alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Kanban

Kanban er en måte for å begrense igangsatt arbeid i et produksjonsanlegg. En ny jobb må vente hvis antall påbegynte jobber har nådd en grense (MAX). Så snart en jobb er ferdig, kan neste ventende jobb settes i gang. 

Ordet er japansk og betyr «kort» eller «tegn/signal». Det ble et kjent begrep innen logistikk utover 1970-tallet, som en av de ni hovedfunksjonene i Toyota Production System for å  minimere produksjonskostnadene. 
Generelt sett er teknikken ikke annet enn et køsystem med blokkering, som i biltrafikk: En bilsjåfør kjører ikke videre, hvis ikke bilen foran har forflyttet seg og gitt plass.

Kanban er en pullteknikk, der man drar i gang arbeid etter behov, og brukes til dels i just-in-time-produksjon (JIT). Motsetningen til Kanban er pushteknikk, der man planlegger en større produksjon for å imøtekomme langsiktige behov i markedet. Med pullteknikken produserer man kun når behovet oppstår.

Eksempel på et kanbansystem
Man har produksjon av et hvilket som helst produkt. Operatøren har to hyller, én på hver side av operatørens arbeidsområde. Råmaterialene plasseres på den ene hyllen, og når operatøren er ferdig med sitt arbeid, legges resultatet (hans ferdig tilvirkede produkt) på den andre hyllen. Disse to hyllene fungerer nå som kanban. Hyllen med ferdig tilvirkede produkter avspeiler kundens behov, slik at når denne hyllen er tom, må operatøren produsere mer. Det samme gjelder på operatørens inngående hylle: Når denne hyllen er tom, må en ansvarlig sørge for å fylle opp med råmaterialer. Disse hyllene skal til enhver tid ikke romme mer enn kundens behov, optimalt ett eksemplar eller objekt.

Referanser

Logistikk
Japanske ord og uttrykk
Coaching

Coaching er veiledning, motivering, læring og trening av personell, hvor de trenede er selvstendige individer som tar bevisste veivalg og gjennomgår faglig og personlig utvikling.

Historikk
Begrepet «coaching» oppsto i England ved universitet på midten av 1800-tallet.

Navnet stammer fra multitasking evner assosiert med å kontrollere team fra en heste-sulky. Ordet kommer fra fransk; Coche (vogn) som henleder på at teknikken skal være et verktøy som bringer oss videre mot et mål.

På 1880-tallet hadde amerikanske college idrettslag—i tillegg til managere -- coacher. En gang på 1900-tallet oppsto også non-sporting coacher: non-eksperter i spesifikke tekniske fag til sine klienter, men som likevel kunne tilby generelle råd som kunne gi motivasjon eller inspirasjon.

Tennisspilleren Tim Gallway tilpasset metoden til moderne forhold i en trenerbok. En av Gallways studenter brakte prinsippene videre til Europa med en trenerbok

Tilknytning til ulike vitenskapelige teorier

En tydelig teoretisk basis for coachingmetodikken er konstruktivisme (pedagogikk). Individet konstruerer kunnskap gjennom dets refleksjon og interaksjon med omgivelsene (Vygotsky, Piaget..). Den eksisterende kunnskapen hos individet ("coacheen", som den som blir coachet kalles), vil ved en slik konstruksjon være avgjørende for hvordan den nye kunnskap oppfattes. Coaching kan således ansees som konstruktivistisk veiledning.

Den såkalte samhandlingsmodellen er sentral for alle typer coaching. Denne modellen bygger på fire grunnpillarer:
Klienten er en motivert og ressurssterk samarbeidspartner.
Coachingen angår hele klientens liv.
Klienten styrer samarbeidet.
Samarbeidet er kontraktfestet.

Typer Coaching 
 Sofistikert tilpasset læring for:
 å påvirke en eller flere personer. (klientbasert)
 å løse et problem. (brukerbasert)
 å justere en organisasjon. (strukturbasert)
 å gi løsninger (kunnskapsbasert)
 Økologisk coaching som tar hensyn til person sin subjektive verden, som NLP
Livscoaching
Ledercoaching
Bedriftscoaching
Næringslivscoaching
Ytelsescoaching
Spesialisert coaching
Karrierecoaching
 Toppidrettscoaching

Referanser

Litteratur
 Ragnheidur Karlsdottir og Ragnvald Kvalsund: Mentoring og coaching i et læringsperskpektiv. Tapir Akademisk Forlag Trondheim 2009. ISBN 978-82-519-2409-2
 Amanda Vickers and Steve Bavister: Coaching. Oversatt til norsk av Signe Salen. Andresen & Butenschøn. 2006. ISBN 82-7694-203-2
 Morten Emil Berg: Coaching: Å hjelpe ledere og medarbeidere til å lykkes. Universitetsforlaget 2006.

