alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Arequipa (distrikt)

Arequipa er et distrikt i provinsen Arequipa i regionen Arequipa i Peru. Distriktet grenser til distriktene Yanahuara og Alto Selva Alegre i nord, til distriktene Miraflores og Mariano Melgar i øst, til distriktene Paucarpata, José Luis Bustamante y Rivero og Jacobo Hunter i sør og til distriktet Sachaca i vest. Distriktets nasjonale statistikkode er 040101 og hovedstaden er Arequipa.

Referanser

Eksterne lenker 
 Censos Nacionales: XI de Población y VI de Vivienda 2007.
 INEI: Dispositivo Legal de los Distritos
 Pueblos del Peru: Arequipa

Distrikter i Arequipa-regionen
Phaeostrymon alcestis

Phaeostrymon alcestis er en dagsommerfugl som hører til gruppen stjertvinger i den artsrike familien glansvinger (Lycaenidae). Den er den eneste arten i slekten Phaeostrymon.

Utseende 
En middelsstor (vingespenn 25-38 millimeter) stjertvinge med to tynne stjerter på bakvingen. Oversiden er ensfarget brun. Undersiden er lysbrun med to tynne, hvite tverrstriper (den innerste er ufullstendig i forvingen) og en oransje tverrstripe utenfor denne. Ved bakhjørnet er det en flekk med blå metalliske skjell.

Levevis 
Larven lever på såpebær (Sapindus saponaria, familie Sapindaceae).
Arten finnes der denne planten vokser, men sjelden langt borte fra den, i ørkenområder, veikanter, skogkanter og bebodde områder.

Utbredelse 
Arten forekommer i Texas, Arizona og i Mexico.

Systematisk inndeling 

 Ordenen sommerfugler, Lepidoptera
 Underordenen Ditrysia
 Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
 Overfamilien dagsommerfugler, Papilionoidea
 Familien glansvinger, Lycaenidae
 Underfamilien stjertvinger, Theclinae
 Gruppen Eumaeini
 Satyrium-gruppen 
 Slekten Phaeostrymon Clench, 1961 – bare én art:
 Phaeostrymon alcestis (Edwards, 1871)
 Phaeostrymon alcestis alcestis (Edwards, 1871)
 Phaeostrymon alcestis oslari (Dyar, 1904)

Kilder 
 Butterflies and Moths of North America – Phaeostrymon alcestis

Eksterne lenker 
 
 Brower, Andrew V. Z. 2007. Phaeostrymon i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org 
 www.funet.fi – Phaeostrymon
 Butterflies of America – Phaeostrymon alcestis alcestis 
 Butterflies of America – Phaeostrymon alcestis oslari 

Stjertvinger
Sommerfugler formelt beskrevet i 1871
Dyr formelt beskrevet av William Henry Edwards
Guido Bonatti

Guido Bonatti  (død mellom 1296 og 1300) var en italiensk astronom og astrolog fra Forlì. Han var den mest kjente astrologen i Europa i sitt århundre.

Referanser

Eksterne lenker 
  "Bonatti on War"
  "Bonatti on Arabic Parts"
  "New Translation of Liber Astronomiae"
  The Life of Guido Bonatti
  "Anima astrologicae, Guido Bonattus by William Lilly, STudent in Astrology" 
  Guidonis Bonati De Astronomia tractatus (Latin)
  Online Galleries, History of Science Collections, University of Oklahoma Libraries High resolution images of works by Guido Bonatti in .jpg and .tiff format.

Italienske astronomer
Astrologer
Fødselsdato ukjent
Fødselsår ukjent
Dødsdato ukjent
Dødsår ukjent
Artikler i astronomiprosjektet
Vannmerke

Vannmerke er et gjenkjennelig bilde eller mønster i et papir som opptrer i ulike grader av lys/mørke når det blir sett på med en lyskilde i riktig vinkel og det oppstår under våtfasen av papirproduksjonen ved en fortynning/fortykning eller grader av tetthet i papiret. Bruken av vannmerke går tilbake til Kirkestaten på 1200-tallet, nærmere bestemt i Fabriano i landsdelen Marche, der de ble tatt i bruk i 1282.

