alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Steinerskolen på Hedemarken

Steinerskolen på Hedemarken er en Steinerskole med barnehager, beliggende på Ottestad i Stange kommune på Hedmarken. Den har om lag 260 elever fordelt på 13 klassetrinn, i sine klasser på grunnskole og videregående trinn. Skolen tar imot elever fra hele Hedmarksregionen. 

Skolens bygginger er i trevirke og består av totalt fem bygninger i typisk Steinerskole-stil i varierende farger. Det nyeste bygget er fra 2021 som huser naturfagssal, data- og musikkrom og  kantine. Mens og det eldste er fra 1986/87. De eldste bygningene fra 80- og 90-tallet er preget av slitasje og manglene vedlikehold.

Historikk
Steinerskolen på Hedemarken hadde sin første innskrivingsdag på Mjøsisen i 1981. Opprinnelig holdt skolen til på gamle Kjonerud gård i Bekkelaget. Det ble ervervet en skoletomt på Tokstad, og våren 1986 ble skolens første nybygg innviet med grunnstensnedleggelse. I 1996 ble en liten del av skolen utbygd, og mellom 2004–2005 ble en helt ny Steinerbarnehage bygd sør for skolen. Barnehagen sto ferdig høsten 2005, med fire avdelinger og til sammen 70 plasser for barn i alderen 1–5 år. Nytt videregående trinn ble bygd. I januar 2011 sto nye videregående ferdig, de gamle videregående-brakken fra 1992 ble omgjort til kontorer.

Til skolens 40års-jubileum i 2021 ble skolens 5. bygg innviet. Arkitekt for skolens bygg er Inge Poppe.

Galleri

Tidligere elever
 Hanna Höie (1976-), skribent
 Sara Li Stensrud (1979–) forfatter
 Sunniva Dring, syklist, artist, kokebokforfatter
 Martine Kraft, f. Lund Hoel (1982–) låtskriver, musiker, hardingfelespiller
 Markus Li Stensrud, billedkunstner
 Mari Silje Samuelsen (1984), fiolinist
 Ingeborg Gjærum (1985–) miljøpolitiker og kommunikasjonsrådgiver
 Astrid Luisa Niebuhr (1994–) forfatter
 Ingrid Håkstad, danser

Referanser

Eksterne lenker
 Skolens hjemmeside
Olsby praksisgård
Årsrapport Grobunn 2015
Facebookside for Steinerskolen på Hedemarken
Steinerbarnehagen på Hedemarken
Facebookside for Steinerbarnehagen på Hedemarken

Hedemark
Friskoler i Norge
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1981
Videregående skoler i Innlandet
Barne- og ungdomsskoler i Innlandet
Skoler i Stange
Ekkerøy

Ekkerøy (nordsamisk: Ihkkot, kvensk: Ekrea) er ei halvøy og ei bygd på Varangerhalvøya i Finnmark. Den ligger 15 kilometer øst for Vadsø, og har rundt 40 innbyggere. Ekkerøy er en turistattraksjon for fugletittere.

Ytre del av halvøya er vernet som Ekkerøya naturreservat.

Skuespilleren Renée Zellwegers mor kommer fra Ekkerøy.

Kjeldsenbruket
På Ekkerøy ligger Kjeldsenbruket som er et museumsanlegg som tilhører Varanger museum avd Vadsø museum-Ruija Kvenmuseum bestående av en landhandel, et fiskebruk, en tranfabrikk og en mindre fugleutstilling. Åpent i sommerhalvåret med cafe og utstilling.

Se også
Lille Ekkerøy
Okkupasjonsmaktens fangeleirer i Norge

Eksterne lenker 
 Nettsted for Ekkerøy
 Kjeldsenbruket

Bosetninger i Vadsø
Fiskevær i Troms og Finnmark
Weronika Wedler

Weronika Wedler (født 17. juli 1989 i Wrocław) er en polsk friidrettsutøver, som konkurrerer innen sprint.

