alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ting (forsamling)

Ting (av norrønt þing) var i norrøne tider en folkeforsamling hvor folket utøvet dømmende og lovgivende makt.

Ordet lever videre i politiske forsamlinger som allting, storting, folketing, sameting, odelsting, lagting og landsting, og i domstoler som tingretten, Borgarting, Eidsivating, Frostating og Gulating.

Tingsteder
Et tingsted ble gjerne bare kalt for «tinget» og plassert på kjente og synlige steder. Det var naturlig å finne et åpent område, eller slette, gjerne med et høydedrag, eller en haug som samlingspunkt. En haug, eller en voll, gav talerne, dommerne eller predikantene god oversikt over forsamlingen og landskapet rundt.

Tingsteder kunne også plasseres i forbindelse med gravhauger og andre gravsteder. Slike steder ble i middelalderen gjerne ansett som hellige, og var naturlige steder for religiøse samlinger.

Det er flere stedsnavn som viser at et sted trolig har vært et sted for folkesamlinger og ting.

Tinghaug

Tinghaug er et stedsnavn som viser til at stedet har vært et sted for folkesamling, et tingsted, men gjerne også et sted for kulturelle tilstellinger og religiøse handlinger.

På garden Hauge i Gloppen i Sogn og Fjordane, ligger Vestlandets største tinghaug. «Tinghaugen på Hauge» blir lokalt kalt for Karnilshaugen etter gården den ligger på. På denne haugen er det unike lysforhold ved solhverv som gjør at det trolig var en del religiøs aktivitet her.

Tinghaug i Klepp på Jæren er også et kjent som det høyeste stedet på «Låg-Jæren», med sine 102 meter over havet. Fra haugen er det godt utsyn over Jæren og Nordsjøen. Det lå tidligere en liten gravhaug på toppen av Tinghaug. Området har trolig vært benyttet som tingsted på Midt-Jæren.

Tingvoll
Tingvoll er et stedsnavn samme opphav. Tingvoll er en kommune på Nordmøre i Møre og Romsdal. Tingvoll var trolig er sentralt tingsted i denne delen av Nordmøre. Det antas at det gamle tingstedet lå hvor den gamle steinkirken Tingvoll kirke ligger idag. Kommunen valgte også «kirketunet som tingsted» som tusenårssted.

Navnet Tynwald er nasjonalforsamlingen på Isle of Man og islandske Þingvellir har begge navn som er avledet fra norrønt språk, Þingvǫll (tingvoll).

Se også
Gulatinget
Frostatinget
Eidsivatinget
Borgartinget
Mostratinget

Referanser

Eksterne lenker 
 Gulatinget, Tusenårsstaden i Sogn og Fjordane
 Tingstader - Oppdag demokratiets vogge i vikingenes land

Politiske forsamlinger
Norrøn tid
Lovise Heggen

Lovise Heggen (født 17. mars 1893 på gården Heggen i Valldal, Norddal, død 11. februar 1975) var lektor og stortingsrepresentant.

Etter å ha tatt eksamen ved lærerskolen i Volda i 1914 ble det hovedfag og embetseksamen i 1930 ved Universitetet i Oslo, etterfulgt av studieturer til England, Tyskland og Frankrike.  Hun jobbet i skoleverket (Arendal, Valldal, Narvik), men fra 1932 ble det fast jobb på Volda lærarhøgskule.  Hun var også aktiv i det politiske liv, og startet lokal kvinnegruppe i Volda for Det Norske Arbeiderparti.  Hun var sosialist, pasifist og sterkt religiøs. Under den andre verdenskrig satt hun i arrest på Falstad. Heggen møtte som vararepresentant på Stortinget 1950–53, men en alvorlig sykdom satte henne kraftig tilbake fra 1950.

Heggen er omtalt i Sunnmørspostens serie om 100 sunnmøringer, som ble laget i forbindelse med tusenårsskiftet 1999/2000.

