Kulturmarxisme

Kulturmarxisme er et konspirasjonsteoretisk begrep brukt av kulturkonservative, høyreorienterte og høyreekstreme miljøer som en generell betegnelse på liberal og/eller venstreorientert politikk i vestlige samfunn. Betegnelsen har i denne betydningen vært brukt siden 1990-årene. På engelsk har også uttrykket cultural communism vært brukt. Forestillingen om kulturmarxisme regnes som en konspirasjonsteori, og utgjør ofte en viktig del av moderne islamofobe forestillinger og spiller til dels på klassisk antisemittisk retorikk.

Denne konspirasjonsteorien har blitt ansett som såpass fleksibel at den kan appellere til et bredt spekter av høyreorienterte, fra fundamentalistisk kristendom og evangelisk kristne til nasjonalsosialister. Teorien omtales på engelsk også som Frankfurt School conspiracy («frankfurterskolekonspirasjonen»).

Opprinnelse

Frankfurterskolen
Kulturmarxisme oppsto som retning innenfor kritisk teori og marxistisk teori rundt 1930. Det var særlig Georg Lukács og Antonio Gramsci som tok i bruk marxistiske analyser av kultur. Fra dette perspektivet er ikke kultur uavhengig samfunnslivet ellers, men et produkt av maktrelasjoner og dominerende sosiale grupper – fra marxistisk perspektiv er kultur et middel for de mektige til å kontrollere folket. På bakgrunn av dette kan Frankfurterskolens kritiske teori ansees som et bidrag for å skape et bedre samfunn. Flere tiår senere ble dette av konspirasjonsteoretikere omtolket til at «kulturmarxistene» (Adorno, Horkheimer og deres elever) ønsket å ødelegge vestlig kultur for å skape en verden uten gud, tradisjoner, historie eller verdier. Kulturmarxisme har ikke vært et viktig tema i den akademiske tradisjonen etter Lukács og Gramsci, og kulturmarxisme inngår ikke i fagterminologien.

Høyresiden i USA
Kulturmarxisme som begrep ble tatt i bruk innenfor høyreorientert politisk retorikk, spesielt blant «hvite nasjonalister» i USA på 1990-tallet. Kulturmarxisme som konspirasjonsteori ble trolig første gang brukt av Michael Minnicino i 1992 i essayet «The New Dark Age: Frankfurt School and Political Correctness» i magasinet Fidelio. Ifølge Minnicino hadde USA på den tiden forlatt renessansen og de jødisk-kristne idealene som opprinnelig lå til grunn for republikken. Forfallet i USA var ifølge denne fremstillingen resultat av en kontra-renessanse innledet av Georg Lukács, videreført av Frankfurterskolen og fullført av media og politiske kampanjer. Ifølge Minnicino ville Theodor Adorno og Walter Benjamin bruke kunst og kultur for å fortrenge det jødiske-kristne til fordel for sosialistiske holdninger. På bakgrunn av dette mente Minnicino at Adorno og Benjamin hadde ansvar for alle former kulturell degenering han mente å være vitne til på slutten av 1900-tallet (en stor del av Adornos arbeider er faktisk en kritikk av de massemedia). 

Blant andre brukte republikanerne Ron Paul og Pat Buchanan begrepet i politisk debatt. Buchanan mener at politisk korrekthet er kulturmarxisme. I forestillingen om kulturmarxisme lykkes det ikke å eksportere den opprinnelige marxismen til vesten etter den russiske revolusjonen; istedet for økonomiske forhold fokuserte den nye marxismen på kultur for å mobilisere alle slags minoriteter gjennom identitetspolitikk og «politisk korrekthet». Kulturmarxisme er en vidtfavnende konspirasjonsteori som reduserer mange fakta til en enkel forklaring. Etter Berlinmurens fall var ikke lenger kommunismen en reell trussel, men bare noen få år senere dukket det opp en ny litteratur som hevdet at kampen ikke var over fordi trusselen hadde gått over til det kulturelle området. Mens det tidligere var arbeiderne (proletariatet) som måtte reddes fra kapitalismen hevder konspirasjonsteorien at kvinner, homofile og innvandrere var det nye proletariatet som måtte reddes fra hvite menn.

