alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Marcus Jacob Monrad

Marcus Jacob Monrad (født 19. januar 1816 på Nøtterø, død 30. desember 1897 i Kristiania) var en norsk teolog og filosof. Han var professor i filosofi ved Universitetet i Christiania fra 1851 til sin død.

Liv og virke

Bakgrunn
Marcus Jacob Monrad vokste opp i Mo i Telemark (1816–25), senere (1825–32) i Heddal ved Notodden, hvor faren Peder Monrad begge steder var sogneprest. I latinskoletiden og de første universitetsårene 1832–36 lå foreldrehjemmet i Holden ved Ulefoss, hvor faren også var sogneprest. Han ble student fra latinskolen i Skien i 1834, tok teologisk embetseksamen i 1840, og studerte ved flere utenlandske universiteter i årene 1842–44.

Karriere
Han ble i 1845 utnevnt til universitetslektor i filosofi ved Universitetet i Christiania. 

Ved siden av universitetskarrieren var Monrad en av Norges mest betydelig litteraturkritikere på 1800-tallet.

Han stod også bak flere av lærebøkene til «Annen-eksamen», brukt under store deler av embetsmannstatens periode. Dette  omfatter Philosophisk Propædeutik (første utgave 1849), Psychologie (første utgave 1850) og Ethik (første utgave 1851). Monrad utga også Tankeretninger i den nyere tid i 1874 og Æsthetik i 1889–90. 

Ifølge Jens Arup Seip stod Monrad i åpen motsetning til A. M. Schweigaard, J. S. Welhaven og Intelligenspartiet. Der disse var sterkt kritisk til den tyske idealisme, var Monrad en tilhenger av retningen. Ifølge Rune Slagstad deler imidlertid både Monrad og Welhaven et «filosofisk fellesskap» i den tyske idealisme, og «det var ved denne filosofi de integrerte romantikkens ekspressive revolusjon i embetsmannsstatens ideverden».

Welhaven og Monrad stod bak en overgang «fra individualetikk til samfunnsetikk, fra moralitet til sedelighet, og fra Kant til Hegel», ifølge Rune Slagstad. Dette innebar at samfunnsinstitusjonene ble sett på som «kroppsliggjøringen» av fellesskapets normer. 

Politisk var han en innbitt motstander av parlamentarismen; han mente den var et konstitusjonelt tilbakeskritt. Samtidig var han sterkt unionsvennlig. Hans opprinnelige skandinavisme bidro til gjøre ham nokså pro-svensk. Dertil var han i prinsippet en tilhenger av føderasjonstanken; han mente at unionen mellom Norge og Sverige hadde vært et skritt i riktig retning i internasjonal organisasjon.

Referanser

Litteratur 
 H. O. Christophersen: Marcus Jacob Monrad. Et blad av norsk dannelses historie i det 19. århundre Oslo 1959
 Rune Slagstad: De nasjonale strateger 2001, ISBN 82-530-2336-7
 Trude Evenshaug: Monrad og den offentlige mening. En lesning av filosofen M. J. Monrads deltakelse i det offentlige ordskiftet 1845-1891 2006, ISSN 1501-8962
 Baard Olav Skogrand: Staten og Friheten. Om Marcus Jacob Monrads politiske tenkning 2011, ISBN 9788230818138

Eksterne lenker 

 

Norske filosofiprofessorer
Professorer ved Universitetet i Oslo
Formenn av Det Norske Studentersamfund
Personer begravet på Vår Frelsers gravlund
Jens Edvard Kraft

Jens Edvard Kraft (født 1784 i Kristiansand, død 1853 i Mandal) var en norsk historisk-statistisk forfatter og embetsmann. Han er først og fremst kjent for sin Topographisk-Statistisk Beskrivelse over Kongeriget Norge (1820–1835).

