alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Curtosini

Curtosini er  en gruppe av biller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.

Utseende 
Hos de fleste arter mangler hunnindividene vinger, de har bare noen svært korte utvekster som ikke rekker lengre enn til det første bakkroppsegmentet.  Derfor er det ikke så rart at en av artene ble kalt for sankthansorm. Hos mange, blant annet den norske arten, er hunnene larvelignende, såkalte larviforme hunner. Hannene ser ut som mer normale biller, med bløte dekkvinger. De er vanligvis avlange på kroppsform, antennene

Hodet er nedoverbøyd og skjult fra oversiden av det store brystskjoldet (pronotum), som er forlenget framover og dekker hodet. Antenner er korte og trådformede og har elleve ledd og er festet tett sammen, mellom fasettøynene.

Levevis 
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.  De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene til sankthansormen, som lever i Norge, spiser skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.

De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen.  Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier.  Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.

Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i Asia.

Systematisk inndeling 

 Orden biller (Coleoptera)
 Underorden  Polyphaga
 Overfamilie  Cantharoidea
 Familien lysbiller (Lampyridae Fleming, 1821)
 underfamilie Luciolinae Lacordaire, 1857
 stamme Curtosini McDermott, 1964
 slekten Curtos Motschulsky, 1845
 Curtos elongatus Jeng & Yang in Jeng, Yang, Satô, Lai & Chang, 1998
 Curtos fulvocapitalis Jeng & Satô in Jeng, Yang, Satô, Lai & Chang, 1998
 Curtos mongolicus Motschulsky, 1853
 Curtos obscuricolor Jeng & Lai in Jeng, Yang, Satô, Lai & Chang, 1998
 Curtos ruficollis Jeng & Chang in Jeng, Yang, Satô, Lai & Chang, 1998

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Lysbiller
Biller formelt beskrevet i 1845
Luciolini

Luciolini er  en gruppe av biller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.

Utseende 
Hos de fleste arter mangler hunnindividene vinger, de har bare noen svært korte utvekster som ikke rekker lengre enn til det første bakkroppsegmentet.  Derfor er det ikke så rart at en av artene ble kalt for sankthansorm. Hos mange, blant annet den norske arten, er hunnene larvelignende, såkalte larviforme hunner. Hannene ser ut som mer normale biller, med bløte dekkvinger. De er vanligvis avlange på kroppsform, antennene

Hodet er nedoverbøyd og skjult fra oversiden av det store brystskjoldet (pronotum), som er forlenget framover og dekker hodet. Antenner er korte og trådformede og har elleve ledd og er festet tett sammen, mellom fasettøynene.

Levevis 
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.  De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene til sankthansormen, som lever i Norge, spiser skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.

De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen.  Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier.  Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.

Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i Asia.

Systematisk inndeling 

 Orden biller (Coleoptera)
 Underorden  Polyphaga
 Overfamilie  Cantharoidea
 Familien lysbiller (Lampyridae Fleming, 1821)
 underfamilie Luciolinae Lacordaire, 1857
 stamme Luciolini Lacordaire, 1857
 slekten Aquatica Fu, Ballantyne & Lambkin, 2010 - 5 arter
 slekten Atyphella Olliff, 1890 - 16 arter
 slekten Emeia Fu, Ballantyne & Lambkin, 2012 - 2 arter
 slekten Lampyroidea Costa, 1875 - 13 arter
 slekten Luciola Laporte de Castelnau, 1833 - ca. 240 arter
 slekten Pacifica Ballantyne & Lambkin, 2013 - 5 arter
 slekten Pteroptyx Olivier, 1902 - 2 arter
 slekten Pygoluciola Wittmer, 1939 - én art
 slekten Pyrophanes Olivier, 1885 - 7 arter

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Lysbiller
Biller formelt beskrevet i 1857
Ototretinae

Ototretinae er  en gruppe av lysbiller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.

