alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Svein Christiansen

Svein «Chrico» Christiansen (født 6. august  1941 på Kolbotn, død 25. november 2015 på Strømmen) var en norsk jazzmusiker (slagverk), kjent fra en rekke innspillinger og sentral i Oslos jazzmiljø.

Han spilte tidlig i Hot Saints (1958–60), Veitvet musikkskoles storband, og i besetninger ledet av Oddvar Paulsen, Roy Hellvin, Helge Hurum, Fred Nøddelund og Frode Thingnæs. Han medvirket på utgivelser med Einar Iversen, Egil Kapstad, Karin Krog, Terje Bjørklund, Svein Finnerud/Trond Botnen, Terje Rypdal (Odyssey, 1975), Knut Riisnæs, Radka Toneff, Jon Eberson,  Laila Dalseth, Øystein Sevåg, Jens Wendelboe, Susanne Fuhr, Dag Arnesen (Renascent, 1984), i Out to Lunch og med Bjørn Alterhaug og Helge Iberg.

Han spilte også i andre sjangre, medvirkende på plater med Kjerringrokk (1975), Svein Finjarn (Soloflight, 1978), LASA (Released, 1980), Stiftelsen (1981), Odd Børretzen (På den ene siden – På den andre siden, 1976) og Bjørn Eidsvåg (Live i Ny York, 1982; Passe gal, 1983), Jan Eggum (En natt forbi 1979, 30/30, 2005), Lars Klevstrand (Frie hender, 1981), Wenche Myhre (Wenche on tour '83 1983), Ryfylke Visegruppe (Forlis, 1983) og Trond-Viggo Torgersen (Harunåsågirebort, 1978).

Utover 1970-tallet var han forøvrig i Oslo-Filharmonien, Radiostorbandet, Kringkastingsorkestret (1980–2003) og Per Nyhaug studioband. Han spilte i Willy Andresen kvartett, Einar Iversen trio, Totti Bergh kvintett, Tine Asmundsens trio og kvintett (1999–), samt i kvartetten Bone Thang. Han mottok Gammleng-prisen (1989) i klassen «Studiomusiker».

Han var gift med skuespilleren Sidsel Ryen (født 1943).

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi fra Jazzbasen.
 Diskografi fra Jazzbasen.

Norske jazztrommeslagere
Studiomusikere fra Norge
Personer fra Oppegård kommune
Lierskogen

Lierskogen er et sted i Lier kommune i Viken. Lierskogen ligger mellom Oslo og Drammen. Det var inntil 2014 regnet som et eget tettsted av Statistisk sentralbyrå under navnet Kjenner, men er nå etter nye definisjoner regnet som en del av tettstedet Oslo. 

På Lierskogen ligger Liertoppen kjøpesenter.

Natur

Europavei 18 (Norge) som går igjennom Lierskogen deler to av de ti markene tilhørende Oslomarka. I nord Vestmarka  og i sør Kjekstadmarka. Nærliggende ligger både Damtjern på Lierskogen og Ulvenvannet kort tid over grensen i Asker.

Geologi
Lierskogen ligger på grensen mellom de kambrosiluriske bergarter i Asker, og den røde drammensgranitten. Kalkstein ble omdannet til marmor, et attraktivt bygningmateriale. Et av marmorbruddene på Lierskogen er Gjellebekk, der marmoren som ble brukt til å bygge Marmorkirken i København ble hentet fra. Det er reist en obelisk til minne om kong Frederik V av Danmark og Norges besøk i 1749.

Samfunn

Skole
Den eneste barneskolen på Lierskogen er Heia barneskole, som har ca. 300 elever og ca. 40 ansatte. Heia skole kalles for skolen under regnbuen.

Landbruk

Tradisjonelt har Lierskogen vært et sted som lever av jordbruk, men etter andre verdenskrig har mange nye familier flyttet dit. Disse familiene har vanligvis bodd der, men de som ikke jobbet med landbruk har stort sett jobbet i nærliggende steder som Bærum, Asker, Dikemark, Drammen og Oslo. Det er fortsatt et aktivt landbruksmiljø på Lierskogen med produksjon av melk, kjøtt og sauehold. 

