alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Blyant

En blyant er et redskap for å tegne og skrive, vanligvis på papir. Blyanter er hovedsakelig bygd opp av en kjerne (kalt «bly» ref; )Til skrivning på tykt papir ble opprinnelig brukt en legering av bly og tinn. Nå brukes blyant som består av en stift av grafitt og leire (med unntak av fargeblyanter), og en mantel av tre. Mange blyanter har et viskelær festet til enden.

For finere blyanter blir virket laget av den røde, velduftende kjerneveden i blyanttreet. Dette treet kan bli opptil 30 meter høyt, og er en amerikansk einerart.

De første sporene man har av blyanter er fra romertiden. Da brukte de en trepinne med en liten blyspiss på tuppen, som avsatte spor på papiret når man skrev. Det er dette som gjør at vi nå kaller den for en blyant (det engelske ordet pencil kommer av det latinske ordet penicillus, som betyr «liten hale»).

Albrecht Dürer og andre kunstnere tegnet blant annet med sølvstift. De første skikkelige blyantene, slik som vi kjenner dem, kom rundt 1564. Da var det noen gjetere som fant store mengde grafitt i et fjell i nærheten av Barrowdale i England. De fant ut at dette egnet seg godt til å merke opp sauer, fordi det var hardt, lett å dele opp, og lett å tegne av med. Kjemikerne trodde på den tiden at dette var en form for bly, og kalte det derfor «plumbabo», noe som betyr «oppfører seg som bly».

Først var det ulovlig å eksportere grafitt, fordi myndighetene mente dette egnet seg like godt til støping av kanonkuler som til blyanter. Derfor ble grafitten smuglet ut av landet. Den ble oppbevart i saueskinn for at den ikke skulle knuses eller oppdages. Det var italienerne som var de første til å hule ut pinner for å fylle dem med grafitt. Like etter ble metoden med å dele en hul pinne fra et blyanttre, legge en stang av grafitt inni, og så lime delene sammen, utviklet. Det er denne teknikken som fortsatt blir brukt i dagens blyantproduksjon. Også andre steder ble det så smått begynt produksjon av blyanter. Men dette var ikke like vellykket, fordi grafitten var veldig porøst, og fort ble pulverisert. På grunn av dette hadde England så å si monopol på blyanter helt til noen i Nürnberg i 1662 fant en måte å få pulverisert grafitt tilbake til «fast» form igjen. Dette ble gjort med en blanding av svovel og antimon. Men den karakteristiske, firkantede, engelske blyanten ble fortsatt laget av naturlig grafitt helt til 1860-årene. Nå er det et eget blyantmuseum i den engelske byen Keswick, i nærheten av der den første plumbaboen ble funnet.

Hardhet 
I dagens blyanter har forskjellig hardhet og farge. Det klassifiseres etter følgende kategorier:

9H er en veldig hard blyant, og gir en lys grå strek, mens 9B er veldig myk og gir mye sverte. Den vanligste typen er HB.

Blyanter finnes også som kullblyanter med og uten voks som bindemiddel, som holdere for tykkere grafittstifter og blypenner.

Fjerning av blyantstreker skjer ved hjelp av viskelær eller knetgummi.

Eksterne lenker 
 

Tegne- og skriveutstyr
Protokoll (datamaskiner)

En protokoll i datamaskinsammenheng er et konvensjonelt eller standardisert sett med regler som bestemmer tilkobling, kommunikasjon og dataoverføring mellom to endepunkter (f.eks. to dataprogrammer på ulike maskiner i et nettverk). Protokoller kan implementeres i maskinvare, programvare, eller en kombinasjon av disse. På det laveste nivået definerer en protokoll en maskinvaretilkobling.

Populariteten og gjennomslagskraften til standard kommunikasjonsprotokoller har vært både en betingelse for skapelsen av og populariteten til internett. Transmission Control Protocol (TCP) var den første av disse protokollene, og uttrykket TCP/IP henviser til en viktig sammensetning av de mest brukte protokollene, IP og TCP. De fleste kommunikasjonsprotokoller er fastsatt av RFC-dokumenter publisert av Internet Engineering Task Force (IETF).

