Würzburger Synodenbeschluss. Münster: Lit 2004; ISBN 3-8258-7608-X.
 Stefan Voges: Konzil, Dialog und Demokratie. Der Weg zur Würzburger Synode 1965–1971. Schöningh, Paderborn 2015, ISBN 978-3-506-78212-0.

Den katolske kirke i Tyskland
The Isle of Conquest

The Isle of Conquest er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Edward Jose.

Handling 
En kvinne, som er ulykkelig gift, blir skylt på land etter et forlis. Hun oppdager snart at hennes eneste følgesvenn på den ukjente øya var en ung mann, som nylig hadde blitt forlatt av en annen kvinne.

Begge to forakter det motsatte kjønn, men etter litt tid sammen kommer de snart mye bedre overens.

Skuespillere 
 Norma Talmadge som Ethel Harmon
 Wyndham Standing som John Arnold
 Charles K. Gerrard som Van Surdam
 Hedda Hopper som Mrs. Harmon
 Natalie Talmadge som Janis Harmon
 Claire Whitney som Claire Wilson
 Gareth Hughes som Jack Frazier
 Joseph W. Smiley som Dr. Chase

Referanser

Eksterne lenker 

Stumfilmer fra USA
Filmer fra 1919
Nærutvalgene i Drammen kommune

Nærutvalgene i Drammen kommune ble opprettet etter kommunesammenslåingen mellom Drammen, Nedre Eiker og Svelvik, 1. januar 2020. Som følge av dette ble det opprettet ti kommunedeler som skal fungere som administrative enheter i kommunen. Kommunedelene har alle egne nærutvalg som skal som skal utvikle nærmiljøene, bevare særpregene og lytte til de lokale innbyggerne innen kommunedelene.

Nærutvalg 
Nærutvalgene består av tolv medlemmer som velges for to år om gangen, fire politikere fra kommunestyret og åtte innbyggerrepresentanter fra kommunedelene. Fire av innbyggerplassene velges av kommunedelens FAU, ungdomsrådet, eldrerådet og rådet for personer med nedsatt funksjonsevne. De resterende fire innbyggerplassene velges basert på lag- og foreninger, demografi, etnisitet/kulturbakgrunn, geografisk spredning og næring. Utvalgene møtes minst fire ganger i året til åpne møter. Nærutvalgets oppgaver er å være en informasjon og kontaktarena mellom de folkevalgte, kommunestyret og innbyggerne i kommunedelen. De skal sørge for involvering av innbyggerne og lytte til ideer og forslag. Årlig skal de lage en plan med mål og evaluere resultater og utarbeide en årsrapport.

Lokalkoordinatorer 
Alle kommunedelene har også en lokalkoordinator som skal ha en sekretariatsfunksjon for nærutvalget, ordne møtene, sørge for informasjon deling med kommunen og følge opp nærutvalget. Disse er:
Per-Vidar Bjerke, Lokalkoordinator for kommunedelene 1, 2, 4 og 5.
Thea Kristine Risvik Stokke, Lokalkoordinator for kommunedelene 3, 8, 9 og 10.
Kine Korsmo, Lokalkoordinator for kommunedelene 6 og 7.

Nærutvalgene/kommunedelene 
1 Mjøndalen 
2 Krokstadelva
3 Åssiden
4 Gulskogen
5 Konnerud
6 Fjell
7 Strømsø
8 Bragernes
9 Åskollen
10 Svelvik
Fil:Drammen_kommunedelene_blå-grå.jpg

Knutepunkt i kommunedelene 
Knutepunktene i kommunedelene er område med offentlige tjenester som bibliotek, helsesenter og arena for unge og eldre.

Knutepunktene 
Bragernes - Engene 1, 3015 Drammen
Fjell - Laurits Grønlandsvei 21, 3035 Drammen
Gulskogen - Vintergata 8, 3048 Drammen
Konnerud - Ikke avklart
Krokstadelva - A J Horgens vei 25, 3055 Krokstadelva
Mjøndalen - Gamle Rådhusgata 2, 3050 Mjøndalen
Strømsø - Telthusgata 8, 3044 Drammen
Svelvik - Åsgaten 24, 3060 Svelvik
Åskollen - Nordbyveien 49, 3038 Drammen
Åssiden/Solbergelva - Ikke avklart

Referanser 

Politikk i Drammen
Potamophilops

Potamophilops er en slekt av elvebiller som kryper rundt på bunnen av rennende vann. De voksne billene puster ved hjelp av et såkalt plastron, og trenger ikke komme opp til overflaten etter luft. Til gjengjeld er de avhengige av oksygenrikt vann.

