alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Treat Williams

Richard Treat Williams (født 1. desember 1951 i Norwalk i Connecticut) er en amerikansk skuespiller som har spilt i filmer, teater og på fjernsyn. Han er oppkalt etter sin stamfar, Richard Treat (1584–1669), en tidligere nybygger i New England og patenthaver ved Royal Charter of Connecticut på 1600-tallet. 

Williams ble kjent da han spilte hovedrollen i Miloš Forman-filmen Hair (1979), som var basert på Broadway-musikalen Hair. Han har spilt i mer enn 75 filmer og flere TV-serier, blant annet 1941 (1979), Once Upon A Time In America (1984), Dead Heat (1988), When You're Dead (1995) og Deep Rising (1998). 

Williams ble nominert til en Golden Globe Award for sin rolle i Hair som rollefiguren George Berger. Han fikk en andre Golden Globe-nominasjon for hovedrollen i Sidney Lumets Prince of the City (1981) og en tredje nominasjon for hans prestasjoner som Stanley Kowalski i TV-versjonen av A Streetcar Named Desire. I 1996 var Williams nominert til beste mannlige hovedrolle under Emmy Award fra Academy of Television Arts & Sciences for sitt arbeid i HBO-filmen The Late Shift, der han portretterte den føderale agenten Michael Ovitz.

Williams har også jobbet som regissør, og har mottatt to priser på filmfestivaler for å ha regissert Texan i Showtimes Chanticleer-serien. I 1996 spilte han skurken Xander Drax i Paramount Pictures’ store tegneserie The Phantom, der Williams’ rollefigur gjorde sitt beste for å ta over verden og drepe den mystiske superhelten som alltid forpurret de onde planene hans. 

Williams’ skuespillerkarriere omfatter også en rekke roller på teaterscenen. Han vant en Drama League Award for sitt arbeid i Broadway-gjenopplivingen av Stephen Sondheims Follies, og en annen pris for hovedrollen i en off-Broadway-produksjon av Captains Bravest. Andre kjente Broadway-show inkluderer Grease, Sherman Brothers Over Here!, Once in a Life TIme, Pirates of Penzance og Love Letters.

Williams er kjent for sin rolle som dr. Andrew Brown i TV-serien Everwood, som en nevrokirurg fra New York som flytter sammen med hele familien til Colorado. Selv om seriens karakterer aldri var fantastiske, fikk den gode kritikker fra både publikum og kritikerne. Williams fikk to SAG-nominasjoner (2003 og 2004) for sin rolle i serien. 

Williams har også gjort gjesteopptredener i den amerikanske TV-serien Brothers & Sisters, der han spiller rollefiguren David Morton.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skuespillere fra USA
Regissører fra USA
Personer fra Norwalk
Dali (kongedømme)

Dali (forenklet kinesisk: 大理国, tradisjonell kinesisk: 大理國, pinyin: Dàlǐguo) var et kongerike som eksisterte fra 937 til 1253 dominert av baifolket. Det omfattet store deler av dagens provins Yunnan i Kina.
 
Riket ble grunnlagt av Duan Siping i 937 og ble regjert av i alt 22 konger fram til 1253, da det ble ødelagt av invaderende mongoler. Hovedstaden var byen  Dali.

Kongeriket Dali etterfulgte Nanzhao-dynastiet, som gikk under  i 902. Da fulgte i rask rekkefølge tre dynastier, til Duan Siping grep makten i 937. I 1095 tvang Gao Shengtai marionettkongen Duan Zhengming til abdikasjon og tilbaketrekning til munkelivet, og fra da ble riket kalt Dazhong. Men innen sin død gav han makten tilbake til Duan-familien. Duan Zhengchun gav det følgende år staten det nye navnet Hou Li.

Den 11. konge av Nanzhao innførte buddhismen som statsreligion. Ti av de 22 Dali-kongene abdiserte fra tronen og ble munker.

