alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Eurasisk flygeekorn

Eurasisk flygeekorn eller sibirsk flygeekorn (Pteromys volans) er det eneste flygeekornet som forekommer i Europa.

Kroppen er 13,5–20,5 cm lang og den buskete halen 9–14 cm. Mellom fram- og bakbeina har den en flygehud som gjør at den kan glidefly fra tre til tre eller ned stammen på det samme treet. Pelsen er lysegrå, og de store øynene viser at dette dyret hovedsakelig er nattaktivt.

Arten foretrekker blandingsskog med gamle osper. Her finner den hakkespetthull som brukes både som bolig og til å lagre mat for vinteren. Et hull kan inneholde opptil fem liter føde, helst rakler fra or og bjørk, men også tynne kvister. Resten av året eter den mest planter som knopper, skudd, blad, frø, nøtter og bær, men den kan også røve fuglereir og ta egg og unger. Eurasisk flygeekorn formerer seg saktere enn ekorn og får ofte bare to kull i året med to–tre unger i hvert kull.  

Eurasisk flygeekorn er utbredt i det eurasiske barskogbeltet fra Finland, Estland og Latvia østover gjennom Russland, Mongolia og nordvestlige Kina til stillehavskysten inkludert Korea og nordøstlige Kina. Den finnes også på den russiske øya Sakhalin og den japanske øya Hokkaido.

Litteratur

Eksterne lenker 

 

Ekornfamilien
Pattedyr formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
Den Konservative Studenterforening

Den Konservative Studenterforening (DKSF) er partiet Høyres forening for konservative studenter ved høyere utdannelsesinstitusjoner i Oslo (tidligere bare ved Universitetet i Oslo). Foreningen er tilknyttet Oslo Høyre og Høyres Studenter. Foreningen ble grunnlagt av Bille Aubert den 16. mars 1891 og er Nordens eldste politiske studentforening. DKSF er også tilknyttet den politiske studentfraksjonen Moderat Liste ved Universitetet i Oslo. DKSF står bak kvartalstidsskriftet Minerva og holder til på Høyres Hus i Oslo sentrum. Tidligere var kontoret på Det Norske Studentersamfund i Chateau Neuf, hvor mange av foreningens ulike medlemsarrangementer, åpne debatter og sosiale sammenkomster finner sted.

Politikk 
DKSF er politisk fundert på konservatismen, og senere er foreningen også blitt definert som liberalkonservativ, slik som moderpartiet Høyre. Foreningen er særlig opptatt av utdannings-, student- og forskningspolitikk, men også av utenrikspolitikk. Den har for eksempel en rekke ganger demonstrert mot blant annet arbeiderbevegelsen, den internasjonale kommunismen og annen radikalisme. Foreningen protesterte sammen med Aftenposten og kong Haakon VII mot fredspristildelingen til den spiondømte pasifisten Carl von Ossietzky i 1936. De arrangerte også demonstrasjoner til forsvar for USAs krigføring i Vietnam 1964–1973.

I forbindelse med Russlands invasjon av Ukraina i 2022, var DKSF tidlig ute med støtte til Ukraina og et ønske om å endre navn på den russiske ambassadens gateadresse i Oslo til Ukrainas gate. Blant annet dette ledet til navnsettingen av Ukrainas plass 8. mars 2022.

Utgivelser 
I 1957 ble kvartaltidsskriftet Minerva utgitt for første gang. Redaksjonen bestod av en krets i DKSF som ønsket å skape ideologisk debatt omkring konservatismen i en tid da Høyre stod svakt. De ønsket også å skape en motvekt til den liberalistiske stiftelsen Libertas, som med sine næringslivsinteresser søkte å styre partiet. Minerva-kretsen bestod hovedsakelig av unge intellektuelle, hvorav Lars Roar Langslet (redaktør i 11 år) som den kanskje mest kjente, som kom fra Distrikts-Norge for å studere humanistiske - og samfunnsvitenskapelige fag i Oslo i begynnelsen av 1950-årene. I dag utgis Minerva med støtte fra Høyres Hovedorganisasjon og Minervastiftelsen. DKSF har også bidratt med økonomisk støtte til Høyres Studenterforbund slik at de fikk utgitt debattskriftet Her er Høyre.