Den gamle sentrumet lå nær kirken, Lierskogen kirke. Rundt var det følgende bygninger: Gravdal bakeri, Heia barneskole (for barn i alderen 7-12), samfunnshuset, en liten butikk, et postkontor og en bensinstasjon. I 1985 hadde Lierskogen en befolkning på bare 900 personer, men det var på denne tiden en stor byggeboom startet.

Liertoppen kjøpesenter

I løpet av andre halvdel av 1980-årene ble to store prosjekter ble bygget fra bunnen av: Liertoppen kjøpesenter og nærliggende Norsk Medisinaldepot, en pillefabrikk. I 1987 ble Liertoppen kjøpesenter åpnet med to separate bygninger og en stor parkeringsplass. Et underjordisk parkeringsanlegg ble også bygget under en av bygningene. I 1989 var de to bygningene koblet sammen med en bro, og dannet dermed Norge lengste innendørs handelssenter.

Boligfelt
På 1990-tallet var det store byggeprosjektet flere titalls nye boliger rett bak Heia barneskole i det gamle sentrum.

Selv om dette boligfeltet og flere andre mindre har mer enn doblet befolkningen til 2300 personer, har det kommersielle sentrum av Lierskogen flyttet 1,5 kilometer unna, opp til Liertoppen kjøpesenter. Postkontoret og annet har forlatt den gamle landsbyens sentrum for en plass blant butikkene.

Referanser 

Bosetninger i Lier
Elingaard

Elingaard herregård ligger i Onsøy utenfor Fredrikstad by. Stedet har en ukjent alder, men har synlige kulturminner fra bronsealderen og fremover. Den første kjente eieren av gården var Jon Haftoreson, som mottok gården og fikk skjøte på gården "for seg og sine arvinger med til evig tid" i 1352. Gården gikk deretter i arv til hr Jons barnebarn, fru Åsa Ulfsdatter, som arvet arvet gården fra hr. Jon Haftoreson. Som umiddelbar slektning og derved arving etter hr Jon Haftoreson hadde Fru Åsa Ulfsdatter derfor odelsretten til gården og eide den derfor livet ut. Fru Åsa Ulfsdatter var gift med Olav Torsteinson, som skrev seg til stedet tidlig på 1400-tallet. Etter hennes død ble det avholdt et skifte i 1433 mellom hennes barn og hennes mann, hvorpå det ble besluttet at deres far, Olav Thorsteinson (Gyldenhorn) skulle beholde gården, og barna hadde intet imot dette.  

Elingaard har brent flere ganger. Den første kjente brannen var i 1645. I denne storbrannen gikk alle gårdens bygninger tapt, sammen med innbo, løsøre og arkiver. Daværende eier var Norges rikes kansler Jens Bjelke, men mye tyder på at det var hans sønn riksadmiral Henrik Bjelke som bygde opp igjen huset etter brannen. Kjelleren fra bygget som da ble reist er fortsatt bevart og består av fem rom med tønne- og krysshvelv, samt et stort massivt fundament for noe som kanskje kan ha vært et tårn. Hovedbygningen brant på nytt i 1746. Hovedbygningen slik den står i 2013, ble etter brannen reist i renessansestil og stod ferdig allerede i 1749. Denne er oppført over det eldre kjelleranlegget. Bygningen ble oppført i tre i to etasjer og består av en hovedfløy samt to sidefløyer.

Haven ble anlagt etter engelsk modell. Bygningen er omkranset av en mindre festningsvoll, bastioner og vollgrav, men dette er av så svak utførelse at det nærmet må sees på som symbolsk. En antar at «festningen» er anlagt mest til pryd og at den er av liten forsvarsmessig verdi. Den er imidlertid unik i norsk sammenheng og ble fredet sammen med hovedhuset i 1923. To keiserlinder ble plantet i hovedaksen av dronningene Margrethe av Danmark og Sonja av Norge 29. juni 1999.

Elingaard gikk ut av slekten Huitfeldt i 1778 og har siden skiftet eiere en rekke ganger. Mellom 1948 og 1975 eide den næringspolitiske organisasjonen Libertas Elingaard. Libertas drev Elingaard som et kurs- og konferansehotell. I denne perioden ble det gjort store bygningsmessige forandringer både på hovedbygningen og stabburet. 

Elingaard drives i dag som museum og brukes som lokale for blant annet bryllup og lokale foreninger. I sommersesongen er Elingaard åpen for publikum.