Litteratur
Cihai, Shanghai 1999, ISBN 7-5326-0839-5

Eksterne lenker
 Kongene av Dali 大理 938-1254 (engelsk)
 Nanzhao State and Dali State

Tidligere land i Asia
Yunnan
Stater og territorier etablert i 937
Stater og territorier opphørt i 1253
937 i Asia
1253 i Asia
Prostneset

Prostneset er et nes på Tromsøya som i dag er Tromsøs busstasjon och båtterminal. Prosneset har en liten park, og statue av Roald Amundsen.

Det var trolig her at det på 1250-tallet ble bygd kirke. I 600 år var Prostneset kirkested, men senere ble kirkebygningen flyttet og er nå Elverhøy kirke, mens Tromsø domkirke overtok som byens nye kirkebygg.

Veier i Tromsø
Busstasjoner i Norge
Havneterminaler i Norge
Transportbyggverk i Troms og Finnmark
Artikler i sjøfart-prosjektet
Ray Winstone

Ray Winstone (født 19. februar 1957) er en engelsk skuespiller. 

Han er mest kjent for sine «tøff gutt»-roller, som begynner med filmen Scum fra 1979 og som karakteren Will Scarlet i kult-TV-eventyrserien Robin av Sherwood. 

Winstone spilte i 2000 sammen med Jude Law i den populære kultfilmen Love, Honour og Obey, som han  fikk stor applaus for i Storbritannia og fra det internasjonale publikum, og førte ham for alvor til oppmerksomheten til den amerikanske filmindustrien. Winstone spiller i denne filmen karakteren "Gal" Dove, en pensjonert og lykkelig gift tidligere tyv dratt tilbake i Londons underverden av en psykopatisk tidligere førsteamanuensis (Ben Kingsley, som fikk en Oscar-nominasjon for prestasjonen). 

Winstone bor sammen med sin kone i Roydon, Essex. Han er en ivrig fan av fotball-laget West Ham United som han var på nippet til å anskaffe 5% eierandel i, tidlig i 2010. Han støtter også den skotske Premier League på grunn av en pakt han gjorde med skuespilleren Dougray Scott. 

Han spilte en av dvergene i filmen Snow White and the Huntsmann (2012).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Engelske skuespillere
Personer fra Hackney
Scott Wolf

Scott Richard Wolf (født 4. juni 1968 i Boston i Massachusetts) er en amerikansk skuespiller.

Wolf er mest kjent for sine roller i TV-serier som Party of Five, Everwood og The Nine, og senere som den moralsk tvetydige journalisten Chad Decker i V. Wolf. Både i serien Everwood og den kortlevde The Nine spilte han lege. Han har også hatt en gjesteopptreden som seg selv på Action og Kids Inc. Han har vært oppført på rollelisten på én teaterproduksjon på Broadway; en oppsetning av stykket Side Man. 

Scott Wolf ble uteksaminert fra West Orange High School i 1986. Han studerte ved The George Washington University og fikk en Bachelor of Arts i finans. Som student ble han medlem av Alpha Epsilon Pi-brorskapet. Han har en fetter som er komiker.

Wolf har en stemmerolle i Disneys animerte oppfølger av tegnefilmen Lady og Landstrykeren II – Fant på eventyr.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skuespillere fra USA
Personer fra Boston
Moxnes

Moxnes er et etternavn, og en variant av navnet Moksnes. Navnet kan ha flere betydninger:

Moxnes 
 Einar Hole Moxnes (1921–2006), stortingsrepresentant for Sp.
 Erling Moxnes (f. 1952), professor i systemdynamikk ved Universitetet i Bergen.
 Paul Moxnes (f. 1942), psykolog og professor ved Handelshøyskolen BI i Oslo.
 Halvor Moxnes (f. 1944), professor i teologi ved Universitetet i Oslo.
 Agnes Moxnes (f. 1954), journalist og programleder i NRK P2.
 Claus Moxnes Jervell (f. 1961), tidligere leder av Rød Ungdom.
 Bjørnar Moxnes (f. 1981), politiker og leder i partiet Rødt.
 Kristian Moxnes (f. 1981), fallskjermhopper

Moksnes 
 Aslaug Moksnes (f. 1930), forfatter og kvinnesaksforkjemper.
 Jonas Forsang Moksnes (f. 1980), rapper, skribent, låtskriver og gitarist kjent under artistnavnet Apollo.