Alle nettverksprotokoller har egne spesifikasjoner. SMTP-protokollen har for eksempel spesifisert at utveksling skal innledes med kommandoen HELO, og TCP-protokollen spesifiserer at forbindelsen skal etableres ved hjelp av en såkalt Three Way Handshake før øvrig kommunikasjon kan foregå. Eksempler på andre protokoller er HTTP (Hypertext Transfer Protocol) og FTP (File Transfer Protocol) som benyttes til filoverføringer. Nettverksprotokoller beskrives ofte i forskjellige lag i OSI-modellen.

Objektorientert programmering har utvidet bruksområdet til protokollbegrepet til å inkludere programmeringsprotokoller tilgjengelig for tilkobling og kommunikasjon mellom objekter.

Informasjonsteknologi
Skreiabanen

Skreiabanen var en sidebane til Gjøvikbanen. Den gikk ifra Reinsvoll til Skreia. Den ble åpnet 26. november 1902. Opprinnelig var ideen at Gjøvikbanen skulle følge deler av Skreiabanens trasé, men dette ble forandret grunnet sterke industriinteresser på Raufoss og i Hunndalen. Passasjertrafikken ble lagt ned i 1963, men godstrafikken fortsatte frem til 1987. Selve banen ble formelt nedlagt i 1988, og allerede samme år ble det meste av skinnegangen revet opp. Mye av den er omgjort til gang- og sykkelvei. Strekningen fra Reinsvoll til Bøverbru kalkverk ble imidlertid beholdt til eventuell fremtidig bruk.

Ekspedisjonsbygning, godshus, uthus, lokstall og vognremisse på Skreia er tegnet av Paul Due, mens sønnen Paul Armin Due har tegnet bygninger til mellomstasjonene samt Reinsvoll. Paul Armins bygninger er i jugendstil, og Reinsvoll er noe større enn mellomstasjonene. Skreia stasjon er i dragestil og minner om gjøvikbanestasjoner som Gran, Jaren, Eina, Hakadal og Kjelsås. Bøverbru fikk senere tilbygd stasjonsmesterbolig etter mønster av Paul Dues vokterboliger på søndre del av Solørbanen, mens Lena stasjon fikk ny ekspedisjonsbygning i 1913.

Linjekart

|}

Galleri

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 Skreiabanen i openstreetmap.org
 Bilder på Digitalt Museum
 Skinnelangs: Skreiabanen

Nedlagte jernbanestrekninger i Norge
Jernbanestrekninger i Innlandet
Jernbanestrekninger åpnet i 1902
1902 i Norge
Jernbanestrekninger nedlagt i 1987
Opplands samferdselshistorie
Vestre Totens historie
Østre Totens historie
Jernbanebyggverk i Vestre Toten
Jernbanebyggverk i Østre Toten
Nautisk mil

Nautisk mil (tilnærmet lik et gjennomsnittlig breddeminutt) forkortet nm eller NM,  er en måleenhet for distanse som brukes til sjøs, i luften og i meteorologi. Det er også grunnlaget for hastigheter i knop, dvs. nm/h.

Bakgrunn 
Én internasjonal nautisk mil er definert som nøyaktig 1852 meter, som er lik den avrundede gjennomsnittlige lengden av ett breddeminutt på Jorden. Én nautisk mil deles videre inn i ti kabellengder à 185,2 m.

Hvis man seiler i én time med én knops fart, har man seilt én nautisk mil.

Det opprinnelige målet for en nautisk mil var at man delte Jordens omkrets over polene, , senere målt til , på 360 (grader) og deretter på 60 (minutter), hvilket gav 1852,276 m (WGS 84: 1852,216 m); dette ble rundet av til nærmeste hele meter og den er siden 1929 definert å være nøyaktig lik 1852 m (Den internasjonale hydrografiske organisasjon, Monaco).

I Storbritannia og samveldelandene var one nautical mile lik 6080 fot (1853,184 m) helt frem til 1970 da den internasjonale nautiske milen overtok. 6080 fot var også kjent som the Admirality mile og var lik lengden av ett bueminutt av en storsirkel på en kule som har samme overflateareal som Clarkes ellipsoide fra 1866.

Én nautisk mil tilsvarte tidligere også  sjømil. Betegnelsen kvartmil har sammenheng med tidligere tiders sjømil som etter hvert utgjorde 7408 m (fire nautiske mil), altså fire kvartmil. (Opprinnelig var én sjømil lik fire geografiske mil, 7421,43 m).

