alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Københavns politigård

Københavns politigård (Politigården) er en bygning i København oppført i perioden – Politigården utgjør hovedkvarteret for Københavns politi og inneholder blant annet administrasjon, ledelse, beredskapsavdelingen, radiotjenesten og fengsel.

Hovedarkitekten bak den nyklassisistiske bygningen var Hack Kampmann. Etter hans død i 1920 overtok  Holger Alfred Jacobsen oppgaven i samarbeide med Hans Jørgen Kampmann og med Aage Rafn som kunstnerisk leder.

Innvendig er bygningen inspirert av den sydeuropeiske renessanse samt barokkens arkitektur. I tillegg kommer mange fine detaljer i bygningen inspirert av antikk romersk kunsthåndverk og moderne art deco.

Den runde gården
Den runde gården er på 1615 m² og var Aage Rafns idé. I de første skissene til Politigården opererte Kampmann med en firkantet gård. Rafn har hentet inspirasjon fra Pantheon i Roma og fra den mauriske festningen i Alhambra.

Den runde gården har en diameter på 44 meter. Gården har 44 søylepar som bærer kontorer og ganger. Søylene er oppført i fransk kalksten. Gangen i tredje etasje ble lagt bak ved en balustrade. 

Alle fasader i den runde gården og gulvet i kolonnaden er kledd med donaukalksten, mens gårdens store runde gulvflate er kledd med fliser av dansk faksekalksten.

Politigården ble fredet i 1995.

Referanser

Kilder
Politigården – PDF

Byggverk i København
Dansk politi
Politistasjoner
Fredete byggverk i København
Irazua

Se systematisk inndeling

Irazua er en slekt av biller som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae). Man kjenner bare én art, Irazua dilicra.

Utseende 
Stor, mørke, kraftig punkterte biller. Forleggene (protibiae) har tre tenner. Hannen har et langt horn på hodet som er gaffeldelt ytterst, og et framspring på pronotum som også er kløvet ytterst.
Uthulingen i pronotums fremre del, som er typisk for hanner i Oryctini, er ikke særlig påfallende hos denne arten.

Utbredelse 
Arten er utbredt i Mellom-Amerika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Oryctini Mulsant, 1842 – 26 slekter
 Slekten Irazua Ratcliffe, 2003
 Irazua dilicra Ratcliffe, 2003

Kilder 
 Dynastidae du monde- sjekkliste over artene

Eksterne lenker 
 Tegning av arten
 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 2003
Mellom-Amerikas insekter
August-revolusjonen

Den 19. august 1945 startet Viet Minh under Hồ Chí Minh det såkalte August-opprøret (Tổng Khởi Nghĩa), som snart ble kalt August-revolusjonen (Cách mạng tháng Tám). Hvorvidt hendelsesforløpet kan kalles en revolusjon er diskutabelt, men sikkert er det at demonstrasjonene, opptøyene og opprørene fra den 19. august var av stor betydning. Selv om de japanske okkupasjonsstyrkene hadde overgitt seg, nektet styrkene i Thái Nguyên å legge ned våpnene. Dette førte til seks dager med kamphandlinger mellom Japan og Viet Minh, før japanerne endelig la ned våpnene. Andre steder i landet tillot japanerne at Viet Minh tok kontroll over byene, og det er utvilsomt at Viet Minh hadde stor fordel av maktvakuumet som oppstod. I denne perioden mottok den vietnamesiske geriljaen mindre støtte fra USA, ettersom de kjempet mot en felles fiende.

Opprøret blir idag offisielt gitt det ganske enkle navnet «opprøret» av Indokinas kommunistparti.

Bakgrunn 
Den 9. mars 1945 startet Japan den andre kampanjen i Fransk Indokina, en storstilt invasjon som veltet Vichy-regimets kontroll over Indokina. Franske ledere og soldater ble arrestert, og japanerne gjeninnsatte Bảo Đại som keiser over et nikkedukke-regime i Vietnam.
Den 30. april møtte lederen for Office of Strategic Services, major Archimedes Patti, Viet Minhs leder Hồ Chí Minh. Amerikanerne gav uttrykk for støtte og solidaritet til den vietnamesiske geriljaen, og forsynte dem med våpen og instruktører for å kjempe mot de japanske styrkene.