Etternavn
Eugène de Beauharnais

Eugène de Beauharnais (født 3. september 1781, død 21. februar 1824) var en fransk general under Napoleonskrigene, kjent som Napoléon Bonapartes adoptivsønn. Han var visekonge i Italia og som øverstbefalende vant han flere slag under Napoleonskrigene. Han var sønn av Joséphine de Beauharnais og bror av Hortense de Beauharnais.

I 1806 giftet han seg med Augusta av Bayern.

Barn
 Josefine av Leuchtenberg, 1807-1876, dronning av Sverige og Norge, gift med Oscar I av Sverige.
 Hortense av Leuchtenberg, 1808-1847, gift med Fredrik Wilhelm av Hohenzollern-Hechingen.
 August av Leuchtenberg, 1810-1835, gift med dronning Maria II av Portugal.
 Amalie av Leuchtenberg, 1812-1873, gift med keiser Pedro I av Brasil.
 Théolinde av Leuchtenberg, 1814-1857.
 Maximilian av Leuchtenberg, 1817-1852, gift med Maria Nikolajeva av Russland.

Annet
Eugène de Beauharnais er tipptippoldefar til Harald V.

Referanser

Eksterne lenker 
Kort biografi på engelsk

Huset Bonaparte
Franske generaler
Æreslegionen
Personer fra Paris
Aloma Wright

Aloma Wright (født 10. mars 1950 i New York) er en amerikansk skuespillerinne. Wright har spilt som statist og hatt flere små roller i flere TV-sitcoms som for eksempel i Friends.

Wright fikk rollen som karakteren Laverne Roberts i TV-serien Scrubs. Etter seks sesonger, ble hennes rollefigur drept i en bilulykke i episoden My Long Goodbye. Hun kom tilbake igjen i sesong syv, der hun spilte den nye karakteren, sykepleier Shirley. Og hun dukket opp enda en gang i sesong 8 av TV-serien Scrubs, der hun spiller seg selv i et skuespill som JD og Turk har planlagt sammen, og som blir spilt av turnuslegene ved Sacred Heart Hospital der serien foregår.

Aloma har også dukket opp i flere andre programmer, som Mad Men, Power Rangers in Space, Malcolm in the Middle, The Drew Carey Show, Venner for livet og Frasier, og i den kortlivede serien Medisinsk Undersøkelse i tillegg til TV-filmen Billie Beat Bobby.

I 2010 dukket Wright opp i den populære NBC-såpeoperaen Days of Our Lives.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skuespillere fra USA
Personer fra New York City
Personer fra California
Steinerskolen på Skjold

Steinerskolen på Skjold er en steinerskole som ligger på Skjold i Fana bydel i Bergen. Skolen er en 10-årig grunnskole med inntil 20 elever på hvert årstrinn, og jobber etter steinerskolenes offentlig godkjente læreplan.

Skolen ligger ved Skjoldabukta i Nordåsvannet i Bergen, og nærheten til sjøen tas aktivt i bruk i undervisningen.

Skolen har i tillegg en helsepedagogisk avdeling for 25 elever med spesielle behov.

Høsten 1998 ble det startet et videregående trinn på skolen, som varer i inntil 3 år, og er innrettet på ungdom som ikke finner seg til rette i det tradisjonelle videregående opplæringstilbudet.