Eksterne lenker
 Den Norske Coach Forening (DNCF)
 International Coach Federation 
 ICN International Coach, Trainer and Therapist Network (ICN)
 Artikkel i Store norske leksikon
 Coachmagasinet – et nettsted om coaching som virker, drevet av DNCF

Personlig utvikling
Ledelse
Rådgivning
Alternativ behandling
Unitarforbundet

Unitarforbundet er en unitarisk livssynsorganisasjon som ble etablert i 2005, og registrert som trossamfunn i Norge i 2006. Forbundet har vigselsrett, og forretter seremonier ved store livshendelser.

Frem til 2009 gikk det under navnet Den norske unitarkirke Bét David, med en kristenunitarisk teologi. I dag er forbundet religionsliberalt, åpent både for troende og ikke-troende.

Forbundets leder er Kjell Morten Bråten.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske religiøse organisasjoner
Etableringer i 2005
James Woods

James Howard Woods (født 18. april 1947) er en amerikansk skuespiller.

Woods er født i Vernal i Utah, men vokste opp i Warwick i Rhode Island, hvor han gikk på Pilgrim High School. Hans mor var av irsk, katolsk opprinnelse og Woods ble oppdratt i den katolske tro. Han tok sin grunnleggende eksamen ved MIT hvor han tok hovedfag i statsvitenskap, skjønt han opprinnelig hadde tanker om legestudier for å bli kirurg, men hoppet av studiene i 1969, rett før eksamen, for å bli skuespiller. Han ble ansett som en briljant student med en IQ på 180.

Woods var på veg til New York City da han ringte sin mor for å fortelle henne sannheten, og til tross for at hun ikke var begeistret for dette, fikk han hennes velsignelse. Hans karriere har ikke vært like intens som hans rollefigurer, men han har vært nominert for Oscar to ganger: første gang i 1987 som Beste skuespiller for Salvador, og andre gang i 1996 for Beste birolle for Ghosts of Mississippi. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

Woods har også mottatt kritikernes ros for sin stemme til figuren Hades i Walt Disneys tegnefilm Herkules. Hans personlige favorittrolle har vært den dominerende gangsteren Max i Sergio Leones gangsterepos Ondt blod i Amerika (1984).

Woods dukker opp som seg selv i en episode av The Simpsons kalt Homer and Apu, og i flere episoder av Family Guy, blant annet med tittel Peter’s Got Woods og i and then there were fewer der Woods inviterer alle karaktererne i Family Guy. Han har også oppkalt den lokale videregåendeskolen i serien etter seg. Nå for tiden spiller han Sebastian Stark i den kritikerroste serien Shark

 Filmografi (utvalgt) 
 Jobs (2013) som Jack Dudman.
 White House Down (2013) som Secret Service-agent Martin Walker.
 Too Big to Fail (2011) som administrerende direktør for Lehman Brothers.
 Officer Down (2011)
 Happy Feet Two (2011)
 Straw Dogs (2011)
 End Game (2006)
 Kingdom Hearts II (2005)
 Be Cool (2005)
 Grand Theft Auto: San Andreas (stemmen til Mike Toreno) (2004)
 Kingdom Hearts (2002)
 Stuart Little 2 (stemme) (2002)
 John Q (2002)
 Scary Movie 2 (2001)
 Final Fantasy: The Spirits Within (stemme) (2001)
 Any Given Sunday (1999)
 Generalens datter (1999)
 The Virgin Suicides (1999)
 John Carpenter's Vampires (1998)
 Contact (1997)
 Herkules (voice) (1997)
 Ghosts of Mississippi (1996)
 Nixon (1995)
 Casino (1995)
The Lion King (voice) (1994)
 The Specialist (1994)
 Citizen Cohn (1992)
 Chaplin (1992)
 The Hard Way (1991)
 True Believer (1989)
 The Boost (1988)
 Best Seller (1987)
 Salvador (1986)
 Cat's Eye (1985)
 Against All Odds (1984)
 Ondt blod i America (1984)
 Videodrome (1983)
 Eyewitness (1981)
 The Onion Field (1979)
 The Choirboys (1977)
 Våre beste år'' (1973)

