alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Wadowice

Wadowice (tysk Wadowitz) er en by i det sørlige Polen, omkring 50 km fra Kraków. Byen ligger ved elven Skawa, en av Wisłas bielver, i den østlige delen av det schlesiske platå. Den hadde 19 149 innbyggere i 2007. Byen er fødestedet til pave Johannes Paul II.

Historie

Byen ble sannsynligvis grunnlagt i det 10. århundre, underlagt den schlesiske sidegrenen av det piastiske dynasti. Gniezno fikk byrettigheter i 1430 av Kasimir I av Oświęcim. Mellom 1313/1317 og 1445 tilhørte Wadowice det schlesiske Hertugdømmet Oświęcim, og etter 1445 Hertugdømmet Zator. Mot slutten av 1400-tallet kom byen under bøhmisk overhøyhet, men hertugdømmet ble raskt kjøpt av de polske kongene. I 1564 ble Gniezno del av Voivodskapet Kraków. 

Etter Polens første deling i 1772 ble byen annektert av Østerrike og inkorporert i det nyoppståtte kongeriket Galicien og Lodomerien. På denne tiden oppstod betydelig industri i byen. Etter første verdenskrig i 1918 ble Wadowice del av det nye selvstendige Polen. Under andre verdenskrig ble byen annektert av Tyskland og navnet forandret til Frauenstadt. Den tyske okkupasjonen og rasepolitikken krevde livet til hundrevis av personer i regionen, og særlig prester, lærere og kunstnere ble myrdet i massehenrettelser. Flere hundre ble også fordrevet til Generalguvernementet for å gjøre plass til tyske innvandrere. Mellom 1941 og 1943 ble en getto opprettet i byen. Nesten den hele jødiske befolkningen (over 2 000 personer) ble drept, de fleste i den nærliggende konsentrasjonsleiren Auschwitz.

Vennskapsbyer 
Wadowice er vennskapsby med:

Byer i det lillepolske voivodskap
Molde domprosti

Molde domprosti er et tjenestedistrikt i Møre bispedømme i Den norske kirke. Siden prostiet er knyttet til Molde domkirke, er det ledet av en domprost. 

Prostiet omfatter kommunene Aukra, Hustadvika og Molde. 

Prostiet er inndelt i sogn, som er den minste og grunnleggende enheten i Den Norske kirke. Tidligere var det også inndelt i prestegjeld, men disse ble faset ut på begynnelsen av 2000-tallet.						
De ansatte i kirken er enten ansatt av sognet gjennom kirkelig fellesråd, eller i prostiet. De fleste prestene er ansatte i prostiet, og har tjenesten sin knyttet til et eller flere sogn.

Sogn i Molde domprosti
I Aukra kommune
 Aukra sogn

I Hustadvika kommune
 Bud sogn
 Eide sogn
 Hustad sogn
 Myrbostad sogn
 Vågøy sogn

I Molde kommune
 Bolsøy sogn
 Eikesdal sogn
 Eresfjord sogn
 Kleive sogn
 Midsund sogn
 Molde domkirke sogn
 Nesset sogn
 Røvik og Veøy sogn
 Sekken sogn
 Vistdal sogn

Domproster 

 Magne Torbjørn Hjorthaug 2000-2001
 Øystein Bjørdal 2002-2013
 Olav Gading 2014 -

Eksterne lenker 
 Molde domproti hos Den norske kirke
 Her er Moldes nye domprost fra rb-nett

Prostier i Møre bispedømme
Konklave

Konklave er en betegnelse på forsamlingen av kardinaler som velger den nye pave, ved den forrige paves bortgang. Betegnelsen kan også brukes på stedet hvor forsamlingen finner sted (Siden 1878 har alle konklaver vært holdt i Det sixtinske kapell).

Ordet konklave kommer fra latin con + clave, «med nøkkel», på grunn av tradisjonen om at man isolerer kardinalene fra omverdenen inntil de har valgt en pave. Den første gangen dette skjedde, i 1241 skal kardinalene bokstavelig talt ha blitt låst inne i Det sixtinske kapell av den romerske senatoren Matteo Rosso Orsini; de brukte lang tid på å bestemme seg, og til slutt ble de låst inne med beskjed om at de ikke fikk slippe ut før de hadde valgt en ny pave. Man regner allikevel konklavenes historie tilbake til 1061, da det ved valget av Aleksander II for første gang var bare kardinalene som hadde stemmerett; selv om det ikke var snakk om innlåsing frem til 1241 var reglene rundt valget i all hovedsak de samme fra 1061.