Utseende 
Middelsstore, avlange, mørke elvebiller. Artene i underfamilien Larainae fint hårete og matte. Gamle biller kan kjennes på at de er «tilgrodde» med alger og mikroorganismer. Hodet er lite, antennene er middels lange, det innerste leddet forlenget, buet, nesten så langt som resten av antennen. Dekkvingene er avlange med punktrekker. Beina er lange, særlig fotleddene, og ganske kraftige. Larvene er flattrykte og langstrakte. Ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter) er tydelig markerte. Hodet er ganske lite med korte antenner og små kjever (mandibler). De tre parene med bein er korte og kraftige, og bakkroppen langt tilspisset.

Levevis 
Elvebillene kryper rundt på bunnen av rennende vann. De kan ikke svømme og er avhengige av å klamre seg fast til bunnen. Både larvene og de voksne lever av å skrape alger og detritus fra steiner og grus. Noen få arter lever på vannplanter i stillestående vann.
Larvene puster med gjeller som sitter inne i endetarmen (kan skytes ut), mens de voksne billene har et såkalt plastron. Undersiden er dekket av vannavstøtende (hydrofuge) hår. Disse holder på plass en sølvaktig hinne av luft, og oksygenutveksling skjer mellom denne og det omringliggende vannet. Denne tilpasningen gjør at billene ikke trenger komme til overflaten for å få luft, men til gjengjeld er de avhengige av vann med høyt oksygeninnhold, slik som kaldt, raskt rennende vann. De utvokste larvene kryper på lang og forvandler seg til en puppe i en utgravd hule på bredden. De nyklekte billene kan fly langt, men når de først har funnet en passende bekk slår de seg vanligvis til der for resten av livet. De kan leve flere år.

Utbredelse 
Slekten er kjent fra Sør-Amerika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien elvebiller, Elmidae Curtis, 1830
 Underfamilien Larainae LeConte, 1861 – for det meste tropiske arter
 Slekten Potamophilops Grouvelle, 1896
 Potamophilops bostrychophallus Grouvelle, 1896
 Potamophilops bragaorum Fernandes & Hamada, 2012
 Potamophilops cinereus (Blanchard, 1841)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Elvebiller
Biller formelt beskrevet i 1896
Limnichomorphus

Limnichomorphus er en slekt av biller som lever ved fersk- eller saltvann. Larvene graver i jorden og spiser alger og moser. De voksne flyr og kommer gjerne til lys. Underfamilien Limnichinae lever ved ferskvann og kan også finnes på fuktige steder et stykke fra vann.

Utseende 
Små (ca. 1,5 millimeter), ovale, mørke biller. Oversiden er kledt med korte hår. Antennene er middels lange, tynne, de to innerste og det ytterste leddet er litt forstørrede.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Asia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien Limnichidae Erichson, 1846
 Underfamilien Limnichinae
 Slekten Limnichomorphus Pic, 1922
 Limnichomorphus ciampori Hernando & Ribera, 2004 	 
 Limnichomorphus curtulus Pic, 1922 	 
 Limnichomorphus ohbayashii Satô, 1966 	 
 Limnichomorphus puetzi Hernando & Ribera, 2004

Referanser

Kilder 
 Lawrence, J.F., Hastings, A.M., Dallwitz, M.J., Paine, T.A. og Zurcher, E.J. Delta Interactive Key – Coleoptera Elateriformia, Limnichidae.

Eksterne lenker 

 

Limnichidae
Biller formelt beskrevet i 1922
Ahaggaria

Ahaggaria er en slekt av mudderbiller som lever i eller ved vann. De er avlange biller, som oftest er oversiden kledt med lange, oppstående hår. Antennene er karakteristiske, ganske korte, de 5-6 ytterste leddene danner en kølle eller har kamaktige utvekster.