Formenn 
Listen viser foreningens formenn. Romertall angir første eller andre semester det året.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Blå Liste 
Den Konservative studenterforening gjennem 40 år
Den konservative studenterforening 1891 - 1966
Den konservative studenterforening 100 år : 1891 - 16. mars - 1991

Studentforeninger ved Universitetet i Oslo
Det Norske Studentersamfund
Høyre
Organisasjoner etablert i 1891
Via Dolorosa

Via Dolorosa (latin, «smertens vei») er en gate i Gamlebyen i Jerusalem. Den løper fra litt innenfor Løveporten (også kalt Stefansporten) til Gravkirken. Den regnes som den vei Jesus fulgte på vei til sin korsfestelse på Golgata. 

I dag lar det seg ikke gjøre å følge den middelalderske kurs som Via Dolorosa fulgte fordi nyere bygninger sperrer veien på ett punkt. Pilegrimene må derfor ta en liten omvei til Gravkirken hvor også stedet for korsfestelsen anses å være.

I katolsk fromhetsliv er Via Dolorosa utviklet til en meditasjonsvandring med fjorten såkalte stasjoner. Disse stasjonene er markert langs gateløpet som pilegrimene følger i Jerusalem, med unntak av de fem siste stasjonene som alle er inne i Gravkirken. En meditativ vandring langs denne ruten er den første og opprinnelige korsveiandakt. 

Etter hvert ble korsveier bygget opp forskjellige steder i Europa slik at troende som ikke hadde mulighet for å valfarte til Det hellige land likevel kunne gå korsveien. Enda senere, på midten av 1800-tallet, bestemte paven at alle katolske domkirker, senere alle sognekirker, skulle innrette korsveier. Dette er bakgrunnen for at det i katolske kirker finnes 14 tablåer med illustrasjoner fra Jesu lidelsesvei.

En avlat ble tidlig knyttet til Via Dolorosa, og i dag er den avlaten også utvidet til å gjelde (under de vanlige vilkår for avlat i katolsk teologi) for den som går korsveien i en kirke. Korsveiandakten er særlig populær på Langfredag, men også generelt på fredager i Fastetiden, og i noen grad på vanlige fredager året rundt.

De fjorten stasjoner på Via Dolorosa er som følger:

 1. stasjon: Jesus blir dømt til døden.
 2. stasjon: Jesus mottar korset.
 3. stasjon: Jesus faller første gang under korset.
 4. stasjon: Jesus møter sin mor.
 5. stasjon: Simon fra Kyrene hjelper Jesus å bære korset.
 6. stasjon: Veronika rekker Jesus svetteduken.
 7. stasjon: Jesus faller annen gang under korset.
 8. stasjon: Jesus trøster Jerusalems kvinner.
 9. stasjon: Jesus faller tredje gang under korset.
10. stasjon: Jesus blir avkledt.
11. stasjon: Jesus blir naglet til korset.
12. stasjon: Jesus dør på korset.
13. stasjon: Jesus blir tatt ned av korset og lagt i sin mors fang.
14. stasjon: Jesus blir gravlagt.

Eksterne lenker 
 Forklaring av korsveien
 O Via Dolorosa beskrevet på engelsk
 Jerusalem Photos Portal – Via Dolorosa

Katolisisme
Jerusalem
Akvaplan-niva

Akvaplan-niva er et norsk forskningsbasert aksjeselskap, etablert i 1984 for å tilby miljørådgivningstjenester og forskning.  

Selskapet har siden 1994 hatt kontorer i Framsenteret i Tromsø. Selskapet har også kontorer i Alta, Bodø, Trondheim, Bergen, Ski, Oslo og Reykjavik. Akvaplan-niva er et datterselskap av NIVA.  Selskapet er organisert i tre avdelinger (akvakultur, miljø og laboratorier/infrastruktur).   Akvaplan-niva har i 2021 130 ansatte forskere og rådgivere. Omsetningen i 2019 var på 190 millioner NOK. Salve Dahle var direktør i perioden 2001-2020. Merete Nygaard Kristiansen tok over som direktør i 2020.

