alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Americium

Americium er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff med kjemisk symbol Am og atomnummer 95.

Historie 
Americium ble oppdaget i 1944 av Glenn T. Seaborg, Leon O. Morgan, Ralph A. James, og Albert Ghiorso ved University of Chicago, USA. De fremstilte isotopen 241Am ved å utsette 239Pu (plutonium) for nøytron-bombardement i en kjernereaktor. Dette skapte 240Pu og 241Pu som ble nedbrutt til 241Am:

Americium er oppkalt etter kontinentet Amerika og var det fjerde transurane grunnstoffet som ble oppdaget.

Egenskaper 
Americium er et radioaktivt sølvhvitt skinnende metall som tilhører aktinoidene. Det oksiderer langsomt i tørr luft og er mer formbart enn uran og plutonium. Alfastrålingen er omkring 3 ganger sterkere enn fra radium, og i gram-mengder avgir det også sterk gammastråling. Med en kritisk masse på 60 kg er det teoretisk mulig å bruke stoffet i fisjonsreaktorer eller kjernefysiske våpen, men andre stoffer med lavere kritisk masse er lettere tilgjengelig (plutonium og uranisotoper). Styret i Det internasjonale atomenergibyrået vedtok i 1999 at americium skulle omfattes av ikke-spredningsavtalen.

Isotoper 
Americium har ingen stabile isotoper. Hittil er 19 isotoper kjent, og de mest stabile av disse er 243Am med halveringstid 7 370 år, 241Am med halveringstid 432,2 år, og 242m1Am med halveringstid 141 år. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 3 døgn, og de fleste kortere enn 1 time. Kjernene til isotopene  241Am, 243Am og 242m1Am kan spaltes spontant (uten ytre påvirkning).

CAS-nummer: 7440-35-9

Forekomst 
Americium finnes ikke i naturen, men fremstilles kunstig ved nøytron-bombardement av plutonium. Årsproduksjonen på verdensbasis er ukjent.

Anvendelse 
Den radioaktive isotopen 241Am brukes for å måle glassruters tykkelse, og som strålekilde i røykvarslere.
En ionisk røykvarsler består av en radioaktiv kilde som ligger inne i et ionekammer. Siden strålingen ioniserer luften i kammeret, blir det generert elektrisk strøm. Hvis røykpartikler kommer inn i kammeret, reduseres strømmen og alarmen går. Til røykvarslere brukes strålekilder som sender ut alfapartikler (som regel 40 kBq 241Am), og det er derfor knapt noen målbar stråling på utsiden av varsleren.

Helsefare 
Americium i røykvarslere sender ut både alfa- og gammastråling, men utgjør en svært liten helserisiko. Alfastråling har kort rekkevidde, mens gammastrålingen er i dette tilfellet ubetydelig og relativt energisvak.

Referanser 

Aktinoider
Grunnstoffer
Raymond Johansen

Raymond Johansen (født 14. februar 1961) er en norsk politiker (Ap). Han har vært leder for Oslo byråd siden 2015. 

Johansen var statssekretær i Utenriksdepartementet i Jens Stoltenbergs første og andre regjering, og han var partisekretær i Arbeiderpartiet fra 2009 til 2015.

Biografi 

Johansen gikk på Sogn videregående skole fra 1977 til 1979, og arbeidet deretter som rørlegger, og deltok i 1989 som fagmann i Røde Kors' hjelpearbeid etter jordskjelvet i Armenia i 1988.

Johansen har tidligere vært medlem av Sosialistisk Venstreparti (SV), og han var leder av Sosialistisk Ungdom 1986–1988, dvs. mellom lederperiodene til Kristin Halvorsen og Paul Chaffey. I tiden 1990–1991 var han leder for Oslo SV. Johansen var en av tre SV-byråder i det samarbeidsbyrådet som Rune Gerhardsen ledet i Oslo fra 30. september 1992 til 25. oktober 1995, og var da byråd for miljø og samferdsel. 