Utseende 
Små til middelsstore (4-7,5 millimeter), avlange, blanke, for det meste svarte mudderbiller med rødbrune bein. Kroppen er tett kledt med ganske korte, oppstående hår. Antennene er kortere enn hodets bredde, og består 8 ledd. Dekkvingene er forholdsvis avlange. Beina er slanke, fotleddene er ofte ganske lange med store klør ytterst. Undersiden hos de artene som lever i vann er kledt med fine, korte, vannavstøtende hår, et såkalt plastron, som holder på et luftlag som er nyttig for billenes gassutveksling. Hunnene har et langt, spisst eggleggingsrør som vanligvis er trukket inn i bakkroppen.

Levevis 
Disse billene lever i eller ved vann. Det er bare de voksne individene av noen arter som er rent vannlevende, andre voksne og alle larver finner man gjerne i mudderet i vannkanten. Denne slekten utmerker seg ved at larvene er nokså rent landlevende. De artene som lever i vann kan ikke svømme, men kryper rundt på bunnen, under steiner eller på vannplanter. De trenger ikke komme opp til overflaten for å puste, men gassutvekslingen skjer gjennom plastronet på undersiden. Dette krever oksygenrikt vann og disse artene er derfor vanligvis å finne i kjølig, rennende vann med mye oksygen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt fra Oman i nord til Sør-Afrika i sør.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien mudderbiller, Dryopidae
 Slekten Ahaggaria Bollow, 1938
 Ahaggaria acutangula Bollow, 1938
 Ahaggaria australis (Grouvelle, 1899)
 Ahaggaria foleyi (Peyermihoff, 1929)

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 

 

Mudderbiller
Biller formelt beskrevet i 1938
Rhipidiomorphus

Rhipidiomorphus er en slekt av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk. De voksne billene, som kan minne om hårbiller (Scirtidae), er skjøre og kortlivede.

Utseende 
En liten, brun bille. Hodet er lite, men med store fasettøyne, og skjult under pronotum, som er femkantet, ganske kort, mye bredere enn langt. Antennene er ikke bevarte hos typeeksemplaret. Dekkvingene er jevnbrede med markerte "skuldre", kraftig sprikende i den bakre delen. Beina er tynne.

Levevis 
Larvene lever på steiner i raskt rennende elver og bekker. Den flate formen og glatte overflaten gjør at de unngår å bli tatt av strømmen når de kryper rundt og beiter på alger som vokser på steinene. De voksne billene er nokså kortlivede, og finnes gjerne i vegetasjonen nær bekkene der larvene lever. De flyr bra og kan komme til lys om natten.

Utbredelse 
Arten er beskrevet fra Vest-Malaysia (Perak).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien Psephenidae – ca. 210 arter fordelt på 29 slekter
 Underfamilien Psephenoidinae
 Slekten Rhipidiomorphus Pic, 1918
 Rhipidiomorphus malaccanus Pic, 1918

Referanser

Eksterne lenker 

 

Biller formelt beskrevet i 1918
Psephenidae
Vest-Malaysias insekter
Byrrocryptus

Byrrocryptus er en slekt av biller der de fleste, men ikke alle, artene har karakteristiske kamformede antenner. De fleste artene lever i eller ved ferskvann, men noen er landlevende og beiter på mikroskopiske sopper.

Utseende 
En middelsstor (ca. 12 millimeter), avlang, halvblankt svart bille. Antennene er nesten så lange som kroppen, tynne og kamformede hos hannen, sagtakkede hos hunnen. Hodet er rundet med middelsstore fasettøyne, pronotum klokkeformet. Dekkvingene er nokså jevnbrede, litt bredere enn pronotum, med kraftige punktstriper.

Levevis 
Arter i denne slekten kan finnes i kalde, klare bekker.