Det er vanlig å bruke betegnelsen sjømil ensbetydende med nautisk mil, hvilket i teorien kan misforstås, men fordi den gamle definisjonen ikke er i bruk er de i dag å betraktes som synonymer.

Se også 
 Mil
 Sjømil

Referanser

Litteratur 
 Ditlefsen, Reidar: Navigasjon: terrestrisk og astronomisk navigasjon, Aschehoug, Oslo, 1985 (Ebok fra bokhylla.no)

Lengdeenheter
Gamle måleenheter
Skipsterminologi
Båtliv
Artikler i sjøfart-prosjektet
Sjømil

En sjømil er en foreldet måleenhet for distanse til sjøs. På slutten kunne den settes lik fire (internasjonale) nautiske mil, altså 7 408 meter. Tidligere ble en nautisk mil også kalt kvartmil fordi en nautisk mil utgjorde omtrent (avhengig av definisjon)  sjømil.

Da meterkonvensjonen ble innført i 1875, ble én sjømil definert som én geografisk mil (dvs. lengden av  lengdegrad ved ekvator, 7 421,43 m). Fra gammelt av kunne én sjømil også kalles én dampskibsmil og utgjorde 11 850 alen som tilsvarte 23 700 fot.

En vanlig misforståelse er å bruke betegnelsen sjømil (som kan variere mye) ensbetydende med nautisk mil (1852 m), hvilket altså ikke er korrekt.

Norsk sjømil 
I Norge før 1875 var sjømilen og kvartmilen fastsatt til:

 1 sjømil = 1 dampskibsmil = 3950 favner = 11 850 alen = 23 700 fot ≈ 7435 meter
 1 kvartmil = 0,25 sjømil = 987,5 favner = 2962,5 alen = 5925 fot ≈ 1858,75 meter

Etter at Stortinget i 1875 vedtok å slutte seg til meterkonvensjonen og Norge tok i bruk det metriske systemet, ble én sjømil redefinert som én geografisk mil. Etter den nye definisjonen, og med datidens antagelser av jordas størrelse:

 1 sjømil = 1 geografisk mil =  ekvatorgrad = 7420 meter
 1 kvartmil = 0,25 sjømil =  ekvatorgrad = 1 bueminutt langs ekvator = 1855 meter

I 1929 ble den nautiske milen innført i Norge, og både sjømil og kvartmil gikk etter hvert ut av bruk.

Andre definisjoner 
Lignende mål tidligere brukt i andre land er for eksempel amerikansk «sea-mile», fransk «mille marin», nederlandsk «seemijl» eller tysk «Seemeile».

 1 tysk sjømil = 1296 meter
 1 nederlandsk seemijl = 1 fransk mille marin ≈ 5556 meter

Svensk sömil 
Den svenske sjømilen (sömil) ble tidligere benyttet i svensk sjøfart, og tilsvarte 7420,44 meter. En svensk sömil tilsvarte dermed en geografisk mil. På slutten av 1800-tallet hadde sjömilen en ganske svevende betydning i det svenske språket, ettersom ordet sömil ofte ble brukt synonymt med en nautisk mil. Den svenske sjømilen benyttes ikke lengre, og svensk sjøfart har gått over til den (internasjonale) nautiske milen.

Dansk sømil 
Den danske sjømilen (sømil) var definert som 1851,11 meter, som vil si litt under 1 meter forskjell fra den internasjonale nautiske milen på 1852 meter.

 1 dansk sømil = 10 danske kabellængder = 1851,11 meter

Amerikansk sea mile 
I USA brukte man lenge en egen definisjon kalt sea mile.

 1 amerikansk sea mile = 6080,2 engelske fot = 1853,24496 meter

Britisk nautical mile 
Inntil 1970-tallet da Storbritannia gikk over til å bruke den internasjonale nautiske milen (definert som 1852 meter), ble det brukt en egen britisk nautisk mil definert på følgende måte:

 1 britisk nautical mile = 6080 engelske fot = 1853,184 meter

Se også 
 Mil
 Vike sjø

Referanser

Lengdeenheter
Gamle måleenheter
Båtliv
Artikler i sjøfart-prosjektet
Raptus tegneseriefestival

Raptus tegneseriefestival eller bare Raptus, med den offisielle undertittelen Bergen Internasjonale tegneseriefestival (Bergen International Comics Festival), er en norsk tegneseriefestival. Raptus inneholder en rekke tilstelninger med fokus på tegneserier og serieskapere. Festivalen har blitt arrangert i Bergen hvert år siden starten i 1996, og ble opprinnelig gjennomført med hjelp av frivillige fra Tegneserieforeningen i Bergen. I mange år var Arild Wærness sjef for festivalen. Senere har Trond Stien, Øyvind Naterstad og Frode Haaland vært festivalsjefer.

