Tight end

Tight end (TE) er en posisjon i amerikansk fotball, arenafotball, og tidligere i canadisk fotball. Tight enden er ofte en hybridposisjon med noen av de samme trekkene og ansvarene som en offensive lineman og en wide receiver. I likhet med offensive linemen stiller de seg vanligvis opp på offensive linen, og er store nok til å være effektive blokkerere. På den andre siden, og ulikt offensive linemen, er de berettigede receivere med nok talent til at forsvaret må fokusere på dem når de løper pasningsruter.

Som et resultat av posisjonens natur er tight endens rolle i et vilkårlig angrep avhengig av hovedtrenerens taktiske preferanser og filosofi, samt lagdynamikken. I noen systemer fungerer tight enden mer som en sjette offensive lineman, som sjelden prøver å ta imot pasninger. Andre systemer bruker tight enden i hovedsak som en receiver, og drar ofte nytte av tight endens størrelse for å vinne dueller i forsvarets secondary. Mange trener har ofte en tight end som spesialiserer seg i å blokkere under løp, og en annen med mer øvelse på å ta i mot pasninger.

Angrepsformasjoner kan ha mellom null og tre tight ends på banen samtidig.

Bakgrunn

Ettersom idretten beveget seg bort fra at startere spilte på begge sider til dedikerte grupper for angrep og forsvar, begynte spillere som ikke passet inn i de tradisjonelle posisjonene å fylle egne nisjeroller. De som var særs flinke til å ta imot pasninger og blokkere, men dårligere på forsvar, var ikke lenger et problem; istedenfor ble det utviklet en posisjon som dro nytte av spillerens styrker. Mange var for store til å være receivere, men for små til å være offensive linemen. Innovative trenere som Cleveland Browns' Paul Brown så potensiale i å ha noen større receivere stilt opp på innsiden, og utviklet blokkeringsteknikker og pasningssystemer som utnyttet de unike trekkene for tight ends.

Tight ends ble brukt mer som receiver på 1960-tallet, med stjerner som Mike Ditka, Jackie Smith og John Mackey. Frem til da hadde de fleste lagene brukt blokkerende tight ends som en sjette offensive lineman, og sjeldent som receivere. I tillegg til solid blokkering var Ditka pålitelig når det kom til å ta imot pasninger, og hadde en evne for å løpe selv etter mottakelser. Over hans 12 år tok han imot 427 pasninger for over 5 800 yards og 43 touchdowns. Mackey hadde hastighet, og han løp over 50 yards etter mottakelse på seks av hans ni touchdownpasninger i en sesong. Smith var smidig og hadde en sjelden evne til å ta imot lange pasninger, med i snitt 16,5 yards per mottakelse i løpet av hans karriere. Dette er høyere enn alle tight ends i Pro Football Hall of Fame, og også høyere enn en god del av wide receivere i æresgalleriet.

I 1980 debuterte tight end Kellen Winslow ruter som minnet mer om en wide receiver under Air Coryell-angrepet. Før Winslow stilte tight ends seg vanligvis opp ved siden av en offensive tackle, og løp korte eller medium drag routes. Winslow ble satt i motion for å unngå at han ble stanset på linjen, stilte seg opp bredt, eller i sloten mot en mindre cornerback. Tidligere assistenttrener for Chargers Al Saunders sa at Winslow var «a wide receiver in an offensive lineman's body.» På den tiden dekket forsvarene Winslow enten med en strong safety eller en linebacker, ettersom at zone defense var mindre populært. Strong safeties på den tiden var mer brukt for å forsvare mot løp enn å dekke opp under pasningsspill. Bruk av en annen defender for å hjelpe strong safetyen åpnet opp andre hull. Winslow stilte seg opp på forskjellige måter i forskjellige formasjoner, fra en three point stance for blokkering til en two point stance for receivere, eller var i motion som en flanker eller offensive back. Hovedtrener Jon Gruden refererte til slike tight ends som «jokers», og utpekte Winslow som den første av sin type i NFL. Patriots' hovedtrener Bill Belichick påpekte at de tight endene som kunne ta imot pasninger og ble best betalt var «all direct descendants of Kellen Winslow», og at det var færre tight ends nå som kunne blokkere på linjen.

På 90-tallet endre Shannon Sharpe hvordan lag brukte tight ends gjennom sitt talent for å løpe ruter. Han ble ofte dekket opp dobbelt som receiver, og ble den første tight enden i NFLs historie til å nå 10 000 mottatte yards. Tony Gonzalez og Antonio Gates, som begge spilte basketball i college, flyttet posisjonen lenger mot wide receivere med hastighet. Rob Gronkowski brukte sine 198 cm til å sette sesongrekorder for tight ends i 2011 med 17 touchdowns—bedre enn Gates' og Vernon Davis' rekord på 13—og 1 327 mottatte yards, som slo Winslows rekord på 1 290. Samme sesong slo også Jimmy Graham Winslows rekord med 1 310 yards. Seks av NFLs 15 spillere med flest mottakelser det året var tight ends, mer enn noen annen sesong i NFLs historie. I tidligere sesonger hadde tight ends utgjort maks to av de topp femten.