Referanser

Litteratur 
 Borges, Grethe: Elingaard – et gammelt herresete, Fredrikstad museum 2007

Eksterne lenker 
 
 Fredrikstad museum: Elingaard herregård
 Digitalt fortalt: «Jul på herregården» (skrevet av Elisabeth Mysen, Østfoldmuseene) (besøkt 16. mars 2012)
 

Herregårder i Norge
Kulturminner i Fredrikstad
Gårder i Fredrikstad
Museer i Viken
8. SS Kavaleridivisjon «Florian Geyer»

8. SS Kavaleridivisjon «Florian Geyer» (tysk 8. SS-Kavallerie-Division „Florian Geyer“) var en kavaleridivisjon i Waffen-SS under andre verdenskrig.

Styrken varierte mellom ca. 9 000 og 13 000 mann. Rundt 40% av soldatene var Volksdeutsche fra Transilvania og Banat.

Det var først i mars 1944 at avdelingen fikk navn etter den tyske ridderen og diplomaten Florian Geyer (1490–1525) som blant annet ledet Schwarzer Haufen («Svarte hopen»), en avdeling på mellom 8 000 – 10 000 mann bestående av leiesoldater og bønder fra Odenwald under Den tyske bondekrigen.

Utplassering 

Divisjonen ble opprettet sommeren 1941 og tjenestegjorde i Polen (mars til september 1942), ulike steder på Østfronten (sørlig og sentrale sektor) i tiden (september 1942 til desember 1943) hvor den blant annet deltok i nedkjempingen av oppstanden i Warszawagettoen, i Tsjekkoslovakia og Polen (desember 1943 til april 1944) og ble til slutt nedkjempet av Den røde armé i Budapest i Ungarn i februar 1945.

Allerede da divisjon var nyetablert, ble den hurtig sent til Østfronten og deltok i kamper ved  Rzjev- og Orjol-sektorene i det sentrale Russland fram til våren 1943. Divisjonen ble da flyttet til områdene rundt Babrujsk i Hviterussland hvor de hadde ansvar for den interne sikkerheten og anti-partisanvirksomhet fram til september 1943 da divisjonen igjen ble sendt til det sørlige frontavsnittet og deltok i det tyske tilbaketoget til Dnepr.

Divisjonen ble deretter sent til Ungarn i oktober 1943, hvor panserjeger- og stormbataljonene ble slått sammen i en rekognoseringsbataljon. Etter denne reorganiseringen ble divisjon utplassert i Kroatia, men vendte tilbake til Ungarn i april 1944 og deltok i kampene i Transilvania etter at fronten i Romania hadde brutt sammen.

Divisjonen ble fanget i Budapest sammen med andre tyske Waffen-SS-enheter da Den røde armé omringet byen i desember 1944. Divisjonen ble her involvert i harde nærkamper mann mot mann og fra hus til hus. I disse kampene ble divisjonen utslettet og da den russiske beleiringen var over var det bare 800 mann av de opprinnelige  tyske soldatene som var i byen som kom tilbake til tyske linjer.

Litteratur 
Charles Trang: Florian Geyer Division, 2000, ISBN 2-84048-141-3

08
Erlend Bruvik

Erlend Bruvik (født 30. april 1968 i Bergen) er en norsk gründer og investor. Han er utdannet sivilingeniør, siviløkonom, Master of business administration. Mest kjent er han for suksess med internettselskapet Stocknet som ble etablert i 1999, og hvor han var eier og styreleder. Selskapet var Norges første online meglerhus. I 2004 ble det klart at Stocknet hadde brutt Lov om verdipapirhandel og benyttet midler tilhørende klienter på en uriktig måte. Som en konsekvens av dette tvang Kredittilsynet Erlend Bruvik til å selge selskapet sitt til konkurrenten Nordnet. 

Etter perioden med Stocknet har Erlend Bruvik fortsatt med sine mange virksomheter innenfor finans og IT, blant annet gjennom StockLink. I mange år var det konkurransen med store selskaper som Expert og Elkjøp igjennom Elprice som var den viktigste investeringen. Elprice ble i 2008 solgt og Bruvik trakk seg ut av forbrukerelektronikk.

I årene etter har Bruvik jobbet med selskapene Marketmind og Netpower. Marketmind leverer IT-løsninger til finansmarkedet, mens Netpower leverer skreddersøm-prosjekter, nettbutikker, avvikssystemer og CRM til norske kunder.

