Louis Paulsen

Hermann Louis (Ludwig) Paulsen (1833–1891) var en av de sterkeste tyske sjakkspillerne på 1800-tallet.

Liv og karriere 
Paulsen ble født inn i en sjakkinteressert familie. Også broren Wilfried (1828–1901) var en mesterspiller, men han valgte å konsentrere seg om å drive familiegården og deltok lite i turneringer de siste årtiene av sitt liv.

Mellom 1854 og 1860 oppholdt Louis Paulsen seg i USA der han vakte der oppsikt i sjakk-kretser. I en turnering i New York 1857 kom han på andreplass, bare slått av verdens beste sjakkspiller på denne tida, Paul Morphy. Både Paulsen og Morphy imponerte stort ved å være i stand til å spille ti blindsjakkpartier simultant uten å gjøre større feil.

Tilbake i Europa vant Paulsen Westdeutsche Schachbunds mesterskap i årene 1871, 1878 og 1880, og Mitteldeutsche Schachbunds mesterskap i Leipzig 1877 foran Adolf Anderssen og Johannes Zukertort. I den internasjonale turneringen i Leipzig 1879 («1. DSB-Kongress») kom Paulsen på andreplass bak Berthold Englisch.

I tvekamper beseiret Paulsen sterke spillere som Ignaz von Kolisch i London 1861, Max Lange i Leipzig 1864, Gustav Richard Ludwig Neumann i Berlin 1864 og Adolf Anderssen i Leipzig med 5,5:4,5 (+5-4=1) i 1876 og samme sted året etter med 5,5:3,5 (+5-3=1). I en langt tidligere match, avholdt i London 1862, spilte Paulsen og Anderssen uavgjort 4:4 (+3-3=2).

Chessmetrics har beregnet at Louis Paulsen nådde sitt høyeste historiske Elo-tall på 2710 i oktober 1862 og var verdens beste sjakkspiller i tilsammen 39 måneder mellom 1862 og 1878.

Spillestil og ettermæle 
Paulsen innså tidlig at selv det mest briljante angrep kunne avverges med et korrekt forsvar. I den tidsriktige «romantiske sjakkæraen» var spillestil viktig, det skulle vinnes ved hjelp av dristige angrep, snedige kombinasjoner, spektakulære ofre og et dynamisk spill. Paulsens forsiktige spillestil var i utakt med tidens sjakkmote, og dette er en sannsynlig grunn til at Adolf Anderssen var langt mer kjent til tross for at Paulsen viste seg som den sterkeste i oppgjørene dem i mellom.

Wilhelm Steinitz skrev at han hadde uttrykt seg svært negativt om Paulsens spillestil overfor Anderssen og Kolisch da han traff dem under turneringen i London 1862, men at han revurderte synet sitt da det det viste seg at begge to forsvarte Paulsen. Steinitz skrev i 1890 at Anderssen og Paulsen lenge var de egentlige lærerne hans, og understreket at Paulsens spillestil hadde fått ham til å forstå at angrep og forsvar har samme status.  Videre beskrev han Paulsen som en framstående pionér i den moderne sjakkskolen: «Paulsen var den første som pekte på det faktum at løperparet er overlegen mot løper og springer eller mot to springere.»

Den senere sjakkmesteren Aaron Nimzowitsch holdt Paulsen for en av de seks beste defensive spillerne i verden.

Louis og Wilfried Paulsen utforsket det som har fått navnene Paulsenvarianten (B40 til B43) i siciliansk forsvar og Paulsenangrepet i fransk forsvar. Av Paulsens andre bidrag til åpningsteorien er dragevarianten i siciliansk,  og Paulsenforsvaret i Wienerpartiet.

Litteratur 
 Horst Paulussen: Louis Paulsen 1833–1891 und das Schachspiel in Lippe 1900–1981. Verlag Topp und Möller, Detmold 1982

Referanser og noter

Eksterne lenker 

  Nekrolog i The New York Times

Tyske sjakkspillere