alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Det pavelige universitet Urbaniana

Det pavelige universitet Urbaniana (latin: Pontificia Universitas Urbaniana; italiensk: Pontificia Università Urbaniana; kort: PUU) er et pavelig universitet med sete i byen Roma. Urbaniana we tilknyttet Kongregasjonen for troens utbredelse. Tyngdepunktet er den teologiske, kulturelle og vitenskapelige utdannelse av kirkelige medarbeidere i misjonslandene, som misjonærer og misjonsvitenskapelige fagkrefter og fagkrefter iandre disipliner.

Organisasjon 
Siden 1966 er en rekke seminarer og institutter for filosofi, teologi, missiologi og kirkerett i Afrika, Asia, Amerika, Oceania og Europablitt assosiert med universitetet. 

Urbaniana består av fakulteter for filosofi, katolsk teologi, kirkerett og misjonsvitenskap.

Historie 
Høyskolen var planlagt i 1622 av pave Gregor XV med grunnleggelsen av Kongregasjonen De Propaganda Fide. Den 1. august 1627 anerkjente pave Urban VIII med bullen Immortalis Dei Filius så Collegio Urbano de Propaganda Fide. Kollegiets praktiske grunnlegger var den spanske prest Juan Bautista Vives y Marja (1545–1632). Urban VIII gav Gian Lorenzo Bernini oppdraget å bygge Palazzo di Propaganda Fide, som ble høyskolens tilholdssted. Under pave Innocens X ble palasset fredigstilt av Francesco Borromini. 

I 1927 flyttet pave Pius XI høyskolen, med nybygg innviet i 1933, fra Piazza di Spagna til Gianicolohøyden. Pave Johannes XXIII eleverte det den 1. oktober 1962, kort før åpningen av Andre Vatikankonsil, det tiluniversitet med sitt motu proprio Fidei Propagandae.

Tilknyttet det pavelige universitet er kollegiet San Pietro og kollegiet San Paolo med forskjellige teologiske spesialiseringer, og kollegiet Mater Ecclesiae i Castel Gandolfo. Ved siden av disse er det også Instituttet „Paul VI.“.

De nordiske land: Frem til 1970-årene sorterte de katolske bispedømmer og vikariater i de nordiske land under Kongregasjonen for troens utbredelse, og mange prester fra disse land fikkutdannelse ved Urbaniana.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Urbaniana
Urbaniana
Etableringer i 1627
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1520-årene
Rione Trastevere
Rione Campo Marzio
Misjon
Throscinus

Throscinus er en slekt av biller som lever ved saltvann. Larvene graver i jorden og spiser alger og moser. De voksne flyr og kommer gjerne til lys.

Utseende 
Medlemmene i denne familien er ganske ulike og det kan være vanskelig å finne fellestrekk når det gjelder ytre utseende. De blir gruppert sammen på grunn av visse anatomiske fellestrekk. Alle er små biller (0,8 – 4,5 mm), som oftest forholdsvis brede, brune eller svarte, av og til med metallglans. Noen minner om hårbiller (Scirtidae), andre kan ligne på tyvbiller og borebiller (Anobiidae). Hodet kan trekkes inn i en grop i forbrystet, antennene er tråd- eller svakt kølleformede og består av 7 eller 11 ledd.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Mellom- og det sørøstlige Nord-Amerika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien Limnichidae Erichson, 1846
 Underfamilien Cephalobyrrhinae
 Slekten Throscinus LeConte, 1874
 Throscinus aethiops Darlington, 1936
 Throscinus crotchi LeConte, 1874
 Throscinus politus Casey, 1889
 Throscinus punctatus Wooldridge, 1981
 Throscinus schwarzi Schaeffer, 1904
 Throscinus simplex Wooldridge, 1981
 Throscinus spangleri Wooldridge, 1981

Kilder 
 Lawrence, J.F., Hastings, A.M., Dallwitz, M.J., Paine, T.A. og Zurcher, E.J. Delta Interactive Key – Coleoptera Elateriformia, Limnichidae. 

 Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae. (Liste over Nordens biller) Helsinki.

Eksterne lenker 

 

Limnichidae
Biller formelt beskrevet i 1874
Pomatinus

Pomatinus er en slekt av mudderbiller som lever i eller ved vann. De er avlange biller, som oftest er oversiden kledt med lange, oppstående hår. Antennene er karakteristiske, ganske korte, de 5-6 ytterste leddene danner en kølle eller har kamaktige utvekster.