Hensikten med et vannmerke er å markere at papiret er av høyere kvalitet. Vannmerke inneholder derfor oftest navnet eller logoen på papirprodusenten. Vannmerke benyttes også som sikkerhetsmerke på papirsedler, pass, frimerker, verdipapirer og lignende for å bekjempe forfalskninger. En annen hensikt er at vannmerke er nyttig for å undersøke papirets kvalitet ettersom det kan benyttes for datering, identifisere størrelse, opphav og lignende. I moderne digitale produkter som musikk, video og bilder kan det også benyttes synlig eller usynlig merking som kalles for digitalt vannmerke.

Se også 
 Papirets historie
 Filigran

Referanser

Eksterne lenker 
 Vannmerking vs. DRM, Martin Bekkelund
 Bruke bilde som vannmerke i et Word-dokument, Microsoft

Papir
Historiske hjelpevitenskaper
Sidsel Helliesen

Sidsel Helliesen (født 22. april 1944) er dr. philos i kunsthistorie fra Universitetet i Oslo i 2001. Hennes spesialfelt er grafikk og tegning. Fra 1973 til 2000 var hun leder av Nasjonalgalleriets Kobberstikk- og håndtegningsamling, og arrangerte en rekke utstillinger. Helliesen var redaktør for tidsskriftet Kunst og kultur 1982-88. Hun har skrevet artikler i bøker, tidsskrifter og utstillingskataloger. Sidsel Helliesen er nå seniorforsker ved Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design.

Bibliografi (utvalg) 
 Vi ser på grafikk. 1987; ny utgave 2009
 Tegnekunst.  Fra forarbeid til ferdig kunstverk. 1993 
 Norsk grafikk gjennom 100 år. 2000.
 Thorbjørn Egner, tresnitt og tegninger av gamle hus. 2012

Eksterne lenker 
 Disputas i 2001
 

Norske kunsthistorikere
Norske museumsfolk
Fødsler i 1944
Shinji Kagawa

Shinji Kagawa (født 17. mars 1989) er en japansk fotballspiller som spiller for den belgiske klubben K. Sint-Truidense VV. Han spilte inntil 2019 for s landslag.

Karriere

Borussia Dortmund 
Kagawa kom til den tyske klubben Borussia Dortmund sommeren 2010. Han debuterte i Bundesliga 23. august 2010.

Manchester United 
Den 5. juni 2012 annonserte Manchester United at de hadde kommet til enighet med Borussia Dortmund om å kjøpe Kagawa. Den 22. juni 2012 bestod han den medisinske testen og fikk godkjent arbeidstillatelse. Han skrev under en fireårskontrakt med den engelske klubben.

Shinji Kagawa fikk sin offisielle debut for Manchester United i seriepremieren borte mot Everton 21. august 2012, i en kamp Everton vant 1–0. Med hans overblikk, kreativitet og pasningspill, viste Kagawa at han ville kunne bli en kommende stjerne i Premier League. I kampen opererte japaneren som offensiv midtbanespiller bak Wayne Rooney, og vendte spillet gang på gang med sin presise pasningsfot, noe som han ble kjent for fra tiden i Borussia Dortmund.

I sin andre kamp for Manchester United den 25. august 2012 scoret han sitt første mål for sin nye klubb i 3-2 seieren over Fulham. Han ble også historisk ved at han ble den første japaner i Premier League som scoret hattrick, dette skjedde mot Norwich 2. mars 2013. Han ble også historisk da han ble den første japaner som vant seriegull i Premier League.

Tilbake til Borussia Dortmund 
31. august 2014 bekreftet Borussia Dortmund at de hadde hentet tilbake Kagawa..

Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.

Meritter 
Borussia Dortmund
 Bundesliga (2): 2010–11, 2011–12
 DFB-Pokal (2): 2011–12, 2016–2017

Manchester United
 Premier League (1): 2012/13
 FA Community Shield (1): 2013

Japan
 Asiamesterskapet (1): 2011

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Japanske fotballspillere
Japans herrelandslag i fotball
Deltakere for Japan under Sommer-OL 2008
Fotballspillere under Sommer-OL 2008
Spillere i Fotball-VM 2014
Spillere i Fotball-VM 2018
Spillere i FIFA Confederations Cup 2013
Fotballspillere for Cerezo Osaka
Fotballspillere for BV Borussia 09 Dortmund
Fotballspillere for Manchester United FC
Fotballspillere for Beşiktaş JK
Fotballspillere for Real Zaragoza
Fotballspillere for PAOK FC
Fotballspillere for K. Sint-Truidense V.V.
Personer fra Kobe
Arthur Eddington

Arthur Eddington (født 28. desember 1882 i Kendal, død 22. november 1944 i Cambridge) var en britisk astrofysiker tidlig på 1900-tallet. Han var også en populærvitenskaplig vitenskapsfilosof. Eddington-grensen, den naturlige grensen for stjerners luminositet, eller strålingen som genereres av akkresjon på et kompakt objekt, er oppkalt etter ham.