Se også
Konklavet 2005
Liste over konklaver
Pavevalg

Pavedømmet

en:Papal election
ja:コンクラーヴェ
Voruta

Voruta var en av de viktigste borgene til kong Mindaugas av Litauen, og den eneste man kan knytte ham til. 

Borgen er omtalt i Ipatius' årbok omkring 1252. I 1251 forsvarte Mindaugas, som ble støttet av sin svoger og Livlandsordenens hjelpetropper, seg mot Tautvilas som beleiret borgen i et slag. Tautvilas ble støttet av styrker bestående av samogitiere, jotvingere og Danijil Galijiec' hær. Fiendenes tilbaketrekning tillot Mindaugas å gå til borgerkrig mot opprørere mot seg selv.

Det er usikkert hvor Voruta lå. Fra slutten på 1800-tallet og frem til i dag er det gjort undersøkelser ved 16 forskjellige steder i dagens Litauen og Hviterussland, men uten at man kunne foreta noen endelig konklusjon. En teori er at Voruta er identisk med Seimyniskeliai-borgen i Anyksciai kommune i Utena fylke.

Eksterne lenker
 The History of Voruta (engelsk)

Litauen
Festninger i Litauen
Storhertug

Storhertug (it. granduca, ty. grossherzog) er en europeisk fyrstetittel.

Cosimo I av Medici, hertug av Firenze, var den første fyrste som antok tittelen storhertug. Den fikk han tildelt i 1569 av pave Pius V. Før første verdenskrigs slutt ble denne verdigheten innehatt av statsoverhodet i Luxembourg (siden 1815) samt av seks tyske fyrster, nemlig herskerne i Hessen-Darmstadt og Baden (siden 1806), Sachsen-Weimar, Mecklenburg-Schwerin og Mecklenburg-Strelitz (siden 1815) samt Oldenburg (siden 1829). Kongen av Preussen bar tittelen storhertug av Nedre Rhinen og Posen, mens keiseren av Østerrike bar tittelen storhertug av Toscana og Kraków.

Se også 
 Storfyrste

Eksterne lenker 
 

Monarki
Gediminas av Litauen

Gediminas (slavisk: Gedymin) (født 1275, død 1341) var den virkelige grunnleggeren av Storfyrstedømmet Litauen som et baltisk keiserdømme som skulle kreve arven etter det gamle Kiev-riket. Han fikk et omdømme av å ha vært en inngrodd hedning som motsatte seg alle forsøk på kristning av landet sitt, men de historiske kilder er slett ikke entydige på dette punktet.

Bakgrunn
Gediminas var ifølge de tidlige krøniker å ha vært stallkaren til prins Vytenis av Litauen, men sannsynligvis var han Vytenis' yngre bror og sønn av Pukuveras Liutauras, en annen litauisk prins. Uansett er det helt klart at han ikke stammer fra det russiske Rurik-dynastiet. Ifølge de siste forskningsresultater kan selv hans bestefar ikke navngis med sikkerhet. Gediminas ble storfyrste (Didysis Kunigaikštis) av Litauen i 1316 i en alder av førti og hersket i 25 år.

Referanser

Eksterne lenker 
 Pages and Forums on the Lithuanian History (engelsk)

Storfyrster av Litauen
Asker Fotball

For kvinnefotballaget, se Asker Fotball Kvinner.

Asker Fotball er et fotballag i allianse med Asker Skiklubb, økonomisk og juridisk uavhengig av moderklubben. Alliansestiftelsen skjedde 6. desember 2000. Laget spiller i 2020-sesongen i 2. divisjon, avd 1.

Tabellen

Historie 
Asker spilte i daværende hovedserien– som den gang vardelt i to avdelinger à 8 lag – fra 1951 til 1959, som Asker SK. Asker tok sølvmedalje i gruppe B i sesongen 52–53 og sølvmedalje i gruppe B i sesongen 55–56. I tillegg var Asker tapende cupfinalist i 1951 og var også i semifinalen i 1955.

På 2000-tallet har laget stort sett spilt 2. divisjon. 2010-sesongen endte med opprykk til Adeccoligaen, noe som ble klart den 16. oktober 2010 da Asker slo Notodden 3–1. De rykket imidlertid ned igjen til 2. divisjon etter å ha endt på 13.-plass i 2011-sesongen.

Divisjonsutvikling

Spillerstall
Oppdatert 1. april 2022.