Under folkeavstemningen om EU i 1994 markerte byrådene Raymond Johansen og Terje Kalheim seg som EU-tilhengere. Johansen ble stilt opp nest øverst på SVs liste ved kommunevalget i 1995, men ble strøket over 2000 ganger. Han ble ikke valgt inn i bystyret, men ble 5. vara. Johansen var avdelingsdirektør i Norad i perioden 1996–2000.

Johansen ble medlem av Arbeiderpartiet i 1997 og var statssekretær i Utenriksdepartementet for Arbeiderpartiet i Jens Stoltenbergs første regjering i perioden 2000–2001. Etter Arbeiderpartiets valgnederlag ved stortingsvalget i 2001 ledet Johansen det interne utvalget som studerte valgnederlaget og foreslo tiltak for å gjenreise partiets tillit. Han var generalsekretær i Flyktninghjelpen 2002–2005. Johansen var igjen statssekretær i Utenriksdepartementet i Jens Stoltenbergs andre regjering i perioden 2005–2009. Som statssekretær arbeidet Johansen med internasjonale (ikke-europeiske) spørsmål, ikke minst med fredsarbeidet i Palestina, Sudan, Eritrea, og Afrika forøvrig. Fredsarbeid og utviklingsspørsmål er Johansens fremste interessefelt i utenrikspolitikken, og i denne egenskap var hans ansvarsområde som statssekretær i Utenriksdepartementet delvis overlappende med miljø- og utviklingsminister Erik Solheims fagfelt.

I 2009 ble Johansen valgt som partisekretær i Arbeiderpartiet etter Martin Kolberg, og satt i vervet til 2015. Høsten 2014 ble han valgt som byrådslederkandidat og listetopp for Oslo Arbeiderparti til kommunevalget i 2015. Etter valget ble han byrådsleder i Oslo.

Raymond Johansen var sportslig leder i Vålerenga Fotball, men trakk seg fra det vervet som leder av sportslig utvalg i august 2009.

Thorbjørn Berntsen, tidligere miljøvernminister for Arbeiderpartiet, er Johansens onkel. Reiulf Steen, tidligere leder for Arbeiderpartiet, var hans svigerfar. Johansen har siden 2016 vært gift med partifellen Christin Kristoffersen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Raymond Johansen - Store norske leksikon

Sekretærer i Arbeiderpartiet
Statssekretærer fra Ap
Statssekretærer i Regjeringen Stoltenberg II
Byråder i Oslo
SV-politikere i Oslo
Sosialistisk Ungdoms ledelse
Norske foreningspersoner
Norske idrettsledere
Norske rørleggere
Bolivias flagg

Bolivias har i dag to offisielle flagg, ett som ble vedtatt i 1851, det gule, grønne og røde banneret, og den indianske aymara-wiphalaen som ble vedtatt i 2009. Det offisielle flagget består av en rød, gul og grønn horisontal stripe med Bolivias riksvåpen i senter. Det sivile flagget består av de samme fargene, men inneholder ikke riksvåpenet.

Referanser

Søramerikanske flagg
Bolivia
AVR

Atmel AVR er en familie mikrokontrollere fra Atmel.

AVR-arkitekturen har utgangspunkt i to diplomoppgaver fra NTH skrevet av Vegard Wollan og Alf-Egil Bogen. Sammen med Gaute Myklebust patenterte de arkitekturen og Atmel Norway ble grunnlagt i 1996 som design-senter for AVR-mikrokontrollere.

AVR er basert på en 8-bits arkitektur optimalisert for effektiv kompilering av kode skrevet i C.

