alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Lars-Göran Åslund

Lars-Göran Åslund (født 7. juni 1945 i Åsarna) er en tidligere svensk langrennsløper.

Han vant to medaljer under VM 1970 i Vysoké Tatry i Tsjekkoslovakia, gull på 15 km og bronse på stafetten. I det samme mesterskapet ble han nummer 5 på 50 km og nummer 6 på 30 km. Under Vinter-OL 1972 i Sapporo deltok han på 15 km med 18.-plass, på 30 km med 11.-plass og var med på det svenske laget som kom på 4.-plass på 4 x 10 km stafett.

Han deltok også under VM 1974 i Falun. Her var hans beste prestasjon en femteplass på 30 km.

VM-medaljer 
 1970 – gull (15 km)
 1970 – bronse (4 x 10 km stafett)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Svenske langrennsløpere
Verdensmestere i langrenn
Deltakere under Ski-VM 1970
Deltakere for Sverige under Vinter-OL 1972
Langrennsløpere under Vinter-OL 1972
Deltakere under Ski-VM 1974
Personer fra Bergs kommun
Fødsler i 1945
Beauforthavet

Beauforthavet (engelsk: Beaufort Sea) er den delen av Nordishavet som ligger nord for Alaska. Grensa mot sjølve Nordishavet trekkes langs ei linje fra Point Barrow til Prince Patrick Island i Canada. I øst danner Banksøya og Kapp Bathurst grensa.

Nordishavet
Nordvestpassasjen
Barbro Martinsson

Barbro Martinsson (født 16. august 1935) er en tidligere svensk langrennsløper.

Hun vant fire medaljer, to VM- og to OL-medaljer i sin internasjonale karriere. Begge VM-medaljene, en sølv og en bronse, var i stafett. Også de to olympiske sølvmedaljene hun vant var i stafett.

Blant hennes øvrige meriter kan nevnes at hun vant 10 km i Holmenkollen i 1964

VM-medaljer 
 1962 – sølv (3 x 5 km stafett)
 1966 – bronse (3 x 5 km stafett)

OL-medaljer 
 1964 – sølv (3 x 5 km stafett)
 1968 – sølv (3 x 5 km stafett)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Svenske langrennsløpere
Deltakere for Sverige under Vinter-OL 1964
Langrennsløpere under Vinter-OL 1964
Deltakere for Sverige under Vinter-OL 1968
Langrennsløpere under Vinter-OL 1968
Fødsler i 1935
Olympiske medaljevinnere i langrenn
Vestskogen skole

Vestskogen skole er en barneskole i Færder kommune. Skolen består av to bygninger, og sist den ble bygget ut var i 1998. Den har rundt 250 elever. Rektor ved skolen er Sigrun Houth.

Skolen ligger i Vestskogen nordvest på Nøtterøy. I 2002 fikk den nye baner for både fotball, håndball, sandvolleyball, basketball, skating, rollerblades og sparkesykler. Den har gode aktivitetsmuligheter for elevene, ettersom den ligger rett ved et skogområde.

Vestskogen skole ble påbegynt i 1965 og åpnet i 1967. Den var ment å skulle avlaste Herstad skole, ettersom Vestskogen ble gjort om fra skog til boligområde i dette tiåret, men ble imidlertid raskt større enn Herstad. Vestskogen skole fikk oppført sitt bygg nummer to allerede i 1974, og tilfluktsrommet i kjelleren på dette bygget ble tatt i bruk som ungdomsklubben Guffen.

Kilder

Eksterne lenker 
 

Barneskoler i Vestfold og Telemark
Skoler på Nøtterøy
Fredheim Folkehøgskole

Fredheim Folkehøgskole var en kristen folkehøgskole på tettstedet Rognan i Nordland.

Skolen ble startet i 1913, men etter flere år med dårlig økonomi og lave elevtall
ble skolen til slutt nedlagt i 2001.