Litterære produksjoner 
 Stedsnavn frå Valldal. Hovedoppgave, Oslo 1930.
 Stadnamn frå Valldal (Tidsskrift for Sunnmøre historielag., Årg. 22/23, 1935/36. s.1-14)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske skolefolk
Stortingsrepresentanter fra Ap
Personer fra Norddal kommune
Helsingborgs IF

Helsingborgs Idrottsförening (alternativ staving: Hälsingborgs IF mellom 1920-tallet og 1970-tallet) er en svensk fotballklubb som holder til i Helsingborg. Klubben ble stiftet 4. juni 1907, og har vunnet den svenske serien syv ganger, samt den svenske cupen fem ganger.

Historie
Helsingborgs IF ble stiftet 4. juni 1907, etter at klubbene IF Svithiod og Stattena IF slo seg sammen. I perioden 1912 til 1971 ble både steds- og klubbnavnet stavet Hälsingborg. Helsingborgs IF er en av de klassiske klubbene som var med da Allsvenskan startet opp i 1924.

Helsingborgs IF var med i toppserien samtlige sesonger bortsett fra to, fram til i 1968, da klubben rykket ned med målforskjell som avgjørende margin. Helsingborgs IF rykket to ganger ned til tredje nivå i svensk fotball, før de i 1989 nådde andre nivå, og i 1993 spilte i Allsvenskan igjen. I 1999 vant sitt første cupmesterskap siden 1941. De var også den første klubben i Sverige som vant The Double, som skjedde i 1941.

I 1993 var Helsingborg tilbake i Allsvenskan, og i 1999 vant laget svensk mesterskap i fotball for første gang siden 1941.

En av klubbens mest kjente spillere de siste årene, er Henrik Larsson. Han var med på opprykket i 1992, og vendte hjem til klubben i 2006 etter proffopphold i utlandet. Larsson avsluttet karrieren i klubben.

HIF i Europa
Klubben er den mest framgangsrike svenske fotballklubben på 1990- og 2000-tallet når det gjelder de europeiske cupene. 

Cupmesterskapet i 1999 ga en plass i kvalikken til UEFA Champions League der laget i de avgjørende kampene slo ut Inter fra Italia. I gruppespillet i Champions League møtte Helsingborgs IF Paris Saint-Germain FC fra Frankrike, Rosenborg og FC Bayern München fra Tyskland. 

Resultatet av gruppespillet ble fem poeng og en sisteplass etter uavgjort mot PSG (1-1), seier  mot Rosenborg (2-0), samt 0-0 mot Bayern München på bortebane. HIF var det eneste laget som tok poeng fra Bayern på deres hjemmebane det året.

Spillerstall 
Oppdatert 7. april 2022.

Utlånte spillere

Referanser

Litteratur
 Joelsson, Lars: Historien om Olympia 1895-2000, Helsingborgs idrottsmuseum, 2009. ISBN 9789163354333

Eksterne lenker 
 Helsingborgs IF – offisiell side
 Kärnan – supporterklubb
 HIF E-zine – supporterside

Fotballag i Sverige
IF
Fotballag etablert i 1907
1907 i Sverige
Lee Hazlewood

Barton Lee Hazlewood (født 9. juli 1929 i Mannford, Oklahoma, død 4. august 2007 i Las Vegas) var en amerikansk countrymusiker, låtskriver og musikkprodusent, kjent for sitt vidd og eksentriske arrangementer.

Etter en periode i hæren, der han blant annet deltok i Koreakrigen, begynte han å arbeide som discjockey samtidig som at han skrev sanger og hadde et nært samarbeid med gitaristen Duane Eddy. Hazlewood fikk sitt gjennombrudd da han gjorde Nancy Sinatra til en stjerne på egne meritter og ikke bare fordi hun var Frank Sinatras datter. Han skrev blant annet hiten «These Boots Are Made for Walkin'», som ble en tophit for Nancy Sinatra i 1966, samt flere andre sanger til henne. Sammen spilte de også inn en rekke duetter, som var med på å gjøre Hazlewoods baryton kjent. Blant disse kan nevnes «Summer Wine», «Jackson», «Some Velvet Morning» og «Did You Ever?».