Utbredelse 
Arten er utbredt i det østlige Australia og på New Zealand.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien kamfølerbiller, Ptilodactylidae Laporte de Castelnau, 1836
 Underfamilien Anchytarsinae
 Slekten Byrrocryptus Broun, 1893
 Byrrocryptus nigrinus (Carter, 1936)  
 Byrrocryptus oblongus (Carter, 1930)  
 Byrrocryptus serraticornis (Carter, 1929)  
 Byrrocryptus urquharti (Broun, 1893)  
 Byrrocryptus variegatus (Carter, 1935)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kamfølerbiller
Biller formelt beskrevet i 1893
Metriorrhynchus

Metriorrhynchus er en slekt av tropiske biller i familien rødvinger.

Utseende 
Middelsstore (7,5-18 millimeter), slanke, mer eller mindre rødlige biller. Hannene har kraftig kamformede antenner. Hudpanseret er forholdsvis mykt.

Levevis 
De voksne billene er dagaktive og treffes gjerne på blomster, der de spiser nektar og pollen. Andre arter tar trolig ikke næring til seg som voksne. Larvene kan finnes under bark, i jord eller mellom løvstrø. Munndelene tyder på at de lever av flytende føde, men det er uvisst hva de faktisk spiser. Råtnende plantemateriale og slimsopp har blitt foreslått.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Australia og Sørøst-Asia.

Systematisk oversikt 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
 Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
 Underfamilien Lycinae  Laporte de Castelnau, 1836 – dekkvingene gjerne brede, utvidet bak
 stammen Metriorrhynchini Kleine, 1926
 slekten Metriorrhynchus Gemminger & Harold, 1869
 Metriorrhynchus amplikefalus Kazantsev, 2015
 Metriorrhynchus angustulus Waterhouse, 1879
 Metriorrhynchus ater Waterhouse, 1879
 Metriorrhynchus boettcheri Kleine, 1926
 Metriorrhynchus brunneoflavus Kazantsev, 2015
 Metriorrhynchus chamaeleon Kazantsev, 2015
 Metriorrhynchus chimaera Kazantsev, 2015
 Metriorrhynchus croceus Kleine, 1926
 Metriorrhynchus elongaticollis Pic, 1925
 Metriorrhynchus forcipatus Kleine, 1926
 Metriorrhynchus guttatus Kleine, 1926
 Metriorrhynchus inaequalis (Fabricius, 1801)
 Metriorrhynchus isarogensis Bočak, Matsura & Yagi, 2013
 Metriorrhynchus laosensis Bočak, 2007
 Metriorrhynchus lateanticus Kazantsev, 2015
 Metriorrhynchus lineatus Kirsch, 1875
 Metriorrhynchus lobatus
 Metriorrhynchus longissimus (Pic, 1922)
 Metriorrhynchus loricatus Kleine, 1926
 Metriorrhynchus maximus Pic, 1932 - usikker status
 Metriorrhynchus menieri Bočak, Matsura & Yagi, 2013
 Metriorrhynchus mindanaoensis Bočak, Matsura & Yagi, 2013
 Metriorrhynchus newbataanensis Bočak, Matsura & Yagi, 2013
 Metriorrhynchus ochii Bočak, Matsura & Yagi, 2013
 Metriorrhynchus olivieri Kazantsev, 2015
 Metriorrhynchus palawanensis Bočak, Matsura & Yagi, 2013
 Metriorrhynchus pallidipes Kazantsev, 2015
 Metriorrhynchus parallelus (Guérin-Méneville, 1835)
 Metriorrhynchus philippinensis
 Metriorrhynchus platypus Kazantsev, 2015
 Metriorrhynchus sericans Waterhouse, 1879
 Metriorrhynchus sericeus Waterhouse, 1879
 Metriorrhynchus stenothorax Kazantsev, 2015
 Metriorrhynchus stenus Kazantsev, 2015
 Metriorrhynchus takedai Bočak, Matsura & Yagi, 2013
 Metriorrhynchus telnovi Kazantsev, 2015
 Metriorrhynchus tenebrans Kleine, 1926
 Metriorrhynchus thoracicus
 Metriorrhynchus turbinatus Kazantsev, 2015
 Metriorrhynchus tuzovi Kazantsev, 2015
 Metriorrhynchus weigeli Kazantsev, 2015
 Metriorrhynchus yoshioi Bočak, Matsura & Yagi, 2013

Referanser

Eksterne lenker 
 

Rødvinger
Biller formelt beskrevet i 1869
2. divisjon fotball for menn 2023

2. divisjon fotball for menn 2023 (også kalt PostNord-ligaen 2023) består av 28 lag fordelt på to avdelinger. Ligaen starter april 2023 og avsluttes oktober 2023.