Utseende 
Hos de fleste arter mangler hunnindividene vinger, de har bare noen svært korte utvekster som ikke rekker lengre enn til det første bakkroppsegmentet.  Derfor er det ikke så rart at en av artene ble kalt for sankthansorm. Hos mange, blant annet den norske arten, er hunnene larvelignende, såkalte larviforme hunner. Hannene ser ut som mer normale biller, med bløte dekkvinger. De er vanligvis avlange på kroppsform, antennene

Hodet er nedoverbøyd og skjult fra oversiden av det store brystskjoldet (pronotum), som er forlenget framover og dekker hodet. Antenner er korte og trådformede og har elleve ledd og er festet tett sammen, mellom fasettøynene.

Levevis 
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.  De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene til sankthansormen, som lever i Norge, spiser skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.

De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen.  Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier.  Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.

Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.

Utbredelse 
Bortsett fra slekten Brachylampis i Nord-Amerika er alle slektene utbredt i Asia.

Systematisk inndeling med noen arter 

 Orden biller (Coleoptera)
 Underorden  Polyphaga
 Overfamilie  Cantharoidea
 Familien lysbiller (Lampyridae Fleming, 1821)
 underfamilie Ototretinae McDermott, 1964
 slekten Anadrilus Kirsch, 1875
 slekten Baolacus Pic, 1915
 slekten Brachylampis Van Dyke, 1939- Nord-Amerika
 slekten Brachypterodrilus Pic, 1918
 slekten Ceylanodrilus Pic, 1929
 slekten Drilaster Kiesenwetter, 1879 (=Ototreta)
 slekten Emasia Bočakova & Janisova, 2010
 slekten Eugeusis Westwood, 1853
 slekten Falsophaeopterus Pic, 1911
 slekten Flabellototreta Pic, 1911
 slekten Gorhamia Pic, 1911
 slekten Harmatelia Walker, 1858
 slekten Hydaspoides Bočakova & Janisova, 2013
 slekten Hyperstoma Wittmer, 1979
 slekten Lamellipalpodes Maulik, 1921
 slekten Lamellipalpus Maulik, 1921
 slekten Oculogryphus Jeng, Engel & Yang, 2007
 slekten Ototretadrilus Pic, 1921
 slekten Palpotreta Janisova & Bočakova, 2009
 slekten Picodrilus Wittmer, 1938
 slekten Stenocladius Deyrolle & Fairmaire, 1878

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Lysbiller
Biller formelt beskrevet i 1964
Photurinae

Photurinae er  en gruppe av lysbiller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.

Utseende 
Middelsstore, avlange, gjerne brunlige lysbiller. Hos denne gruppen har vanligvis også hunnene fullstendige vinger og store fasettøyne.

Levevis 
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.  De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene til sankthansormen, som lever i Norge, spiser skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.

De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen.  Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier.  Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.

Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.
Hunner i slekten Photuris etterligner lyssignalene til hunner i slekten Photinus og tilrekker seg dermed hanner fra denne slekten, men hannene blir så spist. Disse hunnene blir derfor gjerne referert til som "femme fatale fireflies".

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i den Nye verden.

Systematisk inndeling 

 Orden biller (Coleoptera)
 Underorden  Polyphaga
 Overfamilie  Cantharoidea
 Familien lysbiller (Lampyridae Fleming, 1821)
 underfamilie Photurinae Lacordaire, 1857
 slekten Bicellonycha Motshulsky, 1853 - 43 arter
 slekten Photuris Dejean, 1833 - ca. 120 arter
 slekten Presbyolampis Buck, 1947 - 3 arter
 slekten Pyrogaster Motschulsky, 1853 - 55 arter

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Lysbiller
Biller formelt beskrevet i 1857
Johan G. Haugen

Johan Gabrielsen Haugen (1849–1916) var gårdbruker i Bjugn i Trøndelag og ordfører i Bjugn kommune i årene 1890–1891 og 1906–1916. Han døde mens han var ordfører, og varaordfører Størk Hansen overtok. Han hadde også styreverv i Bjugn Sparebank.