Eksterne lenker
 Hjemmeside
 Videregående trinn
  Bergen byleksikon på nett, om Steinerskolen på Skjold

Barne- og ungdomsskoler i Bergen
Videregående skoler i Vestland
Fana
Skjold
Da Vinci Montessoriskole

da Vinci Montessoriskole, Kniksens plass 1, er en montessoriskole på Brann stadion i Årstad bydel i Bergen. Skolen er en privat barneskole for elever fra 1. til 7. klassetrinn. Skolen har 59 elever og 9 lærere i skoleåret 2018/2019. Ragnhild Sølvberg er rektor.

Referanser

Eksterne lenker
 Hjemmeside
 Bergen byleksikon om da Vinci Montessoriskole

Barneskoler i Bergen
Årstad
Montessoriskoler
Kumsusan minnepalass

Kŭmsusan minnepalass (også referert til som Kumsusan-mausoleet eller Kim Il-sung-mausoleet) er en bygning som ligger nordøst i den nordkoreanske hovedstaden, Pyongyang.

Bygningen er den tidligere residensen for det nordkoreanske statsoverhodet. Etter at Kim Il-sung døde i 1994, fikk hans sønn og arvtaker, Kim Jong-il bygningen pusset opp og gjort om til farens siste hvilested. Inne i palasset ligger Kims balsamerte kropp i en sarkofag med klart glass på toppen. Hodet hviler på en koreansk pute og kroppen er dekket av flagget til Koreas arbeiderparti.

Palasset ligger i en del av byen som bare er åpen for besøkende utlendinger torsdager og søndager for på forhånd avtalte gruppebesøk. Fotografering, videobilder, røyking og snakking er forbudt inne i palasset.

Galleri

Eksterne lenker 
 
 Satellittfoto på Google Maps

Byggverk i Pyongyang
Mausoleer
Etableringer i 1976
1976 i Nord-Korea
Gjenforeningsbuen

Gjenforeningsbuen er et monument i Pyongyang i Nord-Korea, reist i 2001. Buen består av to koreanske kvinner kledd i den tradisjonelle folkedrakta, som holder oppe det gjenforente Korea. Buen går over Gjenforeningsmotorveien, som går fra Pyongyang til Panmunjom ved den koreansk-koreanske grensa og den 38. breddegrad.

Eksterne lenker 
 Satellite image from Google Maps
 Triumph Arch Picture, Pyongyang

Byggverk i Pyongyang
Minnesmerker
Etableringer i 2001
2001 i Nord-Korea
Grunnavtalen

Grunnavtalen (på tysk Grundlagenvertrag, offisielt: Vertrag über die Grundlagen der Beziehungen zwischen der Bundesrepublik Deutschland und der Deutschen Demokratischen Republik) er en traktat som ble opprettet i 1972 mellom Vest-Tyskland og den daværende Den tyske demokratiske republikk (DDR, Øst-Tyskland).

Innenfor rammen av Willy Brandts Ostpolitik nærmet Vest- og Øst-Tyskland seg hverandre fra 1970. I 1972 nådde de to land frem til en enighet som førte til at de skrev under Grunnavtalen som regulerte landenes relasjoner med hverandre. Avtalen ble skrevet under i 21. desember 1972 av den vesttyske representanten Egon Bahr og den østtyske representanten Michael Kohl. Avtalen ble ratifisert 11. mai 1973 og trådte i kraft 21. juni 1973.

Følger av avtalen
Grunnavtalen medførte at begge de tyske statene kunne bli medlemmer av FN i 1973. Den banet også veien for opprettelsen av stående representasjon, Ständige Vertretungen, hos hverandre. Avtalen innebar et stort skritt fremover, men fortsatt innebar det ikke normaliserte diplomatiske forbindelser. 