Historie
Vegard Wollan og Alf-Egil Bogen utviklet i studietiden et eget RISC-design, og baserte sine diplomoppgaver på dette. Etter å ha fullført studiene ved NTH begynte begge å jobbe hos Nordic VLSI der de videreutviklet designet. Nordic ønsket ikke å ta risikoen med å finansiere utviklingen av chipen, men de gav de to trønderne muligheten til å finne andre investorer. I 1995 ble flashprodusenten Atmel, med hovedkontor i San Jose i USA, overbevist, og ikke lenge etter startet de to opp Atmel Norway på Moholt i Trondheim, men flyttet raskt til Vestre Rosten sør for Trondheim.

I mellomtiden hadde Gaute Myklebust vist hvordan designet med små endringer kunne oppnå svært stor kodekompakthet, noe som reduserer behovet for minne og reduserer strømforbruket. Myklebust ble med de to og grunnla Atmel Norway.

AT90S1200 ble den første AVR-chipen og ble produsert fra 1997.

AVR
Microchip-designet, først kalt μRISC ble etter hvert kalt AVR . Offisielt er AVR bare et navn, mens uoffisielt skal AVR ha vært et akronym for "Advanced Virtual RISC". Mens Atmel skaffet rettigheter til logoen og merkevarenavnet AVR, ble navnet "Advanced Virtual RISC" beskyttet av et annet selskap. AVR ble dermed til "Alf-Egil og Vegards RISC" og har offisielt aldri vært et akronym.

AVR benytter Harvard-arktitektur med adskilte busser for program og data. AVR har innebygd flash-minne, og var av de første microchipene som brukte det. AVR har også hardware-støtte for en perifere enheter, som enkle LCD-skjermer, CAN-buss, USART og flere kommunikasjonsprotokoller.

Softwaren for programmering, AVR-studio, var fra begynnelsen gratis, slik at utvilkere og studenter fikk mulighet til å få erfaring med AVR-designet.

AVR blir delt inn i serier av lignende chiper. TinyAVR er små, megaAVR har mer minne og flere pinner, mens XMEGA er mer avanserte og har flere funksjoner.

Bruk
AVR ble tidlig brukt av Sony, og ble etter hvert brukt i leketøy, mobiler, nettbrett, bilnøkler, vaskemaskiner og barberhøvler. Microsoft Surface bruker 8 AVR-chiper.

AVR er egnet for touch-skjermer og mange av Apples konkurrenter har brukt Atmels maXTouch teknologi. Samsung, HTC og Nokia har brukt berøringsskjermer med Atmel maXTouch.
 Andre kunder har blant annet vært Siemens, Mercedes-Benz og Bosch.

Referanser

Prosessorer
Mikrokontrollere
Norske oppfinnelser
Landsorganisationen i Sverige

Landsorganisationen i Sverige (LO) er en sammenslutning av faglige arbeidstakerorganisasjoner i Sverige, grunnlagt i 1898, siden grunnleggelsen med nære bånd til Sveriges socialdemokratiska arbetareparti. De to organisasjonene er deler av arbeiderbevegelsen; partiet er den politiske delen og LO den faglige. Ved årsskiftet 1990/1991 forsvant imidlertid muligheten for organisasjoner i LO til å melde fagmedlemmer kollektivt inn i det sosialdemokratiske partiet. Den økonomiske støtten til partiet er fremdeles stor. Ifølge egne opplysninger fra LO lå støtten til partiet i 2002 på mellom 75 og 85 millioner svenske kroner.

Landsorganisationen forhandlet tidligere i stor grad med arbeidsgiverforeningen Svenskt Näringsliv (tidligere Svenska Arbetsgivareföreningen – SAF) om diverse avtaler. I dag har disse forhandlingene minket i omfang, men visse avtaler om forsikringer o.l. tegnes fremdeles mellom sentralorganisasjonene.

Antallet ansatte ved LO sentralt er omkring 150 stykker. Landsorganisationens sentrale sete ligger ved Norra Bantorget i Stockholm (LO-borgen).

Ute i landet har LO en regional organisasjon, de såkalte LO-Distrikten og lokalt i kommunene LO-Facken. 

