alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Séraphin Couvreur

Séraphin Couvreur (valgt navn: , født 14. januar 1835 i Varennes i Somme i Frankrike, død 19. november 1919 i Xianxian i Zhili i Kina) var en katolsk prest og kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. Han redigerte store oppslagsverker og oversatte flere av de kinesiske klassikere og andre verker. Han utviklet det innen det franskspråklige område lenge enerådende transkripsjonssystem, EFEO-transkripsjonen av kinesisk.

Liv og virke

Bakgrunn
Etter studier i Amiens trådte han inn i jesuittordenen i september 1853. Etter ytterligere studier i Vals og Laval ble han ordinert til prest i 1867. Han underviste i grammatikk i Amiens, men bad om å bli sendt til misjonene i Kina.

I Kina
Han ankom i april 1870 og ble etter språkopplæring i Hejian og en tid som sogneprest, ble professor ved presteseminaret i Xianxian. Det var i det apostoliske vikariat Xianxian (Sien Hsien) han tilbragte det meste av sitt liv i Kina.

Klar over behovet for å styrke misjonærenes språkopplæring utviklet han en latinsk-kinesisk ordbok i 1877. Deretter fulgte en rekke andre ordbøker: En fransk-kinesisk, en kinesisk-fransk, og tospråklige oversettelser (fransk og latin) av de fem klassikere og fire bøker. Mange av disse verkene er blitt gjenopptrykt en rekke ganger, for eksempel i Paris og i Taipei.

Han samarbeidet med École française d'Extrême-Orient og utviklet skolens transkripsjon av kinesisk (1902), som fikk meget stor gjennomslagskraft særlig innen det franske språk- og innflytelsesområde.

Couvreur mottok to ganger Stanislas Julien-prisen fra Académie des Inscriptions et Belles-Lettres i Paris.

Verker 
 Dictionarium linguae Sinicae Latinum (1877)
 Choix de documents (4. utg., 1906) 
 Dictionarium Sinicum et Latinum (2. utg., 1907)
 Dictionnaire Français-Chinois (2. utg., 1908)
 Seu Cheu: Les Quatre Livres (2. utg., 1910)
 Dictionnaire classique de la langue Chinoise (3. utg., 1911)
 Li Ki ou memoire des bienseances 2 bd. (2. utg., 1913)
 Tch'ouen Ts'iou et Tso Tchouan, 3 bd. (1913)
 Ceremonial (1916)
 Cheu King (2. utg., 1916)
 Chou King (2. utg., 1916)
 Guide de la conversation Francais-Anglais-Chinois. Guide to Conversation in French, English, and Chinese (10. utg., 1920)
 Geographie ancienne et moderne de la Chine (2. utg., 1934)

Se også 
 Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Referanser

Litteratur
  

Personer fra departementet Somme
Franske katolske prester
Franske misjonærer
Jesuittmisjonærer i Qing-Kina
Franske sinologer
Franske oversettere
Franske lingvister
Fjelltun

Fjelltun  var en bibelskole i Stavanger. Den var eid av NLM, Norsk Luthersk Misjonssamband, og startet opp i 1974 og ble lagt ned i 2017. Skolen holdt til i egne lokaler på Kristianlyst. Bygget inneholdt også studentboliger med plass til i alt 60 studenter.
Skolen gav ut bladet Fjelltun glimt fire ganger i året.

Referanser

Eksterne lenker 
 Skolens nettsider

Skoler i Stavanger
Skoler tilknyttet Norsk Luthersk Misjonssamband
Bibelskoler i Norge
Religion i Rogaland
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1979
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 2017
Tverrfjellet (Sula)

Tverrfjellet er et fjell på øya Sula i Sula kommune i Møre og Romsdal. Fjellets høyeste punkt ligger ved Vardane, på 776 meter over havet. Dette er også det høyeste punktet på øya og i kommunen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fjell i Sula kommune
Fjell under 1000 meter
Leiv Vidar

Leiv Vidar er en norsk kjøttvareprodusent, som siden mai 2017 eies av matvarekonsernet Scandza.