Utseende 
En liten (4,2-5,5 millimeter), avlange, halvmatt mørkbrune til svart mudderbille. Antennene er kortere enn hodets bredde, og består 8-11 ledd, den ytre delen kamformet. Pronotum er avrundet rektangulært, dekkvingene er jevnbrede med kraftige punkstriper, avrundet bak. Beina er nokså lange. Undersiden er kledt med fine, korte, vannavstøtende hår, et såkalt plastron, som holder på et luftlag som er nyttig for billenes gassutveksling. Hunnene har et langt, spisst eggleggingsrør som vanligvis er trukket inn i bakkroppen.

Levevis 
Disse billene lever i eller ved vann. Det er bare de voksne individene av noen arter som er rent vannlevende, andre voksne og alle larver finner man gjerne i mudderet i vannkanten. Denne slekten utmerker seg ved at larvene er nokså rent landlevende. De artene som lever i vann kan ikke svømme, men kryper rundt på bunnen, under steiner eller på vannplanter. De trenger ikke komme opp til overflaten for å puste, men gassutvekslingen skjer gjennom plastronet på undersiden. Dette krever oksygenrikt vann og disse artene er derfor vanligvis å finne i kjølig, rennende vann med mye oksygen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Europa.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien mudderbiller, Dryopidae
 Slekten Pomatinus Sturm, 1853 
 Pomatinus substriatus (Müller, 1806)

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Mudderbiller
Biller formelt beskrevet i 1806
Norgesmesterskapet i pool

Norgesmesterskapet i pool har blitt arrangert i regi av Norges Biljardforbund hvert år siden 1982.
Kongepokaler har blitt delt ut både til menn og kvinner siden 1999 når det har vært nok deltagere.

Vinnere åpen klasse

Vinnere kvinner

Se også 
 Norgesmesterskapet i snooker
 Kongepokalvinnere i biljard

Kilder 
 NM-medaljer Pool (til 2014)
 Resultatservice Pool (til 2016)
 Norges Biljardforbund

Pool
Biljard
Im pokorjajetsja nebo

Im pokorjajetsja nebo (originaltittel: Им покоряется небо) er en sovjetisk film fra 1963 regissert av Tatjana Lioznova.

Skuespillere 
 Nikolaj Rybnikov som Koltsjin
 Vladimir Sedov som Sjarov
 Svetlana Svetlitsjnaya som Nina Koltsjina
 Jevgenij Jevstignejev
 Oleg Zjakov som Basargin

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1963
Polustanok

Polustanok (originaltittel: Полустанок) er en sovjetisk film fra 1963 regissert av Boris Barnet.

Skuespillere 
 Vasilij Merkurjev som Pavel Pavlovitsj
 Jekaterina Mazurova som Tatjana
 Nadezjda Rumjantseva som Sima
 Boris Novikov
 Ada Berezovskaja som Klavka

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1963
Zjivyje i mjortvyje

Zjivyje i mjortvyje (originaltittel: Живые и мёртвые) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Aleksandr Stolper.

Skuespillere 
 Kirill Lavrov som Ivan Sintsov
 Viktor Avdjusjko som Sjestakov
 Anatolij Papanov som Serpilin
 Aleksej Glazyrin som Malinin
 Oleg Jefremov som Ivanov

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1964
Donskaja povest

Donskaja povest (originaltittel: Донская повесть) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Vladimir Fetin.

Skuespillere 
 Jevgenij Leonov som Jakov Sjibalok
 Ljudmila Tsjursina som Darja
 Aleksandr Blinov som Nikolka
 Boris Novikov som Ivan Tsjudukov
 Nikolaj Melnikov som Aljosja

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1964
Otets soldata

Otets soldata (originaltittel: Отец солдата) er en sovjetisk film fra 1964, regissert av Revaz Chkheidze.

Handling 
Sommeren 1942: Den eldre bonden Giorgi Makharashvili opprinnelig fra Georgia oppdager at sønnen hans, Goderdzi, har blitt såret i krigen og ble fraktet til et sykehus. Giorgi forsøker å finne igjen sønnen sin. Men når han endelig kommer frem har sønnen allerede blitt sendt videre til fronten.

Giorgi bestemmer seg for å verve seg til hæren, og blir snart sendt til Tyskland. Der håper han å få møte sønnens brigade igjen før det er for seint.