Han arbeidet også en periode tidlig på 1960-tallet med Phil Spector. Hazlewood spilte også inn en rekke soloalbums, disse ble ikke veldig suksessfulle, men senere har han i musikkretser fått stor anerkjennelse som sanger, sangskriver og producer. I Skandinavia er kanskje spesielt hans utgave av Vem kan segla foruten vind på albumet Cowboy In Sweden interessant å nevne. I 1970-årene bodde Lee Hazlewood en periode i Sverige, og på dette tidspunktet var han ganske produktiv . I 2004 ble et nytt duett-album med Nancy Sinatra med tittelen Nancy & Lee 3 utgitt.

Diskografi (utvalg) 

 1963:  Trouble Is a Lonesome Town
 1966: The Very Special World of Lee Hazlewood
 1968: Nancy & Lee
 1969: The Cowboy & The Lady
 1970: Cowboy in Sweden
 1973: Poet, Fool or Bum
 1977: Back on the Street Again
 1999: Farmisht, Flatulence, Origami, ARF!!! and Me …, med Al Casey Combo
 2006: Cake or Death

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Oppføring i allmusic.com

Countrymusikere fra USA
Sangere fra USA
Låtskrivere fra USA
Plateprodusenter fra USA
Personer fra Creek County i Oklahoma
Personer fra Tulsa County i Oklahoma
Personer fra Pawnee County i Oklahoma
Personer fra Kansas
Personer fra Arkansas
Personer fra Louisiana
Personer fra Jefferson County i Texas
Lidija Jusupova

Lidija Jusupova (født 15. september 1961) (russisk: Лидия Юсупова) er en tsjetsjensk menneskerettighetsforkjemper og advokat for den anerkjente organisasjonen Memorial. Hun er koordinator ved organisasjonens kontor i Groznyj.  Jusupova samler vitneprov fra ofre for menneskerettighetsbrudd, og fremmer sakene deres i forhold til rettsinstanser og militære myndigheter.  Ikke bare gir hun ofrene juridisk assistanse, i den grad dette er mulig, men hun informerer også resten av verden om overgrepene mot menneskerettighetene som både den russiske hær og de tsjetsjenske separatistene begår i Tsjetsjenia.

For sitt modige arbeid ble hun tildelt Professor Thorolf Raftos Minnepris for 2005.

Året etter ble hun nevnt som en sannsynlig kandidat til Nobels fredspris. Jusupova har blitt truet på livet for sitt arbeid for menneskerettigheter i Tsjetsjenia.

Referanser

Eksterne lenker 

 Pressemelding fra Raftostiftelsen

Tsjetsjenere
Mottakere av Raftoprisen
Fødsler i 1961
Pasjtunere

Pasjtunere er en etnisk-språklig gruppe som hovedsakelig lever øst og sør i Afghanistan, i Khyber Pakhtunkhwa og Karachi i Pakistan samt i små samfunn i India. Det er anslått at om lag 42-60% av Afghanistans befolkning og 11% av Pakistans befolkning er pasjtunere. Folkegruppen regnes å ha sin opprinnelse i de østlige deler av Iran og snakker språket pasjto. Språket skrives med arabiske skrifttegn. Hovedmengden av pasjtunerne er sunnimuslimer. Pasjtunerne karakteriseres av sine æreskoder (religion) og kultur, Pashtunwali. Pasjtunerne er verdens største patriarkalske stammegruppe. Den totale populasjonen er beregnet til ca. 50 millioner.

Pasjtunerne er inndelt i en rekke stammer, disse er igjen inndelt i klaner og underklaner. Hver stamme styres av en khan, som tidligere ble utnevnt av den afghanske kongen (emiren). Den største stammen er Durrani-stammen med det tidligere nasjonale dynastiet, som holder til sør i Afghanistan, som også er den mest fruktbare landsdelen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Kart over hvor pasjtunerne bor

Etniske grupper i Afghanistan
Etniske grupper i Pakistan
Bjartmar Gjerde

Bjartmar Alv Gjerde (født 6. november 1931 i Sande i Møre og Romsdal, død 28. november 2009) var en norsk politiker (Ap) og senere kringkastingssjef.