Bedriften ble etablert den 23. november 1950 av Leiv Vidar (1919–1996), som en liten slakterforretning i Stangs gate 7 i Hønefoss. I 1964 ble bedriften flyttet til større lokaler i Torvgata. Sønnen Arne Vidar overtok ansvaret for familiebedriften I 1975. Faren Leiv Vidar rømte til Sverige under andre verdenskrig og ble tatt til fange da en av Kvarstadbåtene ble senket i april 1942. Han satt resten av krigen som Nacht und Nebel-fange i tysk konsentrasjonsleir

I 1991 flyttet bedriften inn i nye og moderne produksjonslokaler i Birkebeinerveien 2, der selskapet fremdeles er lokalisert. Bedriften har siden innflytting i 2001 gjennomført syv større utvidelser som følge av økt volum og endrede krav fra kundene. De gamle lokalene ble overtatt av det som i dag er kjent som delikatesse- og slakterbutikken Leiv Vidar. Butikken har samme hovedeier som Leiv Vidar AS, Arne Vidar.

Bedriften inngikk på 1990-tallet avtaler med de fleste landsdekkende bensistasjonskjedene og kioskkjeder, og vokste år for år. På 1990-tallet var produksjonen 4000 tonn pølser i året. I 2001 mistet de avtalen med Statoil og i 2005 med Shell. Statoil kom i 2008 tilbake igjen som kunde. I 2002 startet et samarbeid med REMA 1000 og Leiv Vidar pølsene var med ett å få tak i også i nasjonale dagligvare over hele Norge.

I 2003 kjøpte selskapet en andel i en pølseprodusent i Sverige, Lindvalls Chark, for å posisjonere seg for økende skandinavisk orientering fra kjedekundenes side. Eierandelen ble økt i 2007, og i dag eier Leiv Vidar majoriteten i Lindvalls. Lindvalls leverer i dag blant annet til Statoil i Sverige og Danmark.

Under NM i kjøttprodukter 2008 vant Leiv Vidar fem gullmedaljer for sine produkter.

Bedriften hadde 91 ansatte per desember 2008.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske næringsmiddelprodusenter
Næringsliv i Ringerike
Hønefoss
Selskaper etablert i 1950
Grenrør

Et grenrør  eller manifold er en del på stempelmotorer som fordeler luft og eventuelt bensin fra forgasser til innsugningsinntaket på flere sylindre (innsugningsmanifold), eller samler eksos fra flere sylindre til ett enkelt eksosrør (utblåsnings,eller eksos manifold). Navnet «manifold» hentyder sannsynligvis til at luft fra ett rør skal fordeles til flere rør, og at eksos fra flere rør skal samles i ett rør. Grenrørene skal sørge for at gassen har riktig retning og for at det er liten luftmotstand, så motorkraften ikke tapes til annet enn fremdrift.

I hver ende er det feste for bolter til forgasser, luftfilter, topplokk og eksosrør. Siden det er viktig at det ikke er lekkasje i disse overgangene, er det viktig å bruke nye pakninger hver gang manifolden er løsnet.

Siden manifoldene har en komplisert form, er de vanligvis laget i støpt metall.

Innsugningsmanifold 
På motorer med forgasser er innsugningsmanifolden forbindelsen mellom forgasseren og topplokket. På motorer med direkteinnsprøyting finnes ikke forgasser, så der fører innsugningsmanifolden luft fra luftfilteret via luftmengdemåleren til topplokket.

Eksosmanifold 
Eksos fra flere sylindre skal samles fra topplokkene til ett eller to eksosrør.

Se også 
 Mangfoldighet

Motorteknologi
Eduard Suess

Eduard Suess (født 20. august 1831 i London i Storbritannia. død 26. april 1914 i Wien i Østerrike) var en østerriksk geolog og politiker på 1800-tallet. Han er særlig kjent som ekspert på den tektoniske oppbygning av Alpene.