Nedlagte folkehøgskoler i Norge
Saltdals historie
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1913
Opphør i 2001
Tidligere utdanningsinstitusjoner i Nordland
Mo og Jølster videregående skole

Mo og Jølster vidaregåande skule var en videregående skole i Sogn og Fjordane. I 2014 ble skolen lagt ned under en omorganisering av de videregående skolene i fylket. Avdelingen på Jølster opphørte, mens avdelingen på Mo i Førde ble lagt under Øyrane vgs og det nye navnet Mo og Øyrane videregående skole.

Skolen var delt inn i to avdelinger, Vassenden i Jølster og Mo.

Utdanningstilbud

Avdeling Vassenden (Jølster)
Studieførebuende med formgjeving
Medier og kommunikasjon
Design og håndverk

Avdeling Mo
Naturbruk
Naturbruk m/ vekt på hest
Allmennfaglig påbyggning

Eksterne lenker
 Mo

Utdanning i Sunnfjord
Videregående skoler i Vestland
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 2014
Tidligere utdanningsinstitusjoner i Vestland
Christian Bernard

Christian Bernard (født 30. november 1951 i Frankrike) var den fjerde imperator av Rosenkorsordenen A.M.O.R.C. Han ble utnevnt til imperator den 12. april 1990 og innehadde dette embedet frem til 18. august 2019.

Fra 1977 til 1993 var han stormester av den fransktalende jurisdiksjon av Rosenkorsordenen A.M.O.R.C.

Bibliografi 
 So Mote It Be!, Supreme Grand Lodge of A.M.O.R.C., Diffusion Rosicrusienne Château d'Ormonville 27110 Le Tremblay, Frankrike, 1994, 1995, 1996; San Jose, CA : Supreme Grand Lodge of AMORC, 2004. ISBN 1-893971-07-4
 Questions and Answers, Grand Lodge of the English Language Jurisdiction, A.M.O.R.C., 1. februar 2001, ISBN 1-893971-02-3
 Reliure inconnue (Livre), Rosicrucienne, Frankrike, 16. november 2000, ISBN 2-908534-63-0

Se også 
 Rosenkorsordenen
 Rosenkorsordenen A.M.O.R.C.

A.M.O.R.C. Imperatorer 

Rosenkorsordenen A.M.O.R.C.
Franskmenn
Fødsler i 1951
Kyrre Grepp

Olav Kyrre Grepp (født 6. august 1879 i Brønnøy, død 6. februar 1922 i Kristiania; skiftet etternavn fra Olsen til Grepp i 1904) var en norsk politiker. Han var formann i Det norske Arbeiderparti fra 1918 til 1922.

Kyrre Grepp var opprinnelig fra Brønnøysund, men flyttet til Bergen der han tok artium i 1899. Han studerte litteratur og medisin, men ble stadig mer engasjert i politikken. I 1902 var han med på å starte Bergens Socialdemokratiske Ungdomslag. Deretter flyttet han til Kristiania, der han i 1903 var med på å opprette Norges Socialdemokratiske Ungdomsforbund. I 1912 ble han valgt inn i Arbeiderpartiets sentralstyre som representant for den revolusjonære venstrefløyen.

Da venstrefløyen vant flertallet i partiet i 1918, ble Grepp valgt til partiformann. Formannsvervet hadde han til sin død i 1922. Som formann stod Grepp i spissen for å melde partiet inn i Komintern. I ettertid har det hersket strid mellom fløyene i Arbeiderpartiet om Grepps standpunkt til de stridighetene som allerede i hans levetid var under oppseiling, men historikere har ikke funnet noe som tyder på at han støttet Martin Tranmæl, som allerede i 1921 arbeidet for å løsrive partiet fra Komintern. Einar Gerhardsen skriver i sine memoarer Unge år at Grepp i samtale med Martin Tranmæl hadde gitt uttrykk for at den nye Internasjonalens sete burde vært i Berlin og ikke i Moskva. I sine siste år var Grepp preget av sykdom, og han holdt sin siste offentlige tale i 1920. I 1922 døde han av tuberkulose. 