Referanser

Eksterne lenker   
 
 
 

Skuespillere fra USA
Hollywood Walk of Fame
Gjesteskuespillere i Simpsons
Personer fra USA av irsk opphav
Personer fra Uintah County i Utah
Personer fra Warwick i Rhode Island
Harry Potter og Fangen fra Azkaban (videospill)

Harry Potter og Fangen fra Azkaban er et videospill som ble lansert i 2004, omtrent samtidig med filmen Harry Potter og Fangen fra Azkaban, den tredje filmen i Harry Potter-serien. Både spillet og filmen var basert på J.K. Rowlings bok Harry Potter og Fangen fra Azkaban.

Handling 
For en mer komplett oversikt, se Harry Potter og Fangen fra Azkaban

Harry Potter får vite at en farlig mann, Sirius Svaart, har rømt fra magikerfengselet Azkaban, og er angivelig på jakt etter Harry. Sammen med vennene Ronny Wiltersen og Hermine Grang lærer Harry seg de trylleformlene han trenger for å møte Svaart. Svaart er imidlertid ikke helt som Harry tror, han ble dømt for drapet av tretten personer for nesten tretten år siden, men den virkelige morderen, Petter Pittelpytt, gjemmer seg forkledd som Ronnys kjælerotte, Skorpus. Sammen med professor Lupus og Svaart, avslører Harry, Ronny og Hermine Pittelpytt, bare slik at han senere kan rømme da Lupus forvandles til en varulv. Ved å bruke Hermines Tidsvender kan Harry og Hermine gå tilbake i tiden og redde Gygrids hippogriff, Bukknebb, og bruke ham til å redde Svaart.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Videospill i Harry Potter-serien
Videospill fra 2004
Videospill utviklet i Storbritannia
Videospill utviklet i USA
Fjellkjede

Fjellkjede, i geologien kjent som orogen, er betegnelsen på et større område med sammenhengende fjellformasjon.  Eksempler på fjellkjeder er Alpene og Pyreneene i Europa, Ural og Kaukasus mellom Europa og Asia, Atlasfjellene i Afrika, Himalaya i Asia, Rocky Mountains i Nord-Amerika og Andesfjellene i Sør-Amerika.  

Norske fjellkjeder tilhører Kaledonidene som ble dannet fra slutten av prekambriumtiden til permtiden. Kaledonidene strekker seg fra Grønland og Svalbard i nord gjennom Skandinavia og Vest-Europa og over Atlanterhavet til Øst-Canada og USA helt ned til Florida.

Lokale fjellkjeder i Norge:
Romsdalsalpene, Sunnmørsalpene, Jotunheimen, Lyngsalpan og Vestnesfjellene.

Strukturgeologi
RQ-6 Outrider

RQ-6 Outrider er en drone, et ubemannet luftfartøy, utviklet for det amerikanske marinekorpset.  Den var beregnet på å brukes til rekognosering i nær sanntid, og sende måldata til marinekorpsets styrker eller samarbeidende hær- og marinestyrker.  Et komplett system passer på to HMMWV kjøretøyer og tilhengere, og kan igjen transporteres i ett C-130 Hercules transportfly.

Prosjektet ble påbegynt i 1996 og kansellert i 1999

Outrider
Enmotors skyvefly
GNAT-750

GNAT 750 er en drone, et ubemannet luftfartøy, fra amerikanske General Atomics.  Den skal kunne fly i 48 timer og nå en høyde på 8 000 meter.

GNAT-750 ble utviklet sent på 1980-tallet som en forenklet utgave av LSI Amber, beregnet på eksport.  Jomfruturen foregikk i 1989.  GNAT lignet Amber, men vingene ble montert lavt på skroget i stedet for over.  Fremdriften ble besørget av en Rotax 912 firesylindret boksermotor.  Dronen kan fly til operasjonsområde 2000 km bort, og operere der i 12 timer før den returnerer hjem.

GNAT er kjent å ha vært i operativ bruk, for eksempel over det tidligere Jugoslavia med amerikansk etterretning.  Modellen er også solgt til Tyrkia.