Problemet var i grunnen at begge parter anså seg selv å være den eneste legitime tyske regjeringen og derfor ikke kunne erkjenne den andre partens krav uten samtidig å gi opp sine egne. Allikevel hadde begge parter behov for regulerte forbindelser til den forvaltning som styrte i de deler av tysk territorium de selv ikke hadde kontroll over. Løsningen ble å opprette diplomatiske relasjoner på regjeringsnivå, i stedet for statlig nivå. Günter Gaus var den første representanten i den vesttyske stående representasjonen i DDR. Michael Kohl fikk oppdraget å være DDRs stående representant i Bonn. 

Den indre tyske grense må strengt tatt ha vært en statsgrense, befestet av piggtråd, murer og bevæpnede vakter som den var på den østlige siden, men var allikevel ikke ansett som en internasjonal grense av de tyske statene selv.

Se også 
DDR
Ostpolitik
Den indre tyske grense

Eksterne lenker 
 Grunnavtalens tekst

Diplomati
1972 i Øst-Tyskland
Tysklands historie (1945–1990)
1972 i Tyskland
1973 i Tyskland
Politikk i 1972
Politikk i 1973
Plankeveien

Plankeveien brukes om særlig to tidligere veier til Oslo/Christiania fra øst. Den ene følger omtrent det som i dag er Strømsveien/Gamle Strømsvei, fra nordenden av Øyeren til Galgeberg. Den andre går gjennom Østmarka fra Kirkebygda i Enebakk via Børter og Rausjøgrenda fram til Rustadsaga og Oslo. Denne veien er ført på kommunens gule liste over verneverdige objekter.
Veiene fikk navnet på grunn av den omfattende transporten av plank til Christiania. Plankelassene skulle til bordtomtene ved munningen av Akerselva, der de ble skipet ut i Europa. Ifølge P. Chr. Asbjørnsen var det ikke noe fornøyelig bekjentskap å treffe på plankekjørerne. De sperret ofte trafikken der de kom i rekker på opptil 50 lass. På 1840-tallet kunne det ifølge Byantikvaren gå hele 1000 lass gjennom Groruddalen hver dag. Dette var en tid den mest trafikkerte vegstrekning i hele Skandinavia. Det skal ha vært over 2000 kjørere og 4-5000 hester i sving med å kjøre plank mellom Øyeren og Christiania. 

Den sørlige veien ble besørget anlagt av Karen Cudrio (født Hofgaard), enke etter Peder Cudrio på Rustad gård. Veien går om vinteren over isen på Børtervanna og opp til Rausjø, hvor den svinger nordover mot Skjelbreia og går videre til Eriksvann, Sør-Elvåga og over til Nøklevann, Rustad gård og Rustadsaga, Østensjøvannet og ned til byen. Plankeveien ble brukt fram til Enebakkveien sto ferdig omkring 1865. Den delen som går i Marka, er ryddet og merket som skiløype. Og hver høst kan man følge «Plankemarsjen», en turmarsj som går fra Kirkebygda i Enebakk til Rausjøgrenda.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Plankeveien gjennom Østmarka
 https://web.archive.org/web/20140303174646/http://www.syklistene.no/tur/oslo-ostmark/

Tidligere veier i Oslo
Østmarka
Samferdsel i Enebakk
Enebakks historie
Ulbricht-doktrinen

Ulbricht-doktrinen går tilbake til DDR-politikeren Walter Ulbricht, som erklærte at enhver avtale mellom Østblokken og Vest-Tyskland forutsetter en folkerettslig anerkjennelse av Den tyske demokratiske republikk (DDR, Øst-Tyskland). Dette standpunktet står i motsetning til den såkalte Hallsteindoktrinen, en vesttysk holdning som bestod i at Vest-Tysklands regjering var den eneste legitime tyske regjering. 

Diplomati
DDR
Den kalde krigen
Carl O. Collett

Carl Oscar Collett (født 2. februar 1922 i Oslo, død 21. mai 2008 samme sted) var en norsk skogeier og politiker (H).