Han er kjent for sitt arbeid med relativitetsteorien. Han skrev en rekke artikler som presenterte og forklarte Einsteins generelle relativitetsteori til den engelskspråklige verden.

Eddington gjennomførte også en ekspedisjon til den afrikanske øya Príncipe der man kunne observere solformørkelsen den 29. mai 1919. Selv om usikkerheten i observasjonen var stor, regnes den som å ha gitt en av de tidligste bekreftelsene på Einsteins generelle relativitetsteori gjennom å vise at solens gravitasjon krummer rommet og bøyer lyset fra bakenforliggende stjerner.

Bibliografi 
 1914. Stellar Movements and the Structure of the Universe. London: Macmillan.
 1918. Report on the relativity theory of gravitation. London, Fleetway press, Ltd.
 1920. Space, Time and Gravitation: An Outline of the General Relativity Theory. Cambridge University Press. ISBN 0-521-33709-7
 1923, 1952. The Mathematical Theory of Relativity. Cambridge University Press.
 1925. The Domain of Physical Science. 2005 reprint: ISBN 1-4253-5842-X
 1926. Stars and Atoms. Oxford: British Association.
 1926. The Internal Constitution of Stars. Cambridge University Press. ISBN 0-521-33708-9
 1928. The Nature of the Physical World. MacMillan. 1935 replica edition: ISBN 0-8414-3885-4, University of Michigan 1981 edition: ISBN 0-472-06015-5 (1926–27 Gifford lectures)
 1929. Science and the Unseen World. US Macmillan, UK Allen & Unwin. 1980 Reprint Arden Library ISBN 0-8495-1426-6. 2004 US reprint – Whitefish, Montana : Kessinger Publications: ISBN 1-4179-1728-8. 2007 UK reprint London, Allen & Unwin ISBN 978-0-901689-81-8 (Swarthmore Lecture), with a new foreword by George Ellis.
 1930. Why I Believe in God: Science and Religion, as a Scientist Sees It
 1933. The Expanding Universe: Astronomy's 'Great Debate', 1900-1931. Cambridge University Press. ISBN 0-521-34976-1
 1935. New Pathways in Science. Cambridge University Press.
 1936. Relativity Theory of Protons and Electrons. Cambridge Univ. Press.
 1939. Philosophy of Physical Science. Cambridge University Press. ISBN 0-7581-2054-0 (1938 Tarner lectures at Cambridge)
 1948. Fundamental Theory. Cambridge University Press.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Britiske astronomer
Presidenter i Physical Society
Medlemmer av Royal Society
Knights Bachelor
Order of Merit
Mottakere av Royal Astronomical Societys gullmedalje
Artikler i astronomiprosjektet
Personer fra distriktet South Lakeland
Unter den Linden undergrunnsstasjon

Unter den Linden undergrunnsstasjon er en fremtidig stasjon på linjene U5 og U6 i Berlin. Stasjonen vil bli liggende i krysset mellom Unter den Linden, som U5 vil følge, og Friedrichstraße, som U6 følger. Stasjonen er en del av forlengelsen av U5 fra nåværende endestasjon på Alexanderplatz til Brandenburger Tor og sammenkoblingen med U55 frem til Hauptbahnhof. Arbeidet startet i 2012 og hele prosjektet ventes ferdigstilt i 2019. Stasjonen vil gi omstigningsmulighet mellom U5 og U6 og fordi den vil bli liggende ganske nær Französische Straße, vil sistnevnte stasjon bli nedlagt. Arbeidet med byggingen av stasjonen medførte at U6 måtte deles i to på dette stedet, noe som varte i 16 måneder.

Eksterne lenker 
 

Stasjoner på Berlins undergrunnsbane
Fosfen

Fosfen kalles de signaler fra netthinnens nerveceller til synssentrum i hjernebarken som tolkes av hjernen som synsopplevelser i form av mønstre og punkter av lys, men som ikke forårsakes av visuelt lys. De kan produseres ved at nervecellene aktiveres tilfeldig (på samme måte som muskelsammentrekninger) og av flere andre årsaker.