Junior 
Wedler har to EM-medaljer som junior. Hun deltok ved Junior-VM i friidrett 2007 i Hengelo, der hun deltok på det polske stafettlaget som fikk bronse på 4 x 100 meter. De andre på laget var Martyna Ksiazek, Marika Popowicz og Agnieszka Ceglarek. Hun deltok også på 100 meter individuelt, men gikk ikke videre fra kvalifiseringsheatet sitt, med tiden 12,07. Ezinne Okparaebo vant denne øvelsen, med norsk juniorrekord på 11,45. 

Ved U23-EM i friidrett 2009 fikk hun sølv på 4 x 100 meter stafett, sammen Agnieszka Ceglarek, Marika Popowicz og Ewelina Ptak. På 100 meter kom hun på andreplass i sitt innledende kvalifiseringsheat, med tiden 11,95, men ble slått ut i semifinalen med tiden 11,82. Også på 200 meter deltok hun, og løp inn til ny personlig rekord i semifinalen, på 23,48. Hun endte på 6.-plass i finalen.

Senior 
Hun vant bronse med det polske stafettlaget på 4 x 100 meter under EM 2010 i Barcelona, sammen Marika Popowicz, Daria Korczyńska og Marta Jeschke, der de satte ny polsk rekord med tiden 42,68. Individuelt deltok hun på 200 meter, men ble slått ut i semifinalen. Tiden hennes ble 23,30, som holdt til 5.-plass i sin semifinale. Myriam Soumaré vant til slutt gullet i denne øvelsen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Profil hos European Athletics

Polske sprintere
Personer fra Wrocław
Fødsler i 1989
Deltakere under VM i friidrett 2015
Charles Ponzi

Charles Ponzi (opprinnelig Carlo Pietro Giovanni Guglielmo Tebaldo Ponzi, født 3. mars 1882 i Parma i Italia, død 18. januar 1949 i Rio de Janeiro i Brasil) var en forretningsmann og svindler. Han ble født i Italia men bodde det meste av sitt liv i USA.

Ponzi startet på 1920-tallet opp et investeringsbedrageri der potensielle investorer ble forespeilet avkastning på 50 % på 45 dager eller 100 % avkastning på 90 dager. Avkastningen ble betalt med nye medlemmers innskudd, noe som gjorde at svindelen varte i flere år. Til slutt var en kollaps uunngåelig, og Ponzi ble arrestert og idømt 5 års fengsel hvorav han sonet tre og et halvt år.

Det antas at Ponzi var inspirert av William Miller som gjennomførte en lignende svindel i 1899. Ponzi fikk imidlertid langt større oppmerksomhet for sitt bedrageri, og i mangel av dekkende begreper ble denne typen svindel kalt Ponzi-svindel, et begrep som fortsatt er i bruk.

Referanser 

Personer fra Parma
Forretningsfolk fra USA
Personer fra USA dømt for forbrytelser
Personer dømt for økonomisk kriminalitet
Twenty Minutes of Love

Twenty Minutes of Love er en amerikansk stumfilm laget av Keystone Studios i 1914. Den er en komedie og var den første filmen som Charlie Chaplin regisserte.

Handling 
Charlie henger rundt i en park. Men han skaffer seg problemer med en annen misunnelig frier, en mann som tror at Charlie har stjålet et armbåndsur fra ham.

Han får også problemer med en politimann og til og med en liten gutt, alt fordi Charlie ikke kan slutte å snoke i alle andre sine saker.