Opp- og nedrykk

Avdelingene

Avdeling 1

Avdeling 2

Lagene

Målskårere

Referanser

Fotball i Norge i 2023
2. divisjon fotball for herrer
3. divisjon fotball for menn 2023

3. divisjon fotball for menn 2023 (også kalt Norsk Tipping-ligaen 2023) er det fjerde nivået i norsk fotball 2023. Ligaen starter april 2023 og avsluttes oktober 2023.

Avdelingene

Lagene
Mosjøen IL

Referanser

Fotball i Norge i 2023
3. divisjon fotball for herrer
Dioptoma

Dioptoma er en slekt av selvlysende biller som bare finnes i Asia. De ble tidligere regnet til samme familie som de amerikanske artene i familien Phengodidae, men er nå skilt ut som en egen gruppe.

Utseende 
Middelsstore (5 – 35 mm) biller, de larvelignende hunnene størst. Hannene er avlange, med et stort hode som gjerne er bredere enn brystskjoldet (pronotum), med store fasettøyne. Antennene er korte (kortere enn hodebredden), tråd- eller kamformede, med enten 3 eller 12 ledd. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent firkantet. Dekkvingene er myke, de dekker flygevingene, men ofte ikke de bakerste bakkroppsleddene. Bakkroppen er lang og kjegleformet. Beina er ganske lange og tynne. Hunnene er larvelignende, avlangt spoleformet, bredest på midten, hodet er ganske lite, antennene korte og sylindriske.

Levevis 
Larver og hunner lever på bakken, gjerne mellom løvstrø. De er sannsynligvis rovdyr. Hannene flyr godt og blir gjerne tiltrukket til lys. I likhet med mange beslektede familier sender disse billene ut lys. Noen arter utmerker seg ved at de kan sende ut lys i flere farger.

Utbredelse 
Arten er beskrevet fra Bangladesh.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
 Familien Rhagophthalmidae
 Slekten Dioptoma Pascoe, 1860
 Dioptoma adamsii Pascoe, 1860

Eksterne lenker 

 

Biller formelt beskrevet i 1860
Phengodidae
Bangladeshs insekter
Emma Ritch

Emma Ritch (8. desember 1976 – 9. juli 2021) var en skotsk feminist som var kjent for sitt arbeid mot vold mot kvinner. Hun var direktør for den skotske feministiske lobbyorganisasjonen Engender frem til sin død i 2021. Hun arbeidet for å få vedtatt Domestic Abuse (Scotland) Act 2018. Hun var også rådgiver for den skotske regjeringen om likestilling. Hun var styremedlem i European Women's Lobby. og medlem av fagrådet i Scottish Women’s Rights Centre. Ritch var styreleder i Rape Crisis Scotland fra 2016 og styreleder i Human Rights Consortium Scotland fra 2020. Som leder for Engender ble hun ifølge avisen The Herald «Skottlands fremste stemme om kvinners ulønnede arbeid, finanskrisen og behovet for sosiale ordninger som dekker kvinners behov, tar opp hatkriminalitet, likestilling i politikken og tilgang til trygg og lovlig abort.» Da hun døde beskrev førsteminister Nicola Sturgeon henne som «en brennende aktivist for kvinners rettigheter, rettferdighet og likestilling».

Referanser 

Britiske kvinnesaksforkjempere
Skotter
Magnoculus

Magnoculus er  en slekt av lysbiller.

Utseende 
Hannene har lange, kamformede antenner og store fasettøyne.

Levevis 
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i den neotropiske økosonen.