Oppvekst og bakgrunn 
Gjerde vokste opp på et småbruk drevet av foreldrene på Larsnes på Sunnmøre. Fordi familien hadde dårlig økonomi fikk han ikke mer skolegang enn folkeskole. Han skaffet seg mer utdanning i voksen alder. Da han var 16 år gammel forlot han småbruket og reiste til Ålesund. Han arbeidet en tid som journalist i Sunnmøre Arbeideravis. I en periode var han redaktør for AUF-avisen Fritt Slag.

Politikk 
Gjerde var leder av Arbeidernes ungdomsfylking i perioden 1958 til 1961. I 1971 ble han statsråd for Kirke- og undervisningsdepartementet i Trygve Brattelis første regjering. Han hadde denne posisjonen fram til høsten 1972. I 1973 gikk han inn i samme stilling i Trygve Brattelis andre regjering. Denne stillingen hadde han fram til januar 1976. 

I 1976 ble han industriminister i Odvar Nordlis regjering. Etter to år som industriminister ble han minister for det nyopprettede Olje- og energidepartementet (1978), den første oljeminister Norge hadde. I hans tid kom Alexander Kielland-ulykken og Alta-konflikten.

NRK og Aetat 
Etter han gikk ut av politikken ble han kringkastingssjef i NRK i 1981. Denne stillingen hadde han fram til 1989. Dette var under den tiden da NRKs monopol på radio og fjernsyn ble avviklet, og dermed ble statskringkasteren stilt overfor nye utfordringer. De første uavhengig drevne lokalstasjonene dukket opp på 1980-tallet, og private fjernsynssendinger begynte å konkurrere med NRK i 1987.

Etter avgangen i NRK ble han arbeidsdirektør og sjef i Aetat, en stilling han hadde fram til 1994.

Referanser

Kilder 
 
 
 Norgesdokumentaren: Videointervju med Bjartmar Gjerde i 2000

Eksterne lenker 
 
 

Norske industriministre
Norske utdanningsministre
Ap-statsråder
Statsråder i Regjeringen Bratteli I
Statsråder i Regjeringen Bratteli II
Statsråder i Regjeringen Nordli
Norske statsråder etter 1945
Kringkastingssjefer
Norske embets- og tjenestemenn
AUFs ledelse
Personer fra Sande kommune i Møre og Romsdal
Nordhordlandsbrua

Nordhordlandsbrua går over Salhusfjorden/Osterfjorden og forbinder Flatøy i Alver kommune (tidl. Meland kommune) med fastlandet ved Hordvik nord for sentrum i Bergen kommune. Den ble åpnet i september 1994 og er en del av europavei 39. Med 1 614 meter er den Norges nest lengste bro. Over skipsleia er den en skråkabelbro, mens resten av anlegget er en flytebro på 1 243 meter. Fjorden er opp til 500 meter dyp og flytebroen er forankret bare i land. Det gjør den til verdens lengste flytebro uten sideforankring. Broen er prosjektert av Aas-Jakobsen AS. I tillegg til selve broen ble det anlagt knapt 4 km tilførselsvei og en tunnel (Hordviktunnelen) på 795 meter.

I 1997 måtte utbyggerne av broen tåle kraftig kritikk fra Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité som følge av store budsjettoverskridelser. Budsjetter baseres vanligvis på lignende prosjekter, men dette var et spesielt prosjekt som brukte ny teknikk. Budsjettet var ved politisk beslutning i 1985 på 430 millioner, men kostnadene ble til slutt 933 millioner.

Allerede på 1960-tallet var det planer om broforbindelse mellom Bergen og Nordhordland, men politisk dragkamp førte til at det tok nesten 30 år før broen sto ferdig. Opprinnelig skulle broen få navnet «Salhusbroen», men navnet ble endret kort tid før åpningen.