Rolleliste 
 Charles Chaplin – en landstryker 
 Minta Durfee – den tilbedte, Edgars jente
 Edgar Kennedy – frier
 Gordon Griffith – en gutt
 Chester Conklin – klokke-tyven
 Eva Nelson –  klokke-tyvens venninne
 Josef Swickard – klokke-eieren, offer
 Hank Mann – en sovende

Eksterne lenker
 
 
 Filmen kan sees og lastes ned hos Internet Archive film

Filmkomedier fra USA
Stumfilmer fra USA
Kortfilmer fra USA
Filmer regissert av Charlie Chaplin
Sort-hvitt-filmer
Kortfilmer fra 1910-årene
Danmarks forsvar

Danmarks forsvar er Kongeriket Danmarks væpnede styrker. Det er organisert under Forsvarsministeriet, som ivaretar den politiske og bevilgningsmessige delen av forsvaret. Det er imidlertid Folketinget som setter rammene for det danske forsvarets oppgaver og økonomi. Siden 1988 har det skjedd gjennom inngåelse av fireårige forsvarsfolik med tverrpolitisk støtte. Det samlede budsjettet for det danske forsvar ligger på om lag 21 milliarder kroner (2008), tilsvarende 1,3 % av bruttonasjonalproduktet (2006). Det er verneplikt for menn i Danmark, og tett opp mot en million danske menn mellom 18 og 49 år er tilgjengelig ved mobilisering. Det danske forsvaret sysselsetter om lag 24000 ansatte.

Danmarks forsvarssjef er sjef for Forsvarskommandoen, mens Danmarks monark er øverstkommanderende. 

Danmarks forsvar omfatter følgende tre forsvarsgrener:
Hæren
Søværnet
Flyvevåbnet

Hjemmeværnet er en selvstendig styrelse som oppstiller avdelinger som kan innsettes sammen med de tre forsvarsgrenene.

Ifølge Danmarks forsvarslov er det danske forsvarets formål å fremme fred og sikkerhet ved å forebygge konflikter og krig, hevde Danmarks suverenitet og sikre landets videre eksistens og integritet samt å fremme en fredelig utvikling i verden med hensyn til menneskerettigheter. Det skjer gjennom en aktiv deltakelse gjennom NATO-samarbeidet i form av konfliktforebyggelse, krisehåndtering og forsvar av alliansens områder. Det danske forsvaret skal også delta i tillitsskapende og stabilitetsfremmende oppgaver, dialog og samarbeid med land utenfor NATO, med særlig vekt på Sentral- og Øst-Europa. Kun i enkelttilfeller, med krigen i Irak som siste tilfelle, har Danmarks forsvar deltatt i internasjonale operasjoner uten NATO-mandat.

Historisk har Danmark forholdt seg nøytral under første verdenskrig og i begynnelsen av andre verdenskrig, men etter verdenskrigene nådde man fram til en erkjennelse av at man alene ikke var en sikkerhet for landet. Etter den kalde krigens opphør har det danske forsvaret ikke lengre fokus på territorialforsvar, men har flyttet fokus på fredsbevarende innsats.

Økonomi
Det danske forsvarsbudsjettet er ca 21 milliarder DKK og er dermed den femte største budsjettposten i Danmark, vesentlig mindre enn Socialministeriet (ca 110 milliarder DKK), Beskæftigelsesministeriet (ca 67 milliarder kr), Indenrigs- og Sundhedsministeriet (ca 66 milliarder kr) samt Undervisningsministeriet (ca 33 milliarder kr). Forsvarsministeriet og underlagte myndigheter bruker mellom 1 og 5 % av forsvarsbudsjettet. Ca 95 % av utgiftene går til driften av de militære styrker og hjemmevernet, herav går ca 50-53 % av utgiftene til lønninger, ca 14-21 % til nyinnkjøp, 2-8 % går til nybygging av større sjøfartøy, bygninger, prosjekter og infrastruktur, og ca 24-27 % går til andre poster, herunder materialinnkjøp, leieutgifter, vedlikehold, ytelser og skatt. De siste 5 % går til dekning av Danmarks utgifter for medlemskap i NATO, Farvandsvæsenet, Beredskabsstyrelsen og til Militærnægteradministrationen.

Historisk oversikt over det totale forsvarsbudsjettetDanmarks Statistik (1976-1989)

Referanser

Danmarks forsvar
Harry Wyld

Frederick Henry «Harry» Wyld (1900–1976) var en britisk syklist som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
 
Wyld vant en olympisk bronsemedalje i sykling under OL 1924 i Paris. Han kom på tredjeplass på 50 kilometer bane bak Jacobus Willerns fra Nederland og Cyril Alden fra Storbritannia.