En enkel måte å fremkalle fosfener på er å presse håndflatene mykt mot lukkede øyne en liten stund. Ulike typer lysfenomener kan da dukke opp og bli kraftigere jo lengre man holder øynene lukket. Om man befinner seg i mørket og åpner øynene, blandes fosfenene opp i det normale synsfeltet. Fosfener kan også forårsakes av mindre vanlige sykdommer på netthinnen og i nervesystemet.

Fosfener er eksempel på entoptiske fenomener, det vil si visuelle bilder som oppstår internt i det menneskelige synsfeltet, og som ikke gjenspeiler omverdenen. Ulike typer hallusinasjoner er andre eksempler på entoptiske opplevelser.

I 1988 publiserte J.D. Lewis-Williams og T.A. Dowson en artikkel om fosfener og andre entoptiske fenomener. De hevdet blant annet at nonfigurativ steinalderkunst gjengir faktiske opplevelser av fosfener og nevrologiske «formkonstanter», trolig forsterkte av hallusinogene rusmidler.

Eksterne lenker 
  Entoptic Phenomena: Suzanne Cars heltäckande genomgång av fosfenforskning inom olika vetenskapsområden
  Altered States: Eric Pettifors kritikk av den ovennevnte artikkel

Nervesystemet
Syn
Sondre Solberg

Sondre L. Solberg er en norsk svømmetrener og var Terrie Millers personlige trener fra 1993–2002 og Alexander Dale Oens personlige trener fra 2010–2012.

Solberg var landslagssjef for det norske svømmelandslaget i perioden 1999–2001. Han var dessuten trener for det samme landslaget 1996–1999 samt for diverse landslagsoppgaver i perioden 2004–2009. Solberg har vært akkreditert trener ved en rekke EM, VM og ett OL (1996). Han har siden 2001 vært hovedtrener for Bærumsvømmerne, hvor han for tiden er sportssjef/trener for elitegruppa.

Referanser

Eksterne lenker 
 Bærumsvømmerne – trenere på www.barumsvommerne.no
 Teknikk – Ferdighetsutvikling i svømming av Petter Løvberg og Sondre Solberg. På www.olympiatoppen.no.
 Drømme-NM på hjemmebane på www.barumsvommerne.no Publisert 28. mars 2011. Oppdatert 28. november 2011. Besøkt 6. mai 2012.

Norske svømmetrenere
Fødselsår ikke oppgitt
Norske idrettsledere
Pamela dudgeonii

Pamela dudgeonii er en glansvinge som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).  Den er den eneste arten i slekten Pamela.

Utseende 
En middelsstor, kraftig stjertvinge uten stjert på bakvingen. Vingenes underside er takkete. Oversiden er blå med brune kanter, undersiden brunspraglete.

Utbredelse 
Arten er utbredt i det nordvestlige Himalaya.

Systematisk inndeling 

 sommerfugler (Lepidoptera)
 gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea) 
 familie glansvinger (Lycaenidae) 
 delgruppe Lycaeninae (i vid forstand)
 stjertvinger  (Theclinae)
 stamme Deudorigini Doherty, 1886
 Capys-gruppen
 slekten Pamela Hemming, 1935
 Pamela dudgeonii (de Nicéville, 1894)

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Brower, Andrew V. Z. 2007. Pamela i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org 
 www.funet.fi – Pamela
 Bilder av arten

Stjertvinger
Dyr formelt beskrevet i 1894
Dyr formelt beskrevet av Lionel de Nicéville
Hartwall Arena

Hartwall Arena er en innendørs flerbrukshall i Helsingfors i Finland. Den har navn etter hovedsponsoren, drikkevareprodusenten Hartwall som også er hjemmehørende i Helsingfors. Hallen er hjemmebanen til ishockeylaget Jokerit som spilte i den finske eliteserien til og med sesongen 2013-2014, og deretter i Kontinental Hockey League (KHL).

Hallen blir mye brukt som konsertarena og arrangerte Eurovision Song Contest 2007 og flere ishockey-VM:
 Ishockey-VM 1997
 Ishockey-VM 2003
 Ishockey-VM 2012 (elite)
 Ishockey-VM 2013 (elite)

Eksterne lenker 
 

Idrettsanlegg i Finland
Sport i Helsingfors
Ishaller
Etableringer i 1997
Byggverk i Nyland
Eurovision Song Contest-arenaer
Stigmella zelleriella

Stigmella zelleriella er en sommerfugl som tilhører familien dvergmøll (Nepticulidae). Den har larver som minerer i bladene på krypvier. Den er funnet på noen få kystlokaliteter i det sørligste Norge.