Utlånte spillere

Markerte spillere fostret i Asker 
Simen Agdestein
Arne Bakker
Sander Berge
Willy Fossli
Anders Jacobsen
Kjell Kristiansen
André Muri
Vajebah Sakor
Frithjof Wilborn

Andre kjente spillere som har A-kamper for Asker 
Jan Tømmernes

Rekorder

Flest A-lagskamper: Stian Solberg (308 pr. 15. september 2018)

Referanser

 rsssf.no

Eksterne lenker
 
 Hjemmeside under Asker Skiklubb

Fotball Herrer
Fotballag i Akershus
Fotballag etablert i 1889
Idrettslag i Asker
Rosin

Rosiner er druer, med eller uten steiner, som er tørket i sola eller på annen måte. Rosiner brukes som ingrediens i matlaging eller spises som de er. Den høye konsentrasjonen av druesukker, godt over halvparten, gjør at rosiner er rike på energi og smaker svært søtt. Rosiner er sunt, men kan inneholde gift fra muggsopp.

Produksjon, bruk, innhold og annet 

Druene kan plukkes og tørkes, eller en kan la dem tørke med stilkene på. En metode er å skjære stilkene halvveis over slik at drueklasene blir hengende på vinstokken. Visse typer rosiner blir dyppet i kokende vann eller vasket med varm askelut, ofte tilsatt olivenolje, før de tørkes. Rosiner kan ha svart, fiolett, gul eller rød farge, og kvaliteten avhenger av hvor søte, tørre og store rosinene er. Rosiner blir særlig produsert i Sør-Europa, Midtøsten og California. 

Korinter er små, svarte rosiner av steinfrie druer, opprinnelig utført fra Korint i Hellas. Sultanarosiner er små, steinfrie, lysere og søtere enn tradisjonelle rosiner.

Rosiner brukes som søte biter og smakstilsetning i mat og drikke, for eksempel i bakverk, visse kjøttretter og i gløgg. Det er også vanlig å bruke rosiner når en lager visse typer vin. De kan også spises rå, som mellommåltid eller  sunn snacks, i salater og frokostblandinger eller som turproviant i nøtteblandinger. Blir rosiner lagret lenge, kan sukkeret krystallisere seg og gjøre rosinene «sandete», men ikke påvirke dem ellers. Det krystalliserte sukkeret kan løses opp i alkohol, fruktsaft eller kokende vann. 

Selve ordet «rosin» kommer fra det franske raisin, 'vindrue', som igjen stammer fra latin racemus, '(drue)klase'. 

Liknende tørket frukt er svisker (plommer) og tørkede aprikoser.

Næringsinnhold 
Rosiner inneholder mye energi i form av fruktsukker, noe B-vitaminer og sporstoffer: vitamin C, K og B6, kalsium, jern, magnesium, fosfor, kobber og kalium.

Rosiner inneholder per 100 g:
 Energi: 1,291 kj (304 kcal)
 Protein: 3,0 g
 Karbohydrater: 71,4 g
 – herav sukkerarter: 71,4 g
 Fett: 0,7 g
 Kostfiber: 5,8 g
 Natrium: 0,02 g

Farer ved overdrevent inntak 
Både rosiner og druer er sunt for mennesker. Tørket frukt kan imidlertid inneholde gift fra muggsopper og bør derfor ikke spises i store mengder. En bør også være oppmerksom på at rosiner inneholder mye blodfortynnende acetylsalisylsyre, som finnes i legemidler som Albyl-E og Dispril. 

Rosiner kan dessuten gi nyresvikt hos enkelte hunder; årsaken er ikke kjent.

Se også 
 Tørket frukt
 Rosinen i pølsa

Referanser

Eksterne lenker 
 

Druer
Vatikanpalasset

Vatikanpalasset er pavens offisielle residens i Vatikanstaten, og ligger ved siden av Peterskirken.

Palasset er et sammensatt kompleks av bygninger, bestående av pavens leiligheter, Den romersk-katolske kirkes hovedkontorer, et antall kapeller, Vatikanmuseene og Vatikanbiblioteket. Totalt er det over 1 000 rom, hvorav de mest berømte er Det sixtinske kapell med fresker av Michelangelo og Rafaels stanser med fresker av Rafael.

Palasset ble bygd på 1200-tallet. Men paven flyttet ikke inn der før i 1377 eller 1378. Palasset ble påbygd, pusset opp og utvidet mye på 1400 og 1500-tallet.