Grepp var sønn av telegrafist Andreas O. Olsen og hustru Anna Kathrine Olsen. Han var gift med journalisten Rachel Grepp (1879–1961) fra Bergen og skiftet etternavn fra Olsen til Grepp da de giftet seg i 1904. «Grepp» er oldnorsk for en som liker å sysle med bøker.  De fikk fem barn, deriblant skuespiller Ole Grepp (1914–76), journalisten Gerda Grepp (1907–40) og politikeren Asle Grepp (1919–45).

Han har gater oppkalt etter seg i Høyanger, på Gjøvik, Lørenskog og i Brønnøysund og Oslo.

Litteratur 
 Jorunn Bjørgum, Kyrre Grepp i Store norske leksikon

Referanser

Eksterne lenker 
 Politiske taler av Kyrre Grepp, virksommeord.uib.no

Arbeiderpartiets ledere
Norske kommunister
Personer fra Brønnøy kommune
Eulichadidae

Stenocolus
 Eulichas

Eulichadidae er en liten familie av biller som bare er kjent fra Sørøst-Asia og California. Av utseende kan de minne litt om smellere (Elateridae). Deres fylogenetiske plassering er usikker. Her er de regnet til overfamilien mudderbiller (Dryopoidea), men flere trekk ved larvene kan tyde på at de er nært beslektet med engbiller (Dascillidae). Larvene lever i rennende vann og er spesielle ved at de har både spirakler (trakéåpninger) og ytre gjeller, altså dobbelt sett åndingsorganer.

Utseende 
Middelsstore til store (13 – 35 mm), avlange, noe flate biller. De har sagtakkede antenner og et påfallende kort brystskjold (pronotum). Hodet er lite, nedbøyd og neppe synlig ovenfra. Fasettøynene er temmelig små med fine fasetter, uten hår. Antennene er 11-leddete, ganske lange og kraftige, tydelig sagtakkede. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent dobbelt så bredt som langt, påfallende kort, med jevnt rundede sider (omtrent halvsirkelformet sett ovenfra). Dekkvingene er avlange, jevnt tilsmalnende, 5-6 ganger så lange som brystskjoldet. Det er kledt med fine hår som ofte danner ett nettaktig mønster. Beina er ganske kort og slanke, med 5-leddete føtter. Larvene er sylindriske, med noen få korte hår i bakkanten av hvert segment, ellers glatte. Hodet er ganske lite med små kjever (mandibler). De seks beina er korte og kraftige. Det som spesielt utmerker disse larvene er at bakkroppsleddene (fra det 4. kroppsleddet og bakover) har en buskete gjelle på hver side av hvert ledd, festet nederst på siden. Ytre gjeller er ganske uvanlig hos billelarver. I tillegg har de runde spirakler (trakéåpninger, åndehull) på siden av de fleste leddene. De har altså dobbelt sett av åndeorganer, noe som er ganske sjeldent. På det bakerste segmentet har de et par oppoverrettede kroker.

Levevis 
Larvene lever blant døde blader i rennende vann. Ellers er lite kjent om biologien til disse uvanlige billene.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea) eventuelt Engbiller (Dascilloidea)
 Familien Eulichadidae Crowson, 1973
 Slekten Eulichas Jacobson, 1911  – 39 arter, Kina og Sørøst-Asia
 Slekten Stenocolus LeConte, 1859 – bare én art
 Stenocolus scutellaris LeConte, 1859  – bare kjent fra California

Eksterne lenker 
 
 Bilder fra Delta interactive key – Elateria: Eulichas sp.: . Stenocolus scutellaris, larve: 

Biller
Biller formelt beskrevet i 1973
Studium Actoris

Studium Actoris er en norsk teaterensemble stiftet i Bodø i 1989 under navnet Polar Plexus. I 1997 flyttet teatret til Fredrikstad.

Ensemblet har i årenes løp skilt seg ut takket være innhold, bredde og mangfold i sin virksomhet, som omfatter eksperimentell scenekunst, utforskning i skuespillerfaget, komiske familieforestillinger, internasjonale gjestespill, seminarer og verksteder for utvikling av skuespillerfaget, små og storstilte lokale arrangementer for folk flest.