Hans viktigste oppdagelser var det forhistoriske kontinentet Gondwanaland og Tethyshavet.

Suessbreen i Antarktis og et krater på månen og et på Mars er oppkalt etter ham.

Verker i utvalg 
 Über die Brachiopoden der Kössener Schichten. 1854, Digitalisat
 Der Boden der Stadt Wien. 1862
 Die Entstehung der Alpen. 1875
 Das Antlitz der Erde. 3 Bände, 1883-1909; 1904-1924.
 Erinnerungen. 1916

Priser (utvalg) 
 1903 – Copleymedaljen

Referanser 

Personer fra London
Personer fra Praha
Personer fra Wien
Østerrikske politikere
Østerrikske geologer
Medlemmer av Royal Society
Mottakere av Copleymedaljen
Hanne Eggen Røislien

Hanne Eggen Røislien (født 21. juli 1975) en norsk religionshistoriker. Hun er forsker i Cyberforsvaret. Hun er også tilknyttet Center for Strategic and International Studies i Washington D.C. Hun har tidligere vært forsker ved Institutt for fredsforskning og Institutt for forsvarsstudier i Oslo.

Røislien er dr. philos. fra NTNU og cand.philol. i religionshistorie fra Universitetet i Oslo. Hun skrev doktorgraden om religionens rolle i det israelske forsvaret (IDF), og hovedoppgaven om de jødiske nybyggerne. I 2006 utga hun boken «Bosettere på Hellig Grunn: En reise blant jødiske nybyggere» på Pax Forlag i 2006. I 2012 gav hun ut boken «Israelerne: Kampen om å høre til» gjennom Aschehoug forlag. 

Røislien har hatt feltarbeid i Midtøsten og jobbet for FN i Irak og Kuwait i 2003. I 2001-2002 jobbet hun i observatørstyrken TIPH i Hebron. 

Hun er søster til statistikeren Jo Røislien.

Referanser

Eksterne lenker  
 	
 

Norske sakprosaforfattere
Fødsler i 1975
Taraibune

Taraibune som også er kjent som «tønnebåt», er en av de meste originale kuriositeter som finnes blant båttypene i Japan. Den er populært kalt «hangiri» som betyr halv tønne på japansk.

Den finnes stort sett på lukket farvann på øya Sado langs Echigo-kysten mot Japanhavet hvor det finnes store forekomster av fiske meget nær strendene som for øvrigt var meget steinete. Skalldyr og sjøgress langs strendene var vanskelig å komme til med vanlige båter. I 1880-årene ble det funnet på at man skulle gjøre om baljer som var tatt med av svømmere og kvinnelige fiskere, til båter.

Kvinner og menn fra seks landsbyer på Ogi-halvøya av Sado, hadde helt fram til nylig benyttet båttypen som kunne varieres i størrelse. Fremdrift var med paddelåre eller en liten påhengsmotor. Paddelåren kunne man vrikke med for å komme videre på vannet. Når fiskeren skulle fange fisk, ble det gjerne brukt spyd. Fiskeren ser gjennom en treboks med glass ned på bunnen for å fange skalldyr og fisk. Sjøgress som forresten var en viktig produkt i Japan i mange århundrer, ble også høstet med disse tønnebåtene.

I nyere tid hadde båttypen nesten gått i glemsel, men lokalsamfunnet fortsetter med å videreutvikle taraibunen inn i større turistbåter med plass for to til fire passasjerer som kan kikket på sjøbunnen gjennom et glass montert i bunnen. Påhengsmotoren ble bare brukt av én landsby på deres taraibune båtene som ble sterkt lakkert. Paddelåren ble brukt for å holde båten på stø kurs under kjøring.

Som en velegnet båttype for bruk i lukket farvann med steinede omgivelser har den også kommet til Shukunegi på Sawasaki-kysten.