OL-medaljer 
  1924  Paris - sykling, 50 km bane  Storbritannia

Eksterne lenker 
 

Britiske syklister
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1924
Syklister under Sommer-OL 1924
Personer fra Mansfield
Fødsler i 1900
Dødsfall i 1976
Olympiske medaljevinnere i sykling
Aurelio Menegazzi

Aurelio Menegazzi (født 15. november 1900, død 23. november 1979 i Milano) var en italiensk syklist som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
 
Menegazzi ble olympisk mester i banesykling under OL 1924 i Paris. Han var med på det italienske laget som vant 4000 meter forfølgelsesritt foran Polen og Belgia. De andre på laget var Alfredo Dinale, Angelo De Martini og Francesco Zucchetti.

OL-medaljer 
  1924  Paris - Gull i sykling, 4000 meter forfølgelsesritt, lag  Italia

Eksterne lenker 
 

Italienske syklister
Olympiske mestere for Italia
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Italia under Sommer-OL 1924
Syklister under Sommer-OL 1924
Personer fra provinsen Verona
Olympiske medaljevinnere i sykling
Lucas Piazon

Lucas Domingues Piazon (født 20. januar 1994) er en brasiliansk fotballspiller som spiller for , på lån fra den portugisiske klubben SC Braga.

Han er kjent for sitt pasningsspill, frispark og avslutningsferdigheter. Han har blitt sammenlignet med Real Madrids offensive midtbanespiller Kaká og også kalt ''den nye Kakà.
Piazón skrev under kontrakt med Chelsea i juli 2011, men spilte for São Paulo FC frem til januar 2012.

Den 31. august 2015 ble Piazon lånt ut fra Chelsea til Reading FC ut 2015/2016-sesongen.

Piazon gjorde sin debut i Premier League 23. desember 2012 i en 8-0 seier over Aston Villa.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Brasilianske fotballspillere
Fotballspillere for São Paulo FC
Fotballspillere for Chelsea FC
Fotballspillere for Málaga CF
Fotballspillere for Vitesse Arnhem
Fotballspillere for Eintracht Frankfurt
Fotballspillere for Reading FC
Fotballspillere for Fulham FC
Fotballspillere for AC ChievoVerona
Fotballspillere for Rio Ave FC
Fotballspillere for SC Braga
Fotballspillere for Botafogo de Futebol e Regatas
Personer fra Curitiba
Fødsler i 1994
Minta Durfee

Araminta Estelle Durfee (født 1. oktober 1889, død 9. september 1975) var en amerikansk stumfilmskuespillerinne fra Los Angeles, California, kanskje mest kjent for sin rolle i Mickey (1918). Annet benyttet navn er Minta Durfee Arbuckle.

Biografi 
Hun møtte Roscoe Arbuckle da han prøvde å komme seg inn ved teateret og de giftet seg i august 1908.
Durfee kom inn i showbusiness i lokale selskap som en ballettpike sytten år gammel. Hun hadde de ledende kvinnelige rollene i Charlie Chaplin første filmer.

Durfee og Arbuckle ble separert i 1921. Dette var kort tid før skandalen som ved dødsfallet til den unge kvinnelige filmstjernen Virginia Rappe. Det ble ført tre rettssaker og til slutt ble Arbuckle frikjent. Karrieren hans var ødelagt og fikk få jobbtilbud. Durfee og Arbuckle ble skilt i 1925.
Durfee ble sitert på sine gamle dager, da hun omtalte Arbuckle som det mest sjenerøse menneske jeg noen gang har møtt, og hvis jeg skulle gjøre det om igjen ville jeg fortsatt giftet meg med den samme mannen.

Durfee var en ivrig forsvarer av Mabel Normand som var en nær venn.  Hun snakket med ømhet om henne til sin egen død.