Kraft var sønn av Kristiansandskjøpmannen Even Jensen Kraft og Marie Hielm. Han ble dimittert fra Kristiansand katedralskole i 1799 og reiste deretter til Københavns Universitet. Der studerte han først teologi og siden jus, men interesserte seg mest for statistikk, historie og språk. Han samlet materiale til en fortsettelse av et forfatterleksikon som den danske skolemannen Jens Worm hadde gitt ut noen år tidligere. Resultatet ble utgitt i samarbeid med Rasmus Nyerop i 1820. Et norsk forfatterleksikon som Kraft hadde fullført, men ikke utgitt før sin død i 1853, ble besørget utgitt av Christian C. A. Lange i 1863.

Han hadde planer om å søke seg til utenrikstjenesten, men disse lot han fare ved krigsutbruddet i 1807, og året etter tok han  juridisk embetseksamen og vendte hjem. Under  kaperfarten arbeidet han som oversetter ved  priseretten i Kristiansand. Etter dette hadde han flere stillinger i forskjellige departementer, men fra 1832 til sin død var han sorenskriver i Mandal.

I årene 1820 til 1835 utga Kraft sitt storverk Topografisk-Statistisk Beskrivelse over Kongeriget Norge i seks bind. Beskrivelsen tar for seg landet distriktsvis etter inndelingen i amt. Det ble ingen salgssuksess, men staten bidro med permisjon, pengetilskudd og innkjøp av eksemplarer.

Krafts Norgesbeskrivelse ble forbilde for det omfangsrike verket Norges land og folk, som ble utgitt av Amund Helland omkring hundre år senere.

I årene 1817–1826 var Kraft medutgiver av Budstikken. I 1819 utgav han botanikeren Christen Smiths dagbok fra dennes ekspedisjon til Kongo.

Kraft var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim og Societé de de statistique universelle i Paris. Han var ridder av  Vasaordenen og St. Olavs Orden.

Han var fra 1817 gift med Henriette Rosenkilde.

Bibliografi 
 Professor C. Smiths Dagbog paa en Reise til Congo i Afrika. Christiania 1819 (utgiver).
 Almindeligt Litteraturlexicon for Danmark, Norge, og Island, eller Fortegnelse over danske, norske, og islandske, saavel afdøde som nu levende Forfattere, med Anførelse af deres vigtigste Levnetsomstændigheder og Liste over deres Skrifter. København 1820 (skrevet sammen med Rasmus Nyerop).
 Topographisk-Statistisk Beskrivelse over Kongeriget Norge. Christiania 1820-1835.
 Statistiske Efterretninger om Norske Præstekald. En Haandbog for embedssögende Geistlige. Christiania 1828.
 Historisk-topografisk Haandbog over Kongeriget Norge, 1845-1848. Christiania 1848.
 Norsk Forfatter-Lexicon 1814-1856. Christiania 1863 (utgitt posthumt av Christian C. A. Lange).

Referanser

Eksterne lenker 
 Topografisk-Statistisk Beskrivelse over Kongeriget Norge, b. 1 hos Google books.
 Dansk-norsk Litteraturlexicon hos Google books
 Norsk Forfatter-Lexicon 1814-1856 hos Nasjonalbiblioteket.

Norske historikere
Norske litteraturhistorikere og litteraturkritikere
Personer fra Kristiansand kommune
Waldemar Rosenberger

Waldemar (Vladimir Karlovitsj) Rosenberger (på russisk Владимир Карлович Розенбергер),  (født 1848 eller 1849, død 1918) var en russisk ingeniør fra St. Petersburg og interlingvist, best kjent som hovedansvarlig for det internasjonale hjelpespråket Idiom Neutral.

Rosenberger var opprinnelig volapükist, rekruttert av Volapüks viktigste internasjonale propagandist og organisator Auguste Kerckhoffs, og medlem av Kadem Valemik Volapüka som ble valgt på den 2. inernasjonale Volapük-kongressen i 1887. Ved splittelsen av den internasjonale Volapük-bevegelsen i 1890 fulgte han Kerckhoffs fløy. I 1892 ble han valgt til leder av Volapük-akademiet. I denne perioden brøt Volapük-bevegelsen sammen. Under ledelse av Rosenberger gikk akademiet over til å bli en gruppe som arbeidet for et nytt internasjonalt hjelpespråk som var enklere å forstå, lære og bruke enn Volapük.