Referanser

Eksterne lenker 
 Akvaplan-niva

Norske selskaper
Norsk forskning
Miljøvern
Næringsliv i Troms og Finnmark
Fiskeoppdrett
Næringsliv i Tromsø
Etableringer i 1984
Tatjana Averina

Tatjana Borisovna Averina (ru. Татьяна Борисовна Аверина), født 25. juni 1950 i Gorkij, død 22. august 2001 i Moskva), var en russisk skøyteløper som representerte Sovjetunionen. 

Hun ble både olympisk mester på  meter og  meter under Vinter-OL 1976 i Innsbruck samt verdensmester i allround i 1978 i Helsingfors.

Fremste meritter 
 VM allround
 Gull i 1978
 Sølv i 1974, 1975 og 1976
 OL 1976 i Innsbruck
 Gull på 1000 og 3000 meter
 Bronse på 500 meter og 1500 meter

I løpet av karrieren satte Averina 11 verdensrekorder, samtlige på den rekordraske Medeo-banen i Alma Ata.

Personlige rekorder

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Tatjana Averina på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
  Tatjana Averina på www.isu.html.infostradasports.com
 
 
 
 

Sovjetiske skøyteløpere
Olympiske mestere for Sovjetunionen
Olympiske mestere i hurtigløp på skøyter
Verdensmestere i hurtigløp på skøyter – Allround
Olympiske bronsemedaljevinnere for Sovjetunionen
Olympiske bronsemedaljevinnere i hurtigløp på skøyter
Medaljevinnere under Vinter-OL 1976
Deltakere for Sovjetunionen under Vinter-OL 1976
Skøyteløpere under Vinter-OL 1976
Deltakere for Sovjetunionen under Vinter-OL 1980
Skøyteløpere under Vinter-OL 1980
Tidligere verdensrekordholdere i hurtigløp på skøyter
Personer fra Nizjnij Novgorod
Artikler i skøytesportprosjektet
Challenger

Challenger har flere betydninger:

 Challenger (romferge)
 Cruiser Tank Challenger
 Challenger 1
 Challenger 2
 Dodge Challenger
Evenskjer

Evenskjer, også stavet Evenskjær (nordsamisk: Skánik, også Skearri) er et tettsted og administrasjonssenteret i Tjeldsund kommune i Troms og Finnmark fylke. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar , og ligger på østsiden av Tjeldsundet. E10 går like ved. Skånland kirke og Folkehøgskolen Nord-Norge ligger her. Til 2020 lå stedet i tidligere Skånland kommune.

Stedet
Navnet Evenskjer er relativt nytt. Tettstedet ligger hovedsakelig på et område som tidligere tilhørte gården Skånland store. Da et postkontor ble lagt til dampskipskaien som kaltes «Skjærran», fikk det navnet Evenskjer.

Det har fra tidlige tider bodd folk på Evenskjer. Det er funnet rester etter en boplass fra yngre steinalder og det er fire gravplasser fra jernalderen. Man har også gjort funn av blant annet en øks og pilespisser i en grav fra vikingtiden.

Frem til den ble delt i fire mindre gårder i 1670 var Skånland store én gård, i 1810 ble disse fire delt videre slik at totalt 10 mindre gårder oppstod. Land- og skogbruk var hovednæringen frem til slutten av 1860-årene, da et handelssted vokste frem på Evenskjærene. Etterhvert ble handelsstedet anløpssted for kystruteskipene og et eget postkontor. Fra 1862 har Evenskjer en egen kirkegård. Frem til den nybygde kirken ble innviet 19. september 1901 ble gudstjenesten holdt i Saltdals gamle kirke, innviet 1868. Denne hadde blitt flyttet til Evenskjer da det ble bygget ny kirke i Saltdal.

Etter den første verdenskrig blomstret Evenskjer igjen, det ble bygget nye boliger rundt kirken og stedet fikk blant annet eget meieri og en bank. I 1926 ble Skånland skilt ut fra Trondenes som egen kommune og siden da ligger kommuneadministrasjonen her.

Severdigheter
Skånland Museum: Museet inneholder circa tusen gjenstander fra landbruk, fiske, fangst og dagligliv. Åpent etter avtale.