Målet er å ha en samordning og et forum for det tverrfaglige arbeidet på alle nivåer mellom de 16 fagforbundene i LO. Sentralt, regionalt og lokalt.

Antall medlemmer
Antallet medlemmer i LO var ved årsskiftet 2001/2002 totalt 1 960 000 personer. Antallet har i flere år vist en synkende utvikling, men andelen LO-tilknyttede ansatte innen LOs organisasjonsområder ligger likevel fremdeles i snitt over 80%. Dette er i internasjonalt perspektiv svært høyt.

Eierskap
LO eier 50,1 prosent av aksjene i Aftonbladet siden 2. mai 1996.

Medlemsforbund
I LO er det nå 16 forbund. Disse er:
Byggnadsarbetareförbundet
Elektrikerförbundet
Fastighetsanställdas Förbund
Grafiska Fackförbundet
Handelsanställdas Förbund
Hotell- och Restaurangfacket, HRF
Industrifacket
Kommunalarbetareförbundet
Livsmedelsarbetareförbundet
Metallindustriarbetareförbundet
Musikerförbundet
Målareförbundet 
Pappersindustriarbetareförbundet
SEKO, Service och kommunikation
Skogs- och Träfacket
Transportarbetareförbundet

Ledere gjennom tidene
Fredrik Sterky, 1898–1900
Herman Lindqvist, 1900–1920
Arvid Thorberg, 1920–1930 
Edvard Johanson, 1930–1936 
Albert Forslund, 1936
August Lindberg, 1936–1947
Axel Strand, 1947–1956
Arne Geijer, 1956–1973
Gunnar Nilsson, 1973–1983
Stig Malm, 1983–1993 
Bertil Jonsson, 1994–2000
Wanja Lundby-Wedin, 2000–2012
Karl-Petter Thorwaldsson, 2012–2020
Susanna Gideonsson, 2020–

Referanser

Eksterne lenker
 

 
Etableringer i 1898
1898 i Sverige
Danmarks riksvåpen

Danmarks riksvåpen består av et skjold med på en gull bunn tre blå løver med røde tunger, gull åpne kroner på hodene og omgitt av ni røde hjerter. På skjoldets øvre kant er det en stilisert kongekrone som har kronring med blader, bøyler og rikseple.

Riksvåpenet benyttes av staten som kjennetegn på statlig myndighet og som dekorasjon. Den gamle store våpenet med flere felter, farger og våpenfigurer, har siden 1959 vært kongevåpen og kjennetegn for monarken. Begge våpnene er rettsbeskyttet mot misbruk gjennom bl.a. den norske straffeloven § 328 nr 4.

Litteratur
 Poul Bredo Grandjean: Det danske Rigsvaaben, København 1926
 Erling Svane: Det danske Rigsvåben og Kongevåben, (Odense University Studies in History and Social Sciences 160), 1994
 Ottfried Neubecker: Heraldik. Kilder, brug, betydning, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)
 Nils G. Bartholdy: «The Alteration of the Danish Royal Arms in 1819 in Consequence of the Cession of Norway in 1814», Genealogica & Heraldica. Influence on Genealogy and Heraldry of Major Events in the History of a Nation. Proceedings of the XXXIst International Congress of Genealogical and Heraldic Sciences, held in Oslo 13-17 August 2014, Slektshistorisk Forlag, Oslo 2015, side 43-55

Danmark
Riksvåpen
Kohen

Kohen (eller kohein; hebraisk: , kohén, «prest», flertall , kohaním, «prester») er det hebraiske ordet for «prest», benyttet i referanse til det aronske presteskap. Levittiske prester, eller kohaním, er tradisjonelt forstått og ved Halakhá (den religiøse forpliktelse) påkrevd å være direkte etterkommer på farssiden fra den bibelske Aron, bror til Moses. Kohen, Kohn eller Cohen (eller i andre former) var blant de mest vanlige etternavnene på europeiske jøder; blant engelske jøder utgjorde det rundt 3 prosent.