Durfee opptrådt ofte på TV, i show som Noah's Ark (). Hun hadde mindre roller filmer som  Grønn var min barndoms dal (), Den vidløftige Marietta (), Rose Marie (),  Molly Brown går aldri dukken (), og For en gal, gal, gal, gal verden ().

På sine eldre dager foreleste Durfee om stumfilm og deltok på retrospektive visninger av hennes og hennes manns filmer. Hun var overrasket og begeistret over den fornyede interessen for stumfilmer og gjorde sett beste å hjelpe hvor hun kunne.

Minta Durfee døde i Woodland Hills, California ved Motion Picture Country Home i 1975. Hun led av en hjertelidelse.

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 Intervju med Minta Durfee
 Finn en grav
 

Skuespillere fra USA
Personer fra Los Angeles
Iwasaki Yatarō

Iwasaki Yataro (født 9. januar 1835, død 7. februar 1885) var en japansk forretningsmann og industriherre. Han var grunnleggeren av Mitsubishi-selskapet.

Iwasaki ble født inn i en bondefamilie fra Aki i Tosa-provinsen (nå i prefekturet Kochi). Han var barnebarnet til mannen som hadde solgt familiens status som samuraier for å kvitte seg med store krav om gjeld og lån. Mens Yataro bodde i Tokyo sosialiserte han med politiske aktivister samtidig som han studerte under den reformistiske professoren Yoshida Toyo, som påvirket ham med sine egne ideer om å åpne og utvikle en lukket nasjon gjennom industri og handel med andre land.

Snart opprettet Yataro et kontor i Nagasaki, der han var ansvarlig for handel med blant annet krydder, olje og papir. Samtidig hadde han ansvaret for kjøp av skip, våpen og ammunisjon. Etter Meijirestaurasjonen i 1868 ble hans handelsvirksomhet i Tokyo tvangsoppløst fordi hans holdninger ble ansett som fiendtlige. Iwasaki reiste deretter til Osaka der han leide seg handelsrettigheter og han var hovedgrunnlegger av Tsukumo Trading Company. Selskapet skiftet senere navn til Mitsubishi i 1873, og som i dag refererer til en stor gruppe japanske firmaer som alle er registrert under Mitsubishi-varemerket.

Selskapet tok offisielt navnet Mitsubishi i mars 1870 og Yatarō ble president for selskapet. I 1885 mistet Yatarō mye av sin kontroll over rederiet og dets virksomhet i kjølvannet av en lang politisk kamp i Japans transport-bransje. Selskapet måtte fusjonere med en gammel rival og forandret deretter navnet til Nippon Yusen (NYK Line).

Da Yatarō mistet sitt rederi, etablerte han andre bedrifter (blant annet innenfor bankvesenet, gruvedrift, aviser, transport og forsikring) som dannet grunnlaget for Mitsubishi-organisasjonen.

Iwasaki Yatarō var en visjonær forretningsmann, og han var flink til å dyrke sterke forretningsforbindelser som kunne komme til å hjelpe ham i fremtiden.

Yatarō døde av magekreft da han var 50 år gammel, i februar 1885, og han ble etter sin død etterfulgt i familiebedriften av sin bror, og senere hans sønn, Hisaya. Hans fjerde datter, Masako, var gift med baron Kijūrō Shidehara som var den 44. statsministeren i Japan.

Referanser 

Japanske forretningsfolk
Verdt å vite

Verdt å vite er et norsk populærvitenskaplig magasinprogram som ble sendt på NRK Radio fra 1979 til 2011. Programmet inneholdt intervjuer med forskere, reportasjer fra forskningsinstitusjoner og populærvitenskapelige kåserier, samt redaksjonelle forskningsnyheter. Programmet gikk alle hverdager på P2 og hadde en halv times varighet. I starten gikk programmet en gang i uken og varte i 20 minutter.

I 2000 ble programmet tildelt Forskningsrådets formidlingspris. I 2008 ble redaksjonen kåret til Årets Team i NRK, i 2005 fikk de Faktaavdelings ærespris. 