Utseende 
En liten (vingespenn 5-5,5 millimeter), brunlig møll. Denne arten er ganske variabel i fargen. Hodet og kragen (fremste del av thorax) er kledt med oppstående, lysgule til brune, hårlignende skjell, det forstørrede, innerste antenneleddet er hvitt. Kroppen og forvingen er gråbrune, med en nokså tydelig, bronseaktig glans. Forvingen har vanligvis ikke noe tydelig tverrbånd, men vingespissen kan være markert mørkere enn resten av vingen. Bakvingen er lyst gråbrun. Larven er gul.

Levevis 
Arten lever bare på sanddyner ved kysten, der larvene utvikler seg i bladene på krypvier (Salix repens). Arten har sannsynligvis to generasjoner hvert år, de voksne møllene flyr henholdsvis i mai-juni og i august.

Utbredelse 
Arten er utbredt i dyneområder langs kysten av Vest-Europa. I Norge er den funnet i Østfold og Vest-Agder.

Systematisk inndeling 
Noen systematikere regner med at Stigmella lappovimella er identisk med denne arten.

 Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
 Gruppen Glossata – Homoneura
 Gruppen Coelolepida
 Gruppen Myoglossata
 Gruppen Neolepidoptera
 Gruppen Heteroneura
 Overfamilien Nepticuloidea
 Familien dvergmøll, Nepticulidae
 Underfamilien Nepticulinae
 Stammen Nepticulini
 Slekten Stigmella Schrank, 1802  – 45 arter i Norge
 Stigmella zelleriella (Snellen, 1875)

Kilder 
 Bengtsson, B.Å., Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 173. ISBN 978-91-88506-60-3
 Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri: 
 Stigmella zelleriella på UK moths:

Eksterne lenker 
 

Dvergmøll
Sommerfugler formelt beskrevet i 1875
Dyr formelt beskrevet av Samuel Constantinus Snellen von Vollenhoven
Europas insekter
Sandaker-drapet

Sandaker-drapet er en betegnelse på det uoppklarte drapet der Hung Qouc Ngyen (23 år) ble drept på vei til jobb på Sandaker i Oslo 3. februar 2004. Saken ble henlagt av politiet i februar 2012 etter bevisets stilling.

Saken
Hung Quoc Nguyen og hans 22 år gamle kamerat var på åpen soning og på vei til jobb på Sandaker i Oslo 3. februar 2004 da maskerte menn avfyrte en rekke skudd på åpen gate. Hung Quoc Nguyen ble drept, 22-åringen overlevde derimot etter å ha blitt truffet av to skudd, men kan ha vært det egentlige målet for angrepet. Bilen gjerningsmennene flyktet i ble funnet brennende på Grorud. Politiet jobbet ut fra en teori om at det var en hevnaksjon etter flere skyteepisoder mellom A- og B-gjengen.

Referanser

Eksterne lenker
 «Hvem drepte dem?», Uoppklart.no

Norske kriminalsaker
Uløste drapssaker i Norge
2004 i Norge
Ramm-saken

Ramm-saken er en norsk uoppklart drapssak hvor Ronald Ramm (71) ble funnet bundet og drept 8. desember 1995 i sitt hjem på Rødberg, mellom Larvik og Stavern. Drapsgrunnlaget var legemsbeskadigelse med døden til følge, og saken ble strafferettslig foreldet i 2010 og kan dermed ikke lenger straffeforfølges.

Saken
Ramm ble sist sett i live 30. november 1995, åtte dager før han ble funnet drept i sitt hjem på Rødberg av sin datter og svigersønn. Han var bundet og slått ihjel, samt seksuelt misbrukt. Åstedsgranskningen viste at det hadde pågått en lengre kamp gjennom flere av husets rom før dødsfallet inntraff og det fremstod som et mord umotivert av andre verdier som penger eller andre verdigjenstander. Det antas at Ramm kjente til gjerningsmannen da det ikke fantes tegn til innbrudd, men etter 330 blodprøver fant politiet likevel ingen match med gjerningmannens DNA. Ramm forventet et drapsforsøk, og han skaffet seg i forkant av hendelsen en hagle til selvforsvar samt . 