Grunnleggere 
Studium Actoris ble grunnlagt i Bodø av den italienske skuespilleren Paolo Martini og den norske skuespilleren Jannicke Stensnes.

Roger Rolin fra Institutet för Scenkonst har vært gruppens regissør fra begynnelsen. I 1992 flyttet gruppen til Sør-Norge og ble gjestet først av Skuespillerkompaniet på Gvarv, senere av Grenland Friteater i Porsgrunn. Teatergruppens har nå to faste medlemmer, Paolo Martini og Jannicke Stensnes, som har samarbeidet siden 1984. Begge har sin faglige bakgrunn fra det svenske Institutet för Scenkonst, som var ledet av Ingemar Lindh.

Etter en del år på flyttefot rundt om i Norge, etablerte ensemblet seg i Fredrikstad i 1997. Gruppen har sine arbeidslokaler i "Værste'"-området på Kråkerøy i Fredrikstad. I Østfold har Studium Actoris og deres nære samarbeidspartnere fortsatt å utvikle sin virksomhet, både i lokalsamfunnet og i teatermiljøet i Norge og Europa.

Videre utvikling 
Siden 1999 er Studium Actoris initiativtager og kunstnerisk ansvarlig for gatefestivalen Folkigata og gjestespillet SAFT - Scenekunst Adresse Fredrikstad, hvor internasjonale teatergruppe, kunstnere og musikere besøker «Plankebyen» med sitt kunstnerisk uttrykk. I årenes løp har de arrangert mange titalls gjestespill, fra kompanier og enkeltstående utøvere som Grenland Friteater, Green Ginger, Enrico Bonavera, Odin Teatret, Paolo Nani, Beppe Gambetta, Institutet för Scenkonst, Nola Rae, Leris Colombaioni med flere.

Teatergruppen mottar fast driftstøtte fra Fredrikstad kommune og Østfold fylkeskommune. Siden 2007 mottar Studium Actoris også støtte fra Norsk kulturråd, via post 74 i Statsbudsjettet. I 2015 kunngjorde Kulturrådet at de vurderte å fase ut støtten til Studium Actoris. Gruppen fikk likevel midler i revidert statsbudsjett for 2016, men i 2017 ble det gjort kjent at Kulturrådet på nytt hadde til hensikt å redusere støtten i 2018. Scenekunstkompaniet opplyste da at det var risiko for at budsjettkuttet ville innebære nedleggelse av kompaniet. I rådsmøtet i desember 2017 stadfestet Kulturrådet at det aktet å utfase Studium Actoris. Studium Actoris‘ utfasing vekket stort internasjonalt engasjement. Kompaniet ble, desember 2018, med hjelp av engasjerte kulturpolitikere fra Østfold og fra Stortingets kulturkomité ført tilbake på statsbudsjettet  For 2018 fikk Studium Actoris bevilget kr 500 000- i fast driftstilskudd fra Kulturdepartementet over post 78, og kr. 305 000,- fra Kulturrådet.

Referanser

Eksterne lenker
 Hjemmeside
 Hjemmeside SAFT
 Folkigata

Kultur i Viken
Norske teaterkompanier
Etableringer i 1989
Lennox Kanu

Lennox Kanu (født 29. november 1983) er opprinnelig fra Sierra Leone, men er nå norsk statsborger. Han har spilt fotball lokalt i Rogaland etter at han sammen med femten andre hoppet av da laget hans spilte Norway Cup i 2000. I Rogaland har han blant annet spilt for Viking FK, Vidar, Stavanger Idrettsforening og Sandnes Ulf.

Han ble Sogndals dyreste spiller da han ble kjøpt fra Sandnes Ulf etter ett vellykket låneopphold høsten 2006 for 1,3 millioner norske kroner. Han valgte Sogndal foran blant annet Viking, som også var ute etter stortalentet. Han ble solgt til Stavanger før 2009-sesongen. I mars 2010 skrev han under med Sandnes Ulf. Han var med å spille klubben frem til opprykk til eliteserien, men fikk selv ikke bli med i toppserien. I 2012 spiller han for 2.-divisjonsklubben Vidar igjen. I 2013 spiller han for 4.-divisjonsklubben Sola.