Revolusjonen 
Den 14. august 1945 kapitulerte Japan til de allierte. I Indokina valgte imidlertid japanske ledere å utnytte situasjonen for å skape problemer for de allierte. I skarp strid mot kapitulasjonsavtalen, hjalp japanerne vietnamesiske nasjonalistgrupper, inkludert Viet Minh, i å ta over offentlige bygninger i flere forskjellige byer. Den 19. august tok Viet Minh makten i Hanoi, som senere skulle bli det selvstendige Vietnams hovedstad. Keiser Bảo Đại abdiserte til fordel for Viet Minh, og dermed falt regimet japanerne hadde lagt så mye arbeid ned i å innsette.

Samtidig som japanerne på mange måter gav indirekte støtte til Viet Minh, nektet japanske tropper i Thái Nguyên-provinsen å overgi seg. Dette førte til kamphandlinger mellom Japan og Viet Minh mellom den 20. og den 25. august. Ettersom disse kamphandlingene utspant seg seks dager etter krigen offisielt ble avsluttet, kan dette på mange måter ansees som en separat konflikt mellom Japan og den vietnamesiske selvstendighetsbevegelsen. Japanerne overgav seg til slutt den 26. august, og Viet Minh tok våpnene deres i besittelse. Ho Chi Minh proklamerte Vietnams selvstendighet den 2. september.

Se også 
Operasjon Masterdom
Den første Indokina-krigen
Liste over kriger Vietnam har deltatt i (etter 1945)

Vietnams historie
Abraham Bueno de Mesquita

Abraham Bueno de Mesquita (født 23. juli 1918 i Amsterdam, død 19. august 2005 i Lelystad), vanligvis kjent under artistnavnet sitt Bueno de Mesquita, var en nederlandsk komiker, skuespiller og scenekunstner.

Bueno de Mesquita er mest kjent for sine evner til å lage morsomme ansikter. Hans komiske talenter reddet bokstavelig talt livet hans. Under den andre verdenskrig var Bueno de Mesquita fengslet av tyskerne i Mechelen i Belgia fordi han var jøde. Han skulle ha blitt deportert til konsentrasjonsleiren Auschwitz, men leirkommandanten var på jakt etter flinke musikere. At Bueno de Mesquita  kunne spille cello kombinert med ansiktsmimikktalentet reddet antagelig livet hans.

Bueno de Mesquita var en av de første belgiske TV-artistene. Så tidlig som i 1952, dukket han opp på TV som komiker. I 1960-årene, spilte han mange viser med musikeren Rita Corita, både på TV og på teater. I 1968 begynte han å jobbe på tysk TV, noe han fortsatte med i en lang periode. Siden hans navn var vanskelig å uttale for mange i Tyskland, var han mest kjent som den lille med bart.

Bueno de Mesquita skrev en selvbiografi, Cello met één snaar (Cello med en streng).

Bueno de Mesquita døde natten mellom den 18. og den 19. august 2005 i hjembyen Lelystad, i en alder av 87 år etter en lang kamp mot lungekreft og en hjernesvulst.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Varieté-artiest Bueno de Mesquita overleden (Nederlandsk)

Belgiske musikere
Nederlendere fra andre verdenskrig
Fødsler i 1918
Dødsfall i 2005
Licnostrategus

Se systematisk inndeling

Licnostrategus er en slekt av biller som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae). Man kjenner bare én art, Licnostrategus endymion.

Utseende

Utbredelse 
Arten ble beskrevet i 1789 uten noen lokalitetsangivelse. Først nesten 200 år senere ble den gjenfunnet, i Mexico.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Oryctini Mulsant, 1842 – 26 slekter
 Slekten Licnostrategus Prell, 1933
 Licnostrategus endymion (Olivier, 1789)

Kilder 
 Dynastidae du monde- sjekkliste over artene

Eksterne lenker 
 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 1933
Mexicos insekter
Tehuacania

Se systematisk inndeling

Tehuacania er en slekt av biller som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae). Man kjenner bare én art, Tehuacania howdeni.