Skuespillere 
 Sergo Zaqariadze som Giorgi Makharashvili
 Vladimir Privaltsev som Nikiforov.
 Aleksandr Nazarov som Arkadi.
 Aleksandr Lebedev som Nikolay Nazarov
 Yuri Drozdov som Vova.
 Vladimir Kolokoltsev som Grisha
 Viktor Uralsky som Pasha.
 Qetevan Bochorishvili som Tamari, Giorgis kone

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1964
Revaz Chkheidze

Revaz Chkheidze (født 1926 i Kutaisi i Sovjetunionen, død 2015 i Tbilisi i Russland) var en sovjetisk regissør, skuespiller og manusforfatter.

Filmografi (utvalg) 
 1964 – Otets soldata (Отец солдата)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sovjetiske regissører
Sled v okeane

Sled v okeane (originaltittel: След в океане) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Oleg Nikolajevskij.

Skuespillere 
 Ada Sjeremetjeva som Ljudmila Skuratova
 Jurij Dedovitsj som Viktor Kondratjev
 Jevgenij Vesnik som Ivan Nikonov
 Daniil Netrebin som Pavel Nikonov
 Pavel Makhotin som Igo Belogurov

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1964
Explorator

Explorator er en slekt av biller som kan ligne på små skarabider og hører til familien strandgravere. Både larvene og de voksne billene lever i ganger de graver i sand- eller mudderbunn ved kanten av vann, enten elver, bekker eller ved saltvann. De kan kjennes på avlang, jevnbred og noe flat kroppsform, kraftige bein med piggete legger (tibiae), korte antenner og fremskytende munndeler. Seks arter er funnet i Norge.

Utseende 
Små biller (ca. 2,5 millimeter), avlange og noe flate, som oftest brunlige på farge. Oversiden er tett kledt av fine, utstående hår og matt. Dekkvingene er gjerne mønstret i gult og mørkebrunt.

Hodet er stort og bredt, med ganske små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, ganske korte, sagtakkede, kamformede eller lett kølleformede. Overleppen (labrum) og kjevene (mandibler) er ganske store og skyter tydelig fram under hodet. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, så bredt som eller litt bredere enn dekkvingene, uten noen påfallende lister, groper eller pigger. Dekkvingene er avlange og parallellsidige, matte og tett hårkledte. Beina er ganske kraftige, leggene (tibiae) er brede med lange, avflatede pigger på utsiden som billene bruker til å grave med. Føttene er korte og tynne, fire-leddete.

Larvene er avlange, mer eller mindre sylindriske, med tydelig avsatte, tett hårete ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter). Hodekapselen er kraftig med forholdsvis små kjever (mandibler) og korte antenner, de tre parene med bein er forholdsvis lange og kraftige. Bakkroppsspissen ender i en torn som brukes til å forankre larvene i gangene de lever i.

Levevis 
Alle strandgraverne er knyttet til vann, men de holder seg på bredden. Disse artene lever på sandbunn i fjæra og er dermed blant de forholdsvis få billene knyttet til saltvann. De gjemmer seg i gangene sine ved flo sjø. Både voksne og larver graver ganger som de lever i. De voksnes ganger kan kjennes på at de ender i en "skorstein" av sand eller mudder. De spiser alger, plankton og lignende smått organisk materiale. Larvene spiser sand eller mudder og skiller ut næringsorganismene fra dette. Disse billene viser seg sjelden på overflaten, men de voksne flyr en del og tiltrekkes da til lys.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det nordlige Nord-Amerika.

Systematisk inndeling  
Slekten har nylig blitt slått sammen med Augyles .

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
 Familien strandgravere, Heteroceridae
 Underfamilien strandgravere (Heterocerinae)
 Slektsgruppen Augyliini
 Slekten Explorator Pacheco, 1964
 Explorator blanda W.V.Miller, 1994
 Explorator canadensis (Fall, 1920)

Referanser

Litteratur 
 Lawrence, J.F., Hastings, A.M., Dallwitz, M.J., Paine, T.A. og Zurcher, E.J. Delta Interactive Key – Coleoptera Elateriformia, Heteroceridae.

Eksterne lenker 

 

Biller formelt beskrevet i 1964
Strandgravere
Ferdinand Dirichs

Ferdinand Dirichs (født 24. november 1894 i Frankfurt am Main i keiserdømmet Tyskland; død 27. desember 1948 ved Idstein i Vest-Tyskland) var fra 1947 til 1948 katolsk biskop av Limburg.