I 1898 skiftet akademiet navn til Akademi Internasional de Lingu Universal, og i 1902 publserte det sitt nye språk Idiom Neutral. Idiom  Neutral fikk mye oppmerksomhet og god kritikk, men lite oppslutning. Rosenberger ga ut et tidsskrift på språket, Progres. I 1907 arbeidet Rosenberger sammen med Edgar von Wahl på en reform av Idiom Neutral i naturalistisk og nylatinsk retning. Etter dette ser han ikke ut til å ha spilt noen rolle i den internasjonale hjelpespråk-bevegelsen.

Se også 

 Academia pro Interlingua
 Akademi Internasional de Lingu Universal
 Idiom Neutral
 Edgar von Wahl
 Auguste Kerckhoffs
 Johann Martin Schleyer
 Kadem Valemik Volapüka
 Auguste Kerckhoffs
 Volapük
 Planspråk: definisjoner
 Naturalistisk planspråk
 Nylatinsk planspråk

Referanser 

Konstruerte språk
Volapyk
Russiske lingvister
Personer fra Sankt Petersburg
Nils Collett Vogt

Nils Collett Vogt (født 24. september 1864 i Christiania, død 23. desember 1937) var en norsk dikter. Han debuterte med «Digte» i 1887.

Barndom 
Han vokste opp i et konservativt hjem i Oslo. Hans far, ingeniøren Jens P. Vogt, innførte hestesporvei i byen, og moren var forfatteren Johanne Vogt.

Han var en venn av en annen elev på Hamar katedralskole, Tryggve Andersen, og fascinert av hans søster Valborg. I 1884 tok han examen artium.

Diktning 
I Hamar katedralskole 1153-2003 ble Vogts diktning beskrevet som «velskrevne dikt i konservativ form som hyller radikalismen i enhver sammenheng og kvinnen». I sitt litterære virke ble han blant annet støttet av litteraturkritikeren Carl Nærup. I alt ga han ut åtte diktsamlinger og en rekke prosabøker.

Hans siste verk var selvbiografien Fra gutt til mann, og om den skriver Edvard Beyer i sin litteraturhistorie at den skildrer «en hel tidsalder. I små impresjonistiske glimt gir han et makeløst bilde av en kamptid, boken er kulturhistorie, politisk historie, personalhistorie – og et kunstverk. I sitt slag eier den neppe sidestykke i norsk litteratur.» (sitert i Hamar katedralskole 1153-2003).

Verker 

 Digte, 1887
 Familiens sorg, 1889
 Fra vaar til høst, 1894
 Musik og vaar, 1896
 Det dyre brød, 1900
 Harriet Blich, 1902
 Mennesker, 1903
 To mennesker, 1904
 Septemberbrand, 1907
 Spændte sind. To skuespill, 1910
 Moren, 1913
 Therese, 1914
 De skadeskudte, 1916
 Hjemkomst, 1917
 Karneval, 1920
 Levende og døde, 1922
 Ned fra bjerget, 1924
 Vind og bølge, 1927
 Forbi er forbi, 1929
 Fra gutt til mann, 1932
 Oplevelser, 1934

Referanser

Kilder 

 Jo Ørjasæter: Nils Collett Vogt – dikter, opprører, kulturpersonlighet, Aschehoug, 2004
 «Nils Collett Vogt», fra Norsk biografisk leksikon

Eksterne lenker 

 Digitaliserte bøker av Nils Collett Vogt hos Nasjonalbiblioteket.

Norske forfattere av erindringsbøker
Norske lyrikere
Personer fra Oslo
Fødsler i 1864
Dødsfall i 1937
Slekten Collett
Christopher Hansteen (astronom)

For andre med samme navn, se Christopher Hansteen (andre betydninger)

Christopher Hansteen (født 26. september 1784 i Christiania, død 15. april 1873 samme sted) var en norsk astronom og geofysiker. Hansteen var blant Norges ledende naturvitenskapsmenn på 1800-tallet. Han kartla jordas magnetfelt, opprettet Det astronomiske observatorium i Oslo, var ansvarlig for Almanakk for Norge og bidro til vitenskap og samfunn på en rekke måter gjennom mer enn femti år. Samtidig var han direktør for Norges geografiske oppmåling (NGO - nå Kartverket) mellom 1817 og 1873.