Eksterne lenker 
 General Atomics GNAT-750 hos FAS (engelsk)

Droner
Enmotors skyvefly
Jordan Falcon

Jordan Falcon er en drone, et ubemannet luftfartøy, tatt fram som et samarbeid mellom King Abdulla Design and Development Bureau og Jordan Aerospace Industries.  Den er kompakt, og beregnet på taktisk bruk og har en rekkevidde på 50 km.

 Tekniske data:
 Minimumshastighet: 80 km/h
 Maksimumshastighet: 180 km/h
 Maksimal teoretisk rekkevidde, vindstille: 450 km
 Operasjonell utholdenhet: 4 timer 
 Totalvekt: 60 kg
 Totalvekt: 40 kg 
 Nyttelast: 6 kg 

Droner
Dufourspitze

Dufourspitze er den høyeste topp i Monte Rosa-massivet og det høyeste fjellet i Sveits samt det nest høyeste fjellet i Alpene og Vest-Europa. Fjellets høyeste topp er 4634 meter over havet. Fra toppen kan man se Matterhorn.

Monte Rosa-massivet er delt mellom Italia og Sveits, men toppen, Dufourspitze, ligger på sveitsisk side, rundt 160 m fra grensen. Toppen er oppkalt etter den sveitsiske general og kartograf Guillaume Henri Dufour. Frem til 1863 kaltes toppen «Gornerhorn» av sveitserne.

Langs grensen øst for Dufourspitze går en egg som forbinder toppen med de to nabotoppene Nordend (4609 moh.) i nord og Signalkuppe (4554 moh.) i sør. Nord og vest for Dufourspitze ligger isbreene Gornergletscher og Grenzgletscher.

Fra sveitsisk side bestiges Dufourspitze vanligvis fra Monte-Rosa-Hütte ved Grenzgletscher i nordvest. Man følger da vesteggen opp mot toppen. Alternativt kan man ta utgangspunkt i turisthytta Rifugio Regina Margherita på Signalkuppe og følge sørøsteggen til toppen.

Fotnoter

Eksterne lenker 
 Dufourspitze, Die Viertausender der Alpen (tysk)
 Tourenberichte Dufourspitze, Hikr.org (tysk)

Fjell i Wallis
Fjell over 4000 meter
Gauldalsraset

Gauldalsraset var et sand- og grusras og en påfølgende flomkatastrofe i Gauldalen i Sør-Trøndelag i 1345. Raset og oversvømmelsen betegnes ofte som norgeshistoriens største naturkatastrofe.

Forløp
Ifølge islandske kilder skal skredet ha gått 14. september 1345. Det finnes ikke mange kilder fra denne tiden som nevner raset, men den første kilden, som er skrevet tre år etter raset, og to andre kilder inneholder informasjon om hendelsen. Også muntlig tradisjon og geologiske tolkninger har bidratt til å forklare hendelsen.

Ifølge de gamle kildene gikk raset ved Kvasshylla, eller Haga gård, tre kilometer nord for Støren. Raset demte opp Gaula og dannet en innsjø som strakte seg 14 kilometer opp i dalen til Bones. Oppover dalen ble 25 gårder oversvømmet og helt ødelagt. Til slutt raste demningen, som må ha vært mellom 30 m og 40 m høy, og store mengder løsmasser og vann oversvømte dalen helt ned til Melhus. Over 50 gårder og sju kirker skal ha blitt ødelagt av raset og oversvømmelsen, og over 500 mennesker omkom.

Professor Kåre Rokoengen ved NTNU påviste i 2000 at raset hadde kommet østfra, der minst fire små vatn eller tjern i Langdalen i 300 m høyde brøt seg gjennom sin naturlige dam og fylte Gaula med sand og grus sør for der Håggåbrua er i dag, og der Håggåtunnelen går på E6. Beregningene viser at raset måtte ha vært på minst 45 millioner kubikkmeter hvis det er sant at innsjøen strekte seg helt opp til Bones. Demningen må ha vært minst 33 m høy for at innsjøen skulle ha strukket seg så langt opp i dalen. Gauldalsraset var ikke like stort som Verdalsraset, men mange flere omkom i Gauldalen. 

Hvorfor så mange omkom, kan kanskje settes i sammenheng med at det var midt i en pilegrimsferd. En av de eldste kildene nevner faktisk at det var om lag 250 veifarende og over 250 fastboende som mistet livet i raset. Raset i Gauldalen berørte et mye større område enn Verdalsraset. Hele dalen fra Bones langt opp i dalen og helt ned til Melhus var ødelagt, hovedsakelig på grunn av flommen etter at demningen brast.