I løpet av tiden da tempelet i Jerusalem eksisterte utførte kohanim pliktene med ofringer daglig og  på helligdagene (jamim tovim, «gode dager»). En kohen gadol var en yppersteprest og var den eneste som hadde tillatelse til å gå inn i «det helligste av det hellige» i tempelet en gang i året, det vil si på jom kippúr («forsoningsdagen»).

I dag har kohanim mindre særskilt status innen rabbanittisk og karaittisk jødedom, og er bundet av restriksjoner i henhold til ortodoks jødedom, men de uttaler velsignelser når det holdes festivaler og de spiller en rolle i forbindelse med seremonier for små barn. Mannlige medlemmer av disse slektene har en særskilt status og er underlagt visse restriksjoner. De har retten til først å bli kalt opp til å lese fra Tora-rullene. De vil også ved visse anledninger delta i resitasjonene av den kohanistiske velsignelse  i synagogen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Kehuna.org, kohanims nettsted
 Genetic Genealogy: Aaron and the Cohen Model Haplotype
 The Laws of Birchat Kohanim – the Priestly Blessing, Chabad.org

Jødedom
Geistlige titler
Det internasjonale fonetiske alfabetet

Se bokstaveringsalfabet for staving av ord ved radiokommunikasjon.

Det internasjonale fonetiske alfabetet (IFA; engelsk: International Phonetic Alphabet, forkortes uoffisielt til IPA) er et fonetisk alfabet som lingvister bruker til å representere språklyder.

Symbolene som har blitt valgt til IPA kommer stort sett fra det greske og det latinske alfabetet, eller er modifikasjoner av greske eller latinske bokstaver. Noen symboler stammer også fra latinsk tegnsetting, slik som den glottale plosiven  (opprinnelig en apostrof, men senere gitt form som et slags spørsmålstegn), og ett, , ble inspirert av den arabiske bokstaven <ﻉ> 'ain. 

Lydverdien av konsonantene som er tatt fra det latinske alfabetet svarer til bruken i fransk og italiensk, men ligger også nær opp til bruken i andre europeiske språk. , , , (hard) , , , , , (ustemt) , , , . Engelsk uttale ligger til grunn for , , og 

De andre symbolene fra det latinske alfabetet, , , , , , og , svarer til uttalen disse bokstavene representerer i forskjellige andre språk.  har den slaviske og germanske uttalen av <j> og engelsk y i yoke;  har den skandinaviske og gammelengelske uttalen: finsk y, tysk y eller ü, fransk u, nederlandsk u.

Pulmoniske konsonanter 

 Stjerner (*) markerer lyder som ikke har offisielle IPA-symboler. Se artiklene om lydene for ad hoc-symboler brukt i litteraturen.
 Kors (†) markerer symboler som ikke har offisiell Unicode-støtte. Fra mai 2005 er dette tilfelle for lyden labiodental flapp, som blir symboliseres ved v med en krok på høyre side:  (Forslag om å innlemme dette symbolet i Unicode).
 I rader hvor symbolene forekommer i par (obstruenter), er symbolet til høyre en stemt konsonant (bortsett fra ). I de andre radene representerer det enkle symbolet en stemt konsonant.
 Selv om det er et felles symbol for de koronale artikulasjonsstedene for alle konsonanter unntatt frikativer, behandles symbolenes som spesifikt alveolare, post-alveolare, osv., når man behandler et enkelt språk, avhengig av hvordan lyden uttales i språket.
 Mørke områder betegner artikulasjoner som anses umulige.
 Symbolene  representerer enten stemte frikativer eller approksimanter.
 Det er snarere tungens form enn dens stilling som skiller frikativene , , og .
 Den labiodentale nasalen  kjennes ikke som fonem i noe språk.
 I norsk fonetisk skrift brukes þ ofte istedenfor IPAs θ.