Nå står en egen organisasjon, Raptus Foreningen, bak arrangementet. Festivalen får i hovedsak økonomisk støtte fra Norsk kulturråd og Bergen kommune. Raptus blir som regel avholdt i september og har besøkende og gjester fra hele verden. Enkelte år har Raptus vært arrangert på andre tidspunkter.

Noen tidligere gjester 
Don Rosa
Mike Ploog
Charlie Christensen
Dan Piraro
Daniel Clowes
Chris Ware
Will Eisner
John Buscema
Peter Madsen
Arne Bye
InkaLill (Inga-Lill Røsberg)
Lise Myhre
Frode Øverli
Arild Midthun
Jason (John Arne Sæterøy)
Mike Collins
Gunnar Staalesen
Alfredo Castelli
Bud Grace
Carlos Nine
Warren Ellis
Alan Grant
Claes Reimerthi
Achdé
Batem
Hunt Emerson
Gilbert Shelton
Mads Eriksen
Sussi Beck
Frank Madsen
Thierry Capezzone
Roman Dirge
Ian Edginton
Karstein Volle
D'Israeli (Matt Brooker)
Marco Rota 
Knut Westad
Bjørn Ousland
Siri Pettersen
Mort Walker (2000)
Janry
Hermann Huppen
Dany
Laurent Gerra
Jerry Scott
T. Lewis
Michael Fry
Daan Jippes
Marcello Toninelli
Jon Bing
David Bishop
Staz Johnson
Paul Grist
Dave Windett
Lew Stringer
Freddy Milton
Roger Mahoney
Maria José Nunez
Enrique Fernandez
James Hodgkins
Bård Lilleøen
Nils Axle Kanten
Øystein Runde
Øyvind Sagåsen
Lars Lauvik
Ronald Kabíček
Gunnar Staalesen
Ida Larmo
Steffen Kverneland
Arifur Rahman

Omtaler 
 Suksess for Raptus. Bergensavisen (publisert 2004-10-11)
 Raptus satser på Sprint og W.I.T.C.H.. Bergensavisen (publisert 2005-06-13)
 Sprint på Raptus. Bergens Tidende (publisert 2005-10-07)
 Raptus-sjefen. Bergensavisen (publisert 2005-10-07)
 2500 på Raptus. Bergens Tidende (publisert 2006-09-11)
 Fantasifostre og stripefanatikere. Studvest (publisert 2006-09-13)
 Lucky Lukes «pappa» til Raptus. Bergensavisen (publisert 2007-03-24)
 Berre menn på Raptus. Bergens Tidende (publisert 2007-09-28)
 Raptus åpnet med parade. Bergensavisen (publisert 2007-09-29)
 Tegneserier selger i Bergen. Bergens Tidende (publisert 2007-09-30
 Nerdenes sluttseier. Studvest (publisert 2007-10-03)
 Møt Zelda og Batman. Bergensavisen (publisert 2012-09-08)
 Stuerein nerdekultur. Studvest (publisert 2012-09-11)

Referanser

Eksterne lenker 
 Raptus - ComicWiki-bilder
 Raptus hjemmesider
 Tegneserieforeningen i Bergen

Tegneserier i Norge
Litteraturfestivaler i Norge
Festivaler i Vestland
Repeterende arrangementer etablert i 1996
Bydel Alna

Bydel Alna er en administrativ bydel i Oslo. Den har  innbyggere (2020), og et areal på 13,7 km². Bydelen har fått sitt navn fra Alna gård som sannsynligvis har fått navn fra Alnaelva som renner gjennom bydelen.

Administrasjon
Bydelens bydelsutvalg ledes av Mari Morken (AP). Bydelsdirektør er Marius Trana. Bydelsutvalget ledes av Arbeiderpartiet i et samarbeid med SV, MdG og Rødt.

Samferdsel
Furusetbanen til Oslo T-Bane går igjennom området. I tillegg har jernbane som har medført lokaltog, samt en godsterminal på Alna. E6 er også innom Alna.