Eksterne lenker 
 
 VG-artikkel: Fem hoppet av fra Norway Cup
 Artikkel fra Sogn Avis: Kanu velger Sogndal

Norske fotballspillere
Sierraleonske fotballspillere
Fødsler i 1983
Utenlandske fotballspillere i Norge
Fotballspillere for Sogndal Fotball
Fotballspillere for Stavanger IF
Fotballspillere for Sandnes Ulf
Fotballspillere for Sola FK
Halsnøy kloster

Halsnøy kloster ble bygget på 1100-tallet og ligger på Halsnøya i Kvinnherad kommune, Vestland fylke.

Halsnøy kloster var et av fem augustineranlegg i middelalderen. Ifølge en senere, men likevel antatt troverdig, skriftlig kilde skal klosteret være grunnlagt i 1163–64 av jarlen Erling Skakke, i sammenheng med at sønnen Magnus Erlingsson ble kronet til norsk konge. Halsnøy kloster fikk i løpet av middelalderen store jordeiendommer og ble et av de rikeste klostrene i norsk middelalder.
 
Ved reformasjonen i 1536 ble klosteret nedlagt og gikk da over til å være krongods, i likhet med mange andre klostereiendommer i Norge. Fra 1539-1659 ble Halsnøy kloster organisert som et len med egen lensherre. I 1664 ble lenet slått sammen med Hardanger amt til Søndhordland og Hardanger fogderi under Bergenhus stiftamt. Futen, Kammerråd Andreas Juel fikk i 1758 kjøpe futegården Kloster. Det meste av klostergodset ble solgt i siste halvdelen av 1700-tallet. Fra 1758 og fram til 1956 har gården Kloster blitt drevet som storgård/herregård av Juel-familien. Rundt 1840 ble restene av det indre klosteranlegget og kirkeruinen revet av løytnant Andreas Juel, og nytt våningshus bygget av steinen.

I 1956 kjøpte Sunnhordland Folkemuseum klostertunet, som omfatter klosterruinene, våningshuset fra 1841, hageanlegg, naust og brygge. Hovedhuset har senere år blitt restaurert, soverommene oppe i loftsetasjen, kjøkken, stuer og toalett er i dag i god stand. Slik bygningsrestene ligger i dag, avspeiler de det utbygde klosteranlegget slik det lå fra rundt 1300. I norsk sammenheng er Halsnøy kloster særegent ved at det er det ytre anlegget som er bevart og ikke den sentrale klosterfirkanten. Bortsett fra Halsnøy kloster finner vi dette bare ved to andre klosteranlegg i Norge; Selje kloster i Nordfjord og Hovedøya kloster i Oslo.

Eksterne lenker
 

Katolske klostre
Klostre i Norge før reformasjonen
Historiske steder
Fredete byggverk i Vestland
Kulturminner i Kvinnherad
Klosterruiner i Norge
Byggverk i Kvinnherad
Religion i Vestland
Jens Kjeldsen

Jens Elmelund Kjeldsen (født 1967) er en dansk-norsk medieviter og kommunikasjonsrådgiver. Han er ansatt som professor i retorikk og visuell kommunikasjon ved Universitetet i Bergen. Han har utgitt flere bøker om retorikk    

Kjeldsen har en mastergrad i retorikk fra Københavns Universitet. Hovedfagsoppgaven handlet om politiske fjernsynsdebatter. I 2002 tok han den doktorgrad om visuell retorikk ved Universitetet i Bergen. I denne forsøker han å vise at den verbale retorikken også er en visuell disiplin og at bildekunsten er en retorisk disiplin. Avhandlingen diskuterer også hvilken makt og påvirkningskraft bilder har. Avhandlingen konkluderer med at vi også argumenterer med bilder, og illustrerer hvordan man benytter bilder og visuelle uttrykk i holdningskampanjer og politiske valgkamper.