I Arena Football League fungerer tight ends som en tredje offensive lineman (sammen med centeren og guarden). Selv om de er en berettiget receiver er det sjelden de går ut for pasninger, og i situasjoner hvor dae tar imot pasninger er det vanligvis kun for screen passes.

I canadisk fotball blir tight ends stort set ikke lenger brukt på profesjonelt nivå i CFL, men er fremdeles i bruk på collegenivået i U Sports. Tony Gabriel er et eksempel på en vellykket tidligere tight end i canadisk fotball. På collegenivået brukes tight ends fremdeles til tider; Antony Auclair, en tidligere tight end for Laval Rouge et Or, var en kandidat for å bli plukket opp i CFLs draft i 2017, eller for å få en tryout i NFL. Han endte opp med å bli draftet av CFLs Saskatchewan Roughriders i 2017, men valgte heller å signere med NFLs Tampa Bay Buccaneers som en udraftet free agent samme år.

Roller

Receivere
Noen plays drar nytte av at tight ends er berettigede receivere (de har med andre ord lov å ta imot fremoverpasninger). Tight ends er ikke alltid dekket opp av forsvaret, noe som sjeldent skjer med vanlige receivere. Tight enden blir da sett på som et ekstra alternativ for quarterbacken dersom wide receiverne er dekket opp. Tight enden er vanligvis kjappere enn linebackerne som dekker ham, og sterkere enn cornerbackene og safetiene som forsøker å takle ham. Tight ends blir derimot vanligvis valgt ut for sin hastighet og evne til å ta imot pasninger, snarere enn deres evne for blokkering. Størrelse påvirker ikke i stor grad en spillers evne til å ta imot pasninger. Tight ends kan stå på begge sider av scrimmagelinjen.

På den ekstreme siden av spekteret er 'hybrid' tight ends, som blir draftet i hovedsak for deres evne til å ta imot pasninger. Disse spillerne er ofte imponerende atletisk, med hastighet sammenlignbar til wide receivere kombinert med en imponerende størrelse og styrke mer vanlig med tradisjonelle tight ends. Angrepssystemer prøver ofte å dra nytte av slike spillere ved å plassere ham borte fra scrimmagelinjen, og ser i hovedsak på ham som en ekstra receiver. I enkelte sett med to tight ends kan en av dem sendes ut i motion, eller sendt til sloten med en audible.

Blokkering
I National Football League (NFL) er tight enden større og treigere enn en wide receiver, og de kan derfor blokkere effektivt. Sammen med fullbacken er det tight endens jobb å åpne et hull som en tailback kan løpe gjennom. Tight ends kan også brukes sammen med offensive linemen for å beskytte quarterbacken under pasningsspill. Tight ends plasseres ofte også i fullbackens posisjon, da som en "H-back", hvor de står ved siden av tacklen men et lite stykke bak scrimmagelinjen. Noen spesielle plays kan bruke tre eller fire tight ends, hvor en eller to er i H-back-posisjonen og med færre wide receivere for å gjøre formasjonen lovlig. Noen lag bruker tight ends kun til å blokkere, men i slike situasjoner brukes gjerne heller en offensive lineman som har meldt fra til dommeren at han er en berettiget receiver; dette gjør ham "Tackle Eligible".

Siden introduksjonen av west coast offense bruker de fleste angrep tight ends mer som receivere enn blokkerere. Tradisjonelt var tight ends blokkerere som kunne ta imot pasninger; nå er derimot tight ends heller større og litt treigere receivere som også kan blokkere mer effektivt enn de fleste wide receivere. Gjennomsnittshøyden for en tight end er rundt 193 cm, og de kan veie over 115 kg. Opphavet for systemer med to tight ends er ukjent. Detroit Lions og Washington Commanders har blitt pekt til som de første lagene som brukte to tight ends i sitt hovedsystem.

Løp
Ettersom at fullbacks har blitt mindre populært har en sjelden gang tight ends blitt brukt på løp, enten oppstilt i backfieldet eller som et reverse-play option i sloten.

Fysiske trekk
Tight ends er i snitt blant de høyeste spillerne på et lag, og kan sammenlignes med linemens høyde. De er vanligvis også generelt større og i snitt blant de tyngre spillerne på laget, kun bak defensive og offensive linemen og noen linebackere. Som et resultat er tight ends nesten alltid treigere enn wide receiver og running backs, med få unntak. Et eksempel på en tight end som hadde høy hastighet, men ikke var særlig flink til å blokkere, er Vernon Davis, som løp 40 yard på 4,38 sekunder.

Trøyenummer 

Enkelte posisjoner har vanligvis et begrenset antall tilgjengelig uniformnumre. Reglene på high school-nivå blir satt av National Federation of State High School Associations; tight ends kan bruke alle numre utenom 50–79. NCAA «strongly recommends» ends bruker 80–99, men dette er ikke påkrevd. I NFL må tight ends bruke numre mellom 1 og 49 eller 80 og 89 (numre som andre receivere også ofte bruker). Det var først i 2015 at tight ends fikk lov til å bruke numre mellom 40 og 49, noe som har resultert i at de fleste tight ends bruker numre mellom 80 og 89.

Se også
 Posisjoner i amerikansk fotball

Referanser

Videre informasjon

Posisjoner i amerikansk fotball
Tight ends i amerikansk fotball