Liv og virke

Bakgrunn

Astronom

Utmerkelser 
Hansteen ble i 1847 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden og ble 21. august 1855 forfremmet til storkors «for udmærket Videnskabelighed». Han ble tildelt Borgerdådsmedaljen i gull. Hansteen mottok storkors av Dannebrogordenen og Nordstjerneordenen. Han ble også tildelt flere andre utenlandske ordener. Christopher Hansteens vei  er oppkalt etter astronomen.

Krateret Hansteen og fjellet Mons Hansteen på månen er oppkalt etter ham. Det samme gjelder Hansteens gate på Blindern i Oslo. Skipet DS «Hansteen» ble bygd i 1866 for Norges geografiske oppmåling der professor Hanseen da var sjef.

Christopher Hansteen er avbildet på norsk frimerke NK903 (1984). Han er også hedret med Professor Hansteens gate på Tjensvoll i Stavanger, Hansteens gate i Oslo sentrum og Christopher Hansteens vei på Blindern.

Bibliografi

Referanser

Eksterne lenker 
 

 Biografisk nettsted ved Universitetet i Oslo
 

Norske astronomer
Norske professorer
Medaljen for borgerdåd
Norske sakprosaforfattere
Norske forfattere av reiseskildringer
St. Olavs Orden
Dannebrogordenen
Nordstjerneordenen
Medlemmer av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Medlemmer av Kungliga Vetenskapsakademien
Medlemmer av Royal Society
Personer fra Oslo
Personer begravet på Gamle Aker kirkegård
Artikler i astronomiprosjektet
Rudolf Keyser

Jakob Rudolf Keyser (født 1. januar 1803 i Christiania, død 9. oktober 1864) var en norsk historiker. Han ble professor ved Universitetet i Christiania 1831. 

Keyser var opphavsmann til «innvandringsteorien», at norrøne stammer hadde vandret inn til Norge fra nord og øst. Peter Andreas Munch delte hans oppfatning, og hadde som mål å vise «den norske Nationalitets Betydning i Oldtiden og nordiske Egthed i Nutiden». Den mest spekulative delen av Keysers og Munchs arbeid var «immigrasjonsteorien», som hevdet at nordmenn var en egen germansk stamme som hadde nådd Skandinavia østfra via en nordligere rute enn svensker og dansker, som var kommet sørfra. Gerhard Schøning var først ute med teorien, som han fremla i sin norgeshistorie fra 1770, men Keyser og Munch var de som videreutviklet og grunnfestet den i norsk offentlighet, selv om samtidige danske forskere påpekte at teorien først og fremst baserer seg på en ren myte.

Keyser var også den første bestyrer for Universitetets Oldsaksamling. Til hans stilling kom det da også til å katalogisere og kategorisere forhistoriske gjenstander som kom inn fra utgravninger og på annen måte. Dette gjorde han til dels etter Christian Jürgensen Thomsens treperiodesystem. På den måten la han til rette for at faget arkeologi kunne begynne å vokse fram i norsk akademia.

Han var bror av universitetsbibliotekar Fredrik Wilhelm Keyser og teologen Christian Nicolai Keyser, samt fetter av fysikeren Jens Jacob Keyser.

Bibliografi 
 Om nordmændenes Herkomst og Folke-Slægtskab, 1843
 Nordmændenes religionsforfatning i hedendommen, 1847 Fulltekst på Nasjonalbiblioteket
 Den norske Kirkes Historie under Katholicismen, 2 bd., 1856-58 Bind 1 og Bind 2 på Nasjonalbiblioteket
 Norges Historie, 2 bd., 1866-70 Bind 1 og Bind 2 på Nasjonalbiblioteket
 Samlede Afhandlinger, 1868 Fulltekst på Nasjonalbiblioteket