Konstruksjonen 
Praktisk talt er denne båten ikke mer enn en oval tønne med åpen topp og lukket bunn satt sammen av planker kalt «staver» som ble bearbeidet til å ha kurver, som deretter ble hamret sammen med små båtsøm av bambus og så satt på den ferdige bunnen. Deretter satt man på flettede bambus i to eller flere «bånder» for å holde sammen båten. Taraibunen er en meget enkel, men gjennomtenkte konstruksjon med plankene tatt fra det japanske sedertreet og mindre emner fra bambusen i tykke stykker som kalles madake. 

Det som er essensielt for båten, er tønnebåndene av fire 45 fot lange striper bambus som flettes inn i hverandre og hamres på plassen. Mot toppen ble diameteren større. På utsiden montert man et tønnebånd med en åpning å stikke paddelåren ned i for å vrikke seg fram.

Den amerikanske båtbyggeren Douglas Brooks som hadde interesserte seg for de tradisjonelle japanske båtene kalt wasen, skulle arbeide for å redde den enestående japanske båttypen etter å ha tatt kontakt med den siste taraibune-byggeren Koichi Fuji. Fuji hadde ikke disipler som kunne overta virksomheten, og endt opp med å lære bort hans ekspertise til Brooks før sin død. Brooks bygget sin første taraibune hjemme i USA. Den var 4 fot lang, 5 fot bred og 1,5 fot dypt i oval form.

Disse bygget på Sado-øya var 1,8 meter lang, 1,4 meter bred og 50 centimeter dypt.

Eksterne lenker 
 Tønnebåtene fra Sado øya
 Douglas Brooks`s taraibune-prosjektet
 Douglas Brooks og Taraibune
 Går tilbake i tiden på Sado-øya
 Tradisjoner med båtene fra Sado-øya
 Sado

Japanske båttyper
Nesheim skole (Arendal)

Nesheim skole var en offentlig skole med klassetrinn 1-7 i Arendal kommune.

Skolen ligger på Nesheim i Austre Moland, ved Longum og Longumvannet. Skolen har skolefritidsordning (SFO).

12. desember 2013 vedtok bystyret i Arendal med 20 mot 19 stemmer å legge ned skolen. Høyre, KrF, Venstre og Pensjonistpartiet stemte for nedleggelse. Løddesøl skole ble også vedtatt nedlagt i samme bystyremøte. Vedtaket ble senere omgjort med like knapp margin

Referanser

Eksterne lenker 
 

Barneskoler i Agder
Skoler i Arendal
John Barber

John Barber (født 1734 i Nottinghamshire, død 1801) var en britisk oppfinner som i 1791 fikk patent på en dampturbin.

Barber ble født i Nottinghamshire, men flyttet til Warwickshire i 1760-årene for å lede kullverksarbeid ved Nuneaton. Mellom 1766 og 1792 tok han flere patenter, på blant annet en dampturbin. Selv om oppfinnelsen hans ikke fikk praktisk nytte var det derimot den første skildringen av prinsippet, og man har i senere tid konstruert en fungerende turbin etter skissene fra Barber.

Referanser

Litteratur 
 

Engelske ingeniører
Engelske oppfinnere
Personer fra Nottinghamshire
Fødsler i 1734
Dødsfall i 1801
Hjuksebø skole og barnehage

Hjuksebø skole og barnehage var et oppvekstsenter i Notodden kommune i Vestfold og Telemark fylke.

Oppvekstsenteret besto av en barneskole, barnehage og skolefritidsordning for tilsammen 120 barn i alderen 1 til 12 år. Skolen dekket trinnene 1. til 7. klasse og hadde 77 elever. Målformen var bokmål. Skolen hadde 18 ansatte.

Rektor var Johnny J. Gangsøy, Solveig Vestmoen var styrer/ nestleder og Ingrid Kasin var teamleder. Seniorrådgiver for PPT var Tor Reinsnos.

I kjelleren på skolen holdt Hjuksebø Ungdomsklubb til.

Skolen ble nedlagt 2013, lokalene ble overtatt av Hjuksebø Montessoriskole 2014.