Han var født utenfor ekteskap, og vokste opp hos moras foreldre på gården Haugen like øst for det nåværende tettstedet Bjugn. Morfaren var den første selveiende brukeren på gården. Johan kjøpte gården av morfaren allerede i 1863, og giftet seg i 1871 med nabojenta Ovedia Jakobsdatter Helland (1852–1907). De fikk ingen barn sammen, men tok til seg to fosterbarn. Etter hans død ble gården solgt på auksjon til brorsønnen Anton P. Haugen (1869-1932).

Han var ordfører i årene før det ble partilister ved kommunevalgene, men som valgmann ved stortingsvalget 1900 representerte han Venstre.

Referanser 

Ordførere i Bjugn
Pterotinae

Pterotinae er  en gruppe av lysbiller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.

Utseende 
Hannene er middelsstore, avlange lysbiller med kamformede antenner, gjerne med rødt pronotum og svarte dekkvinger.

Levevis 
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.  De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene spiser nakensnegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle. De voksne tar trolig ikke næring til seg.

De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen.  Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier.  Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.

Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.

Utbredelse 
Gruppen er utbredt i det vestlige Nord-Amerika, fra Washington i nord til Baja California i sør.

Systematisk inndeling 

 Orden biller (Coleoptera)
 Underorden  Polyphaga
 Overfamilie  Cantharoidea
 Familien lysbiller (Lampyridae Fleming, 1821)
 underfamilie Pterotinae LeConte, 1861
 slekten Pterotus LeConte, 1859 - 2 arter
 Pterotus curticornis Chemsak, 1978 	 
 Pterotus obscuripennis LeConte, 1859

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Lysbiller
Biller formelt beskrevet i 1859
Cyrtomoptera

Cyrtomoptera er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) «storbløtvinger» i familiegruppen bløtvinger.

Utbredelse 
Slketen er utbredt i det vestlige Nord-Amerika.

Utseende og levevis 
Middelsstore, avlange bløtvinger, gjerne med rødt pronotum og mørke dekkvinger.

Systematisk inndeling  

 orden biller (Coleoptera)
 underorden Polyphaga
 overfamilie Cantharoidea
 familien  bløtvinger (Cantharidae)
 underfamilie «storbløtvinger» (Cantharinae) 
 slekten Cyrtomoptera Motschulsky, 1860 
 Cyrtomoptera dentata McKey-Fender, 1944
 Cyrtomoptera divisa (LeConte, 1851)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter 
 Norsk entomologisk forening

Bløtvinger
A Day’s Pleasure

A Day's Pleasure er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Charles Chaplin.

Skuespillere 
 Charles Chaplin som en far
 Edna Purviance som en mor
 C. Allen som en jazz-musiker
 Naomi Bailey som en båt-passasjer
 Sallie Barr som en båt-passasjer
 Henry Bergman som en kaptein

Referanser

Eksterne lenker 

Stum-kortfilmer fra USA
Kortfilmer fra 1910-årene
Stum-filmkomedier fra USA
Charlie Chaplin
Filmer regissert av Charlie Chaplin
The Echo of Youth

The Echo of Youth er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Ivan Abramson.

Handling 
Kort tid etter å ha blitt utnevnt til høyesterettsdommer, får Peter Graham besøk av Olive Martin - en sangerinne fra New Orleans, Louisiana, som han hadde en affære med i ungdomsårene. Selv om Peter i flere år har sendt penger for å opprettholde Olives taushet om forholdet - og for å økonomisk støtte sønnen deres - ser hun nå en mulighet til å skaffe seg en bedre rolle i samfunnet via Peter. Hun krever derfor at Peter skal ta ut skilsmisse fra hans kone, for å heller gifte seg med henne.