Boligstrøk (utvalg)
Alfaset
Alnabru
Bryn
Furuset
Ellingsrud
Haugerud
Hellerud
Lindeberg
Teisen
Trosterud
Tveita
Ulven

Skoler
 Grunnskoler: Ellingsrudåsen skole, Bakås skole, Ellingsrud skole, Furuset skole, Gran skole, Jeriko skole, Lindeberg skole, Skjønnhaug skole, Lutvann skole, Trosterud skole, Haugerud skole, Tveita skole, Bryn skole
 Videregående skoler: Hellerud videregående skole

Referanser

Eksterne lenker
 Bydel Alnas nettsider
 Alna bydelsutvalgs nettsider
Altaposten

Altaposten er en avis som utgis i Alta i Finnmark. Altaposten ble etablert i 1969 og driver i tillegg til papiravis med lokalradio (Radio Alta) og TV (TV Nord). I 2014 reduserte avisen antall ukentlige utgivelser fra seks til fem. Fra 3. juli 2017 er Altaposten tredagersavis, med utgivelser mandag, onsdag og fredag. 

Ansvarlig redaktør er Rolf Edmund Lund.

Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:

Se også
 Aviser i Finnmark

Referanser 
<div class="references-small">

</div class="references-small">

Eksterne lenker
 Altaposten

Aviser i Troms og Finnmark
Polaris Media
Kultur i Alta
Aviser etablert i 1969
Finnmark Dagblad

Finnmark Dagblad er en dagsavis som dekker ti kommuner i Vest-Finnmark og utgis i Hammerfest i Finnmark.

Historie 
Avisen kom ut første gang 11. september i 1913 som Vest-Finmarkens Social-Demokrat. I 1923 ble navnet endret til Vestfinnmark Arbeiderblad. 

I 1940 hadde Hammerfest tre aviser: Vestfinnmark Arbeiderblad, Nordkapp og Finnmarksposten. Vestfinnmark Arbeiderblad ble beslaglagt av den tyske okkupasjonsmakten og omdøpt til først Vestfinnmark Folkeblad (1. januar 1941), deretter Finnmark Folkeblad (1. januar 1942). Den tjente da som et rent talerør for Nasjonal Samling, noe som kostet den mange lesere, og på folkemunne ble den kalt Spøk og spenning. 

Avisen ble stengt i 1944 da tyskerne trakk seg tilbake og iverksatte den brente jords taktikk. Telegram til Pressedirektoratet, datert 2. februar 1945, informerer om at maskinene var kommet til Tromsø, der de skulle demonteres og pakkes for videre transport.

Dagens navn er fra 12. september 1960, og ble introdusert i forbindelse med overgang til dagsavis. 

Den første og ganske så provisoriske utgaven som kom ut etter andre verdenskrig, utkom 1. mai 1946 med regulær utgave tre ganger i uken fra 23. mai 1947. Redaktør Olav Waaktaar skulle få mye av æren for å utvikle avisen til en distriktsavis i ordets rette forstand.

Finnmark Dagblad er eid av Amedia og er Finnmarks største avis. Finnmark Dagblad eier Finnmarksposten og en tredjedel av aksjene i den samiske avisa Ávvir. 

Den kommer ut mandag til lørdag og har avdelingskontorer i Alta og Lakselv. Kontoret i Honningsvåg ble lagt ned i 2007.

Redaktører
1913/1914: Cornelius Moe, Chr. Andr. Olaussen, Oscar Rønbeck, Ivar Holand
1915: Leif Olsen, O. Eriksen, Henr. Mansika,  Chr. Andr. Olaussen, A.B. Nilsen, K. Monsen
1915/1916: A. Eines 
1916/1917: Peder Kasmoli, Henr. Kåsmoli, Henrik Manzika 
1917/1920: Chr. Andr. Olaussen
1920/1921: Sigurd Simensen
1921: Chr. Andr. Olaussen
1922-1923: Martin Aune
1924-1930: Leif S.Olsen
1931: Gunnar Hagerup
1932-1936: Olaf Berg-Hansen
1936-1943: Halfdan Moe Jacobsen
1947-1951: Olav Waaktaar
1951-1971: Halvor Brox
1972: Reidar Nielsen
1974-1975: Øivind Madsen
1976-1979: Arvid R. Iversen
1980-1982: Per O. Figenschou 
1982-1989: Reidar Nielsen
1989: Svein G. Jørstad 
1990-1995: Knut Eirik Olsen
1996-2001: Jahn-Arne Olsen
2002-2005: Lars Petter Einarsson
2005-2008: Kåre M. Hansen
2008-2013: Eirik Palm 
2013-2014: Sverre Joakimsen
2014-: Svein G. Jørstad (konstituert)
2014-2019: Arne Reginiussen
2020: Geir Håkonsund
2021: Arne Reginiussen
2021-: Stian Eliassen