Referanser

Eksterne lenker
 Hjuksebø skole og barnehage sitt nettsted

Barnehager
Barneskoler i Vestfold og Telemark‎
Byggverk i Notodden
Sauherad
Notoddens historie
Tidligere utdanningsinstitusjoner i Vestfold og Telemark
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 2013
Turkcell

Turkcell eller Türkcell er et tyrkisk teleselskap som tilbyr mobiltelefoni i Tyrkia, siden dannelsen av selskapet i 1994. Selskapet har 37 millioner kunder, og er dermed Europas tredje største mobiloperatør. Selskapet er børsnotert i Istanbul og New York. Omsetningen i 2008 var på 6,97 milliarder US$, eller om lag 45 milliarder norske kroner. 

Hovedkvarteret ligger i Istanbul, og administrerende direktør er Süreyya Ciliv. Turkcell eies direkte og indirekte av følgende eierinteresser, rangert etter andel av aksjekapitalen: TeliaSonera (37,09 %), Cukurova Group (21,22 %), Alfagruppen (13,22 %). Alfagruppen kjøpte seg inn i selskapet i 2005 for 3,2 mrd US$, gjennom å kjøpe Cukorova-aksjer i strid med aksjonæravtalen i Turkcell.

Turkcell har eierandeler og virksomhet i Aserbajdsjan, Kasakhstan, Georgia og Moldova gjennom holdingsselskapet Fintur (som eies 58,55 % av TeliaSonera og 41,45 % av Turkcell), med 12,8 millioner kunder per 31.desember 2008. I tillegg har Turkcell 300 000 kunder på Nord-Kypros. 

Turkcell har aksjemajoriteten i det ukrainske mobilselskapet Astelit, som gjennom brandet «Life:)» har oppnådd 11,2 millioner kunder i Ukraina siden oppstarten i februar 2005. I 2008 ble russiske Alfagruppen dømt til å selge seg ned til 4,99 % i Turkcell, på grunn av Turkcells flertallsposisjon i Astelit, som er en konkurrent til Alfa-Telenor-eide Kyivstar GSM i Ukraina.  Ellers driver Turkcell via Life:) også mobilselskapet Best Mobile i Hviterussland, med 200 000 kunder.

For en oversikt over TeliaSoneras strid med Alfagruppen om kontrollen over Turkcell, se: Alfagruppen.

Referanser

Eksterne lenker
 

Tyrkiske selskaper
Teleselskaper
Istanbul
Orkana Forlag

Orkana Forlag AS er et norsk forlag som ble grunnlagt i Stamsund i Lofoten i 1993. Forlaget har også kontor i Oslo, men har beholdt basen i Stamsund. Orkana gir ut sakprosa, skjønnlitteratur og barnebøker med tilknytning til kystmiljøer, nordnorske 
forfattere og temaer. Forlegger og redaktør er Elisabeth Johansen.

I 2010 ble Orkana akkreditert som akademisk utgiver og har etablert avdelingen Orkana Akademisk som gir ut fagfellevurderte og poenggivende publikasjoner. Læringsforlaget ble overtatt i 2013 for å få tilgang til det akademiske markedet på Østlandet.

Eksterne lenker
 
 Intervju med Elisabeth Johansen i Lofotposten

Norske forlag
Forlag etablert i 1993
Toril Torlei

Toril Torlei (født 6. mars 1955 i Bergen) var en av de første værdamene i TV 2, sammen med Reidun Holmøy og Siri Kalvig. Hun har skrevet boken Gamle værtegn : for nye værprofeter, som er en bok om værtegn.

Bibliografi 
 1998 Gamle værtegn : for nye værprofeter ISBN 82-91991-00-6

Personer tilknyttet TV 2
Fødsler i 1955
Aversjonsterapi

Aversjonsterapi er en terapiform som tar sikte på å få en person til å sky eller avstå fra handlinger eller forestillinger som betraktes som uheldige eller uønsket. Aversjon er et ord bygget på latin: aversare som betyr å sky, vende seg fra, avsky.