Liv og virke

Bakgrunn
Ferdinand Dirichs ble presteviet den 23. desember 1922 i Kaiserdom St. Bartholomäus i Frankfurt am Main-. Under Det tredje rikes tid var han bispedømmesjelesørger og uttrykt regimemotstander.

Biskop
Etter biskop Antonius Hilfrichs død i 1947 ble han utnevnt til hans etterfølger av pave Pius XII og dessuten til pavelig fullmektig for sjelesorgem for fordrevne. Han ble bispeviet 21. november 1947 av kardinal Joseph Frings, erkebiskop av Köln; medkonsekratorer var Johannes Baptist Dietz, biskop av Fulda, og Albert Stohr, biskop av Mainz.

Dirichs omkom etter ett år i bispeembedet ved en trafikkulykke på Bundesautobahn 3 nær Idstein.[1]

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal  Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
 Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
 Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
 Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
 Kardinal Pietro Gasparri (1852-1934) *1898
 Erkebiskop Cesare Orsenigo (1873-1946) *1922
 Kardinal Josef Frings (1887-1978) *1942
 Biskop Ferdinand Dirichs (1894-1947) *1947

Referanser

Litteratur 
 H. Pabst: Dr. Ferdinand Dirichs, Bischof von Limburg †. I: Archiv für mittelrheinische Kirchengeschichte 1 (1949) S. 356–361.
 Klaus Schatz: Geschichte des Bistums Limburg (= Quellen und Abhandlungen zur mittelrheinischen Kirchengeschichte 48). Wiesbaden 1983.
 Christoph Waldecker: Ehrenpforten, Blumen und Fahnen. Die Begrüßung der Bischöfe durch Limburger Bürger. I: Archiv für mittelrheinische Kirchengeschichte 61 (2009), s. 253–288.
 Martina Wagner: …dass sie die Constituierung eines bischöfliches Sizes und seminariums in hiesiger Stadt als eine wahre Wohlthat danckbar ansähen. Limburg als Bischofssitz. I: Limburg im Fluss der Zeit. Schlaglichter aus 1100 Jahren Stadtgeschichte. Limburg 2010, s. 309–330 (= Beiträge zur Geschichte der Kreisstadt Limburg a. d. Lahn 1).

Eksterne lenker 

 
 

Tyske katolske biskoper
Personer fra Frankfurt am Main
Linjen Rebiba
Granatarmbåndet

Granatarmbåndet (originaltittel: Гранатовый браслет) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Abram Room.

Skuespillere 
 Ariadna Shengelaia som Vera Nikolajevna
 Igor Ozerov som Zjeltkov
 Oleg Basilashvili som Vasilij Lvovitj
 Vladislav Strzjeltjik som Nikolaj Nikolajevitsj
 Natalja Maljavina som Anna Nikolajevna

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1964
Do svidanija, maltsjiki!

Do svidanija, maltsjiki! (originaltittel: До свидания, мальчики!) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Mikhail Kalik.

Skuespillere 
 Natalja Bogunova som Inna
 Jevgenij Steblov som Volodja Belov
 Anna Rodionova som Katja
 Nikolaj Dostal som Sasjka Krigger
 Victoria Fjodorova som Zjenja

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1964
Hamlet (1964)

Hamlet (originaltittel: Гамлет) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Grigorij Kozintsev.

Den er en filmatisering av William Shakespeares teaterstykke av samma navn, basert på en oversettelse av Boris Pasternak. Tittelrollen spelas av Innokentij Smoktunovskij.

Handling 
Når kongen av Danmark plutselig dør, vender sønnen hans - kronprins Hamlet - endelig hjem. Men han oppdager at hans onkel Claudius har tilranet seg tronen, og giftet seg med sin svigerinne: Hamlets mor som nylig hadde blitt enke, etter at kongen døde.

En natt får Hamlet besøk av farens spøkelse, som befaler Hamlet at han skal hevne drapet på kongen som ble begått av Claudius.

Medvirkende
Prins Hamlet - Innokentij Smoktunovskij
Kong Claudius - Michail Nazvanov
Gjertrud - Elza Radzinja
Polonius - Jurij Tolubejev
Laertes - Stepan Oleksenko
Ofelia - Anastasija Vertinskaja
Horatio - Vladimir Erenberg
Rosencrantz - Igor Dmitrijev
Gyldenstern - Vladimir Erenberg
Fortinbras - Aadu Krevald

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1964
Morozko (1964)

Morozko (originaltittel: Морозко) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Aleksandr Rou.