I mellomtiden, i Boston, Massachusetts, blir Olives sønn Harold forlovet med Peters datter Anita. Men de unge elskerne oppdager snart de begge skal ha blitt født av samme mann. Men Olives svoger, Thomas Donald, kontaktner Peter og avslører at han egentlig var han som er den biologiske faren til Harold. Thomas forklare at Olive adopterte gutten som baby som et middel til å presse Peter for mest mulig penger. Harold og Anita kan derfor gifte seg, og Olive velger å forlate byen.

Skuespillere 
 Charles Richman som Peter Graham
 Leah Baird som Olive Martin
 Pearl Shepard som Anita Graham
 Jack McLean som Harold Martin
 William Bechtel som Thomas Donald
 Marie Shotwell som Ruth Carlyle Graham
 Howard Hall som John Carlyle
 Peggy Shanor som Marian Ducet
 Philip Van Loan som Marcel Ducet

Referanser

Eksterne lenker 

Stumfilmer fra USA
Filmer fra 1919
Elmo the Mighty

Elmo the Mighty er en amerikansk stumfilm-føljetong fra 1919, regissert av Henry MacRae og J. P. McGowan. Føljetongen består av 18 kortfilmer som er antatt tapt.

Skuespillere 
 Elmo Lincoln som kaptein Elmo Armstrong
 Grace Cunard som Lucille Gray
 Fred Starr som Steve Blighton
 Virginia Kraft som Mrs. Armstrong
 Ivor McFadden som Rawden
 James Cole som en fremmed mann
 Rex De Rosselli som Graville Sear
 William Orlamond	
 Bob Reeves
 Madge Hunt
 Grace McLean
 William N. Chapman
 Chai Hong

Referanser

Eksterne lenker 

Stumfilmer fra USA
Filmer fra 1919
Kinoføljetonger fra USA
Stum-westernfilmer
Tapte filmer fra USA
Smilla Vallotto

Smilla Vallotto (født 23. mars 2004) er en norsk-italiensk-sveitsisk fotballspiller som per 2022 spiller for Stabæk.

Hun kom fra Viking til Stabæk sommeren 2020, og ble en del av akademiet. I 2021 ble hun flyttet opp i A-stallen. Hun debuterte i Toppserien i juli 2021, i en bortekamp mot LSK Kvinner.

Bakgrunn og familie 
Vallotto har både norsk, sveitsisk og italiensk statsborgerskap. Moren er fra Norge, mens faren er sveitsisk og italiensk..

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fotballspillere for Viking FK
Fotballspillere for Stabæk Fotball
Ichthyurus

Ichthyurus er en slekt av biller blant bløtvingene.

Utseende 
Biller med bløte, eller lite kitiniserte dekkvinger. De har velutviklede flygevinger under de bløte dekkvingene, som ofte er ganske korte. Hodet er ganske stort, fremstrakt, med små, runde, utstående fasettøyne. Antennene er 11-leddete, ganske lange og trådformede.  Bakkroppen ender i en kløvet "fiskehale".

Utbredelse 
Gruppen er vidt utbredt i varme områder.