Utseende 
En stor (35-40 millimeter), kraftig, avlang, mørk bille. Kroppen har en kobberaktig glans.
Kjønnene er nesten like hos denne arten, men hannen har to litt spisse knøler i pannen, disse er mindre fremtredende hos hunnen.

Levevis 
Arten lever i tørre områder. Ellers er ingenting kjent om biologien til denne arten, som bare er funnet i en håndfull eksemplarer.

Utbredelse 
Denne sjeldne arten er bare funnet i et begrenset område i Mexico, ved Tehuacán i delstaten Puebla.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Oryctini Mulsant, 1842 – 26 slekter
 Slekten Tehuacania Endrödi, 1975
 Tehuacania howdeni Endrödi, 1975

Kilder 
 Bitar, A. 2009. Description of the female of Tehuacania howdeni Endrödi (Coleoptera: Scarabaeidae: Dynastinae: Oryctini) with a key to the genera of Oryctini from Mexico. Zootaxa 2048: 65-68. 
 Dynastidae du monde- sjekkliste over artene

Eksterne lenker 
 

Hornbiller
Biller formelt beskrevet i 1975
Mexicos insekter
Håleygjatal

Håleygjatal (norrønt Háleygjatal) er et skaldekvad av Øyvind Skaldespiller fra slutten av 900-tallet, en hyllest til Håkon ladejarl og hans ætt, som føres tilbake til gudene.

Kvadet er ikke bevart i sin helhet, men i adskilte deler ved at det er sitert i manuskripter som Skaldskaparmål, Heimskringla og to andre kongesagaer. Kvadet framstår som en litterær parallell til det åpenbare forbildet Ynglingatal, og akkurat som dette diktet inneholder Håleygjatal 27 generasjoner (3 x 3 x 3), og en del uttrykk synes også å være inspirert av Ynglingatal. I tillegg er det diktet i samme strenge versemål, kviðuháttr, en variant av fornyrðislag, hvor strofen har åtte linjer, to og to linjer er bundet sammen med bokstavrim, og hver linje har to trykkaksenter. 

Slik Harald Hårfagre i Ynglingatal kan regne de norrøne gudene blant sine forfedre, lot Øyvind Skaldespiller ladejarlene føre sin ætt tilbake til Sæming, sønn av Odin og Skade - selv om Sæming også hevdes å være sønn av Frøy, og Øyvind kaller også ladejarlene for Frøys og Tys ætlinger. (Ynglingatal hevder at Ynglingeætten nedstammet fra en annen sønn av Frøy, sagnkongen Fjolne av Uppsala.)

Øyvind Skaldespiller plasserte ladejarlenes ætt på linje med Ynglingeætten via Frøys sønn Sæming, for å underbygge at ladejarlenes krav på kongemakten i Norge var på linje med både Ynglingeættens og Hårfagreættens. 

I tillegg til å være et slektshyllingsdikt, inneholder Håleygjatal også hentydninger til kjente temaer i norrøn mytologi, såsom Odin som «den hengte gud» i linjen 
Treet stod tynget av liket. 

Slutten av diktet er nærmest i horatisk ånd, og sammenlikner sitt dikt med en steinbro som et evighetssymbol, i tillit til skaldekvadets overlevelse som demonstrerte hans evne som dikter.

Siste vers lyder i oversettelse og gjendikting til dansk av Jesper Lauridsen:
Min jarlslovi Jolnirs drikk
står nå sterktsom en steingjort bro''.

Referanser

Eksterne lenker 
 Háleygjatal in Old Norse from heimskringla.no

Skaldekvad
Robert Faurisson

Robert Faurisson (født 25. januar 1929 i Shepperton i Surrey i England, død 21. oktober 2018 i Vichy i Frankrike) var en fransk professor som er kjent i den franske offentlighet som en representant for Holocaust-benektelse. I en tid samarbeidet han med komikeren Dieudonné M'bala M'bala.