Pave Frans har foreløpig ikke flyttet inn i Vatikanpalasset, men har foretrukket å bli boende i Domus Sanctae Marthae hvor han har bodd siden konklavet som valgte ham. Han har imidlertid planlagt å bruke kontorene i Vatikanpalasset.

Eksterne lenker 
 

Palasser
Byggverk i Vatikanstaten
Ricco Groß

Ricco Groß (født 22. august 1970 i Schlema) er en tidligere tysk skiskytter.

Ricco Groß har blitt olympisk mester i stafett med det tyske laget fire ganger: I 1992 i Albertville, i 1994 på Lillehammer, i 1998 i Nagano og i 2006 i Torino. I 2002 ble det sølv på stafetten, og i tillegg har han vunnet tre individuelle medaljer (2 sølv og 1 bronse).

Groß har fire individuelle gull i VM, derav tre i jaktstart. Han deltok i internasjonal skiskyting i 18 år. I 14 av disse årene plasserte han seg blant de 10 beste i verdenscupen totalt, men uten noen gang å gå helt til topps. Han har 9 enkeltseire i verdenscupen.

Groß la opp etter sesongen 2006/2007.

Se også 
 Liste over mestvinnende vinterolympiere

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Ricco Groß på biathlonworld.com
  https://web.archive.org/web/20100220125713/http://www.ricco-gross.de/

Personer fra Bad Schlema
Tyske skiskyttere
Olympiske mestere for Tyskland
Olympiske mestere i skiskyting
Olympiske sølvmedaljevinnere for Tyskland
Olympiske sølvmedaljevinnere i skiskyting
Olympiske bronsemedaljevinnere for Tyskland
Olympiske bronsemedaljevinnere i skiskyting
Verdensmestere i skiskyting
Medaljevinnere under Vinter-OL 1992
Deltakere for Tyskland under Vinter-OL 1992
Skiskyttere under Vinter-OL 1992
Medaljevinnere under Vinter-OL 1994
Deltakere for Tyskland under Vinter-OL 1994
Skiskyttere under Vinter-OL 1994
Medaljevinnere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Tyskland under Vinter-OL 1998
Skiskyttere under Vinter-OL 1998
Medaljevinnere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Tyskland under Vinter-OL 2002
Skiskyttere under Vinter-OL 2002
Medaljevinnere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Tyskland under Vinter-OL 2006
Skiskyttere under Vinter-OL 2006
Deltakere under VM i skiskyting 1991
Deltakere under VM i skiskyting 1993
Deltakere under VM i skiskyting 1995
Deltakere under VM i skiskyting 1996
Deltakere under VM i skiskyting 1997
Deltakere under VM i skiskyting 1998
Deltakere under VM i skiskyting 1999
Deltakere under VM i skiskyting 2000
Deltakere under VM i skiskyting 2001
Deltakere under VM i skiskyting 2002
Deltakere under VM i skiskyting 2003
Deltakere under VM i skiskyting 2004
Deltakere under VM i skiskyting 2005
Deltakere under VM i skiskyting 2006
Deltakere under VM i skiskyting 2007
Frode Andresen

Frode Andresen (født 9. september 1973 i Rotterdam, Nederland) er en norsk tidligere skiskytter fra Hønefoss. Hans fremste meritter er gull på 4 x 7,5 km stafett fra Vinter-OL 2002 og gull på 10 km sprint fra VM i skiskyting 2000. 

Han flyttet til Norge da han var tre og et halvt år gammel.

Idrettskarriere 
Han vant junior-NM i sprint i 1991, og var på det norske elitelaget fra 1994 til 2008. Han debuterte i Verdenscupen i skiskyting 1993. Andresens største prestasjon var gullet på sprinten i VM i 2000. Hans siste løp i verdenscupen i skiskyting var sprinten i Hochfilzen 15. desember 2011 hvor han ble nummer 55.

Andresen hadde sin styrke i langrennssporet, og han representerte også Norge i verdenscupen i langrenn. Han debuterte i verdenscupen i langrenn i finske Muonio i november 1998. Han gikk totalt seks individuelle renn i verdenscupen i langrenn, med en 8.-plass fra femmila i Holmenkollen i 2008 som beste resultat.

30. desember 2009 annonserte Arne Myhrvold, leder i Egeberg-komitéen, at Andresen hadde blitt tildelt Egebergs Ærespris sammen med kjelkehockeyspiller og svømmer Helge Bjørnstad.