Kjente personer fra Evenskjer 
 Tom Høgli, fotballspiller

Referanser

Kilder 
 Innbyggertall fra SSB
 Kart fra SSB over tettstedgrenser i Troms.
 Fra Elsa og Håkon Bruns hjemmeside, siden er brukt som kilde for artikkelen

Tettsteder i Troms og Finnmark
Bosetninger i Tjeldsund
Gavdnjajávri

Gavdnjajávri er en innsjø i Kautokeino kommune og Øvre Anárjohka nasjonalpark i Finnmark.

Referanser 

Innsjøer i Kautokeino
Tanavassdraget
Store Kobbholmsvatnet

Store Kobbholmsvatnet (nordsamisk: Vuorkeljávri) er en innsjø i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark. Den er regulert som magasin for Kobbholm kraftverk.

Referanser 

Innsjøer i Sør-Varanger
Reservoarer i Troms og Finnmark
Kobbholmsvassdraget
Herefossfjorden

Herefossfjorden er en innsjø som ligger i bygda Herefoss i Birkenes kommune i Agder.

Referanser 

Tovdalsvassdraget
Øysævatn

Øysævatn er en innsjø i Fyresdal kommune i Telemark, og tilhører Arendalsvassdraget. Den har tilløp fra Brårvatnet, Kjøpsvatnet og en rekke mindre fjellvann. Innsjøen har utløp via Ulvsvatn til Bondalsvatn, og derfra elva Bondøl til Finndøl og ut i Dalåni.

Øysævatn er regulert som magasin for Finndøla kraftverk.

Nær Øysævatn går vandringsveien Bispevegen, og her ligger den ubetjente turisthytta Hovstøyl.

Referanser 

Innsjøer i Fyresdal
Reservoarer i Vestfold og Telemark
Arendalsvassdraget
Store Valvatnet

Store Valvatnet (nordsamisk: Vađajávri) er en innsjø i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark. Den er regulert som magasin for Valvatn kraftverk.

Referanser 

Innsjøer i Sør-Varanger
Reservoarer i Troms og Finnmark
Kobbholmsvassdraget
Breivatn (Hjartdal)

Breivatn (også skrevet Breidvatnet) er en innsjø i Hjartdal kommune i Telemark. Den har utløp til Vangsåi, som like etter løper sammen med Bjordøla og danner Hjartdøla.

Innsjøen er regulert som inntaksmagasin for Hjartdøla kraftverk. Det overføres vann til Breivatn fra Bjordøla, Gauslåsåi og Heiåi i vest og fra Kova og Tveitåi i nord.

Referanser 

Innsjøer i Hjartdal
Reservoarer i Vestfold og Telemark
Skiensvassdraget
Kovvatnet (Hjartdal)

Kovvatnet er en innsjø i Hjartdal kommune i Telemark. Den har utløp via elva Kova, som også er den største tilløpselva.

Innsjøen er regulert som magasin for kraftverkene Mydalen og Hjartdøla.

Referanser 

Innsjøer i Hjartdal
Reservoarer i Vestfold og Telemark
Skiensvassdraget
Sæsvatn

Sæsvatn er en innsjø i Vinje kommune i Telemark og (ved Bjåen) Bykle kommune i Agder. Det har utløp via Bjålaupet til Breidvatn og videre til elva Otra. Sæsvatn er sammen med Breivatn regulert som magasin for kraftverkene videre nedover Otravassdraget.

På 70-tallet ble det satt ut ørekyt i vannet, og siden har ørekyten spredt seg nedover vassdraget til utslippstunnelen fra Brokke kraftverk.

Fotnoter

Referanser 

Innsjøer i Vinje
Innsjøer i Bykle
Reservoarer i Vestfold og Telemark
Reservoarer i Agder
Setesdalsvassdraget
Storvatnet (Gildeskål)

Storvatnet er en innsjø i Gildeskål kommune i Nordland. Den er regulert som magasin for Reinskar og Sjøfossen kraftverk.

Referanser 

Innsjøer i Gildeskål
Reservoarer i Nordland
Melkevatnet

Melkevatnet er en innsjø i Ballangen kommune i Nordland.