Faurisson genererte mye kontrovers da han publiserte en rekke artikler i Journal of Historical Review og andre steder, samt diverse brev han har sendt til en rekke franske aviser (spesielt Le Monde), der han benektet ulike aspekter ved Holocaust, spesielt eksistensen av de morderiske gasskamrene i nazistenes konsentrasjonsleirer i tillegg til realiteten av de systematiske drapene på europeiske jøder ved bruk av gass under den andre verdenskrig, ektheten av dagboken til Anne Frank, og påliteligheten til jøder og deres beretninger om lidelsene de måtte gjennom under krigen.

I 1990 ble en lov (lex Gayssot) vedtatt i Frankrike om at det var forbudt å benekte at holocaust fant sted, og da ble Faurisson tiltalt og bøtelagt etter denne loven. I 1991 ble han avskjediget fra sin vitenskapelig stilling. Faurisson var utdannet som professor i fransk litteratur, og han fikk sin lisens til å undervise i 1956.  I 1972 fikk han en doktorgrad og underviste ved Sorbonne. Han var foreleser og professor i fransk litteratur ved Universitetet i Lyon mellom 1973 og 1990.

Faurisson måtte møte i en rettssak den 11. juli 2006. Han ble anklaget for å benekte Holocaust og for å ha hevdet at det aldri var noe folkemord på jødene under andre verdenskrig. Disse påstandene kom frem i et intervju med en iransk TV-stasjon som skal ha blitt sendt i februar 2005. Den 3. oktober 2006 ble han gitt en tre måneders prøvetid og ble bøtelagt med € 7500 for denne overtredelsen. Faurisson er nære bekjente av en rekke andre holocaust-benektere, inkludert Ernst Zündel, Ditlieb Felderer og Ahmed Rami.

Den verdenskjente amerikanske jødiske professoren ved Massachusetts Institute of Technology i USA, Noam Chomsky ga i 1979 uttrykk for at Faurisson burde kunne ha prinsipiell ytringsfrihet, noe han mente ikke var tilfelle i Frankrike.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Robert Faurisson Hans Uoffisielle Blogg
 Interview med Prof. Robert Faurisson av Carolyn Yeager, "The Heretics’ Hour", The Voice of Reason, US Radio.
  Holocaust Deniers and Skeptics Gather in Iran, The New York Times

Franske professorer
Holocaustbenektelse
Personer fra distriktet Spelthorne
Franske litteraturvitere
Sega Ngom

El Hadj Sega Ngom (født 24. juni 1990) er en senegalesisk fotballspiller som spiller for Finnsnes. Han spiller angrep. Sega Ngom kom til Finnsnes i 2017. Han har tidligere spilt for Yeggo Foot Pro, Tromsø og Alta

Senegalesiske fotballspillere
Fotballspillere for Alta IF
Fotballspillere for Tromsø IL
Fødsler i 1990
Markus Zusak

Markus Zusak (født 23. juni 1975) er en australsk forfatter, best kjent for de internasjonale bestselgerne The Messenger og Boktyven.

Biografi 
Zusak ble født i Sydney, Australia, som yngst i en søskenflokk på fire. Hans far var en østerriksk husmaler og moren tysk. I oppveksten skal Zusak ha blitt fortalt historier om det nasjonalsosialistiske Tyskland og bombingen av München, hvor hans mor bodde. Det var disse fortellingene som skal ha inspirert ham til å skrive Boktyven.

Zusak arbeidet både som engelsklærer og som vaktmester før han fikk sitt store gjennombrudd med bøkene The Messenger og The Book Thief. Han debuterte i 1999 med ungdomsromanen The Underdog.

For sine bøker, da især Boktyven, har Zusak i ettertid høstet stor anerkjennelse og mottatt flere litterære priser.

Bibliografi 
 Bridge of Clay (Doubleday, forventet 2011)
 The Book Thief (norsk: Boktyven)(Picador, 2005)
 When Dogs Cry a.k.a. Getting the Girl (Arthur A. Levine Books, 2002); oppfølger til Ruben Wolfe
 The Messenger a.k.a. I Am the Messenger (Random House, 2002)
 Fighting Ruben Wolfe (Arthur A. Levine Books, 2001); oppfølgeren til The Underdog
 The Underdog (Omnibus Books, 1999)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Intervju med Zusak
  Hvorfor jeg skriver The Guardian

Australske forfattere
Personer fra Sydney
Wilberforce (katt)

Wilberforce var en katt som bodde i Downing Street 10 fra 1973 til 1987. Han ble gitt i gave fra Royal Society of the Prevention of Cruelty to Animals (RSPCA) til daværende statsminister Edward Heath, som kalte ham opp etter den britiske parlamentarikeren William Wilberforce, en av RSPCAs stiftere. Wilberforce tjente som Chief Mouser to the Cabinet Office under ytterligere tre statsministre: Harold Wilson, James Callaghan og Margaret Thatcher.  I sin tid ble han omtalt som «den beste musejegeren i Storbritannia».