Referanser

Eksterne lenker 

 Digitaliserte bøker av Keyser hos Nasjonalbiblioteket

Norske historieprofessorer
Norske historikere
Norske arkeologer
Norske religionshistorikere
Norske museumsfolk
Professorer ved Universitetet i Oslo
Personer begravet på Vår Frelsers gravlund
Personer fra Oslo
Kink Aware Professionals

Kink Aware Professionals er et amerikansk-basert nettsted med lister over terapeuter (psykologer, psykiatere, sosialarbeidere o.l.), leger og advokater som har kunnskap om og forståelse for lærkultur, sadomasochisme og fetisj. De fleste på disse listene er fra USA, men også enkelte personer fra andre deler av verden finnes på listene. Så langt finnes en nordmann på listene, psykolog Odd Reiersøl.

Det understrekes at det at et navn står på disse listene ikke sier noe om kvaliteten på tjestene personen leverer, men kun at han eller hun regner seg for å ha kunnskap om og forståelse for såkalte «alternative livsstiler».

Nettstedet er etablert for å hjelpe mennesker i lær-/SM-/fetisjmiljøet å finne fagfolk som kan hjelpe dem om de har behov for det. Mange terapeuter, leger, advokater og andre mangler kunnskap om alternative livsstiler og seksuelle orienteringer, og mange sadomasochister og andre kvier seg for å søke hjelp når de trenger det, i redsel for å bli misforstått eller ikke bli tatt på alvor.

Nettstedet Kink Aware Professionals ble startet og drevet av amerikaneren Race Bannon på frivillig basis. Han har nå overlatt driften av nettstedet til SM-organisasjonen National Coalition for Sexual Freedom. Det er gratis for fagfolk å stå på listene på nettstedet.

Eksterne lenker
 Kink Aware Professionals

Sadomasochisme
Nettsteder
Gloria Brame

Gloria Glickstein Brame (født 20. august 1955 i New York) er en amerikansk forfatter, sexolog og domina, bosatt i Atlanta i USA. Hun har viet sin sexologpraksis til sadomasochisme (SM) og seksuell fetisjisme.

Gloria Brames viktigste bøker er Different Loving – An Exploration of the World of Sexual Dominance and Submission og Come Hither – A Commonsense Guide To Kinky Sex. Sistnevnte bok ble valgt til «offisiell guide til kinky sex» av amerikanske Institute for Advanced Study of Human Sexuality. Begge bøkene har fått positiv omtale blant sadomasochister i USA og Europa.

Brame startet den første SM-støttegruppen på internett, Compuserve, i 1987, og hun har skrevet artikler for flere amerikanske magasiner, blant annet Cosmopolitan, Redbook, Working Woman og det erotiske bladet Maxim.

Se også 
 Kink Aware Professionals

Bøker 
 Gloria G. Brame, William D. Brame, and Jon Jacobs: Different Loving – An Exploration of the World of Sexual Dominance and Submission. Villard Books, New York, 1993. ISBN 0-679-40873-8
 Gloria G. Brame: Come Hither – A Commonsense Guide To Kinky Sex. Fireside, 2000. ISBN 0-684-85462-7

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Diskusjonsgrupper

Sakprosaforfattere fra USA
Sexologer
Sadomasochisme
Personer fra New York (delstat)
VM i rugby union for menn 1987

Verdensmesterskapet i rugby union 1987 var det første verdensmesterskap i rugby union, og ble vunnet av New Zealand. Mesterskapet ble arrangert i Australia og New Zealand i mai og juni. Seksten lag deltok, fordelt på fire grupper.

Det var ingen kvalifisering til mesterskapet – de sju viktigste medlemmene av International Rugby Football Board (IRFB) var automatisk klare (New Zealand, Australia, England, Skottland, Irland, Wales og Frankrike). Sør-Afrika, som var et av de store IRFB-medlemmene, fikk ikke lov til å delta på grunn av apartheid. Invitasjon til å delta i mesterskapet ble sendt ut til Argentina, Fiji, Italia, Canada, Romania, Tonga, Japan, Zimbabwe og USA.

Finalen ble spilt på Eden Park i Auckland mellom New Zealand og Frankrike. New Zealand vant 29-9.