Systematisk inndeling  

 Orden biller (Coleoptera)
 Underorden  Polyphaga
 Overfamilie  Cantharoidea
 Familien lysbiller (Lampyridae Fleming, 1821)
 underfamilie Amydetinae Olivier, 1907
 stamme Amydetini E. Olivier, 1907
 slekt Magnoculus McDermott, 1966  - 28 arter

Liste over artene 

 Magnoculus bennetti (Gray, 1832)
 Magnoculus bicolor (Pic, 1911)
 Magnoculus brulei Constantin, 2011
 Magnoculus cinctus (Motschulsky, 1853)
 Magnoculus collaris (Guérin-Méneville, 1843)
 Magnoculus confusus (E.Olivier, 1888)
 Magnoculus costatus (Laporte, 1833)
 Magnoculus dalensi Constantin, 2011
 Magnoculus decorus (E.Olivier, 1885)
 Magnoculus dewynteri Constantin, 2011
 Magnoculus elongaticollis (Pic, 1937)
 Magnoculus gentilis (Blanchard, 1846)
 Magnoculus godmani (Gorham, 1881)
 Magnoculus gorhami (E.Olivier, 1909)
 Magnoculus guatemalae (Gorham, 1880)
 Magnoculus hickeri (Pic, 1932)
 Magnoculus humeralis (Pic, 1930)
 Magnoculus jocosus (E.Olivier, 1909)
 Magnoculus major (Pic, 1927)
 Magnoculus marginatus (Guérin-Méneville, 1855)
 Magnoculus obscurus (E.Olivier, 1885)
 Magnoculus olivieri (Pic, 1930)
 Magnoculus poirieri Constantin, 2011
 Magnoculus ptiliniformis (Bourgeois, 1904)
 Magnoculus spiloceras (E.Olivier, 1885)
 Magnoculus testaceonotatus (Pic, 1932)
 Magnoculus touroulti Constantin, 2011
 Magnoculus wittmeri (Pic, 1937)

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Lysbiller
Biller formelt beskrevet i 1966
Pollaclasis

Pollaclasis er  en slekt av lysbiller.

Utseende 
Hannene har lange, kamformede antenner og store fasettøyne. Arten er 7-8 millimeter lang, avlang med stort, gulkantet pronotum og mørke, litt rundede dekkvinger med læraktig overflate.

Levevis 
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det østlige Nord-Amerika.

Systematisk inndeling  

 Orden biller (Coleoptera)
 Underorden  Polyphaga
 Overfamilie  Cantharoidea
 Familien lysbiller (Lampyridae Fleming, 1821)
 underfamilie Amydetinae Olivier, 1907
 stamme Psilocladini McDermott, 1964
 slekten Pollaclasis Newman, 1838
 Pollaclasis bifaria (Say, 1835)

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter 
 

Lysbiller
Biller formelt beskrevet i 1835
Dryptelytra

Dryptelytra er  en slekt av lysbiller.

Utseende 
Middelsstore, avlange, gjerne gulaktige lysbiller. Hannene har kraftig kamformede antenner og store fasettøyne. Dekkvingene er ganske smale og sprikende, slik at flygevingene ikke er dekket.

Levevis 
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.

Utbredelse 
Gruppen er vidt utbredt i den neotropiske økosonen.

Systematisk inndeling  

 Orden biller (Coleoptera)
 Underorden  Polyphaga
 Overfamilie  Cantharoidea
 Familien lysbiller (Lampyridae Fleming, 1821)
 underfamilie Amydetinae Olivier, 1907
 stamme Vestini McDermott, 1964
 slekt Dryptelytra Laporte de Castelnau, 1833 - 14 arter
 Dryptelytra apicalis Pic, 1929 
 Dryptelytra atricollis Pic, 1911 
 Dryptelytra atriventris Pic, 1926 
 Dryptelytra basithorax Pic, 1926 
 Dryptelytra brevelineata Pic, 1926 
 Dryptelytra calocera Kirsch, 1865 
 Dryptelytra cayennensis Laporte, 1833 
 Dryptelytra fulvibasis E.Olivier, 1911 
 Dryptelytra fulvipennis E.Olivier, 1912 
 Dryptelytra grandjeani E.Olivier, 1899 
 Dryptelytra inops E.Olivier, 1899 
 Dryptelytra longipennis Pic, 1927 
 Dryptelytra pampahermosae Bočaková, Campello-Gonçalves & Silveira, 2022
 Dryptelytra plorans E.Olivier, 1899 
 Dryptelytra vittipennis E.Olivier, 1895

Referanser

Eksterne lenker 
 

Lysbiller
Biller formelt beskrevet i 1833