I  2011 ble programmet slått sammen med Sånn er livet til et nytt program kalt Ekko.

Første sending gikk mandag den 8. januar 1979.

Redaksjon  
 Guro Tarjem, marinbiolog, prosjekteder 2005-2010
 Espen Eggen, journalist
 Anne-Line Gjerde Nilsen
 Ivar Grydeland 
 Torkild Jemterud, studert matematikk og fysikk
 Anne Synnevåg, studert psykologi, fysiologi, gresk og kinesisk
 Hildrun Hope Rydsaa, produsent
Nils R. Ringdal (1979)
Steinar Brauteset (1979)
Ole Martin Nymoen (1979)
Per Torbo (1979)

Referanser

Eksterne lenker
 Et program om Verdt å vite, utlagt på NRK Radio

Radioprogrammer på NRK Radio
Norges forskningsråds formidlingspris
Norske faktaprogrammer på radio
Norske radioprogrammer fra 1970-årene
Norske radioprogrammer fra 1980-årene
Norske radioprogrammer fra 1990-årene
Norske radioprogrammer fra 2000-årene
Norske radioprogrammer fra 2010-årene
Fernand Saivé

Ferdnand Saivé (født 24. mai 1900, død 12. april 1981) var en belgisk syklist som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
 
Saivé vant en olympisk bronsemedalje i sykling under OL 1924 i Paris. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass på 4000 meter forfølgelsesritt bak Italia og Polen. De andre på laget var Jean van den Bosch, Henri Hoevenaers og Léonard Daghelinckx.

OL-medaljer 
  1924  Paris - Bronse i sykling, 4000 meter forfølgelsesritt, lag  Belgia

Eksterne lenker 
 

Belgiske syklister
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for Belgia under Sommer-OL 1924
Syklister under Sommer-OL 1924
Personer fra distriktet Verviers
Fødsler i 1900
Dødsfall i 1981
Olympiske medaljevinnere i sykling
Høgskolelærer

Høgskolelærer er en undervisningsstilling på laveste nivå ved norske høgskoler. Stillingen er plassert under høgskolelektor og krever fire års høyere utdannelse. Ved stillingsutlysninger brukes høgskolelærer når det er grunn til å anta at det ikke vil melde seg kvalifiserte søkere til stilling som høgskolelektor. Stillingen brukes mest til enklere undervisningsoppgaver (eksempelvis som øvingslærer).

Undervisningsyrker
Martin Kloster-Jensen

Martin Alexander Kloster-Jensen (født 23. februar 1917 i Hønefoss, død 17. mars 2011 på Bekkestua i Bærum) var en norsk professor innen fonetikk og kommunikasjonsvitenskap.

Kloster-Jensen ble student ved Universitetet i Oslo i 1936 og tok sin cand.philol i 1941. Senere tok han også graden mag.art.. I løpet av krigsårene arbeidet han som lærer, og hadde en rekke mindre utgivelser, blant annet Det viktigste innen engelsk grammatikk fra 1944. Han er mottaker av Deltakermedaljen.

I 1953 gikk han fra lærerjobb til et dosentur i fonetikk ved Universitetet i Bergen. Han tok dr.philos med avhandlingen Tonemicity i 1961. han ble deretter professor i fonetikk og kommunikasjonsforskning ved Universitetet i Bonn  fra 1963 til 1966. I 1966 var han tilbake i ved Universitetet i Bergen som professor i fonetikk. Han gav i den perioden ut boken Språklydlære, en bok som er utgitt i flere opplag. Han dro så tilbake til Tyskland og ble professor i språkpedagogikk for spesialpedagoger i Hamburg i årene 1975 til 1983. 

I sine siste yrkesaktive år fra 1983 til 1995 var han bosatt på Bekkestua i Bærum, og tilknyttet Institutt for spesialpedagogikk ved Universitetet i Oslo.