Resultater

Gruppe A

Kamper
 Australia 19-6 England
 USA 21-18 Japan
 England 60-7 Japan
 Australia 47-12 USA
 Australia 42-23 Japan
 England 34-6 USA

Gruppe B

Kamper
 Canada 37-4 Tonga 
 Wales 13-6 Irland 
 Wales 29-16 Tonga
 Irland 46-19 Canada 
 Wales 40-9 Canada 
 Irland 32-9 Tonga

Gruppe C

Fiji videre på målforskjell.

Kamper
 New Zealand 70-6 Italia
 Fiji 28-9 Argentina
 New Zealand 74-13 Fiji
 Argentina 25-16 Italia 
 Italia 18-15 Fiji 
 New Zealand 46-15 Argentina

Gruppe D

Frankrike og Skottland hadde lik målforskjell. Frankrike vant gruppen på grunn av flest trys i kampen mellom lagene.

Kamper
 Frankrike 20-20 Skottland
 Romania 21-20 Zimbabwe 
 Frankrike 55-12 Romania 
 Skottland 60-21 Zimbabwe 
 Skottland 55-28 Romania 
 Frankrike 70-12 Zimbabwe

Kvartfinaler

Semifinaler

Bronsefinale

Finale

VM i rugby union for menn‎
Internasjonale mesterskap i 1987
Internasjonale mesterskap i Australia
Internasjonale mesterskap på New Zealand
Sport i Australia i 1987
1980-årene på New Zealand
Rugby på New Zealand
Rugby i Australia
Rugby i 1987
Run-DMC

Run-DMC var en amerikansk hiphop- og rapcore-gruppe fra Hollis, Queens i New York i USA. Gruppen ble grunnlagt tidlig på 1980-tallet av Joseph «Run» Simmons, Darryl «D.M.C.» McDaniels og Jason «Jam Master Jay» Mizell. Run-DMC er allment anerkjent som en av de mest innflytelsesrike gruppene i historien til hiphop kulturen, og en av de mest berømte hiphop'erne fra 1980-tallet. Sammen med LL Cool J, The Beastie Boys og Public Enemy, var gruppen en pioner innen for «new school» hiphop-perioden. Run-DMC var den første gruppen innenfor sjangeren til å oppnå et gull sertifisert-album (Run-DMC, 1984) som ble nominert til en Grammy Award. De var også først til å oppnå et platina album (King of Rock, 1985), første til å bli tildelt en multiplatinum-sertifisering (Raising Hell , 1986), de første til å få sine musikkvideoer sendt på MTV, og de første til å bli inkludert på American Bandstand samt omslaget til  Rolling Stone. Run-DMC var den eneste hiphop-akten som ble inkludert på Live Aid i 1985.

Den 30. oktober 2002 ble Mizell skutt og drept i Queens. Fans og venner satte opp et minnesmerke utenfor studioet med Adidas joggesko, album og blomster. I etterkant annonserte Simmons og McDaniels den offisielle oppløsningen av gruppen. Drapet på Mizell er fortsatt uløst.

Gruppen var blant de første som fremhevet betydningen av MCing og DJing sammen. I 2004 rangerte Rolling Stone gruppen til nummer 48 i sin liste «the greatest musical artists of all time.» I 2007 ble Run-DMC kåret til «The Greatest Hip Hop Group of All Time» av MTV og «The Greatest Hip Hop Artist of All Time» av VH1. I 2009 ble Run-DMC den andre hiphop-gruppen som ble inkludert i Rock and Roll Hall of Fame.