Betegnelsen ble popularisert av William S. Lind, en amerikansk militærteoretiker og paleokonservativ intellektuell, fra Free Congress Foundation i 1990-årene, som argumenterte for at trusselen mot amerikansk kultur kom fra «kulturmarxismen», som skulle være en ideologi bestående av multikulturalisme, sekularisme og moralsk relativisme. Linds bruk av begrepet har hatt særlig innflytelse og Lind var særlig opptatt av påstått politisk korrekthet ved høgskoler og universteter. Ifølge Lind er «politisk korrekthet» den nye, mektige ideologien for det offentlige USA og skrev at denne sprang ut av kulturmarxisme. Lind mener at kulturmarxismen er grunnleggende ukristelig og uamerikansk. Han hevder at medlemmene av Frankfurterskolen flyktet fra nazistene til USA for i hemmelighet å etablere et totalitært regimet i utlandet.

Ifølge Lind er kulturmarxisme i grunn en form for tradisjonell marxisme, overført fra det økonomiske til det kulturelle feltet (en lignende overføring gjort av Frankfurterskolen). Lind skriver at både klassisk (økonomisk) marxisme og kulturmarxisme ønsker å «ekspropriere»; kulturmarxismen ved å straffe de som ikke adlyder den nye ideologien. Lind bruker affirmative action (positiv diskriminering) av «gode» minoriteter (sorte, kvinner) på bekostning av hvite menn som eksempel. I stedet for et klasseløst samfunn arbeider kulturmarxistene for en radikal, egalitær versjon av samfunnet bestående av en rotløs multikultur med et nytt proletariat bestående av innvandrere, multikulturelle, svarte nasjonalister, sekulære humanister, feminister, homoseksuelle og miljøforkjempere. Ifølge Lind ønsker kulturmarxistene å hjernevaske befolkningen. Ifølge Lind trengte marxismen etter første verdenskrig et surrogat for arbeiderklassen og en strategi for å eliminere de kulturelle normene i vestlig sivilisasjon; Frankfurterskolen ble ifølge Lind etablert for å gjennomføre dette programmet. Lind bruker vestlig sivilisasjon/kultur på en vag måte og skjelner disse knapt fra kapitalisme, og han bruker «politisk korrekthet» og «kulturmarxisme» om hverandre.

Andrew Breitbart argumenterte i sin bok Righteous Indignation (2011) for at det såkalte demokratiske-media-komplekset var et resultat av sammensmelting av amerikanske progressive ideer (representert ved Theodore Roosevelt og Woodrow Wilson) og Frankfurterskolen. Ifølge Breitbart forsøkte de undergrave den amerikanske konstitusjonen for å gjennomføre sitt sosialistiske program. Breitbart la til en kommentar om George Soros noe som fikk det til å se ut som Soros (som er jødisk) finansierer kulturmarxismen.

Forbindelse med antisemittisme
Lind har stadig understreket at Frankfurterskolens ledende personer (Max Horkheimer og Theodor W. Adorno) var av jødisk opprinnelse, hvilket har ført til at Linds ideer om «kulturmarxisme» har blitt omfavnet av antisemittiske grupperinger. På en konferanse for holocaustfornektere fremholdt Lind at jøder sto bak kulturmarxismen. I det antisemittiske tidsskriftet The Spotlight ble for eksempel Davidstjernen erstattet av en femkantet stjerne i en velkjent antijødisk karikatur. På det nynazistiske nettforumet Stormfront er den gjengse oppfatning at Frankfurterskolen var et jødisk komplott for å ødelegge hvit, vestlig, kristelig sivilisasjon. Timothy Matthews publiserte i desember 2008 artikkelen «The
Frankfurt School: Conspiracy to Corrupt» i The Wanderer et katolsk tidsskrift i USA. Matthews mener at Frankfurterskolen kom til USA for å utføre satans arbeid. Deler av Matthews' fremstilling har blitt gjenbrukt på høyreradikale nettsider. 

Kulturmarxisme har likhetstrekk med Kulturbolschewismus (kulturbolsjevisme, ofte brukt i antisemittiske fremstillinger i mellomkrigstiden) eller «jødebolsjevisme» brukt av de tyske nazistene på 1920- og 1930-tallet. Flere kommentatorer har argumentert for at forestillingen om kulturmarxisme er en moderne versjon av nazistenes propaganda.