En anekdote som har versert i pressen, er historien om at Margareth Thatcher skal ha kjøpt en boks sardiner i olje til Wilberforce på et kjøpesenter i Moskva. Angivelig fantes ikke andre varer å få kjøpt på det tidspunktet. I BBCs dekning av parlamentsvalget i 1983 fikk journalisten Esther Rantzen lov å holde Wilberforce og presentere ham for fjernsynspublikummet. 

Wilberforce gikk av med pensjon i 1987, og ble etterfulgt av Humphrey som ble født i 1988, samme år som Wilberforce døde.

Referanser 

Tamkatter
Britiske myndigheter
Berømte dyr
Sankt Thøger

Sankt Thøger av Vestervig (også Theodgar og Dieter) er en helgen som virket i Danmark.

Historie 
Thøger stammet trolig fra en adelig familie i Thüringen, men forlot sin familie tidlig for å studere teologi i England. Siden fulgte han med Olav den hellige til Norge, hvor han ble kapellan. Da kongen døde under slaget på Stiklestad, reiste Thøger til Vendsyssel i Danmark. Ved Vestervig bygget han en kirke, som ifølge legenden besto av ris og kvister. Han døde omkring 1065 og ble begravet i Vestervig. 

Omkring 1100 ble det bygget en stenkirke viet Thøger på det sted hvor hans enkle kapell hadde stått. Den fikk navnet Sankt Thøgers kirke og kom til å fungere som sognekirke. Den skal ha hatt dekorert romansk apsis og tverrskip, samt et sentraltårn i krysshvelvet over langhus og tverrskip. Da den i 1547 ble revet, tok kirkens siste prost Svend Mogensen, seg så nær av det at han døde.    

Thøgers jordiske rester ble den 30. oktober 1117 overført til augustinernes nærliggende kirke i Vestervig kloster. 

Thøger ses på et kalkmaleri fra Skive kirke, med en kirkemodell som attributt.

Referanser

Eksterne lenker 
 THÖGER i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon
 Sankt Thøger i nordenskirker.dk

Danske helgener
Adolf Rieger

Adolf Rieger (født 25. august 1899 i Berlin, død 12. juni 1956) var en tysk bryter som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Rieger vant en olympisk sølvmedalje i bryting under OL 1928 i Amsterdam. Han kom på andreplass i den nest tyngste vektklassen lett tungvekt, 82,5 kg, i gresk-romersk stil bak Ibrahim Moustafa fra Egypt. Det var seks vektklasser i den gresk-romerske og sju i fristil.

OL-medaljer 
  1928  Amsterdam - Sølv i bryting, gresk-romersk stil lett tungvekt  Tyskland

Eksterne lenker 
 

Tyske brytere
Olympiske sølvmedaljevinnere for Tyskland
Medaljevinnere under Sommer-OL 1928
Deltakere for Tyskland under Sommer-OL 1928
Brytere under Sommer-OL 1928
Personer fra Berlin
Annemiek de Haan

Annemiek de Haan (født 15. juli 1981 i Groningen) er en nederlandsk roer som representerte Nederland under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok hun sølv i den nederlandske åtteren, etter å ha blitt beseiret i finalen av USAs båt.