Diskografi

Studioalbum 
 Run-D.M.C. (1984)
 King of Rock (1985)
 Rasing Hell (1986)
 Tougher Than Leather (1988)
 Back from Hell (1990)
 Down with the King (1993)
 Crown Royal (2001)

Filmografi 
 Krush Groove (1985)
 Big Fun In The Big Town (1986) (De er intervjuet i denne dokumentarfilmen)
 Tougher Than Leather (1988)
 Who's the Man? (1993)

Referanser

Noter

Videre lesning
 
 Brown, Terrell, "Reverend Run (Run-DMC)," Mason Crest Publishers, 2008.
 Joseph Simmons, Daryl McDaniels and Amy Linden,"Niggas With Beatitude," Transition, 1993
 McDaniels, Darryl (with Haring, Bruce), "King of Rock: Respect, Responsibility, and My Life with Run-DMC," Thomas Dunne Books/St. Martin's Press, 2001.
 Reverend Run, The (with Taylor, Curtis L.), "It's Like That: A Spiritual Memoir," St. Martin's Press, 2000.
 Ro, Ronin, "Raising Hell: The Reign, Ruin, and Redemption of Run-DMC and Jam Master Jay," Amistad, 2005.

Eksterne lenker 
 
 
 
 

 
Rapcore-band
Medlemmer av Rock and Roll Hall of Fame
Band etablert i 1981
Band oppløst i 2002
Pasilingua

Pasilingua er et internasjonalt hjelpespråk lansert av Paul Steiner i 1885.

Pasilingua skiller seg fra det da helt dominerende Volapük ved at orda er gjenkjennelige for brukere av moderne europeiske språk som fransk, engelsk og tysk.

Pasilingua er svært regelmessig, i motsetning til moderne nylatinske språk som Interlingua/IALA. På denne måten likner språket mer på andre samtidige forslag, som Volapük (1879) og Esperanto (1887).

Pasilingua blei i samtida diskutert som en mulig alvorlig utfordring til Volapük. Det fikk likevel ingen større oppslutning.

Reaksjonen på Pasilingua kan sees som et uttrykk for at kritikken mot det vanskelig forståelige ordforrådet i Volapük holdt på å vokse, mens beundringa for Volapüks regulære grammatikk ennå var stor.

I planspråkenes historie er Pasilingua et tidlig eksempel på tendenser som skulle få større betydning utover 1890-tallet og særlig etter 1900, da Volapük hadde brutt sammen og Esperanto og andre språk som bygde på et ordforråd som var lett gjenkjennelige for vesteuropeere tok over.

Språkeksempel: Fader vår på Pasilingua

Patro miso,quo er in coela, nama tü sanctore kingdoma tüa kommire, tüa willu fairore sur erda ut in coela. Donnare misbi misan brodan taglian; pardonnare missas dettas uti mis pardonnars misosbi debitorosbi.

Se også

 Planspråk:  definisjoner
 Naturalistisk planspråk
 Nylatinsk planspråk
 Volapük
 Esperanto
 Universalglot
Konstruerte språk
Universalglot

Universalglot er et forslag til internasjonalt hjelpespråk publisert av læreren Jean Pirro (født 1831 i det tyskspråklige franske distriktet Lorraine/Lorraine, død 1886), utgitt i Paris i 1868.

Andre navn som har vært brukt på språket er Universal Glot, Universal-Sprache og Universal.

Universalglot er en lettforståelig og enkelt språkforslag med gloser fra store vesteuropeiske språk, og en svært forenkla og regelmessig grammatikk.

Pirro framstilte prinsippene for utvalget av ord slik: «Vi velger fra alle levende språk de mest kjente ordene, og nettopp de som er lettest å uttale. Latin gir de fleste av disse ordene...»

Dette har fått kritikere som Louis Couturat (opphavsmannen til Ido) og den kjente danske språkforskeren Otto Jespersen (opphavsmannen til Novial) til å rose Universalglot som et godt og moderne språk, for sin tid mer avansert enn seinere språk som Volapük og Esperanto.

Det er ikke kjent at Universalglot noen gang er blitt brukt.

Språkeksempel

Første del av et brev på Universalglot

Men senior, i sende evos un gramatik e un verbbibel de un nuov glot nomed Universal glot. In futur i scriptarai evos semper in dit glot.

(Min herre, jeg sender Dem en grammatikk og en ordbok til et nytt språk med navnet Universal glot. I framtida skriver jeg Dem alltid på dette språket.)

Se også

 Planspråk:  definisjoner
 Verdensspråk
 Naturalistisk planspråk
 Nylatinsk planspråk

Konstruerte språk