Den mest kjente, er medikamentell bruk av preparater som Antabus eller Aversan (disulfiram) for å skape kvalme, hjertebank, svette og generell ubehagsfølelse hos alkoholavhengige. Slik behandling er kun mulig når personen samarbeider. (Virkningen kan dempes ved hjelp av allergidempende preparater og lett tilgjengelige husholdningsvarer).

Også i forhold til tobakksavhengighet finnes preparater som gir usmak til nikotininntak.

En adferdsterapeutisk tilnærming ble uteksperimentert i midten av 1960-tallet. Etter studier av drikkemønstre hos forskjellige mennesker, fant en at de som var i faresone for rusavhengighet drakk fortere, og, utover kvelden, mere enn andre. De observerte det ikke selv, mens de øvrige gjestene kunne se det klart. Som motivasjon for endring, ble de vist opptak av egen rusadferd. Neste fest var de som samtykket, utstyrt med en mekanisme som ga elektrisk støt ved uønsket adferd, og en hemmelig vokter som utløste støtene. Noen fikk forklart hva endringen ville bestå i: drikke langsommere og ikke så mye, mens andre ikke fikk annet enn en generell forklaring. De som ikke fikk forklaring, hadde sterkest og mest langvarig effekt med henblikk på å drikke på en mere rimelig måte. Etikken i denne tilnærmelsen, sammen med utbredt kjennskap til virkningsmekanismen har trolig medvirket til at metoden ikke er særlig kjent og i bruk i dag. 

Psykologi
Sunshine Skyway Bridge

Sunshine Skyway Bridge er en bro som binder Saint Petersburg og Tampa sammen. Broen som er 8,85 km lang ble åpnet i 1987 og har to kjørebaner i hver retning.

The Sunshine Skyway Bridge, som strekker seg over Floridas Tampa Bay, er verdens lengste spennkabelbro, med en lengde på 29 040 fot (nøyaktig 5,5 miles, eller ca. 8,85 km). Det er en del av I-275 (SR 93) og amerikanske 19 (SR 55), koblet til St. Petersburg i Pinellas County og Terra Ceia i Manatee County, Florida, som går gjennom Hillsborough Countys farvann. Byggingen av den nåværende broen startet i 1982, og det ferdige broen ble innviet 7. februar 1987. Broen kostet $ 244 millioner til å bygge, og ble åpnet for trafikk 20. april 1987. Den erstattet en eldre bro bygget i 1954 og delvis ødelagt i en kollisjon i 1980 ( Sunshine Skyway Disaster).

Broen er bygget av stål og betong. Den har 21 stålkabler i ni tommers (229 mm) stålrør langs midten. Den er tegnet av Figg & Muller Engineering Group og bygget av det amerikanske Bridge Company.
 
På grunn av høyden over smaragd-grønt Gulfvann, lengden, plassering i en stat med varmt klima og moderne arkitektonisk utforming, er den et populært sted for filming av bilreklame.

En av de store problemene med Sunshine Skyway Bridge er korrosjon av stålet i betongelementene. Elementene er hule, og det meste av utbedringsarbeidet ble gjort i 2003 og 2004 for å forsterke deler av broen. Et annet problem oppstod rundt 2005-2006 da flere nyhetsbyråer meldte at malingen falt av brostrukturen. I 2008 begynte en overhaling som inkluderer total overflatemaling av kablene, siden flekkmaling hadde gitt dårlig effekt. Kablene ble malt gule, og var ferdig sommeren 2008.