Det har vært hevdet at raset var et leirras, men en avhandling publisert i 2001 påviser at det var sand og grus som raste ut.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 Flomkatastrofen i Gauldalen i 1345 – Norsk Skogmuseum
 Flomkatastrofen i 1345 – Norsk Skogmuseum

Ras i Norge
Jordskred
Flommer i Norge
Trøndelags historie
Hendelser i 1345
1345
Christiansø

Christiansø er en liten dansk øy i Østersjøen, 18 km nordøst for Bornholm. 

Arealet er 0,22 km², 0,38 km² hvis naboøyene Græsholm og Frederiksø medregnes. Denne gruppen småøyer kalles Ertholmene. Møllebakken på Christiansø er med sine 22 moh. Ertholmenes høyeste punkt. Ertholmene ligger på 55° 19' nordlig bredde og 15° 11' østlig lengde som er Danmarks østligste punkt.

Christiansø (sammen med de øvrige Ertholmene) har en særskilt status i Danmark idet de ikke er en del av noen kommune eller region. 70 000 turister i året besøker Christiansø og Frederiksø, som eies og administreres av Forsvarsministeriet. Det er 96 fastboende på Christiansø og Frederiksø (1. januar 2008)

Festningen 
Christian V grunnla festningen Christiansø i 1684. Det var opptil 450 mann i gang med festningsbyggeriet ledet av ingeniøren Anthony Coucheron. Granitt til byggeriet ble brutt på stedet, mens alle andre byggevarer måtte fraktes over havet. Den 24. oktober 1808 bombarderte en engelsk flåte festningen og flere fartøyer ble skadet, syv mennesker døde og 10 ble såret. I 1855 hadde festningen mistet sin militære betydning og ble nedlagt.

Referanser

Eksterne lenker 
 Wikimapia kort

Bornholm
Øyer i Østersjøen
nl:Christiansø
Daniel Novak

Daniel Novak (født 24. september 1974 i Oslo) er en norsk tidligere fotballspiller. Han spilte for Hamarkameratene fra 1998 til 2001, og ble toppskårer for klubben i sin siste sesong. Novak var populær blant Hamar-publikummet, hvor han fikk kallenavnet «Super-Novak» og skåret tilsammen 23 mål for laget. Han gikk til Lørenskog foran 2002-sesongen. I 2005 spilte han tredjedivisjonsfotball for andrelaget til Kjelsås. 

Novak har også elleve landskamper på aldersbestemte nivåer.

Eksterne lenker 
 HamKam.no – Daniel Novaks spillerprofil hos Hamarkameratene
 Fotball.no – Daniel Novaks landslagsprofil hos Norges Fotballforbund

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Kjelsås Fotball
Fotballspillere for HamKam
Fotballspillere for Lørenskog IF
Personer fra Oslo
Fødsler i 1974
Atle Roar Håland

Atle Roar Håland (født 26. juli 1977) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller. 

Han er tidligere kaptein på , men gikk i januar 2008 til danske Odense Boldklub. Han har tidligere spilt i VIF, Mandalskameratene og Kvinesdal.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Norske fotballspillere i Danmark
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballspillere for FK Mandalskameratene
Fotballspillere for Idrettsklubben Start
Fotballspillere for Odense BK
Personer fra Kvinesdal kommune
Fødsler i 1977
Ørnulf Ranheimsæter

Ørnulf Ranheimsæter (1919–2007) var en norsk tegner, grafiker, illustratør, forfatter og tegnelærer.

Ørnulf Ranheimsæter hadde utdannelse i tegning og grafikk fra Statens Håndverks- og Kunstindustriskole (1939–1943), samt i maleri fra Statens kunstakademi i Oslo (1949–1952). Som bokkunstner illustrerte han blant annet Henrik Wergelands Lyriske digte (1945), Knut Fægris Krydder (1966) og De fire evangelier (1970). Ranheimsæter hadde stor spennvidde i sitt kunstneriske virke. I perioden 1954–1963 lagde han glassdekorasjoner til «Bergensfjord», Grand Hotel i Oslo, Rikstrygdeverket og Bergens Privatbank. Han deltok på Høstutstillingen elleve ganger og ble innkjøpt av blant annet Nasjonalgalleriet og Riksgalleriet.