OL-medaljer 
  2008  Beijing - Sølv i roing, åtter damer -  Nederland
  2004  Athen - Bronse i roing, åtter damer -  Nederland
  2012  London - Bronse i roing, åtter damer -  Nederland

Referanser

Eksterne lenker 
 

Nederlandske roere
Medaljevinnere under Sommer-OL 2008
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Nederland under Sommer-OL 2008
Roere under Sommer-OL 2008
Medaljevinnere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Nederland under Sommer-OL 2012
Roere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Nederland under Sommer-OL 2004
Roere under Sommer-OL 2004
Personer fra byen Groningen
Olympiske medaljevinnere i roing
Nienke Kingma

Nienke Kingma (født 12. februar 1982 i Driebergen) er en nederlandsk roer som representerte Nederland under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok hun sølv i den nederlandske åtteren, etter å ha blitt beseiret i finalen av USAs båt.

OL-medaljer 
  2008  Beijing - Sølv i roing åtter, kvinner -  Nederland
  2012  London - Bronse i roing åtter, kvinner -  Nederland

Referanser

Eksterne lenker 
 

Nederlandske roere
Medaljevinnere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Nederland under Sommer-OL 2008
Roere under Sommer-OL 2008
Medaljevinnere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Nederland under Sommer-OL 2012
Roere under Sommer-OL 2012
Olympiske medaljevinnere i roing
Roline Repelaer van Driel

Roline Repelaer van Driel (født 28. juli 1984 i Amsterdam) er en nederlandsk roer som representerte Nederland under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok hun sølv i den nederlandske åtteren, etter å ha blitt beseiret i finalen av USAs båt.

OL-medaljer 
  2008  Beijing - Sølv i roing, åtter damer -  Nederland
  2012  London - Bronse i roing åtter, kvinner -  Nederland

Referanser

Eksterne lenker 
 

Nederlandske roere
Olympiske sølvmedaljevinnere for Nederland
Olympiske bronsemedaljevinnere for Nederland
Medaljevinnere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Nederland under Sommer-OL 2008
Roere under Sommer-OL 2008
Medaljevinnere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Nederland under Sommer-OL 2012
Roere under Sommer-OL 2012
Personer fra Amsterdam
Olympiske medaljevinnere i roing
Agaocephalini

se systematisk inndeling

Agaocephalini er en gruppe av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). De hører til underfamilien hornbiller (Dynastinae).

Utseende 
Kraftige, gjerne gulbrune eller svarte, blanke hornbiller. De er rundt 20-40 millimeter lange, altså ganske store biller, men små til hornbiller å være. Hos noen arter har hannene horn på hodet, hos andre ikke (men de har da gjerne lavere knøler). Hos en del arter har hannene to horn på hodet, dette er uvanlig hos andre hornbiller bortsett fra Phileurini. Forkanten av pronotum er ofte noe framskutt i midten. Dekkvingene er uregelmessig punkterte, ikke med punktrekker, beina er forholdsvis korte. De mangler påfallende tenner på yttersiden av forleggene.

Levevis 
Arter i slekten Aegopsis kan gjøre noe skade på røttene til ulike nyttevekster  i cerrado-områdene i Brasil. Disse larvene bruker ett år på utviklingen.

Utbredelse 
Gruppen finnes bare i tropiske områder av Amerika. De fleste lever i høyereliggende områder.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
 Stammen Agaocephalini Burmeister, 1847 – 11 slekter og 50 arter
 Slekten Aegopsis Burmeister, 1847 – 5 arter
 Slekten Agaocephala Audinet-Serville, 1825 – 9 arter
 Slekten Antodon Brême, 1844 – én art
 Slekten Brachysiderus Waterhouse, 1881 – 10 arter
 Slekten Colacus Ohaus, 1910 – 3 arter
 Slekten Democrates Burmeister, 1847 – 3 arter
 Slekten Gnathogolofa Arrow, 1914 – én art
 Slekten Horridocalia Endrödi, 1974 – én art
 Slekten Lycomedes Brême, 1844 – 10 arter
 Slekten Mitracephala Thomson, 1859 – 2 arter
 Slekten Spodistes Burmeister, 1847 – 8 arter, ligner overflatisk på de mindre artene i slekten Dynastes

Referanser

Kilder 
 Dynastidae du monde- sjekkliste over artene

Eksterne lenker 
 
 
 Bilder av de fleste slektene

Hornbiller
Dyr formelt beskrevet i 1847
Sør-Amerikas insekter