Han startet yrkeskarrieren som forskerassistent ved Universitetet i Bergen i 1994. Han var han assistent-professor fra 2002 til 2004 og førsteamanuensis i retorikk 2005 til 2007. Han har siden 2008 hatt stillingen som professor i retorikk ved Institutt for informasjons- og medievitenskap, Universitetet i Bergen. Det kan nevnes at han fra 2008 til 2014 hadde en mindre delstilling som professor i retorikk ved Södertörns högskola i Sverige.

Hans kompetansefelter er retorikk, argumentasjon, debatt, medievitenskap, politisk kommunikasjon, visuell kommunikasjon og publikumstudier.

Kjeldsen har utgitt flere bøker om retorikk. Blant annet Retorikk i vår tid (2006) hvor han trekker frem eksempler fra norsk offentlighet og populærkultur, og presenterer sentrale retoriske perspektiver på kommunikasjon og språklige virkemidler. I Hva er retorikk? (2014) forsøker han redegjøre for hva retorikk er, og hvorfor retorisk innsikt og evne ikke bare er et vesenstrekk ved mennesket, men også en forutsetning for det gode samfunnet. 

I 1996 var han en av tre grunnleggere av Rhetorica Scandinavica, som er tidsskriftet for skandinavisk retorikk-forskning Han har gjennom mange år fungert som hovedredaktør for tidsskriftet. Han leder og eier konsulentselskapet Kjeldsen Kommunikasjon. Han er også stifter og tidligere leder av den europeiske organisasjonen Rhetoric Society of Europe.

Han har også vært en formidler i offentligheten. Blant annet så har han hatt fast valgkampspalte i Bergens Tidende og vært fast deltaker radio- og fjernsynsprogrammer som Språkteigen, MedieMenerne og SVEIP.

E-post-saken 
Han fikk mye medieomtale i 2005 da en av hans eposter til statsminister Jens Stoltenberg kom på avveier og i hendene på et medlem i Frp. E-posten inneholdt et notat der han gir råd til Ap om hvordan partiet retorisk skulle takle Fremskrittspartiet. Kjeldsen fremsto som en "upartisk" forsker innen retorikk da han i Aftenposten kommenterte to TV-sendte debatter mellom Jens Stoltenberg (Ap) og Siv Jensen (Fr.P.). Men rett etter fremkom det, via en feilsendt e-post, at Kjeldsen allerede var engasjert av Arbeiderpartiet for å hjelpe partiet i politiske debatter med Fremskrittspartiet.

Referanser 

Personer fra Odense kommune
Retorikere
Medievitere
Norske professorer
Professorer ved Universitetet i Bergen
Kurt Foss

Kurt Foss (født 1. januar 1925 i Bergen, død 17. oktober 1991) var en norsk komponist, sanger og revyartist. 

Sammen med Reidar Bøe utgjorde Kurt Foss på 1940-, 50- og 60-tallet duoen Radiofantomene. Duoen platedebuterte i 1947 med en oversatt versjon av den danske Grønlandsvisen. I 1950 utgav de deres mest kjente vise Blåveispiken, med tekst av Arne Paasche Aasen, som solgte i 100 000 eksemplarer. Siden kom både elleville humorlåter og finstemte viser, deriblant «Tre yndige små mus», med musikk av Kristian Hauger, i 1950, «Nordlandsnetter» sammen med Jens Book-Jenssen i 1952, «Det ringer, det ringer» i 1953, «Kallen og katten» i 1954, som var én av flere tonsettinger av Jakob Sandes dikt, og «De nære ting» i 1951, også den med tekst av Arne Paasche Aasen. 

Etter at Reidar Bøe gikk bort i 1969, trivdes han ikke så godt i rampelyset som tidligere. I årene som fulgte fungerte han blant annet som inspisient i noen av teatrene i Oslo. Men han opptrådte også en del i 1970-, og 80-åra. I starten opptrådte han sammen med kona, artisten Torhild Lindal, senere også med andre – Jon Eikemo var en av samarbeidspartnerne. 

Han ble tildelt Gammleng-prisen i klassen veteran i 1986. I 1989 flyttet han tilbake til hjembyen Bergen, hvor han bodde inntil sin bortgang, 17. oktober 1991 i en alder av 66 år. I 2004 kom den første CD-utgivelsen med Radiofantomene, utgitt av Arne Bendiksen Records AS. Samleplate nummer 2 kom i august 2005, og en tredje plate med tonesatte dikt, skrevet av Jakob Sande kom i november 2006.

