Eikeslekta

se egen seksjon

Eik har andre betydninger

Eikeslekten (Quercus) er en slekt i bøkefamilien. Den omfatter både løvfellende og eviggrønne trær og busker med en vid utbredelse på den nordlige halvkule. Barken på stammen har vertikale furer. Trærne er sambu med adskilte hann- og hunnblomster på samme plante. Blomstene er samlet i rakler. Frukten er en nøtt som delvis er omgitt av en skål, cupola.

Eik i Norge 
I Norge vokser bare artene sommereik og vintereik vilt. Sommereik har kort stamme, kort bladstilk, men lang nøttestilk. Vintereik er motsatt med lang stamme, lang bladstilk, men kort nøttestilk, og bladene kan henge delvis på om vinteren. Sommereik er den mest hardføre og vokser i lavlandet på Østlandet og langs kysten nord til Møre og Romsdal. Vintereik vokser i kyststrøk fra Drøbak og Vestfold til Nordfjord. Flere utenlandske eikearter har imidlertid blitt plantet i parker og hager i Norge, for eksempel de nordamerikanske artene rødeik, skarlageneik og sumpeik. På Nesodden ved Røer finnes verdens nordligste sammenhengende eikeskog.

Viktig for naturmangfold 
Hule og grove eiker har status som utvalgt naturtype etter naturmangfoldloven. Slike trær er vurdert som spesielt viktige for naturmangfoldet. Det skal tas ekstra hensyn til slike forekomster, men dette gjelder ikke eiketrær som står i produktiv skog. Svært mange insekter er spesialisert til å leve på eik. Selv i Norge, som ligger ved nordgrensen for eikas utbredelse, finnes det kanskje 1500 insektarter som er knyttet til eik. Mange eikespesialister blant sopp, lav og insekter regnes som utrydningstruet i Norge.

I 2011 og 2012 ble eikekroner mange steder i Norge gasset for å få et bilde av hvilke arter som lever i dem. Det ble funnet 17 nye arter for vitenskapen, åtte nye arter for Norden og 57 nye arter for Norge. Pukkelfluer er en artsrik gruppe med hele 73 arter. 13 av dem er senere beskrevet som nye arter.

Store norske eiketrær 
 Mollestadeika i Birkenes.
 Brureika i Ullensvang.
 Svineika i Kvam i Hardanger.
 Flere eiketrær i Egelunden i Kristiansand.
 Dømmesmoeika ved Grimstad.
 Tordenskioldeika ved Horten.
 Ullebergeika ved Larvik.
 Landeeika ved Byglandsfjord.
 «Den gamle mester» ved prestegården i Krødsherad, fredet 3. desember 1914.
 Natvigeika i Arendal.
 Sogsti-eika i Frogn
 Hektnereika i Rælingen.
 Bølereika i Nittedal.
 Hjelmeseteika i Nordfjord.
 Austråtteika i Ørland.
"Eika" på Norges Miljø og Biovitenskapelige Universitet i Ås.

Bruk 
Trevirke av eik er sterkt og hardt og brukes mye til bygningskonstruksjoner, gulv og møbler. Eikeveden er meget motstandsdyktig mot råte. Den vakre strukturen og fargen har gjort den til det mest populære treslaget i produksjonen av parkett. Det finnes også laminatgulv med et mønsterskikt av melamin som etterligner treslagets strukur og farge, men som ikke inneholder virke fra eik. Veden er gyllen med nyanser av gult og lyst brunt, noen ganger også med svak antydning av rødt. Tidligere var eiketrær svært ettertraktet til skipsbygging og eikebestanden i Norge ble derfor hardt beskattet fram til 1900-tallet. Dette gjaldt særlig eikeskogene langs kysten av Agder. Mye gikk til eksport. Det er blitt hevdet at Nederlands utvikling til den største sjøfartsnasjonen på 1600-tallet hadde vært umulig uten tilgang på norsk eik. Hollenderne løste dessuten problemet med Amsterdams ustabile grunnforhold ved å anlegge et gigantisk fundament med eikestokker. Dette eksisterer den dag i dag. 

Eik har også andre bruksområder: I produksjon av vin og mange typer brennevin, som akevitt, konjakk og whisky, brukes eikefat som setter smak på drikken. Noen arter av eik har spiselige nøtter og brukes til grisefôr sør i Europa. Eik har gode fyringsegenskaper og utvikler høyere temperaturer enn for eksempel veden fra bjørk.

Av barken av korkeik kan en få kork. Denne arten vokser i middelhavsområdet.

Av godt sommertørket ved har løvtre best brennverdi. I Norden har svensk asal den beste brennverdien av alle lokale tresorter, etterfulgt av bøk, eik, ask, alm, lønn, rogn, og bjørk. Først deretter følger svartor, furu, selje, lind, osp og gran.