Skråkabelbroer
Byggverk i Florida
Veibroer i USA
Broer åpnet i 1987
1987 i USA
Transport i Florida
Tiigrihüpe

Tiigrihüpe (norsk: Tigersprang) er et statlig IT-prosjekt i Estland, som ble startet i 1996 av regjeringen med bevilgninger over statsbudsjettet fra 1997. Prosjektets mål var å utvikle avanserte, allmenne IT-tjenester og infrastruktur i Estland, skaffe bredbånd til alle skoler, og samtidig bygge opp estisk IT-kompetanse og -industri. Tiigrihüpe bygger blant annet på kompetansen som etter den estiske uavhengigheten fantes ved et kybernetisk institutt som lå i Tallinn i sovjetperioden.

Prosjektet utviklet også rutiner og teknologi for anti-hacking-oppdrag, og i 2007 bidro dette til at NATO opprettet et anti-cyber-krigføringssenter i Tallinn – NATO Cooperative Cyber Defence Centre of Excellence. Estland har også satset mye på digitalt tilgjengelige offentlige tjenester og saksbehandling.

Prosjektet ga også delfinansiering til oppbygging av den digitale encyklopedien Estonica, som drives av Eesti Instituut (Det estiske institutt).

Eksterne lenker
 Tiigrihüpe – Offisiell hjemmeside.
 Estonica – estisk online faktaleksikon.

Estland
Kanin Kamen

Kanin Kamen (russisk: Канин Камень) er et platålignende høydedrag på Kaninhalvøya i Arkhangelsk oblast i Russland. Det strekker seg fra Kapp Kanin i vest mot øst-sørøst til Kapp Mikulkin på østkysten. Det høyeste punktet ligger 242 meter over havet. Berggrunnen består av skifer.

Platåer i Russland
Fjell under 1000 meter
Arkhangelsk oblasts geografi
Smøla Golfklubb

Smøla Golfklubb ble stiftet i 2001, etter initiativ fra Nils Baadnes og Frode Roksvåg. Dyrnesdalen Golfbane (9-Hull) ble i påsken 2003 åpnet for spill. Banen ble slopet av Norges Golfforbund i 2005. Golfbanen er en utfordrende skogsbane, og ligger i Dyrnesdalen, på vestsiden av øya Smøla. Banen er godt beskyttet av vær og vind. Klubben har utstyr til utleie, benker på banen, øvingsområde, klubbhus, simulator og så videre Klubben holder også kurs. Hver søndag er det seriespill

Medlemstallet i klubben er per 2017 rundt 80 medlemmer.

Eksterne lenker 
 Smøla Golfklubb

Golfbaner i Norge
Idrettsanlegg i Møre og Romsdal
Smøla
Kjelda ved Piggåsen

Kjelda ved Piggåsen er et forhistorisk kleberstensbrudd i Fet kommune. Det er et av de største vi kjenner til i Norge, og et av de fem som finnes i Akershus. Bruddet dateres tilbake til jernalder–middelalder.

På grunn av kleberstenens smidighet og enkle bearbeiding har en utvunnet og bearbeidet klebersten allerede fra steinalderen. I Kjelda har det vært utvunnet og arbeidet med klebersten i flere hundre år. En antar at aktivitenen i bruddet var på sitt høyeste i vikingtiden, for 1000–1300 år siden.

Produktene ble spredt til nærområdene og videre til Viken og nordover mot Mjøstraktene. Deler av veien kan Glomma ha fungert som transportvei. I slagghaugene er det funnet ei takke, noe som kan tyde på at bruddet var i drift frem til minst jernalder.

Stein ble tatt ut både i dagbrudd og gruver, og stedet har vært arbeidsplass for mange mennesker.

Gryter var hovedproduktet. I tillegg ble det laget gjenstander som fiskesøkker, vevlodd og spinnehjul til håndtein. En finner spor etter uttak av emner til kar både i dagbrudd og i gruvene. Enkelte ferdige emner som ikke er hugget løs finnes også.

Det er gjort en del arbeid for å tilrettelegge for besøk, men området er forsatt ganske ulendt enkelte steder. Grunneier kan på forespørsel forestå omvisning.

Eksterne lenker
 Klebersteinsbruddet i Kjelda ved Piggåsen i Fet

Lillestrøm kommune
Arkeologiske steder i Norge