I tillegg til egne investeringer har Bruvik roller og styreverv i flere selskaper, hovedsakelig innenfor IT.

Bladet Kapital vurderte formuen hans i 2007 til 540 millioner kroner, opp fra 420 millioner kroner i 2006.

Referanser

Norske IT-gründere
Norske investorer
Norske sivilingeniører
Norske siviløkonomer fra NHH
Opel Speedster

Opel Speedster er en toseters roadster produsert av Lotus for bilprodusenten Opel mellom 2001 og 2005. Modellen ble også solgt under navnet Vauxhall VX220 i England. I tillegg var enkelte biler utstilt i Sør-Korea med Daewoo-logoer, uten at noen biler ble solgt under dette navnet. Speedster er bygget på den samme plattformen som Lotus Elise, og ansees som en søstermodell av denne. Bilene karakteriseres ved høye ytelser og gode kjøreegenskaper, og er hovedsakelig laget av aluminium.

Ved lanseringen var modellen utstyrt med GMs 2.2 L 16-ventilers Ecotec L61-motor, som leverte en effekt på 147 hk (108 kW). Fra 2003 ble den også tilgjengelig med en 2.0 L turboladet utgave, som leverte en effekt på 200 hk (147 kW). Takket være bilens lave vekt kunne turboutgaven oppnå en topphastighet på 242 km/t, og akselerere fra 0-100 km/t på 4.9 sekunder.

Bilen var med i videospillene Forza Motorsport, Need for Speed: Hot Pursuit 2, Gran Turismo 3, Gran Turismo 4, Gran Turismo 5, Gran Turismo 6 og Sega GT 2002.

Se også 
 Opel GT
 Lotus Elise

Speedster
Bilmodeller introdusert i 2001

Ble kun produsert i 7000 utgaver, alle bilene ble nummerert med sitt produksjonsnr i rekken.
Alliance Party of Northern Ireland

The Alliance Party er et liberalt parti i Nord-Irland, dannet den 21. april 1970 av avhoppere fra the Ulster Unionist Party.

Det ble dannet av tilhengere av the New Ulster Movement, en sentrumsgruppe innen Unionistpartiet, som ikke lenger ville nøye seg med å være en pressgruppe innen dette partiet. 

En av politikerne for dette partiet er Anna Lo, den første fra en etnisk minoritet til å bli medlem av det nordirske parlament.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Politiske partier i Nord-Irland
Liberale partier
Ole Munch Ræder

Ole Munch Ræder (født 3. mai 1815 i Kongsvinger, død 10. mars 1895 i Kristiania) var en norsk jurist.

Han vokste opp i Trondheim og tok  examen artium 1832 ved Trondheim katedralskole.  Fra Det Kongelige Frederiks Universitet i Kristiania mottok han cand. jur. i 1839 og ble kopist i revisjonsdepartementet 1839 så i Justisdepartementet 1840, der han ble fullmektig i 1848. Ræder utga i 1841 Den norske statsforfatnings historie og dens væsen, som var mye ansett i sin tid. I årene 1842–44 var han på reise i Danmark, Tyskland, Sveits og Italia, og 1846–49 oppholdt han seg i USA med statsunderstøttelse for å studere juryvesenet. Frukten av denne reisen ble hans arbeid Juryinstitutionen i Storbritannien, Canada og de forenede stater i Nordamerika (3 bd., 1850–51). I 1840-årene var han også mye virksom som politisk forfatter i pressen, spesielt i Den Constitutionelle. I 1850 ble han utnevnt til ekspedisjonssekretær i Marinedepartementet, samt ble konsul på Malta 1861 og generalkonsul i Hamburg 1874. Han tok avskjed og vendte tilbake til Norge i 1891.  Av St. Olavs Orden ble han ridder i 1869 og kommandør av 1. klasse i 1892, mens Vasaordenen også var hans.

Ole Munch Ræder var sønn av oberst Johan Christopher Ræder (1782–1853) og bror av offiserene Johan Georg Ræder (1814–1898), Nicolai Ditlev Ammon Ræder (1817–84) og Hans Jacob Theodor Wilhelm Ræder (1831–1920). Ole ble i 1862 gift med Julie Motzfeldt (1837–76) som var datter av Ulrik Anton Motzfeldt  (1807–65) og hans første kone Fredrikke Julie Nielsen (1809–37).