Delgrupper 

Denne listen inneholder bare noen av de mer kjente eikeartene. Utvalget bygger på Mitchell (1977) og Burns og Hokala (1990). Alle arter i vestlige Eurasia og Nord-Afrika er tatt med, se Denk og Grimm (2010). Norske navn følger Inger Gjærevolls oversettelse av Mitchell, og systematikken følger Oaks of the World.

 underslekt Quercus
 seksjon Quercus – Eurasia, Nord-Afrika, Nord-Amerika; korte arr, nøttene blir modne på et halvt år
 kviteik (Q. alba)
 Quercus aucheri
 Quercus baloot
 Quercus bicolor
 Quercus congesta
 Quercus cubana (ofte kalt Q. sagraeana, eller regnet som en varietet av Q. virginiana eller Q. oleoides)
 Quercus dalechampii
 Quercus douglasii
 portugaleik (Q. faginea)
 Quercus fruticosa (ofte kalt Q. lusitanica)
 Quercus fusiformis (ofte regnet som en varietet av Q. virginiana)
 oregoneik (Q. garryana) 
 Quercus geminata
 Quercus hartwissiana
 Quercus iberica (ofte regnet som underart av vintereik, Q. petraea)
 steineik (Q. ilex)
 Quercus lyrata
 borreeik (Q. macrocarpa)
 Quercus michauxii
 mongoleik (Quercus mongolica)
 kastanjeeik (Q. montana, tidligere kalt Q. prinus)
 Quercus muehlenbergii
 Quercus oleoides
 vintereik (Q. petraea)
 duneik (Q. pubescens)
 sommereik (Q. robur)
 Quercus rotundifolia (ofte regnet som underart av steineik, Q. ilex)
 Quercus sadleriana
 Quercus stellata
 Quercus virginiana
 seksjon Mesobalanus – Eurasia, Nord-Afrika; lange arr, nøttene blir modne på et halvt år
 kanarieeik (Q. canariensis)
 tanneik (Q. dentata)
 ungareik (Q. frainetto)
 kongseik (Q. macranthera)
 pontisk eik (Q. pontica)
 pyreneereik (Q. pyrenaica)
 seksjon Cerris – Eurasia, Nord-Afrika; lange arr, nøttene blir modne på halvannet år
 Quercus acutissima
 Quercus afares
 Quercus alnifolia
 Quercus boissieri (ofte regnet som underart av Q. infectoria)
 Quercus brantii
 Quercus calliprinos (ofte regnet som underart av kermeseik, Q. coccifera)
 kastanjebladeik (Q. castaneifolia)
 frynseeik (Q. cerris)
 kermeseik (Q. coccifera)
 Quercus  floribunda
 Quercus infectoria
 Quercus ithaburensis (ofte kalt Q. aegilops)
 libanoneik (Q. libani)
 Quercus monimotricha
 korkeik (Q. suber)
 makedoniaeik (Q. trojana)
 kinesisk korkeik (Q. variabilis)
 seksjon Protobalanus – sørvestlige USA, nordvestlige Mexico; korte arr, nøttene blir modne på halvannet år
 Quercus chrysolepis
 seksjon Lobatae – Nord- og Mellom-Amerika, Colombia; lange arr, nøttene blir, med noen unntak, modne på halvannet år
 Quercus agrifolia
 skarlageneik (Q. coccinea)
 Quercus falcata
 Quercus humboldtii
 skjelleik (Q. imbricaria)
 Quercus kelloggii
 Quercus laevis
 Quercus laurifolia
 prærieeik (Q. marilandica)
 vasseik (Q. nigra)
 sumpeik (Q. palustris)
 pileik (Q. phellos)
 rødeik (Q. rubra)
 Quercus shumardii
 Quercus texana (tidligere kalt Q. nuttallii)
 fargeeik (Q. velutina)
 underslekt Cyclobalanopsis – Øst- og Sørøst-Asia; eviggrønne blad som aldri har fliker; nøtteskålen med skjell i konsentriske ringer
 Quercus acuta
 Quercus myrsinifolia

Underslekten Cyclobalanopsis blir i for eksempel Flora of China skilt ut som en egen slekt, men molekylærgenetiske data viser at Cyclobalanopsis hører til midt blant andre Quercus-arter i den gamle verden. Dataene viser at slekten Quercus omfatter to klader: en begrenset til den gamle verden med gruppene Cerris, Cyclobalanopsis og Ilex og en annen klade rikest utviklet i Amerika med gruppene Quercus, Lobatae og Protobalanus.

Hybrider mellom ulike eikearter er vanlige, spesielt innenfor seksjonene. Hybridene er forplantningsdyktige, og gener utveksles ganske fritt mellom eikearter i samme geografiske område. De kan være derfor være temmelig like genetisk, selv om artene er stabile over tid og godt definert ut fra morfologiske trekk. Dette er en utfordring i forhold til det tradisjonelle artsbegrepet.

Eik i kulturhistorien 
Mektige eiketrær har hatt en sentral plass i menneskenes kultur og religion i flere tusen år. Guden Zevs ble dyrket som eikegud i Dodona i det gamle Hellas, der treet særlig ble forbundet med lyn og torden. Også Litauen hadde sin tordengud knyttet til eikelunder. Treet var ellers hellig både i Italia, blant keltere og germanere. Fremdeles signaliserer tunge eikemøbler makt og tradisjon, mens eikeløv brukes som symbol på styrke og utholdenhet, blant annet på medaljer og militære gradtegn. Eik er dessuten nasjonaltre i Tyskland, Storbritannia og USA.

Flere steder i verden er det spesielle eiketrær som har fått egne navn.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Tresorter
Symboler
Heraldikk
Medisinplanter