Eksterne lenker 
 UiO – Bokmålets vippere (tonelagspar)''

Professorer ved Universitetet i Oslo
Professorer ved Universitetet i Bergen
Personer fra Ringerike kommune
Personer fra Bærum kommune
Deltagermedaljen
Fødsler i 1917
Dødsfall i 2011
Karin Ingmarsdatter

Karin Ingmarsdatter er en svensk stumfilm fra 1920 regissert av Victor Sjöström, basert på Selma Lagerlöfs roman Jerusalem.

Handling

Om filmen
Filmen er basert på Selma Lagerlöfs roman Jerusalem der man har filmet tredje og fjerde kapitelen. Filmen er en fortsettelse av Victor Sjöströms film Ingmarssønnerne fra 1919. Det var meningen at Victor Sjöström også skulle regissere fortsettelsen, men mottakelsen av filmen var så lite entusiastisk at besluttet ikke å regissere flere deler av historien. Den siste delen, Fædrenes jord, ble tilslutt regissert av Gustaf Molander i 1925.

Rolleliste 
 Victor Sjöström – Stor Ingmar 
 Tora Teje – Karin Ingmarsdotter, hans datter 
 Bertil Malmstedt – Lill Ingmar, Stor Ingmars sønn 
 Tor Weijden – Halvor Halvorsson fra Timsgården, kalt Tims Halvor, landhandler 
 Nils Lundell – Eljas Elof Ersson, Karins mann 
 Carl Browallius – Eljas far 
 Josua Bengtson – Eljas venn og svirebror 
 Nils Arehn – Berger Sven Persson 
 Olof Ås – Inspektøren på Bergsåna bruk 
 Eric Gustafson – gjestgiversønn fra Karmsund 
 Emil Fjellström – Stark Ingmar, husmann (torpare) på Ingmarsgården 
 Paul Hallström – skolemesteren Storm 
 Anna Thorell – fru Storm 
 Bror Berger – bedrager 
 Gustaf Ranft – bedrager
 Oscar Johanson – kyrkoherden
 Gösta Gustafson – mann på gjestgivergården i Karmsund
 William Larsson -	krogjest, Eljas svirebror
 Algot Gunnarsson -	krogjest, Eljas svirebror
 Mona Geijer-Falkner – kunde i handelsboden
 Ruth Weijden – bokhandelshjelper
 Tyra Dörum -	fru Östberg
 Wilma Malmlöf – stuepike på Ingmarsgården
 Margit Sjöblom – stuepike på Ingmarsgården
 Tyra Leijman-Uppström -	kirkebesøkende
 Harriet Bosse -	Brita (i tilbakeblikk)
 Som statister medvirker bønder fra Nås i Dalarna

Referanser

Eksterne lenker 

Svenske dramafilmer
Svenske stumfilmer
Sort-hvitt-filmer
Filmer regissert av Victor Sjöström
Filmer basert på bøker
Filmer fra 1920
Moulins (Allier)

Moulins er en kommune og hovedstad i departementet Allier i regionen Auvergne-Rhône-Alpes sentralt i Frankrike.

Geografi 
Moulins ligger ved bredden av elva Allier.

Befolkningsutvikling 
Antall innbyggere i kommunen Moulins (Allier)

Se også 
 Moulins bispedømme

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Kommunedata INSEE

Moulins
Musikens makt (film)

Musikens makt er en svensk film fra 1912 med regi av Georg af Klercker.

Om filmen 
Filmen hadde premiere 20. januar 1912 på kinoen Biorama i Malmö. Filmen ble spilt inn ved Svenska Biografteaterns ateljé på Lidingö med eksteriører fra Göteborg av Henrik Jaenzon.

Rolleliste 
 Arthur Donaldson – Edvard Björkman, komponist 
 Lilly Jacobsson – Hilda Dahlkvist 
 Victor Arfvidson – La Tour, professor 
 Georg af Klercker – Carl Schiller

Eksterne lenker 
 

Svenske dramafilmer
Svenske kortfilmer
Svenske stumfilmer
Sort-hvitt-filmer
Kortfilmer fra 1910-årene