Ikke-pulmoniske konsonanter 
Ikke-pulmoniske konsonanter er konsonanter som ikke blir uttalt med lungene. De tre hovedkategoriene av ikke-pulmoniske konsonanter er klikkonsonanter, implosive konsonanter og ejektive konsonanter.

Vokaler 

 Der hvor symbolene opptrer i par, er det til høyre en rundet vokal. Alle andre er urundede.

Diakritiske tegn

Suprasegmentale diakritika
Suprasegmentale diakritika er tegn som brukes for å angi trykk, tonelag og lengde på vokaler og konsonanter.

Symbolenes navn

Eksterne lenker 
 
 Norske språklyder. Interaktivt IPA-kart.
 Bra flash-basert høyrehjelpemiddel
 IPA Trainer. Webapplikasjon for å øve på IPA-tegn 
 Multimedia IPA Chart og PhonPad IPA Editor

Internasjonale fonetiske alfabetet
Internasjonale fonetiske alfabetet
Spartacus

Spartacus (født ca 111 f.Kr., død sannsynligvis i 71 f.Kr.) var en romersk slave som ledet et stort slaveopprør i den romerske republikk, dagens Italia, mellom 73 f.Kr. og 71 f.Kr.. Hans hær av rømte gladiatorer slo flere romerske legioner i hva som er kjent som den tredje slavekrigen, et av de tre slaveopprørene i antikkens Roma. Krigen er også kjent som Gladiatorkrigen eller Spartacusopprøret.
Spartacus kom opprinnelig fra Trakia og hadde vært leiesoldat i den romerske hær. Som den eneste lederen av slaveopprør i antikken ser han ut til å ha kjempet for et ideal. Han forbød uten hell opprørerne å eie gull og sølv og fordelte byttet likt på alle. 

Selv ble han drept i et forgjeves angrep på general Crassus' hovedkvarter, etter å ha drept hesten sin slik at mennene hans så at flukt ikke lenger var noen mulighet. Crassus markerte sin seier over slavehæren med å korsfeste fangene. Hver førtiende meter på en strekning av femten mil langs Via Appia stod det oppstilt et kors med en fastspikret slave til skrekk og advarsel. Det var ingen som fant kroppen  hans. Så det er ingen som vet hva som virkelig skjedde med han.

Mål 
Historikere har delte meninger om hva som var hensikten bak Spartacus' handlinger. Ingen av handlingene hans viser sterkt til at han prøvde å reformere det Romerske samfunnet eller avskaffe slaveri.

Plutarch  skriver at Spartacus ønsket å rømme nord til Gallia Cisalpina og sende mennene sine tilbake til hjemmene deres. Hvis det å flyte fra den italienske halvøyen virkelig var målet hans, er det usikkert hvorfor Spartacus vendte sørover etter å ha beseiret legionene befalt av konsulene Lucius Publicola og Gnaeus Clodianus, som ga han en klar passasje over Alpene.

Appian  og Florus  skriver at hensikten hans var å marsjere mot selve Roma. Appian sier også at han senere forlot dette målet, som kanskje ikke hadde vært mer enn en refleksjon av romersk frykt.

Basert på hendelsene i slutten av 73 f.Kr. og tidlig i 72 f.Kr., som antyder uavhengig opprørende grupper av rømte slaver og en uttalelse fra Plutarch, ser det ut til at noen av de rømte slavene foretrakk å plyndre Italia istedenfor å rømme over Alpene.

Litterært 
Den ungarskfødte britiske forfatteren Arthur Koestler skrev en roman om opprøret. Boken Gladiatorene (engelsk utgave: The Gladiators (1939)) som ble gitt ut på norsk noen år etter krigen skildrer en utvikling fra et rettferdig opprør mot et nådeløst regime til et like nådeløst og blodig svar

Referanser

Romerske slaver og trell
Fødsler i 111 f.Kr.
Dødsfall i 71 f.Kr.
Saltstenger

Saltstenger er sprøstekte hvetestenger med saltkorn.  «Originalen» markedsføres av Kraft Foods under varemerket «Soletti», denne ble først produsert i Østerrike i 1949.  I det siste  har det også dukket opp saltstenger fra andre fabrikanter i butikkene. Saltstenger blir frekvent brukt som forrett, eller snacks i sosiale anledninger.