Den erstattet fergesambandet mellom Knarvik i daværende Lindås kommune (nå: Alver kommune) og Steinestø i Bergen kommune, som var landets største fergesamband målt i antall biler. Men siden den gang har trafikken blitt doblet. I 2004 passerte 3 443 694 biler over broen, det gir et snitt på 9 409 biler daglig. I 2009 passerte 5 364 770 biler over broen, det gir et snitt på 14 698 biler daglig.

Prosjektet er nesten utelukkende bompengefinansiert. Til en bro som har kostet rundt 1 milliard kroner, bevilget Stortinget 41 millioner kroner. Kostnadsoverslagene varierte med tiden og underveis i byggingen krevde entreprenøren ekstra betalt. Allerede i 1956 begynte brukerne av fergeforbindelsen mellom Knarvik og Steinestø å betale bompenger. Den gang var det fergekaien i Knarvik, og veien mellom daværende Lindås kommune og Radøy som skulle dekkes inn. Da planene om bro over Salhusfjorden skjøt fart, ble det i 1969 avgjort at bilistene skulle fortsette å betale bompenger.

31. desember 2005 ble innkrevingen av bompenger avsluttet, og bilistene kunne reise gratis over broen. I 2019 ble det innført nye bompenger for å finansiere nye veiprosjekter i Nordhordland.

Trafikkutvikling 
Årsdøgntrafikken over broen.

Se også
Hagelsundbrua
Krossnessundet bru

Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser

Eksterne lenker

 PDF-brosjyre om Nordhordlandsbrua fra Statens vegvesen
 Bergen byleksikon på nett, om Nordhordlandsbrua
 Artikkel om Nordhordlandsbrua i avisa Nordhordland
 Structurae om Nordhordlandsbrua

Skråkabelbroer
Flytebroer
Veibroer i Vestland
Veibroer i Bergen
Broer på E39
Veier i Alver
Nordhordland
1994 i Norge
Broer åpnet i 1994
Arbeiderparti

Et arbeiderparti er et politisk parti som har som formål å verne arbeiderklassens interesser. De fleste og mest betydningsfulle arbeiderpartiene har hatt utspring i arbeiderbevegelsen og har vært mer eller mindre sosialdemokratiske. Mange arbeiderpartier er medlemmer  av Den sosialistiske internasjonale.

Politiske partier
Arbeiderbevegelsen
Fikenslekten

bjørkefiken
 ekte fiken
 fiolinfiken
 gudefiken
 gummifiken
 klatrefiken
 morbærfiken
 banyan

Fikenslekten (Ficus) er en slekt i morbærfamilien.

De er trær, busker, klatreplanter og noen ganger forvedede epifytter. De kan være eviggrønne eller løvfellende, og hele planten inneholder melkesaft. Kvelerfikenene starter livet som epifytter, men etter hvert når røttene ned til marka, og til slutt kan fikenen omslutte hele det opprinnelige treet. Bladene sitter som regel spredt, men kan en sjelden gang være motsatte eller kransstilte; de er enkle eller flikete.

Blomsterstanden (syconium) er karakteristisk for slekten. Den er pæreformet eller rund, og mange små blomster sitter på innsiden. Noen arter har hannblomster, galleblomster (sterile hunnblomster) og fruktbare hunnblomster sammen i hver blomsterstand, mens andre har hann- og galleblomster i noen blomsterstander og fruktbare hunnblomster i andre. Enkeltfrukten er en akene, men hele blomsterstanden svulmer opp og danner en sammensatt frukt med mange frø.

Pollineringen utføres av fikenveps, som hovedsakelig tilhører familien Agaonidae. De kryper inn i den lille åpningen i toppen av blomsterstanden og legger egg. Vepselarvene eter galleblomstene. Fikenvepsene har utviklet seg i koevolusjon med fiken i minst 60 millioner år, og taksonomien for fikenvepsene tilsvarer taksonomien for fikenslekten.