Andresen kom på 2.-plass i 6. sesong av Mesternes Mester, et reality-program med tidligere idrettsutøvere.

Meritter  
 VM 1995: Gull for lag
 OL 1998: Sølv på 10 km
 VM 1999: Bronse på 10 km og stafetten
 VM 2000: Gull på 10 km, sølv på stafetten
 VM 2001: Bronse stafett
 VM 2002: Bronse på 15 km fellesstart
 OL 2002: Gull på stafetten
 OL 2006: Bronse på 10 km
 VM 2007: Sølv stafett, bronse mix-stafett

Verdenscupseire

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Norske skiskyttere
Olympiske mestere for Norge
Olympiske sølvmedaljevinnere for Norge
Olympiske bronsemedaljevinnere for Norge
Olympiske mestere i skiskyting
Olympiske sølvmedaljevinnere i skiskyting
Olympiske bronsemedaljevinnere i skiskyting
Verdensmestere i skiskyting
Vinnere av Egebergs Ærespris
Medaljevinnere under Vinter-OL 1998
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1998
Skiskyttere under Vinter-OL 1998
Medaljevinnere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2002
Skiskyttere under Vinter-OL 2002
Medaljevinnere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2006
Skiskyttere under Vinter-OL 2006
Norgesmestere i langrenn
Norgesmestere i skiskyting
Mesternes Mester-deltakere
Personer fra Ringerike kommune
Fødsler i 1973
Kongepokalvinnere i skiskyting
Deltakere under VM i skiskyting 1995
Deltakere under VM i skiskyting 1996
Deltakere under VM i skiskyting 1997
Deltakere under VM i skiskyting 1998
Deltakere under VM i skiskyting 1999
Deltakere under VM i skiskyting 2000
Deltakere under VM i skiskyting 2001
Deltakere under VM i skiskyting 2002
Deltakere under VM i skiskyting 2003
Deltakere under VM i skiskyting 2004
Deltakere under VM i skiskyting 2005
Deltakere under VM i skiskyting 2006
Deltakere under VM i skiskyting 2007
Deltakere under VM i skiskyting 2008
Nordmenn født i Nederland
Kongregasjonen for biskopene

Kongregasjonen for biskopene (ofte kalt Bispekongregasjonen, latin Congregatio pro Episcopis) er en del av Den romerske kurie, det vil si Den katolske kirkes sentrale forvaltning. Den har oppsyn med alle katolske biskoper, og er ansvarlig for utredningen i forbindelse med bispevalg.

Den ble opprettet 22. januar 1588 av Sixtus V, da som en kongregasjon med ansvar for opprettelse av nye kirkelige jurisdiksjoner. I pave Pius Xs konstitusjon Sapienti Consilio fra 29. juni 1908 fikk den ansvar for forberedelse av bispevalg, opprettelse av nye bispedømmer og overoppsyn med biskopenes virke. Det nåværende navnet og arbeidsfeltet fikk den 15. august 1967 av Paul VI. 

Kongregasjonen har et kontor som arrangerer biskopenes ''ad limina-besøk. 

Den pavelige kommisjon for Latin-Amerika er underlagt Bispekongregasjonen.

Prefekter

Gaetano de Lai (1908–1928)
Carlo Perosi (1928–1930)
Raffaele Carlo Rossi O.C.D. (1930–1948)
Adeodato Giovanni Piazza O.C.D. (1948–1957)
Marcello Mimmi (1957–1961)
Carlo Confalonieri (1961–1973)
Sebastiano Baggio (1973–1984)
Bernardin Gantin (1984–1998)
Lucas Moreira Neves O.P. (1998–2000)
Giovanni Battista Re (2000–2010)
Marc Ouellet P.S.S. (2010–)

Katolske forvaltningsorganer
Kongregasjonen for troslæren

Kongregasjonen for troslæren (ofte kalt Troskongregasjonen, historisk Inkvisisjonen) er en del av Den romerske kurie, som er Den katolske kirke sentrale forvaltning. 

Kongregasjonens historie går tilbake til den historiske Inkvisisjonen. Som permanent kongregasjon ble dikasteriet opprettet i 1542 av pave Paul III i konstitusjonen Licet av initio. Det opprinnelige navnet var Den hellige kongregasjon for den hellige romerske og universelle inkvisisjon, og oppgaven var å beskytte kirken mot heresi. Den er den eldste av kongregasjonene, og Statssekretariatet er den eneste del av kurien som er eldre. 