Referanser 

Innsjøer i Narvik
Ballangen
Førsvatn (Vinje)

Førsvatn er en innsjø 891 moh ved Haukeli i Vinje kommune, Telemark. Det får sitt hovedtilløp fra Langesæåi, og har utløp i øst gjennom Førsvassåi, som munner ut i elva Kjela.

Innsjøen har siden 1979 vært regulert som magasin for Kjela kraftverk og reguleringshøyden er 62,5 meter. Foruten tilløpet fra Langesæ, overføres det vann fra Ulevåvatn, Ståvatn, Kjelavatn, Vesle Kjelavatn og Bordalsvatn. Dermed er gjennomstrømningen i vannet blitt mer enn tidoblet etter reguleringen.

Ved prøvefiske i 2010 ble det påvist en svært dårlig gjennomsnittlig vekst i bestanden av ørret, og fiskens kondisjonsfaktor er lav. Fisken blir også tidlig kjønnsmoden, noe som indikerer at næringstilgang og konkurransesituasjon er anstrengt.

Det har også etablert seg en relativt stor bestand av ørekyt i vannet. Det er usikkert når den ble introdusert.

Referanser 

Innsjøer i Vinje
Reservoarer i Vestfold og Telemark
Vest-vassdraget
Vinjevatn

Vinjevatn er en innsjø i Vinje kommune i Telemark. Den er en del av Skiensvassdraget. Hovedtilløpet er fra Smørkleppåi, og utløpet er til Vinjeåi, som munner ut i elva Tokke.

Vannet er regulert som magasin for Tokke kraftverk.

Referanser 

Innsjøer i Vinje
Reservoarer i Vestfold og Telemark
Vest-vassdraget
Mika Myllylä

Mika Myllylä (født 12. september 1969 i Haapajärvi, død 5. juli 2011 i Karleby) var en finsk langrennsløper.

Myllylä vant langdistansecupen under Verdenscupen i langrenn 1997 og han vant gull på 30 km i OL 1998 i Nagano. Han vant til sammen fire VM-gull individuelt, blant annet femmila under VM i 1997 og 1999, og han vant til sammen 23 finske mesterskap.

I VM i Lahtis (2001) testet Myllylä, i likhet med fem andre finske løpere, positivt for dopingmiddelet «hemohes», som kan brukes for å skjule bruk av EPO. Det finske landslaget brukte EPO systematisk under kontroll av den finske landslagslegen. I 2011 innrømte han bruk av EPO.

Myllylä ble utestengt i to år. Etter at straffen var ferdigsonet, annonserte han flere ganger comeback i verdenscupen, men dette ble utsatt hver gang. Myllylä fikk store personlige problemer etter avsløringen, med alkoholbruk og voldsepisoder. Han ble funnet død i sitt hjem 5. juli 2011, 41 år gammel.

Medaljer i internasjonale mesterskap

Olympiske leker 
 1 gull (30 km klassisk 1998)
 1 sølv (50 km klassisk 1994)
 4 bronse (30 km fri og stafett 1994, 10 km klassisk og stafett 1998)

Verdensmesterskap 
 4 gull (50 km klassisk 1997, 10 km klassisk, 30 km fri og 50 km klassisk 1999)
 3 sølv (15 fri (jaktstart) og stafett 1997, 15 km fri (jaktstart) 1999)
 2 bronse(10 km klassisk 1995, 10 km klassisk 1997)
 Myllylä og det finske stafettlaget tok gull i 2001, men ble fratatt medaljen etter at tre av fire løpere ble tatt for doping.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Finske langrennsløpere
Olympiske mestere for Finland
Olympiske sølvmedaljevinnere for Finland
Olympiske bronsemedaljevinnere for Finland
Verdensmestere i langrenn
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1992
Langrennsløpere under Vinter-OL 1992
Deltakere under Ski-VM 1993
Medaljevinnere under Vinter-OL 1994
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1994
Langrennsløpere under Vinter-OL 1994
Deltakere under Ski-VM 1995
Deltakere under Ski-VM 1997
Medaljevinnere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1998
Langrennsløpere under Vinter-OL 1998
Deltakere under Ski-VM 1999
Deltakere under Ski-VM 2001
Dopingsaker i langrenn
Personer fra Haapajärvi
Olympiske medaljevinnere i langrenn
Herre (tettsted)

Herre ( fra norrønt: Herred) er et tettsted i Bamble kommune i Telemark som ligger på vestsiden av Frierfjorden, ca. fem kilometer sørvest for Porsgrunn by. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar .

Stedet
Stedet grenser til Skien og Drangedal kommuner på land og Porsgrunn til sjøs, mens kommunen forøvrig også grenser til Kragerø kommune på land og Larvik kommune i Vestfold til sjøs. Herres mest kjente steder er Kongens dam og Herre Kroa, som ligger ved den kommunale veiens ende. Lenger ned mot fylkesveien er det mer tettbygd, og bebyggelsen består hovedsakelig av eneboliger i byggefelt. Et av de største boligfeltene er Ringveien. Boligfeltet Uksodden er også en del av Herre.

De som bor på Herre jobber i stor grad ved petrokjemianleggene Hydro på Rafnes og Borealis på Rønningen/Tråk, i tillegg til Hydros anlegg i Porsgrunn. Disse er viktige og store arbeidsplasser for mennesker i grenlandsregionen.

Tettstedet har dannet seg der hvor Herrevassdraget munner ut i Frierfjorden, og er Norges eldste industristed siden 1497. Herre har aldri vært noe sted med verken utstrakt sjøfart eller landbruk, slik det ellers er i kommunen.

Industri
Herre har alltid vært et typisk industristed. Elva har ført til at tettstedet ble dannet ved at det har vært drift av sager og møller, stangjern- og spikerhamre, samt tømmerfløting. Stedet Herre tilhørte tidligere nonneklosteret på Gimsøy. Det ble ved reformasjonen i 1536 overført til kongen. Stedet har fortsatt stedsnavn som minner om dette, som for eksempel «Kongens dam».

Fra 1888 til 1978 var Bamble Aktiecellulose A/S, eller bare «fabrikken» på folkemunne, hjørnestensbedriften. Den sysselsatte godt over 200 mennesker og så godt som alle var lokale. Stedet bærer fortsatt preg av denne tiden, gjennom fundamenter etter selve fabrikken og i tillegg en rekke annen bygningsmasse; eksempelvis direktørboligene på Fjelly. (kommentar: De opprinnelige direktørboligene er revet og erstattet med et leilighetskompleks, og bygningsmassen fra fabrikken er for det meste forsvunnet. På den gamle fabrikk-tomten ligger idag bla. et eldresenter) kontorbygningen, «Houldergården», kaia, m.m.

Tidligere lå også sentrum nært til fabrikken, og da arbeidene med kirke skulle starte ble det påpekt at tomta som fabrikken hadde skjenket lå langt utenfor sentrum. Med årene flyttet sentrum seg naturlig og i dag ligger kirken midt i sentrum. Fabrikken betalte forøvrig 16 000 av totalbeløpet på kr 23 609. Fabrikkens disponent Jørgen Gløersen ble etter dette kirkeverge.

Referanser

Eksterne lenker 
 Herre Stadion - Nordic Stadiums

Tettsteder i Vestfold og Telemark
Bosetninger i Bamble
Schöneberg

Schöneberg («skjønne berg») er en ortsteil i den nåværende bydelen Tempelhof-Schöneberg i Berlin. Frem til bydelsreformen i 2001 var Schöneberg en egen bydel. Det var ved Rathaus Schöneberg John F. Kennedy holdt sin senere så berømte «Ich bin ein Berliner»-tale i 1963. Heinrich-von-Kleist-Park ligger i denne delen av Berlin, det samme gjør varehuset Kaufhaus des Westens.

Eksterne lenker 
 

Tempelhof-Schöneberg
Tidligere bydeler i Berlin
Lale Andersen

Lale Andersen (født 23. mars 1905 i Bremerhaven-Lehe, død 29. august 1972 i Wien; egentlig Liese-Lotte Helene Berta Bunnenberg, gift Beul) var en tysk sanger og skuespiller. Hun er best kjent for sin tolkning av sangen «Lili Marleen», som gjorde den berømt.