Det er omtrent 750 arter av fiken, så slekten er en av de mest artsrike blant blomsterplantene. De er utbredt i alle tropiske og subtropiske strøk med noen arter i tempererte områder. Det er spesielt mange arter i Sørøst-Asia, og i den forholdsvis lille nasjonalparken Bukit Lambir i Sarawak er det 77 arter.

Fiken spiller en betydelig rolle i alle tropiske regnskoger, og fruktene er viktige for fugler, flaggermus og primater. Fruktene hos ulike fikenarter er tilpasset spesielle fruktetere. Frukter som etes av fugler, er små, myke, fargerike, duftløse og sitter langs greinene. Hvis det helst er flaggermus som eter fruktene, er de større, harde, uten kontrast til bakgrunnen, duftende og sitter på stammen (kauliflori), eller et stykke unna bladverket.

Fiken plantes som prydtrær i varme strøk og brukes som stueplanter i kaldere områder. Hos én art, ekte fiken, har fruktene stor økonomisk betydning, og hos noen andre arter brukes fruktene lokalt. Veden er myk og inneholder melkesaft og blir derfor lite brukt. Morbærfiken ble likevel brukt til å lage mumiekister i oldtidens Egypt. Buddhistene mener at Buddha satt under en gudefiken da han ble opplyst.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 www.figweb.org
 Wayne's Word – Sex Life Of Figs: Coevolution Of A Tree & Minute Wasp

Morbærfamilien
Rolf Berntzen

Rolf Johannes Berntzen (født 4. juni 1918, død 22. september 2005) var en norsk skuespiller, tipptippoldebarn av Johan Nordahl Brun. Han var ansatt i en årrekke ved Den Nationale Scene i Bergen som en av byens mest kjente skuespillere etter krigen. 

Som barn og ungdom var han med i et av Bergens buekorps, Nordnæs Bataillon, og holdt tale ved deres 125-årsjubileum.

Rolf Berntzen fikk sin første rolle i 1941. Bergens publikum ble for alvor oppmerksom på ham i 1947 da han fikk tittelrollen i Holbergs Erasmus Montanus. For bergensere vil hans samspill med Lothar Lindtner i nasjonalkomedien Jan Herwitz være mest kjent. Her var han med både som skuespiller og instruktør.

Han har spilt i en rekke andre av Holbergs komedier, som Jeppe på Berget, Den stundesløse og Den politiske Kandestøper. Men som en allsidig skuespiller har han også hatt ledende roller i skuespill av Ibsen, Nordahl Grieg, Bertolt Brecht, Tsjekhov og en rekke andre mindre kjente forfattere. Han var gift med Karin Simonnæs som også var skuespiller ved Den Nationale Scene i Bergen.

Berntzen var levende opptatt av miljøet og fikk organisert en protestaksjon da Fisketorget i Bergen skulle beskjæres for å gi plass til biltrafikken. Han arbeidet også for ivaretakelse av Gamle Bergen og fikk ærestittelen borgermester i museeet. I 1972 ble han også tilbudt å få overta sin tipptippoldefar Johan Nordahl Bruns bispebolig, Gamle Bergen måtte bare få den gjenreist skikkelig først. Biskop Pavel var den siste geistlige som hadde bodd i huset der Berntzen og hans kone etterhvert flyttet inn. Da Berntzen ble enkemann i 1984, syntes han bispeboligen ble for stor, og flyttet litt lenger opp i Gamle Bergen til Dorothe Engelbretsdatters hus, som hun fikk reist for midler fra kong Frederik 4. etter bybrannen i 1702. Hennes minne ble iblant vel mye for den mørkredde Berntzen: «Jeg ser henne gå rundt og ta seg til hodet i all sin sorg...Hun passer ikke min natur.» 

Hans barnebarn er musikeren Julian Berntzen.