Han var sønn av forstkandidat Oscar Collett og hustru Maria Iversen. Både faren og farbrødrene Axel og Johan var medeiere i Firma Albert Collett med skogeiendommer og sagbruk i Namdalen, som Carls farfar Albert Collett hadde etablert. To andre av Carls farbrødre var barnelegen Arthur Collett og kjemikeren Emil Collett. Carl O. Collett giftet seg i 1948 med Dagmar Bødtker, datter av regjeringsadvokat Henning Bødtker og hustru Dagmar von Sydow.

Han gikk Oslo handelsgymnasium og Statens skogskole før han ble MBA-kandidat fra Harvard Business School i 1949. Deretter gikk han inn i familiebedriften i Namdalen. Carl O. Collett overtok hele ansvaret for firmaet sammen med fetteren Albert P. Collett og Andreas Ebbing, som var gift med deres kusine Camilla Collett, i 1962. De eide Salsbruket og det store Bangdalsbruket på Bangsund, men dette falt betydelig i markedsverdi i 1960-årene. Eierne ble ikke enige om forretningsstrategien. Da Carl O. Collett trakk seg ut i 1971, ble hans andel solgt for bare noen millioner.

Carl O. Collett hadde mange verv i skogbrukets organisasjoner, så som formann i Skogbrukets Arbeidsgiverforening 1965–1969 og formann i Skogbruksforeningen av 1950, nå Norskog, 1966–1970. Han var også formann i Nord-Trøndelag Høyre 1954–1957, medlem av Høyres sentralstyre 1956–1957, medlem av Klinga kommunestyre og formannskap 1960–1963, deretter medlem av Namsos kommunestyre 1964–1968 etter kommunesammenslåingen.

Da skogbruket kom inn i en større omstillingsfase i 1970-årene, la Collett frem nye tanker om driftsplanutvikling. Collett var disponent i Mathiesen Eidsvold Værk 1971–1979 og direktør i Skogbrukets og skogindustrienes forskningsråd (SSFR) 1979–1989.

Referanser 

Norske godseiere
Norske forstmenn
Norske siviløkonomer
Lokalpolitikere i Namsos
Lokalpolitikere i Klinga
Høyre-politikere i Nord-Trøndelag
Alumni fra Harvard Business School
Personer fra Oslo
Fødsler i 1922
Dødsfall i 2008
Slekten Collett
Óscar Humberto Mejía Victores

Óscar Humberto Mejía Victores (født 9. desember 1930, død 1. februar 2016) var president i Guatemala fra 8. august 1983 til januar 1986. 

Han var medlem av de militære styrkene, og han var president i Guatemala i en tid med økt undertrykkelse og mye og utbredt korrupsjon i statsapparatet. Han ble utnevnt til forsvarsminister før han ble president. Som forsvarsminister samlet han militæret til et statskupp mot daværende president José Efrain Rios Montt. Dette kuppet prøvde han å rettferdiggjøre ved å erklære at det guatemalanske regjeringen var å bli misbrukt av religiøse fanatikere i en årrekke, og at han måtte utføre statskuppet for å redde landet fra undergangen.

Sammen med presidentene José Efrain Rios Montt og Romeo Lucas García Fernando, ble president Mejía Victores siktet for blant annet mord, bortføring og folkemord i Guatemala. Rettssaken mot dem ble ført i det spanske rettssystemet.

Referanser 

Guatemalanske presidenter
Vinicio Cerezo

Vinicio Cerezo (født 26. desember 1942) er guatemalsk politiker og president.

Han var president i Guatemala i perioden 14. januar 1986 til januar 1991 etter det satt han i den guatemalanske Kongressen. I presidentvalget den 3. november 1985 fikk Cerezo først 38,6% av de samlede stemmene, og i den andre runde 8. desember vant han over motkandidaten Jorge Carpio, da han fikk 68,4% av stemmene.