Systematisk inndeling 

 orden biller (Coleoptera)
 underorden Polyphaga
 overfamilie Cantharoidea
 familien bløtvinger (Cantharidae)
 underfamilie Chauliognathinae LeConte, 1861
 stammen Ichthyurini Champion, 1915
 slekten Ichthyurus Westwood, 1848
 Ichthyurus abnormis Gestro, 1892
 Ichthyurus annulatus Champion, 1924
 Ichthyurus apicalis (Motschulsky, 1853)
 Ichthyurus arizonensis Fender, 1948
 Ichthyurus atriceps Lewis, 1895
 Ichthyurus basalis Westwood, 1848
 Ichthyurus bidens Champion, 1925
 Ichthyurus bicaudatus Fairmaire, 1867
 Ichthyurus bifasciatus Ritsema, 1879
 Ichthyurus bilineatus Pic, 1915
 Ichthyurus bourgeoisi Gestro, 1892
 Ichthyurus carinifrons Gestro, 1888
 Ichthyurus costalis Westwood, 1848
 Ichthyurus davidi Gestro, 1892
 Ichthyurus denticornis Gestro, 1888
 Ichthyurus depressicollis MacLeay, 1872
 Ichthyurus discoidalis Westwood, 1848
 Ichthyurus distorticornis Champion, 1925
 Ichthyurus dohrnii Fairmaire, 1867
 Ichthyurus doriae Gestro, 1873
 Ichthyurus forficuloides Fairmaire, 1867
 Ichthyurus gestroi Ritsema, 1879
 Ichthyurus giannellii Gestro, 1888
 Ichthyurus hageni Ritsema, 1883
 Ichthyurus heidiae Brancucci, 1983
 Ichthyurus himalaicis Champion, 1920
 Ichthyurus inermis Fairmaire, 1867
 Ichthyurus klapperichi Brancucci, 1983
 Ichthyurus lateralis Westwood, 1848
 Ichthyurus maculicollis Gestro, 1888
 Ichthyurus maculifrons Champion, 1920
 Ichthyurus malthiniformis Champion, 1924
 Ichthyurus nigripennis Pic, 1913
 Ichthyurus niponicus Lewis, 1879
 Ichthyurus oblongonotatus Champion, 1927
 Ichthyurus octopunctatus Ritsema, 1879
 Ichthyurus oxyurus Gestro, 1888
 Ichthyurus palawanus
 Ichthyurus pennatus (Lewis, 1895)
 Ichthyurus pieli Pic, 1924
 Ichthyurus planifrons Ritsema, 1879
 Ichthyurus propomacrus Gestro, 1891
 Ichthyurus quadrimaculatus Gestro, 1888
 Ichthyurus ranikhetensis Champion, 1924
 Ichthyurus saccularis Champion, 1927
 Ichthyurus savioi Pic, 1928
 Ichthyurus scripticollis Fairmaire, 1867
 Ichthyurus semperi Fairmaire, 1867
 Ichthyurus silentvalleyensis Mathew & Rao, 1986
 Ichthyurus suturalis Ritsema, 1879
 Ichthyurus tanganyikanus Wittmer, 1962
 Ichthyurus tridens Champion, 1924
 Ichthyurus vandepolli Gestro, 1892
 Ichthyurus yukikoae Satô, 1976

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Elateriformia (Coleoptera) – Delta key
 Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.

Bløtvinger
Biller formelt beskrevet i 1848
Oontelus

Oontelus er en delgruppe (underfamilie) av biller blant bløtvingene.

Utseende 
Biller med bløte, eller lite kitiniserte dekkvinger. De har velutviklede flygevinger under de bløte dekkvingene. Hodet er ganske stort, fremstrakt, med små, runde, utstående fasettøyne. Antennene er 11-leddete, ganske lange og trådformede. Dekkvingene er tett og kraftig punkterte.

Utbredelse 
Slekten lever i Chile og Brasil.

Systematisk inndeling 

 orden biller (Coleoptera)
 underorden Polyphaga
 overfamilie Cantharoidea
 familien bløtvinger (Cantharidae)
 underfamilie Dysmorphocerinae Brancucci, 1980
 slekten Oontelus Solier in Gay, 1849
 Oontelus bilineatus Pic, 1910
 Oontelus boliviensis Pic, 1927
 Oontelus diversicornis Pic, 1911
 Oontelus gorhami Pic, 1911
 Oontelus nodulicornis Wittmer, 1966
 Oontelus pallidipes Pic, 1910
 Oontelus pioi Wittmer, 1961
 Oontelus reichardti Wittmer, 1967
 Oontelus reticulatus Solier, 1849
 Oontelus rugosipennis Solier, 1849
 Oontelus suturalis Pic, 1929
 Oontelus tertioinflatus Wittmer, 1967
 Oontelus wagneri Pic, 1927
 Oontelus wygodzinskyi Wittmer, 1951

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Elateriformia (Coleoptera) – Delta key
 Bilde av Oontelus sp.