I 1962 mottok Ørnulf Ranheimsæther Kultur- og kirkedepartementets illustrasjonspris for barnebøker for tegningene til Barnas store sangbok med Anne-Cath. Vestly som redaktør. I 1966 fikk han Bokkunstprisen. Fra 1970 til 1990 fikk vinnerne av Nobels fredspris et diplom lagd av Ranheimsæter. 

Ranheimsæter skreiv flere filosofiske essaysamlinger, blant annet Om tro og vantro (1954) og Kunstnerens etiske ansvar og andre essays (1958, gjenutgitt 1999). I 1998 mottok han Fritt Ords Honnør for sin essaykunst. 

Han ble overlærer i bokkunst ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i 1964. I 1976 ble han overlærer i frihåndstegning samme sted, og i 1984 ble han utnevnt til skolens første professor. 

Ørnulf Ranheimsæter var far til illustratøren Jon Ranheimsæter som siden 1975 har bodd og arbeidet i Danmark.

Referanser

Eksterne lenker 
 Tre små eksempler på Ranheimsæters karakteristiske bildestil

Norske tegnere
Norske grafikere
Norske kunstprofessorer
Norske illustratører
Vinnere av bokkunstprisen
Vinnere av kulturdepartementets barnebokpriser
Personer fra Skien kommune
Ibrahim Böhme

Ibrahim Böhme (født 18. november 1944 i Leipzig, død 22. november 1999 i Neustrelitz) var en tysk politiker (først SED, senere SDP og SPD). Han var leder for SPD i DDR i 1990, men måtte gå av etter å ha blitt avslørt som Stasi-informant.

Bakgrunn, utdannelse og yrke 

Han ble trolig født som Manfred Otto, men ble i 1947 adoptert av Kurt og Hilde Böhme. Fornavnet Ibrahim tok han senere, for å underbygge sin påstand om sitt jødiske opphav, ifølge noen kilder.

Han arbeidet først som murer, og tok Abitur (artium) som aftenskole. Ifølge noen kilder hadde han ikke noen form for høyere utdanning, mens ifølge andre kilder utdannet han seg til lærer ved fjernundervisning. Etter å ha holdt et foredrag om Robert Havemann, gav det totalitære SED-partiet ham en toårig partistraff i 1965, og senere ble han også straffet etter anklager om å ha «hetset elever opp mot systemet».

Böhme protesterte mot Warszawa-landenes invasjon av Tsjekkoslovakia i 1968, og fikk i 1974 yrkesforbud.

Etter noen måneders varetektsfengsling, der han ble diagnostisert med sterke psykiske forstyrrelser, arbeidet han i Neustrelitz som dramaturg, men etter å ha engasjert seg for den polske opposisjonelle bevegelsen Solidarność fikk han på nytt yrkesforbud. Deretter arbeidet han som kelner, privatlærer i russisk litteratur og tysklærer for vietnamesiske fremmedarbeidere.

Politisk karrière 
Han var medlem av SED fra 1967 til han meldte seg ut som følge av eksklusjonen av sangskriveren Wolf Biermann.

Den 7. oktober 1989 hørte Böhme i Schwante til grunnleggerne av Sozialdemokratische Partei der DDR, som han ble valgt til generalsekretær for. 23. februar 1990 ble han formann for partiet, som i mellomtiden var blitt omdøpt til SPD (i DDR). Etter beskyldninger om at han skulle ha vært informant for Stasi, trakk han seg fra alle verv 2. april 1990, etter at han ble suspendert 26. mars. I 1992 ble han ekskludert fra SPD. Etter det levde han på sosialstønad.

Stasi-virksomhet 
Böhme var siden 1969 registrert som inoffisiell medarbeider for Stasi. Böhme ble senest fra midten av 1970-årene aktiv i opposisjonen mot regimet, men muligvis etter instruksjon fra sin føringsoffiser hos Stasi. I mars 1990 dukket Stasi-dokumentene som dokumenterte hans Stasi-virksomhet opp. Forfatteren Reiner Kunze, hvis leilighet i årevis hadde blitt overvåket av Stasi, betegnet Böhme som den som hadde utforsket og forrådt ham og hans familie. Han var gift med Evelyn og de hadde en datter sammen.

Ibrahim Böhme benektet Stasi-virksomheten til sin død.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Biographie des DHM

Stasi
SPD-politikere
DDR-politikere
Personer fra Leipzig