Kilder: Det norske Arbeiderparti - beretninger 1913-1990.

Opplag
Kilder dersom ikke annet er nevnt: Perioden 1947-1995: Sigurd Høst: Aviskonkurransen, IJ 1996 (ISBN 82-7147-159-7), ellers Aviskatalogen og MBL.

Referanser

Se også
 Aviser i Finnmark

Eksterne lenker
 Finnmark Dagblad

Aviser i Troms og Finnmark
Kultur i Hammerfest
Aviser etablert i 1913
Aviser eid av Amedia
Finnmarken (avis)

Finnmarken er en dagsavis som utgis i Vadsø i Finnmark, og er regionavis for Øst-Finnmark. Avisa kom ut under navnet Finmarken første gang 13. mai 1899 som Venstreavis, men gikk over til Arbeiderpartiet i 1906 sammen med Adam Egede-Nissen, som var en av avisens stiftere.

I 1919 kjøpte Vardø Arbeiderparti avisa for 12 500 kroner som Vardø Arbeiderkvinnelag hadde samlet inn.

Avisa kom ut i Vardø fram til andre verdenskrig. I april 1941 ble den overtatt av NS inntil den ble lagt ned 18. august 1944. Senere på høsten 1944 ble den tatt opp i Finnmark Folkeblad i Hammerfest sammen med bladet Kirkenes (1943-1944), som var en fortsettelse av Folkets Frihet (1918-1942).

I januar 1946 ble den slått sammen med Folkets Frihet (etabl. 1918 i Kirkenes) og Vadsø Arbeiderblad (etabl. 1934), og flyttet til Vadsø som var administrasjonssentrum og senter for gjenreisningsadministrasjonen i fylket. Flyttingen var svært omdiskutert.

Avisa har et avdelingskontor i Kirkenes, og hadde et i Vardø inntil 1993. Et avdelingskontor i Mehamn ble etablert i 1972 og lagt ned i 2004.

Avisa utgis av selskapet Dagbladet Finnmarken AS, og er eid av  Amedia. Den har siden 1997 holdt til i eget avishus i Vadsø sentrum. Finnmarken var fram til mai 2017, regionens eneste dagsavis. Nå kommer den ut på mandager, onsdager, torsdager og fredager.

Ansvarlig redaktør er Anniken Renslo Sandvik. Daglig leder er Arne Reginiussen, som også er ansvarlig redaktør for iFinnmark.no, nettavisa til Finnmarken og Finnmark Dagblad.

Opplag
Kilder dersom ikke annet er nevnt: Perioden 1947-1995: Sigurd Høst: Aviskonkurransen, IJ 1996 (ISBN 82-7147-159-7), ellers Aviskatalogen.

Tidligere redaktører
Eilif Andreas Aslaksen
Arne Reginiussen
Sverre Joakimsen
Gard Lehne Michalsen
Kari Karstensen
Erling Arvola

Se også
 Aviser i Finnmark

Referanser

Eksterne lenker
 iFinnmark

Aviser i Troms og Finnmark
Kultur i Vadsø
Aviser etablert i 1899
Aviser eid av Amedia
Finnmarksposten

Finnmarksposten er en ukeavis som utgis i Honningsvåg i Finnmark. Den er en lokalavis, men en gang tidligere var den en «en regionavis for Vest-Finnmark».

Avisen ble etablert i 1886 som Høyre-avis. Den ble flyttet fra Hammerfest til Honningsvåg i 1953 og kjøpt av Finnmark Dagblad i 1993 etter flere konkurser. Avisen eies i dag av Finnmark Dagblad.

Ansvarlig redaktør er Arne Reginiussen.