Bløtvinger
Biller formelt beskrevet i 1849
Chiles insekter
Experimental Marriage

Experimental Marriage er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Robert G. Vignola.

Eksterne lenker 
 Constance Talmadge som Suzanne Ercoll
 Harrison Ford som Foxcroft Grey
 Walter Hiers som Charlie Hamilton
 Vera Sisson som Dot Harrington
 Edythe Chapman som Mrs. Ercoll
 Raymond Hatton som Arthur Barnard
 Mayme Kelso som Mrs. Entwhisle
 James Gordon som Callahan

Referanser

Eksterne lenker 

Stumfilmer fra USA
Filmer fra 1919
Frostia

Frostia er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) «småbløtvinger» i familiegruppen bløtvinger.

Utseende 
Små, spinkle bløtvinger med noe forkortede dekkvinger, men ikke så mye som de fleste artene i slekten Malthodes. Antennene er lange og tynne. Pronotum er firkantet, gjerne gulaktig. Dekkvingene er noe reduserte, avsmalnende bakover, uten lys spissflekk.

Levevis

Utbredelse  
Slekten er utbredt i det vestlige Nord-Amerika, mest i California, og også i Japan.

Systematisk inndeling  

 orden biller (Coleoptera)
 underorden Polyphaga
 overfamilie Cantharoidea
 familien  bløtvinger (Cantharidae)
 underfamilie Småbløtvinger (Malthininae) 
 Slekten Frostia Fender, 1951  
 Frostia bidentata Fender, 1951
 Frostia deguchii Takahashi, 2017
 Frostia impressa Fender, 1951
 Frostia laticollis (LeConte, 1866)
 Frostia malkini Fender, 1951
 Frostia reflexa (Fall, 1919)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Norsk entomologisk forening

Bløtvinger
Biller formelt beskrevet i 1951
4. divisjon fotball for menn 2023

4. divisjon fotball for menn 2023 er det femte nivået i norsk fotball 2023.

Opprykk

Avdelingene

Østfold Fotballkrets

Østfold Fotballkrets

Akershus Fotballkrets

Akershus Fotballkrets

Oslo Fotballkrets

Avdeling 1
Oslo Fotballkrets I

Avdeling 2
Oslo Fotballkrets II

Indre Østland Fotballkrets

Indre Østland Fotballkrets

Buskerud Fotballkrets

Buskerud Fotballkrets

Vestfold Fotballkrets

Vestfold Fotballkrets

Telemark Fotballkrets

Telemark Fotballkrets

Agder Fotballkrets

Agder Fotballkrets

Rogaland Fotballkrets

Avdeling 1

Rogaland Fotballkrets I

Avdeling 2
Rogaland Fotballkrets II

Hordaland Fotballkrets

Avdeling 1
Hordaland Fotballkrets I

Avdeling 2
Hordaland Fotballkrets II

Sogn og Fjordane Fotballkrets

Sogn og Fjordane Fotballkrets

Sunnmøre Fotballkrets

Sunnmøre Fotballkrets

Nordmøre og Romsdal Fotballkrets

Nordmøre og Romsdal Fotballkrets

Trøndelag Fotballkrets

Avdeling 1
Trøndelag Fotballkrets I

Avdeling 2
Trøndelag Fotballkrets II

Nordland Fotballkrets

Nordland Fotballkrets

Hålogaland Fotballkrets

Hålogaland Fotballkrets

Troms Fotballkrets

Troms Fotballkrets

Finnmark Fotballkrets

Finnmark Fotballkrets

Kvalifisering til 3. divisjon 2024

Se også
 Kvalifisering for 4. divisjon 2024

Referanser 

2023
Fotball i Norge i 2023