Partiet hans DCG fikk i 1985 totalt 51 av de 100 setene i Kongressen, og partiet fikk også et flertall i mange av departementene og kommunene i landet. Han var den første demokratisk valgte presidenten. Han var også den første sivile presidenten i Guatemala siden 1966. Alle tidligere presidenter siden 1966 hadde hatt en lang karriere innen de militære styrkene før de begynte i politikken og ble valgt til presidenter.

Referanser

Guatemalanske presidenter
Mathilde Andersson

Mathilde Cathrine Andersson (født 1824 i Borås, død 15. april 1909 i Østre Aker) var en fattig, svensk veverske som kom til Christiania en gang i 1840-årene og fikk jobb på Hjula væveri ved Akerselven.

Bakgrunn 
Foreldrene var Anna Andersdotter Andersson (1802–1842) og Anders Andersson (1794–1866). Datteren var døpt Anna Cathrine, men fikk med sine foreldres tillatelse lov til å skifte navn til Mathilde for å kvitte seg med kallenavnet «Svensk-Anna», og bli mer respektabel i borgerlige kretser. Dette var på den tid hun ble tatt inn som pleiedatter av den velstående enkefru Dorothea Christophersdatter From (1773-1855). Enkefru From eide gården Rosenborggaten 2 og den omkringliggende Froms løkke på Hegdehaugen. Ved hennes død arvet Mathilde det meste av formuen. Hun forvaltet sine rikdommer på kløktig vis gjennom utleie, kjøp og salg av eiendommer. Mathilde Andersson kjøpte således i 1872 Vestre Sæter på Nordstrand, og bodde både på Hegdehaugen og der oppe. De siste 25 årene av sitt liv bodde hun kun på Nordstrand.

Den delen av den nåværende Solveien som går fra Nordstrandveien til Ljabruveien ved Ljan stasjon, ble anlagt av Mathilde Andersson, og ble den første tiden kalt «Jomfru Anderssons vei». Mathilde ble riktignok aldri gift, men det finnes kilder som viser at noen jomfru var hun langt i fra. En av hennes elskere var den kjente eventyrsamleren Peter Christen Asbjørnsen (1812–1885). Hun skal også ha hatt et forhold til tømmermester Karl Alexander Vilhelm Westmann, (en forsmådd frier som hun flere tiår lå i juridiske rettstvister med), og den nokså alkoholiserte sakføreren fra Hamar, Christian Fredrik Bergersen (1830–1873). Han var far til Hulda Bergersen, senere kjent som Hulda Garborg.

Trivia 
 Hulda Garborg skildret hele miljøet rundt Mathilde Andersson i skuespillet Edderkoppen (1902), men da modellbruken ble kjent ble stykket øyeblikkelig tatt av plakaten på Nationaltheatret.
 Fortsatt finnes Anderssondammen liggende i utkanten av skolegården på Nordstrand videregående skole. Den ble av Mathilde Andersson anlagt som gårdsdam med vannrør ned til hennes gård (i dag Seterveien 2B). Dammen blir gjerne feilaktig omtalt som Andersendammen.
 Byantikvaren i Oslo bevilget i mars 2012 100.000 kroner til restaurering av gårdens stabbur.
 De som ordnet opp med hensyn til dødsfallet var hennes bror, Anders Andersson, og pleiedatteren, Matty eller Mathilde Fredrikke Christiansen, gift Thams (1883-1945).

Referanser

Litteratur 
 Edvardsen, Erik Henning 2001: Asbjørnsens kvinnehistorier. Norsk Folkeminnelags skrifter nr. 150. Oslo: Aschehoug & Co. (W. Nygaard). ISBN 82-03-18562-2.
 Lindboe, Rudolf 1997: «Jomfru Adersson på Gressæter gård» (s. 9-71). Sør i Aker. Søndre Aker historielag. Årbok 1997.

Eksterne lenker 
Dødsannonsen
Takk for deltakelse i begravelsen

Nordstrand (strøk)
Nordmenn født i Sverige
Personer fra Borås
Fødselsdato ikke oppgitt