Opplag
Kilder dersom ikke annet er nevnt: Perioden 1947-1995: Sigurd Høst: Aviskonkurransen, IJ 1996 (ISBN 82-7147-159-7), ellers Aviskatalogen.

Se også
 Aviser i Finnmark

Referanser

Eksterne lenker 
 

Aviser i Troms og Finnmark
Kultur i Nordkapp
Aviser etablert i 1886
Aviser eid av Amedia
1886 i Norge
Sør-Varanger Avis

Sør-Varanger Avis er en avis som utgis i Kirkenes i Finnmark. Avisens dekningsområde er Sør-Varanger kommune og den kommer ut hver tirsdag, torsdag og fredag. Første utgave av Sør-Varanger Avis ble utgitt 14. mai 1949. Avisen har 10 ansatte, inkludert eget trykkeri. Ansvarlig redaktør siden 2022 er Frode Nielsen Børfjord. Han overtok etter Gunnar Sætra..

Fra 1989 til ut på 2015 var Randi Fløtten Andreassen redaktør.. Mellom 2015 og 2017 virket først styrelederen Kjell Wickstrand som redaktør frem til 2016, deretter Elisabeth Netland fra 2016.

Avisen var fram til 1993 organ for Høyre, men er fra 1994 uavhengig konservativ.

Eiere 
Utgiverselskapet har omkring 200 aksjonærer, hvorav de fleste er lokale småaksjonærer. De største eierne er Amble Investment AS (14,8 %), Nordavis AS (11,7 %), Kjell Wickstrand (10,0 %) og Nordgård Holding AS (7,0 %).

I desember 2021 kjøpte Amedia 51 prosent av aksjene i avisa, etter at de største aksjonærene solgte seg ut.

Opplag 
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:

Kjente journalister 
Jostein Jakobsen, journalist 1999–2010
Erling Norvik, redaktør 1980–1981
Jan Weiner Krohn-Holm, redaktør 1949-1957

Se også 
 Aviser i Finnmark

Referanser

Eksterne lenker 
 Sør-Varanger Avis

Aviser i Troms og Finnmark
Kultur i Sør-Varanger
Aviser etablert i 1949
Aviser eid av Amedia
Østhavet (avis)

Se også Austhavet (havområde)

Østhavet er en avis som utgis i Vardø i Finnmark. Avisen ble etablert i 1997 og dekker primært tettstedene Vardø og Kiberg. Utgivelsesesfrekvensen er hver onsdag med normalt 16 sider. Ansvarlig redaktør er Magne Henriksen. Avisen ble kåret til Årets lokalavis i 1997.

Opplag
Kilder dersom ikke annet er nevnt: Aviskatalogen. Tall etter 2004 er bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for Lokalaviser.

Se også
 Aviser i Finnmark

Referanser

Eksterne lenker
 Østhavet

Aviser i Troms og Finnmark
Kultur i Vardø
Aviser etablert i 1997
Harstad Tidende

Harstad Tidende er Nord-Norges tredje største avis som utgis i Harstad i Troms. Dekningsområdet er kommunene Harstad, Kvæfjord, Lødingen, Tjeldsund, Evenes, Skånland, Gratangen, Lavangen og Ibestad. 

Avisen eies 100 prosent av Polaris Media Nord-Norge, som igjen er heleid av Polaris Media ASA.

Historie 

Avisen ble grunnlagt av dens første redaktør, Peter Oluf Klinge i 1887 under navnet Senjens Tidende, først med undertittelen Liberalt nyheds-, avertissements- og afholdsblad, fra året etter med undertittelen Frisindet, uafhængigt bondeblad. Sommeren 1888 skiftet avisen navn til Tromsø Amtstidende, i 1890 ble undertittelen endret til Uafhængigt rent Venstreblad og i 1900 endret avisen navnet til sitt nåværende navn, Harstad Tidende.

Opplag 
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:

Nettutgave 
ht.no er Harstad Tidenes nettavis.

Redaktører

Litteratur 
 Reppen, Gunnar: Trykkerier og aviser i Harstad. Harstad 2007. ISBN 978-82-303-0952-0

Referanser 
<div class="references-small">

</div class="references-small">

Eksterne lenker 
 
 Nasjonalbiblioteket om Harstad Tidende
 Skannet utgave hos Nasjonalbiblioteket 

Aviser i Troms og Finnmark
Schibsted
Kultur i Harstad
Aviser etablert i 1887