Bruk og reaksjoner
Brasils president Jair Bolsonaro og hans utenriksminister Ernesto Araújo har arbeidet for å bekjempe det de oppfatter som kulturmarxisme, gjennom å «forsvare kristne verdier og familieverdier». De påståtte kulturmarxistene fremstilles ofte som indre fiender (sammen med feminister, eliten og politisk korrekte) som er alliert med ytre fiender (muslimene). I Norge har betegnelsen særlig blitt brukt som skjellsord mot Arbeiderpartiet.

Begrepet har blitt importert inn i British National Partys språkbruk. Den såkalte alt-right-bevegelsen har tatt til seg begrepet.

Ifølge Richardson betyr «kulturmarxisme» ikke det samme for alle som bruker uttrykket: Noen legger vekt på kulturmarxisme som ateistisk undergraving av kristelige verdier, andre oppfatter kulturmarxisme som en politisk bevegelse med et feministisk mål om å svekke den hvite mann. Kulturmarxisme fremstilles ofte innenfor en konspirasjonsteori om samfunnet, historien og politikken.

Konspirasjonsteorien peker ut bestemte grupper som den oppfatter som trusler mot den kulturelle og sosiale orden. Den inkorporerer elementer av islamofobe og antisemittiske konspirasjonsteorier, som oftest en variant av forestillingene om «Eurabia» eller «ZOG».

I islamofobe forestillinger og i antimuslimske miljøer hevdes det at kulturmarxister har en stor plan om å avskaffe eller erstatte vestlige sivilisasjon. Dette bygger blant annet på en forestilling om en konspirasjon mellom kulturmarxister og muslimer der begge ansees som grunnleggende anti-europeiske eller anti-vestlige. Multikulturalisme ansees som et resultat av kulturmarxisme med mål å ødelegge vesten. Politisk korrekthet ansees som et resultat av kulturmarxisme, og skal etter sigende dominere offentlig sektor. I debatter på internettforum omtales politisk korrekthet som både feministisk og islam-vennlig, og samtidig grunnleggende jødisk fordi det springer ut av kulturmarxismen som oppfattes som en jødisk oppfinnelse. I noen miljøer forbindes også ateisme og rettigheter for homoseksuelle som kulturmarxistiske bidrag til å ødelegge den vestlige sivilisasjon.

Andrew Woods, ved University of Western Ontario (Canada), skriver at William Linds fremstilling av arven etter Frankfurterskolen sammenfaller med at «WASP» (White Anglo-Saxon Protestants, hvite engelskættede protestanter) gradvis tapte hegemoniet i USA særlig ved universitetene. Woods mener at Lind gir uttrykk for nostalgi og at han er på jakt etter syndebukker for det tapte hegemoniet. Woods mener at Lind forvrenger historien om Frankfurterskolen.

Anders Behring Breivik
Anders Behring Breiviks kompendium 2083: A European Declaration of Independence (2011) gjenga Linds The Origins of Political Correctness (2000) i sin helhet. Breiviks tekst nevner «kulturmarxisme» 103 ganger og «kulturmarxist» 347 ganger. Ifølge Gardell bruker Breiviks tekst varianter av «kulturmarxisme» 1137 ganger. I Breiviks fremstilling utgjør kulturmarxismen fienden i en apokalyptisk og skjebnesvanger kamp mellom det gode og onde, mellom oss og dem. Breivik argumenterte for at kulturmarxisme, multikulturalisme og politisk korrekthet var det samme og at kulturmarxisme har blitt den dominerende ideologien i vesten særlig ved universitetene der konservative ifølge Breivik blir latterliggjort og bragt til taushet. I Breiviks fremstilling henger feminisme og kulturmarxisme nært sammen.

Jordan Peterson 
Den kanadiske selvhjelp-guruen og psykologi-professoren Jordan Peterson hjalp til med å popularisere begrepet «kulturmarxisme» innenfor offentlig diskurs mot slutten av 2010-tallet. Han ble fra flere hold kritisert for å bruke termer som «kulturmarxisme» og «postmodernisme» for ulike ideologiske tendenser på vestlige universiteter som han ikke likte.

Noter

Referanser

Litteratur 
 Kellner, Douglas (udatert). Cultural Marxism and Cultural Studies.

Politiske teorier
Høyreekstremisme
Konspirasjonsteorier