Skuespillere 
 Aleksandr Khvylja
 Natalja Sedykh som Nastja
 Eduard Izotov som Ivan
 Inna Tsjurikova som Marfusjka
 Pavel Pavlenko

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1964
Korolevstvo krivykh zerkal

Korolevstvo krivykh zerkal (originaltittel: Королевство кривых зеркал) er en sovjetisk film fra 1964, regissert av Aleksandr Rou.

Handling 
I likhet med, og kanskje inspirert av, romanen Through The Looking Glass, sentrerer historien rundt et møte mellom en jente som heter Olya og en mystisk gutt, Yalo, mens hun stirrer inn i et speil. Karakterene er nøyaktige motsetninger: Yalo er den absolutte motsetningen til Olya, på alle måter. Samtidig som Yalo er organisert og presis, er Olya mer uforsiktig og fraværende. Olya kommer seg gjennom speilet, og havner i «Kingdom of Crooked Mirrors» hvor Yalo er bosatt.

Kongeriket, som blir kontrollert av kong Yagupop LXXVII (omvendt av Popugay, som betyr papegøye) som produserer skjeve speil som hjernevasker befolkningen gjennom subtile forandringer i virkeligheten. Når Yalos venn, en ung gutt som heter Gurd, plutselig blir fengslet for å nekte å lage skjeve speil av de ondskapsfulle lederne Anidag, Nushrok og Abazh. Olya bestemmer seg for å følge etter Yalo, i håp om å redde ham.

Ungdommene møter også en karakter som presenterer seg som Tante Aksal, en av kongens kokker. Når de møter kongen avslører Anidag, Nushrok og Abazh seg for å være den egentlige makten bak tronen. Samtidig planlegger Anidags ydmykede gamle tjener Bar, å gjøre opprør mot sin herre. Rikets speil blir normalisert, og samfunnet blir igjen fritt. Olya kommer endelig tilbake til hjemmet sitt, og lever lykkelig alle sine dager - sammen med sin bestemor.

Skuespillere 
 Olga Yukina som Olya
 Tatyana Yukina som Yalo
 Tatyana Barysheva som bestemoren.
 Anatoly Kubatsky som Jagupop 77
 Andrei Fajt som Nushrok
 Lidiya Vertinskaya som Anidag
 Arkadi Tsinman som Abag
 Andrei Stapran som Gurd
 Ivan Kuznetsov som Bar
 Georgi Millyar som Stor-mester.
 Pavel Pavlenko som en mester.
 Tamara Nosova som Tante Aksal
 Vera Altayskaya som Asirk
 Alexander Khvylya som en kokk.

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1964
Pjad zemli

Pjad zemli (originaltittel: Пядь земли) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Andrej Smirnov og Boris Jasjin.

Skuespillere 
 Aleksandr Zbrujev som Aleksandr Motovilov
 Ellija Sukhanova som Rita Tamasjova
 Jevgenij Urbanskij som Aleksej Babin
 Sergej Kurilov som Bryl
 Mikhail Vorontsov som Afanasij Makletsov

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1964
Zjivjot takoj paren

Zjivjot takoj paren (originaltittel: Живёт такой парень) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Vasilij Sjuksjin.

Skuespillere 
 Leonid Kuravljov som Pasjka Kolokolnikov
 Lidija Tsjasjtsjina som Nastja Platonova
 Larisa Burkova som Katja Lizunova
 Renita Grigorjeva
 Nina Sazonova som Anisja

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1964
Vasilij Sjuksjin

Vasilij Makarovitsj Sjuksjin (russisk: Васи́лий Мака́рович Шукши́н; født 1929 i Srostki i Sovjetunionen, død 1974 i Kletskaja i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør.

Filmografi (utvalg) 
 1964 – Zjivjot takoj paren (Живёт такой парень)
 1965 – Vasj syn i brat (Ваш сын и брат)
 1969 – Strannyje ljudi (Странные люди)
 1972 – Petsjki-lavotsjki (Печки-лавочки)
 1974 – Kalina krasnaja (Калина красная)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sovjetiske regissører
Nepridumannaja istorija

Nepridumannaja istorija (originaltittel: Непридуманная история) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Vladimir Gerasimov.

