Teapot Dome-skandalen

Teapot Dome-skandalen var en bestikkelsesak som fant sted i USA fra 1921 til 1922 under president Warren G. Hardings administrasjon. USAs innenriksminister Albert Bacon Fall hadde leid ut US Navys oljereservoarer l Teapot Dome i Wyoming og to andre steder i California til private oljeselskaper til lave priser, uten anbudskonkurranse. I 1922 og 1923 ble leieavtaler gjenstand for en oppsiktsvekkende undersøkelse. Senator Thomas J. Walsh Fall ble senere dømt for å ha mottatt bestikkelser fra oljeselskapene. Han ble den første statsråd som måtte gå i fengsel. Ingen av de personer som betale bestikkelsene ble dømt, 

Før Watergate-skandalen, ble Teapot Dome-skandalen ansett som den «største og mest oppsiktsvekkende skandalen i Amerikansk politikks historie».. Skandalen skadet Harding administrasjons omdømme som allerede var sterkt redusert på grunn av sine kontroversielle håndtering av den store jernbanestreiken i 1922 og presidentens veto i Bonus Bill i 1922.

Historie 
På begynnelsen av 1900-tallet hadde den amerikanske Marinen i stor grad konvertert fra kull til olje som brensel for sine skip. For å sikre at Marinen alltid ville ha nok drivstoff tilgjengelig, ble flere oljeproduserende områdene utpekt som oljereserver av president Taft. I 1921 utstedte president Harding en ordre som overført kontrollen av Teapot Dome olje-feltet i Natrona County, Wyoming og Elk Hills og Buena Vista olje-og gassfelt i Kern County i California fra Marinedepartementet til Innenriksdepartementer. Dette ble ikke gjennomført før i 1922, da innenriksminister Fall overbeviste USAs marineminister Edwin C. Denby om å overføre kontrollen.

Senere i 1922 leide innenriksminister Albert Fall ut oljeproduksjonsrettigheter på Tapot Dome til Harry F. Sinclair Mammut Oil, et datterselskap av Sinclair Oil Corporation. Han leide også ut Elk Hills til Edward L. Doheny i Pan American Petroleum and Transport Company. Begge leieavtaler ble utstedt uten anbudskonkurranse. På denne måten var leieavtalene llovlig under Mineral Leasing Act  av 1920.

Leieavtalene
Villårene i leieavtalene var veldig gunstig for olje-selskapene som i all hemmelighet gjorde Fall til en rik mann. Fall hadde fått et ikke-rentebærende lån fra Doheny på 100 000 dollar (om lag 1,34 millioner i dag). Han fikk andre gaver fra Doheny og Sinclair tilsammen om lag 404 000 dollar (om lag 5,42 millioner dollar i dag). Det var disse penger som skifter hender som var ulovlig, ikke utleien. Fall forsøkte å holde sine handlinger hemmelig, men en plutselig bedring i hans levestandard vekket mistanke.

Undersøkelse og resultat 

I april 1922 skrev en oljeoperatør i Wyoming til Senator John B. Kendrick  at Sinclair hadde fått en kontrakt ved en hemmelig avtale. Kendrick svarte ikke, men to dager senere, 15. april forlangte han en undersøkelse av avtalen. Den Republikanske senator Robert M. La Follette, Sr of Wisconsin - leder av Senatets Komité for Offentlige Landområder, trodde først at Fall var uskyldig. Men hans mistanker økte etter at hans eget kontor i Senatets kontorbygg var blitt ransaket.

Demokraten Thomas J. Walsh of Montana, det yngste medlem i Senatet ledet en lang høring. I to år gjorde  Walsh fenskritt mens Fall, skritt for skritt tapte terreng, skjulte sine etterhvert som han gikk tilbake. intet galt ble oppdaget i første omgang. Leieavtalene syntes å være lovlige, men dokumenter forsvant på mystisk måte. Fall hadde fått leieavtalene til å se riktig ut, men hans aksept av penger avslørte at noe var galt. I 1924 gjenstod spørsmålet ubesvart. Hvordan kunne Fall plutselig så lett bli så rik.

Penger fra bestikkelser hadde gått til Fall's kvegranch og investeringer i hans virksomhet. Til slutt, etter som undersøkelsen var i ferd med å trappe ned og Fall var tilsynelatende uskyldig, avdekket Walsh bevis for at Fall hadde glemt å dekke opp et ubetalt lån fra Doheny til Fall på 100 000 dollar

Denne oppdagelsen avslørte skandalen. Sivil-og strafferettslige saker forbundet med skandalen fortsatte gjennom hele 1920-tallet. I 1927 avgjorde Høyesterett at leieavtalene hadde vært korrupte gjennom svik. Retten ugyldiggjorde Elk Hills leie i februar 1927, og Teapot  Dome i oktober. Begge reservoarer agjorde Høyesterett skulle tilbake til Marinen.

I 1929 ble Albert Fall funnet skyldig i bestikkelser fra Doheny. Omvendt, i 1930 ble Edward L. Doheny frikjent for å betale bestikkelser til Fall. Videre beslagla Doheny's Selskap Fall's  hjem i Tularosa Basi, New Mexico, på grunn av «ubetalte lån» som viste seg å være de samme 100 000 dollar bestikkelse. Sinclair fikk seks måneder i fengsel på grunn av juryens avgjørelse .

Harding's omdømme
Selv om Fall var å klandre for denne skandalen, skadet det Hardings omdømme at han omgikkes korrupte personer. Bevis mot Fall kom for dagen etter Hardings død i 1923. Dette var ikke første gang det ble stilt spørsmål ved Falls karakter. Det hadde også hendt tidligere. Han var i 1896 blitt mistenkt for drapet på en konkurrende advokat og politiker, Albert Jennings-Fountain, og hans 8 år gamle sønn Henry på White Sands i nærheten av Tularosa, da Fountain kjørte hjem fra et møte på Falls ranch.

Et annet viktig resultat var høyesteretts kjennelse i McGrain v. Daugherty (1927) som, for første gang, uttrykkelig fastsatte  at Kongressen hadde makt til å tvinge vitner til å møte.

I februar 2015 solgt  USAs energidepartementet oljefeltet for 45 millioner dollar til Stranded Oil Resources Corp. etter å ha tappet 22 millioner fat olje fra feltet.

Se også
Little Green House on K Street

Referanser 

1920-årene i USA
Wyomings historie
Korrupsjonssaker