I 1571 utskilte pave Pius V en avdeling av kongregasjonen og gjorde den selvstendig: Kongregasjonen for reformen av fortegnelsen over de forbudte bøker (kalt "Indekskongregasjonen", index betyr foretegnelse). Denne kongregasjonen ble opphevet i 1917 og oppgavene ble tilbakeført.
 
I 1908 endret Pius X navnet til Den hellige kongregasjon for det hellige officium. 
Det nåværende navnet ble innført i 1965 av Paul VI. Kongregasjonens nåværende virkefelt er særlig definert gjennom den apostoliske konstitusjonen Pastor Bonus, promulgert av Johannes Paul II 28. juni 1988. Den sier at «plikten som tilligger Kongregasjonen for troslæren er å fremme og beskytte tros- og morallæren i den katolske verden; av denne grunn er alt som på noen som helst måte berører disse sakene innenfor dens virkefelt».

Kardinal Joseph Ratzinger, før han selv ble pave Benedikt XVI, var prefekt av dette dikasteriet frem til Johannes Paul IIs bortgang. Det var pr. 2002 en fast stab på 33 personer, og kongregasjonen har 25 kardinaler, erkebiskoper og biskoper som medlemmer, samt 28 konsulenter. 

Den er delt i fire seksjoner:
Doktrinekontoret
Disiplinærkontoret
Ekteskapskontoret
Prestekontoret

Under biskopers besøk ad limina er det vanlig at de besøker flere avdelinger av den romerske kurie, og et møte med Troskongregasjonen inngår i de fleste tilfeller. 

Følgende avdelinger er underlagt Troskongregasjonen:

Den pavelige bibelkommisjon
Den internasjonale teologiske kommisjon
Den inderdikasterielle kommisjon for Den katolske kirkes katekisme

Sekretærer og prefekter

Listen dekker dikasteriets ledere etter reformen i 1908, som først ble kalt sekretærer og fra og med Ottaviani prefekter.

Mariano Rampolla del Tindaro (1908–1913)
Domenico Ferrata (1914)
Rafael Merry del Val (1914–1930)
Donato Sbarretti (1930–1939)
Francesco Marchetti Selvaggiani (1939–1951)
Giuseppe Pizzardo (1951–1959)
Alfredo Ottaviani (1959–1968), først sekretær, senere pro-prefekt og prefekt
Franjo Šeper (1968–1981)
Joseph Ratzinger (1981–2005)
William Joseph Levada (2005–2012)
Gerhard Ludwig Müller (2012–2017)
Luis Francisco Ladaria Ferrer  (2017–)

Eksterne lenker 
 Troskongregasjonen

Katolske forvaltningsorganer
Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentsordningen

Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentsordningen er en del av Den romerske kurie, som er Den katolske kirkes sentrale forvaltning.

Den ble opprettet 11. juli 1975, da pave Paul VI i den apostoliske konstitusjonen Sacra Rituum Congregatio slo sammen Kongregasjonen for den guddommelige kultus (opprettet 8. mai 1969) og Kongregasjonen for sakramentsordningen (opprettet 29. juni 1908). Pave Johannes Paul II delte dem opp den 5. april 1984, og slo dem så sammen igjen 28. juni 1988.

Kongregasjonen har ansvar for utformingen av gudstjeneste- og sakramentsordningen i Den katolske kirke. 

Den har siden 9. desember 2008 blitt ledet av kardinal Antonio Cañizares Llovera.

Prefekter 

 Domenico Ferrata (1908–1914)
 Filippo Giustini (1914–1920)
 Michele Lega (1920–1935)
 Domenico Jorio (1935–1954)
 Benedetto Aloisi Masella (1954–1968)
 Francis James Brennan (1968)
 Antonio Samore (1968–1974)
 James Robert Knox (1974–1981)
 Giuseppe Casoria, (pro-prefekt 1981-1983, prefekt 1983-1984)
 Paul Augustin Mayer O.S.B. (pro-prefekt 1984-1985, prefekt 1985-1988)
 Eduardo Martínez Somalo (1988–1992)
 Antonio María Javierre Ortas S.D.B. (1992–1996)
 Jorge Arturo Medina Estévez, pro-prefekt (1996–1998); prefekt (1998–2002)
 Francis Arinze (2002–2008)
 Antonio Cañizares Llovera (2008–)

Eksterne lenker 
 Kongregasjonens hjemmeside

Katolske forvaltningsorganer