Verker 
 Den norske statsforfatnings historie og dens væsen (1841)
 Juryinstitutionen i Storbritannien, Canada og de forenede stater i Nordamerika (3 bd., 1850–51)
 Unionen og egen utenrigsminister (1893)

Referanser 

Norske jurister
Norske diplomater
St. Olavs Orden
Vasaordenen
Fødsler i 1815
Dødsfall i 1895
Michael Birkeland

Michael Birkeland (født 16. desember 1830 i Egersund, død	24. mai 1896) var en norsk jurist og historiker, og  riksarkivar 1863–74 og fra 1875 til sin død.

Birkeland var elev ved Kongsgaard skole i Stavanger.Han ble student 1848 og cand. jur. 1855. Etter 11 år som departements- og arkivmann ble han i 1863 byråsjef i kirkedepartementet og riksarkivar. Etter å ha vært ekspedisjonssekretær et års tid gikk han i 1875 tilbake til Riksarkivet, som samtidig ble utskilt som en selvstendig institusjon.

Som riksarkivar var Birkeland opptatt av forholdene for arkivene som ble oppbevart i forvaltningen samt å utvikle Riksarkivet. Hans synspunkter er oppsummert i rapporten Om arkivvæsenets ordning som han sendte til Kirkedepartementet i 1878. Rapporten ble senere trykt, i 1879 og 1934. Birkeland ønsket at særlig departementene skulle avlevere store mengder med arkivsaker til Riksarkivet. For at disse skulle bli forsvarlig ordnet, var det etter Birkelands mening nødvendig å opprette flere stillinger samt å bedre de ansattes lønnsforhold og kompetanse. Han ønsket også at det skulle opprettes egne stiftsarkiver for henholdsvis Bergen stift og for de tre sørnorske stiftene.

I skandinavismens dager var Birkeland som medarbeider i Morgenbladet en ivrig tilhenger av unionen og motstander av norsk-nasjonale tiltak. Fra 1869 satt han i Christiania kommunestyre, og 1880–85 på Stortinget, hvor han var en av lederne for det konservative mindretallet.

I 1860-årene deltok han sammen med menn som Henrik Ibsen og A. O. Vinje i Paul Botten-Hansens krets «Det lærde Holland».

Han var den første som skrev Stavangers historie.

Michael Birkeland var gift med Marie Bachke (1831–1919), datter av bergskriver og ordfører Halvor Bachke. Blant Michael og Maries barn var grossist Gunnar Birkeland, grunnlegger av handelsbedriften med samme navn i Trondheim, og lege Halvard Birkeland.

Litteratur 
 Birkeland, Michael (1934): «Om arkivvæsenets ordning samt indberetning og forslag 1878 vedkommende de til udgivelse af historiske kildeskrifter bevilgede midler». Oslo.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Norske embets- og tjenestemenn
Norske jurister
Norske riksarkivarer
Norske historikere
St. Olavs Orden
Stortingsrepresentanter 1880–1882
Stortingsrepresentanter 1883–1885
Personer begravet på Vår Frelsers gravlund
Personer fra Eigersund kommune
Kronofogdemyndigheten

Kronofogdemyndigheten er en svensk statlig myndighet, som arbeider med å se til at ubetalt gjeld blir betalt. Myndighetssjefen har tittelen rikskronofogde.

Kronofogden arbeider med både privat og statlig gjeld. Privatgjeld kalles enskilda mål, der for eksempel bankgjeld, leie, lån og annen gjeld havner. Statsgjeld kalles allmänna mål, her inngår blant annet parkeringsbøter, studielån og skatter. Hensikten med Kronofogden er å sørge for at firmaer og privatpersoner gjør opp for seg i samfunnet. Dette sikres ved at kronofogdemyndigheten kan foreta utpanting og betalingssikring hos den som ikke betaler sin gjeld.

På mange måter tilsvarer Kronofogdemyndigheten Namsfogden i Norge. Kronofogdemyndigheten arbeider direkte med statlige krav uten noet annet inkassoselskap. I Norge arbeider Statens innkrevingssentral med inkasso av statlige krav, og namsfogden med tvangsforretninger, mens Kronofogdemyndigheten gjør alt arbeide for statlige krav med en forenklet og hurtigere rutine. Kronofogdemyndigheten arbeider også med private krav.