Liv og virke

Bakgrunn 
Bunnenberg gikk på skuespillerskole ved Deutsches Theater i Berlin, og arbeidet siden i Zürich 1933–1937 og ved Kabarett der Komiker i Berlin som sanger 1938–1942. Hun ga ut en selvbiografi i 1972, Der Himmel hat viele Farben.

«Lili Marleen» 

Lale spilte inn «Lili Marleen» i 1939, men den ble ikke noen slager før Soldatensender Belgrad, radiostasjonen for de tyske væpnede styrker i det okkuperte Jugoslavia, begynte å kringkaste den i 1941. «Lili Marleen» ble da raskt populær blant de tyske soldatene ved fronten. Radiosenderen ved Beograd var kraftig nok til å bli mottatt i hele Europa og middelshavsområdet, og sangen ble etter hvert populær blant de allierte styrkene også.

Men nazilederne var en stund lite fornøyd med denne triste sangen om adskilte kjærester, og Joseph Goebbels fikk den forbudt fra radiobølgene. Lale Andersen ble i ni måneder forhindret fra offentlige opptredender, ikke bare på grunn av sangen, men også fordi hun hadde pleiet vennskap med Rolf Liebermann, som var jødisk, og med andre jødiske artister hun hadde truffet i Zürich. Hun ble så desperat at hun forsøkte å ta sitt eget liv. 

Da hun senere fikk tillatelse til å opptre igjen, var det på flere betingelser; én av dem var at hun ikke måtte synge «Lili Marleen». Goebbels beordret henne til å spille inn en mer «militant» versjon av sangen, i juni 1942. I de siste krigsårene hadde Andersen en mindre rolle i en propagandafilm, og spilte inn flere propagandasanger på engelsk. Rett før krigens slutt trakk hun seg tilbake til øya Langeoog på den tyske nordsjøkysten.

Etter krigen 
Lala Andersen giftet seg på nytt etter krigen og gjenopptok sin sangkarriere, om enn uten samme fremtredende profil som tidlig i 1940-årene. I 1961 representerte hun Tyskland i Eurovision Song Contest med sangen «Einmal sehen wir uns wieder», men endte kun som nummer 13 av 16.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Lale Andersen i Eurovision Song Contest 1961
 
 http://www.lale-andersen.de 
 Kurzbiografie
 Abbildungen von Plattencovern

 
 
 
 

Tyske skuespillere
Tyske sangere
Deltakere i Eurovision Song Contest
Personer fra Bremerhaven
Fylkesnummer

Fylkesnummer er definerte identifikasjonskoder for Norges fylker og to territorier (Svalbard og Jan Mayen). Fylkesnummer ble sammen med kommunenummer innført ved folketellingen i 1946, og utgjør også de to første sifrene i kommunenummeret. Fylkesnumrene løp opprinnelig langs kysten fra Østfold i sydøst, via innlandsfylkene på Østlandet, til Finnmark i nord. Ved etableringen i 1946 var det 20 fylker i Norge, som ble nummerert fra 01 til 20. 

Som en følge av kommunereformen fikk Trøndelag nytt fylkesnummer i 2018, og de øvrige sammenslåtte fylker får nye fylkesnummer i 2020, og følgelig får også alle kommuner i disse fylkene nye kommunenummer.

Fylkesnummer fra 2018/2020

Fylkesnummer 1946–2018/2020

Se også 
 Norges fylker
 Svalbard og Jan Mayen
 ISO 3166-2:NO

Kilder
 Nye kommune- og fylkesnummer fra 2020
Fylkesnummer
Liste over Norges fiskeriministre

Liste over Norges fiskeriministre viser statsråder med ansvar for fiskeri i Norge. Fiskeridepartementet ble opprettet i 1946, endret navn til Fiskeri- og kystdepartementet i 2004, og slått sammen med Nærings- og handelsdepartementet til Nærings- og fiskeridepartementet i 2014 (fortsatt med egen fiskeriminister). Siden 14. oktober 2021 har Bjørnar Skjæran (Ap) vært fiskeri- og havminister.

Liste

Referanser 

Fiskeri- og kystministre