Innholdsfortegnelse
Saltstenger inneholder typisk hvetemel, vegetabilsk fett, salt, surhetsregulerende middel, maltekstrakt og gjær.

Eksterne lenker
 Informasjon om «Soletti» på Krafts hjemmeside
 nettsted med matprodukter fra Østerrike

Snacks
Alle veier fører til Rom

Alle veier fører til Rom (dvs. Roma, Italia) er et uttrykk som skriver seg fra at byen var hovedstaden i Romerriket, og romerne bygget et omfattende veinett over større deler av Europa som på en eller annen måte ledet til hovedstaden. Mange av de romerske veiene eksisterer fremdeles.

Uttrykket «Alle veier fører til Rom» brukes i alminnelighet i situasjoner hvor man mener alle løsninger er like gode eller alle fremgangsmåter vil gi et godt resultat. 

Roma
Ordspråk
Sunshine-touren

Sunshine Tour er en turneringsserie (tour) i golf for herrer. Den var tidligere kalt South African Tour, men navnet ble endret i et forsøk på å utvide nedslagsfeltet. De fleste turneringene arrangeres likevel fortsatt i Syd-Afrika.

Sunshine Tour er en av de seks ledende herretourene som utgjør sammenslutningen av profesjonelle golftourer, International Federation of PGA Tours. Pengepremiene er imidlertid mye mindre enn på de mest fremtredende tourene, og ledende sydafrikanske golfere foretrekker alltid å spille på PGA-touren eller Europatouren hvis de er kvalifisert, men deltar gjerne i et par store turneringer på Sunshine Tour hvert år. Noen av tourens turneringer arrangeres i samarbeid med Europatouren for å trekke til seg de beste spillerne.

Eksterne lenker
 

Golftourer
Golf i Sør-Afrika
Pilsner

Pilsner (også skrevet pils eller pilsener) er en øltype som ble utviklet i det 19. århundre i byen Pilsen i Böhmen (da i habsburgerriket, nå i Tsjekkia).

Frem til 1840-tallet hadde bøhmisk øl rykte på seg for å være av svært varierende kvalitet. I 1839 besluttet innbyggerne i Pilsen å grunnlegge et eget borgerbryggeri, Bürger Brauerei, som skulle brygge øl etter bayersk oppskrift.

Bürger Brauerei rekrutterte den bayerske ølbryggeren Josef Groll (1813–1887), som utviklet ølmerket Pilsner Bier (pilsnerøl). Det klare, gylne lagerølet ble ansett som en sensasjon. Bryggerier i andre byer og land begynte raskt å imitere øltypen. I 1859 ble Pilsner Bier registrert som merkenavn. Og i 1898 registrerte bryggeriet merkenavnet Pilsner Urquell (tysk: Pilsner-urkilde), ettersom det nå fantes en rekke bryggerier som brygget «pilsnerøl».

Vannet i Pilsen har en alkalisk kvalitet og egner seg dermed godt til ølbrygging. Det må også nevnes at den verdensberømte bøhmiske humlen, saaz-humle, samt god byggmalt, også er med på å sørge for at Pilsens bryggerier leverer noen av verdens beste gylne lagerøl.

Forskjellen på ekte pilsner og den nå internasjonalt dominerende «carlsberg-pils-stilen», er at ekte pilsner er mye mer fullstendig i fargen – nærmest ravgul. Ølet har dessuten god fylde, det har en spesiell aroma, kremaktig med en antydning av gjær og brød. Ettersmaken er lett bitter og tørr takket være en god dose saaz-humle.

Eksterne lenker 
 
 Pilsner Urquell, offisielt nettsted

Øltyper