Politietterforskeren Jørn Lier Horst gav i 2004 ut boken Nøkkelvitnet basert på dette uoppklarte drapet. Drapet var også temaet i TVNorge-programmet som gikk 3. november 2002 – Fornemmelse for mord: Hvem drepte Ronald Ramm fra Larvik?. Saken ble også dekket av TV3 9. oktober 1998 i programserien Etterlyst, samt på TV2-serien Åsted Norge i både 2017 og 2022.

Referanser

Eksterne lenker 
Fra programserien Etterlyst på TV3 9. oktober 1998: Studiointervju med Kripos-etterforsker Gunnar Hansen. Besøkt 6. mai 2012
Fra programserien Etterlyst på TV3 9. oktober 1998: Rekonstruksjon av drapet på Ronald Ramm. Besøkt 6. mai 2012

Norske kriminalsaker
Uløste drapssaker i Norge
Røykgranat

En røykgranat eller en røykboks er en innretning som ved utløsning avgir kraftig røyk. Det finnes flere typer med ulike egenskaper og bruksområder. Røyken kan være farget eller hvit, den kan være skadelig eller uskadelig og mengden røyk som avgis kan variere både i intensitet og i tid. Røykgranater er mest benyttet i forsvaret og som nødsignal til havs. 

Røykgranater har gjerne en LOT-merking som tildeles et mindre parti under produksjonen. Dette kan benyttes til sporing.

Militære røykgranater 

Militære røykgranater benyttes som signalrøyk, mål- eller landingssonemarkering eller som skjermingsrøyk ved forflytning. 

Det finnes to hovedtyper: 
 Farget røykgranat – avgir farget (rød, gul, grønn eller fiolett) uskadelig signalrøyk i 50 til 90 sekunder. 
 Hvit røykgranat – avgir en sky med hvit røyk. En variant som kalles TA hvit røykgranat (terephthalic acid) avgir ufarlig røyk i 25 til 70 sekunder, mens varianten HC hvit røykgranat (hydrochloric) avgir en intens røyksky i 105 til 150 sekunder. HC røyken er skadelig ved innånding og kan irritere øyer, hals og lunger.

Sivile røykbokser 

Sivile røykbokser finnes ofte i livbåter og benyttes for å tiltrekke seg oppmerksomhet til lands eller vanns. Boksene flyter og kan kastes i vannet etter utløsning. Etter en to sekunders forsinkelse sender de ut mengder med farget (oftest oransje) røyk i flere minutter. 

Sivile røykbokser blir også benyttet som signal- eller skjermingsrøyk innen paintball og av redningstjenester for markering av helikopterlandingsplasser.

Se også 
 Røykbombe
 Røyksignaler
 Håndgranat
 Tåkelegging

Eksterne lenker 
 
 Beskrivelse av håndgranater fra norske Nammo
 Types of hand grenades used by U.S. forces

Kastevåpen
Tjuvtitten

Tjuvtitten er et utsiktstårn på Tjuvholmen i Oslo. 

Tårnet, som ble offisielt åpnet i 2012, gir panoramautsikt over Aker Brygge, Pipervika, Oslo rådhus, Akershus festning og havnebassenget i Oslo sentrum. Tårnet står på Albert Nordengens plass, som er det høyeste punktet langs Tjuvholmen allé, og markerer hovedatkomsten til Astrup Fearnley Museet og skulpturparken på Skjæret. En heis tar publikum opp til 54 meters høyde i sommersesongen, og turen opp tar ca. 40 sekunder.

Utsiktstårnet er slankt og 90 meter høyt, målt til lampen i toppen. Toppen er et 20 meter høyt spir. Til sammenligning er Oslo rådhus 66 meter, Oslo Plaza 117 meter og Tryvannstårnet 118 meter. Omkretsen er 3,5 meter og arealet 8 kvadratmeter. Tjuvtitten er kun bygget av glass og metall, i en heliksstruktur (en tredimensjonal spiral) og tegnet av arkitektfirmaene Narud Stokke Wiig og Knut Ramstad.

Betegnelsen «Tjuvtitten» ble resultatet etter at fem syvendeklassinger fra Rosenholm skole hadde vunnet en konkurranse om å finne beste navn på det nye tårnet.

Referanser

Litteratur 
 Tjuvtitten - tårnet som gir oversikt og utsikt. Nettstedet Tjuvholmen.com, uten dato (besøkt 8. oktober 2013)
«Utsyn over Holmen». I: Arkitektur N, 3–2013, side 62–63.

Tjuvholmen