Sikorski–Majski-avtalen

Sikorski–Majski-avtalen var en traktat mellom Sovjetunionen og Polen, undertegnet i London den 30. juli 1941. Dens navn er fra dens to mest fremtredende undertegnere: Den polske statsminister Władysław Sikorski og den sovjetiske ambassadør til Storbritannia, Ivan Majski.

Detaljer
Etter å ha inngått Molotov–Ribbentrop-pakten i 1939 deltok Sovjetunionen i angrepet på Polen og den påfølgende oppstykking av landet. De sovjetiske myndigheter erklærte at Polen ikke lenger eksisterte, og at alle tidligere polske borgere i de områder som var blitt annektert av Sovjetunionen var å betrakte som sovjetborgere. Dette ble fulgt av arrestasjoner og fengslinger av om lag to millioner polske borgere (blant dem en kvart million krigsfanger og 1,5 millioner deporterte) av NKVD og andre sovjetiske autorititeter.

Da Sovjetunionens internasjonale situasjon ble endret ved den sovjetisk-tyske krig i 1941, begynte Stalin å søke støtte fra andre land wom stod Tyskland imot. Etter sterke oppmuntringer fra den britiske Foreign Office-diplomat Anthony Eden, åpnet Sikorski den 5. juli 1941 forhandlinger med den sovjetiske ambassadør til London, Ivan Majski, for å gjenopprette diplomatiske relasjoner mellom Polen og Sovjetunionen. Sikorski var arkitekten blag den overenskomst som ble inngått mellom de to regjeringer, undertegnet 30. juli 1941. Det ble videre undertegnet en militæralianse i Moskva 14. august 1941. Senere samme år dro Sikorski til Moskva i diplomatisk øyemed (sammen med den blivende polske ambassadør til Moskva Stanisław Kot, og sjef for den polske militærmisjon i Sovjetunionen, general Zygmunt Bohusz-Szyszko).

Stalin gikk med på å erklære alle tidligere pakter han hadde med Nazityskland for annullerte; med dette ugyldigerklærte han avtalen som i september 1939 som delte Polen i en tysk og en sovjetisk del. Han løslot titusener av polske krigsfanger fra sovjetiske fangeleirer.  I pakt med en særlig avtale mellom den polske eksilregjering og Stalin, gav sovjeterne amnesti til mange polske borgere den 12. august 1941, og fra disse frigittes rekker oppstod snart en 40.000 menn sterk hærstyrke (Anders-hæren, senere kjent som Det polske II korps) under general Władysław Anders. 

De to avtaler utløste at flere av eksilsregjeingens ministre trakk seg tilbake - de anklaget Sikorski for ikke å ha forsvart polske interesser energisk nok - Sovjetunionen hadde jo annektert meget store deler av fedrelandet. De mente også at det var uakseptabelt å stille polske militære under sovjetisk kommando i lys av at sovjeterne i september 1939 hadde galt polakkene i ryggen i deres tyngste skjebnestund;likeså at NKVA hadde etablert et terrorvelde i Øst-Polen. Men Sikorski fikk sin vilje. For ham var det maktpåliggende at hundretusenere av landsmenn skulle kunne komme fri fra sovjetisk fangenskap. Spørsmålene nyttet til grenser og status håpet han å kunne regulere senere. 

Den lenge uavklarte skjebne til tusener av polske offiserer som i 1939 havnet i sovjetisk fangenskap skulle vedvarende belaste forholdet mellom polakkene og Sovjetunionen - da det to år etter ble klart at de var blitt drept, ble skepsisen til en dyp krise.

Referanser

Litteratur
 Wladyslaw Anders: ‘’Mémoires, 1939-1946’’, La Jeune Parque, Paris, 1948

Eksterne lenker
 Text of the treaty
 Polish-Soviet Union Agreements : July 30, 1941

Internasjonale avtaler
Traktater av 1941
Politikk i 1941