Kronofogdemyndighetens regioner 

Stockholm
Stockholms län
Gotlands län
Eskilstuna
Södermanlands län
Uppsala län
Västmanlands län
Jönköping
Jönköpings län
Östergötlands län
Kalmar
Kalmar län
Kronobergs län
Blekinge län
Hallands län
Malmö
Skåne län 
Göteborg
Västra Götalands län
Karlstad
Värmlands län
Örebro län
Gävle
Gävleborgs län
Dalarnas län
Härnösand
Västernorrlands län
Jämtlands län
Umeå
Västerbottens län
Norrbottens län

Personale
 Rikskronofogde
 Biträdande rikskronofogde
 Chefskronofogde
 Kronofogde
 Biträdande kronofogde 
 Kronofogdeaspirant
 Kronokommissarie
 Kronoinspektör
 Kronoassistent

Referanser

Eksterne lenker 
 

Svenske myndigheter
Namsmyndigheter
Etableringer i 2008
Norbit

For filmkomedien fra 2007, med Eddie Murphy i hovedrollen, se Norbit (film)
NORBIT  ASA er et internasjonalt børsnotert teknologikonsern som leverer produkter, systemer, løsninger og tjenester basert på elektronikk. Konsernet har forretningskontorer i Norge, Polen, Ungarn, Italia, UK, Østerrike, Tyskland, Sverige, Singapore,Island, Brasil, Kina  og USA.

Norbit har hovedkontor i Trondheim, og forøvrig norske kontorer i Selbu, Gjøvik, Asker og på Røros.

Virksomheten ble etablert i 1995 på Stjørdal. Gjennom oppkjøp har selskapet industrielle aner tilbake til 80-tallet. 

NORBIT  har delt virksomheten i tre forretningsområder:
 Oceans: Teknologi for maritime anvendelser
 Connectivity: Identifisering, overvåking og sporing av utsyr og kjørerøy
 Product innovation and realization: Bistand med forskning og utvikling, samt industriell produksjon

Konsernet har blant annet ekspertise innenfor radar, sonar, ultralyd, elektroniske bompengesystemer, navigasjon, telemetri, radiokommunikasjon, antennesystemer og embedded systemer.

NORBIT leverer AutoPASS brikker til Fremtind Service og Flyt. Med Fremtind Service har de også et strategisk samarbeid for å skape nye løsninger.

Referanser

Eksterne lenker
 Hjemmeside

Næringsliv i Trondheim
Selskaper etablert i 1995
Vigsnes Kobberverk

Vigsnes Kobberverk er et bergverk som ble startet i 1865. Det ligger på nordvestsiden av Karmøy, rett nord for Haugesund lufthavn. 

Torbjørn Brualand var den opprinnelige oppdageren av kobbermalm på Visnes og tok i samarbeid med Mauritz Kartevold kontakt med Antwerpen Gruveselskap ved dens representant i Norge, Charles de France, som overtok rettighetene til malmfunnet og ble direktør i selskapet.

Gruvene 
Gamlegruva var i drift fra 1865 til 1895. Det ble utdrevet 1,4 millioner metriske tonn råmalm hvorav  tonn ble eksportert.

Rødklev gruve var i drift fra 1899 til 1972. Her ble det utvunnet 2,8 millioner tonn råmalm hvorav 1,3 millioner tonn ble eksportert.

Frihetsgudinnen i New York 
På folkemunne har det alltid vært hevdet at kobberet i Frihetsgudinnen i New York kommer fra Visnes. Høsten 1985 ble kobberet fra statuen analysert, og det ble da bekreftet at det er utvunnet på Visnes. Senere er disse resultatene trukket i tvil.

Museumsdrift 
Vigsnes Grubemuseum er åpent i sommersesongen, eller etter avtale. Museet har i sin samling blant mye annet den første elektriske glødepæra som ble tatt i bruk allerede ca. 1870.

Referanser

Eksterne lenker 
 Vigsnes grubemuseum (visitkarmøy.no)  Besøkt 14. desember 2021.

Byggverk i Karmøy
Etableringer i 1865
Olavsrosa
Historiske kobberverk
Bergverk i Rogaland
Næringsliv i Karmøy
Kultur i Karmøy