Skuespillere 
 Zjanna Prokhorenko som Varja
 Georgij Epifantsev som Anatolij
 Leonid Kuravljov som Kostja
 Vitalij Doronin som Stepan
 Valentina Berezutskaja som Zjura

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1964
Turks- og Caicosøyenes viseguvernør

Turks- og Caicosøyenes viseguvernør () er det nest høyeste offentlige embetet i dette oversjøiske britiske territoriet i Vestindia etter guvernøren.

Funksjoner 
Ifølge forfatningen av 2011 må viseguvernøren være innbygger av Turks- og Caicosøyene. Han eller hun skal utnevnes av guvernøren i henhold til instruksjoner gitt av Hennes Majestet gjennom en minister (secretary of state) og skal inneha embetet så lenge Hennes Majestet ønsker (during Her Majesty's pleasure).

Dersom viseguvernørens embete er ledig, embetsinnehaveren opptrer som fungerende guvernør, eller av én eller annen grunn er ute av stand til å utøve sine embetsfunksjoner som viseguvernør, kan guvernøren – etter eget skjønn – utnevne en innbygger av Turks- og Caicosøyene til å fungere som viseguvernør. Denne personen skal fortsette fram til guvernøren tilbakekaller utnevnelsen.

Viseguvernøren skal opptre til støtte for guvernøren og skal – under dennes myndighet – være leder for den offentlige tjenesten.

Når embetet som guvernør er ledig, guvernøren er fraværende fra øyene eller av én eller annen grunn ikke er i stand til å utøve sine embetsfunksjoner, skal disse – så lenge Hennes Majestet ønsker det (during Her Majesty's pleasure) – overtas og utøves av viseguvernøren, attorney general eller permanent secretary, finance i den rekkefølgen, eller av en person som Hennes Majestet kan utpeke gjennom instruksjoner gitt gjennom en minister (secretary of state).

Embetsinnehavere

Referanser 

Turks- og Caicosøyene
Kårvåg/Havørn Fotball

Kårvåg/Havørn Fotball (stiftet 16. desember 1990) er en fotballklubb som holder til på Averøya på Nordmøre.

Referanser

Fotballag i Møre og Romsdal
Fotballag etablert i 1990
Sport i Averøy
Bruhagen stadion

Bruhagen stadion er et idrettsanlegg i Averøy.

Se også

 Averøykameratene

Referanser

Sport i Averøy
Fotballstadioner i Norge
Fotball i Møre og Romsdal
Byggverk i Averøy
Zjavoronok

Zjavoronok (originaltittel: Жаворонок) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Nikita Kurikhin og Leonid Menaker.

Skuespillere 
 Vjatjeslav Gurenkov som Ivan
 Gennadij Jukhtin som Pjotr
 Valerij Pogoreltsev som Aleksej
 Valentin Skulme

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1964
Pokhozjdenija zubnogo vratsja

Pokhozjdenija zubnogo vratsja (originaltittel: Похождения зубного врача) er en sovjetisk film fra 1965 regissert av Elem Klimov.

Skuespillere 
 Andrej Mjagkov som Sergej Petrovitsj Tsjesnokov
 Vera Vasiljeva som Ljudmila Ivanovna Lastotjkina
 Alisa Freindlich som Masja
 Pantelejmon Krymov
 Olga Gobzeva som Tanya

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1965
Stroitsja most

Stroitsja most (originaltittel: Строится мост) er en sovjetisk film fra 1965 regissert av Oleg Jefremov og Gavriil Jegiazarov.

Skuespillere 
 Igor Vasiljev som Sasja Malasjkin
 Oleg Tabakov som Sergej Zajtsev
 Lilija Tolmatsjova som Perova
 Galina Voltsjek
 Jevgenij Jevstignejev som Sinayskij

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1965
Tsjistyje prudy

Tsjistyje prudy (originaltittel: Чистые пруды) er en sovjetisk film fra 1965 regissert av Aleksej Sakharov.

Skuespillere 
 Aleksandr Zbrujev som Sergej
 Tamara Sjomina som Anna
 Svetlana Svetlitsjnaja som Katja
 Ljudmila Gladunko som Zjenja
 Jevgenija Filonova som Nina

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1965
Strjapukha

Strjapukha (originaltittel: Стряпуха) er en sovjetisk film fra 1965 regissert av Edmond Keosayan.

Skuespillere 
 Svetlana Svetlitsjnaja som Pavlina Khutornaja
 Ljudmila Khitjaeva
 Inna Tsjurikova som Varvara
 Konstantin Sorokin
 Georgij Jumatov

Referanser

Eksterne lenker 

Sovjetiske filmer
Filmer fra 1965