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi i Norsk pop- og rockleksikon fra 2005

Norske musikere
Personer fra Bergen kommune
Fødsler i 1925
Dødsfall i 1991
Eske Bille

Eske Bille (født ca. 1480, død 9. eller 11. februar  1552) var en dansk diplomat, rikshovmester og lensherre. Han var sønn av Peder Bille og Anne Knudsdatter Gyldenstierne.

Eske Bille var fra 1510 til 1514 lensherre på Københavns slott, og deretter ble han lensherre på Hagenskov på Fyn. Han kom tidlig på kant med den selvrådige bondebefolkningen i Båg herred og dermed også med Christian II, som til slutt tok lenet fra ham. Frederik I gav ham lenet tilbake, og han ble tatt opp i det danske riksrådet i 1523. I 1529 ble han sendt til Bergen som lensherre for å sikre Norges forbindelse med Danmark under de urolige forholdene. Eske opptrådte med fasthet i denne stillingen, overfor både kong Christian IIs tilhengere og erkebiskop Olav Engelbrektsson i Trondheim, som han søkte å knytte til Danmark. Stillingen ble farligere etter kong Frederiks død. Det lyktes ham likevel å fastholde besittelsen av Bergenhus slik at det norske riksrådet kun fikk råde over festningen inntil en ny konge var på plass. Da han ville dra til det avtalte kongevalg i Danmark i juni 1534, ble han tatt til fange i Øresund av et orlogsfartøy fra Lübeck, som følge av at den såkalte grevefeiden hadde brutt ut.

Inntil november 1535 måtte han oppholde seg i et slags fangenskap. Slik forholdene var, var han ikke lenger bundet av sine troskapsløfter. Etter et møte med Christian III i Danmark vendte Eske Bille tilbake til Norge for å virke for den nye kongen. Christian III hadde på dette tidspunktet tatt så godt som hele Danmark i besittelse. Men da Eske Bille ville dra til Trondheim for å delta i en herredag som erkebispen hadde utskrevet, ble han fanget underveis av erkebispens folk og atter holdt i fangenskap i lang tid, mens erkebispens folk forgjeves prøvde å overta Bergenhus. Eske ble igjen løslatt mot å forplikte seg til å overdra Bergenhus til det norske råd, men personlig hyllet han Christian III på samme måte som den sønnafjelske riksrådsfløyen hadde gjort. Han fortsatte energisk å fremme Christian IIIs interesser, inntil erkebispen i 1537 måtte forlate Norge, som på det tidspunktet var blitt nært knyttet til Danmark.

Da Eske Bille kom tilbake til Danmark i 1537 hadde reformasjonen allerede blitt gjennomført der i landet. Hans egen bror, biskop Ove Bille, var satt i fengsel. Selv om Eske Bille selv var katolsk, møtte han mye velvilje fra Christian III og fikk meget betydelige stillinger. Ved kroningen i 1537 ble han slått til ridder. Han deltok i 1538 i fyrstemøtet i Braunschweig, og senere i forskjellige viktige diplomatiske utsendelser. I 1547 ble Eske Bille rikshoffmester, en stilling som han beholdt til sin død.

Referanser

Eksterne lenker 
 Om Eske Bille, fra Dansk biografisk lexikon (dansk)

Adelige dansker
Bille-slekten
Danske riksråder
Norske riksråder
Peter R. Newman

Peter R. Newman (født 1926 i Essex i England, død 1969 i England) var en manusforfatter på 1950- og 1960-tallet. Han skrev manuset for Yesterday's Enemy (1959) og historien The Sensorites for den første sesongen av Doctor Who (1964). Han led av depresjoner, noe som førte til hans død i 1969.

Eksterne lenker 
 .

Britiske manusforfattere
Engelskspråklige forfattere
Personer fra Redbridge
Fødsler i 1926
Dødsfall i 1969