Referanser

Eksterne lenker 
  
 Utdrag fra forestilling
 Bergensavisens fotoalbum

Skuespillere ved Den Nationale Scene
Norske skuespillere
Personer fra Bergen kommune
Fødsler i 1918
Dødsfall i 2005
Oldham Athletic AFC

Oldham Athletic Association Football Club er en engelsk fotballklubb som spiller i Football League Two i sesongen 2021-22, men i National League påfølgende sesong etter nedrykk. Etter 115 år i det engelske ligasystemet, ble Oldham den første tidligere Premier League-klubben til å havne utenfor English Football League. Klubben ble stiftet i 1895, og ble valgt inn i The Football League i 1907. «Latics», som er kallenavnet til Oldham Athletic, spiller hjemmekampene sine på Boundary Park i Oldham. Byen Oldham ligger i den engelske regionen Nordvest-England, nærmere bestemt rett nordøst for Manchester. Oldham har pr. 2018 vært i semi-finalen i FA-cupen tre ganger.

Norske spillere 
Gunnar Halle ble solgt til Oldham våren 1991 og er fortsatt klubbens spiller med flest landskamper. Han forlot klubben i 1996 etter 188 ligakamper, 8 kamper i FA-cupen og 16 i ligacupen. Senere kom Tore Pedersen til på utlån fra Brann i sesongen 1993-94 og Ole Bjørn Sundgot på utlån fra Bradford i sesongen 1995-96.

Økonomiske problemer 
Etter å ha vært noen måneder under administrasjon i 2004 ble klubben kjøpt av noen forretningsmenn. De dannet et nytt selskap med navnet Oldham Athletic (2004) Association Football Club Ltd..

Meritter

Serie 
 Engelsk 1. divisjon
 2.-plass i 1914–15

 Engelsk 2. divisjon
 Vinner i 1990–91
 2.-plass i 1909–10 Engelsk 3. divisjon
 Vinner i 1973–74 Vinner i avdeling nord 1952–53

 Engelsk 4. divisjon
 2.-plass i 1962–63

Cup 
 FA-cupen
 Semi-finalister i 1912–13, 1989–90 og 1993–94 Ligacupen Finalister i 1990

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fotballag i England
Sport i Stor-Manchester
Fotballag etablert i 1895
Sport i England i 1895
Fritzøe kraftverk

Fritzøe kraftverk er et lite kraftverk i Larvik som utnytter fallet på 22 m fra Farris og ned til havnivå.  

Kraftverket har installert et aggregat på 3,3 MW og har en strømproduksjon på rundt 12 GWh i et normalår.

Observerer at det er to separate bygg. Røret deler seg ved bygg «A», her er det ett aggregat. Røret går videre under plassen og inn i bygg «B».

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase

Småkraftverk i Vestfold og Telemark
Kraftverk i Larvik
Kraftverk etablert i 1901
Austråttgården

Austråttgården i Ørland er en gårdseiendom på 1 500 mål. Gården er den siste resten av jordeiendommene som har tilhørt herresetet Austrått.

I 1919 overtok Staten Austråttborgen og parken rundt. Ørland kommune kjøpte gården i 1935. Etter at fylket eide gården fra 1947–1988, uten å få realisert planene om å starte landbruksskole der, er kommunen igjen eier. En stiftelse leier Austråttgården av kommunen, og står for den løpende forvaltningen av gården. Stiftelsen er opprettet av kommunen, og dens styre oppnevnes av kommunestyret.

Gården er arena for Bygdedagene i august hvert år, for messer, markeder og stevner. Steinerskolen i Fosen, Ørland/Bjugn husflidslag og museumslaget Yrjar heimbygdslag er leietakere i gårdsbygningene.

Norges speiderforbund hadde landsleir på Austrått i 1997, og 4H har sin landsleir på gården i 2008.

Austråttgården er Ørland kommunes tusenårssted.

Eksterne lenker
 Fra Ørland kommunes hjemmeside

Kultur i Trøndelag
Tusenårssteder
Gårder i Trøndelag
Bosetninger i Ørland