alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Afraustraloderes

Se systematisk inndeling

Afraustraloderes er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare en kjent art som ble formelt beskrevet så sent som i 2012.

Utseende 
En middelsstor (25-35 millimeter), kraftig, svart trebukk. Bakre del av dekkvingene kan være rødbrune. Oversiden er kraftig punktert og matt. Hodet er firkantet, kjevene ikke forstørrede, fasettøynene små. Antennene er tynne bortsett fra det innerste leddet, og bare litt lengre enn hode + pronotum. Pronotum er nærmest trapesformet med noe rundede sider. Framhjørnene er trukket ut til spisse, foroverrettede pigger, ytterkanten er sagtakkede. Det er en kraftig innsnevring like foran bakhjørnet. Dekkvingene er litt avsmalnende bakover, med avrundede "skuldre". Beina er nokså korte, slanke.

Levevis 
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse 
Arten er bare kjent fra Sør-Afrika.

Systematisk inndeling 
Stamme-plasseringen til denne arten er noe usikker.

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802  
 Stammen Hopliderini Thomson, 1864 - 15 arter, noen ganger regnet til Callipogonini, noen ganger regnet som en egen stamme.
 Slekten Afraustraloderes Bouyer, 2012
 Afraustraloderes rassei Bouyer, 2012

Kilder 
 Nettside om arten
 Liste over artene
 Prioninae of the World - Hopliderini

Eksterne lenker 
 

Prioninae
Biller formelt beskrevet i 2012
Sør-Afrikas endemiske fauna
Sør-Afrikas insekter
Logaeus

se Systematisk inndeling

Logaeus er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore (ca. 30 millimeter), kraftige, brunlige til svarte trebukker. Antennene er meget kraftige og noe sagtakkede, i alle fall hos hannene. Kjevene (mandiblene) er noe forstørrede og vanligvis nedoverrettede. Fasettøynene er nokså store og flate. Pronotum har to kraftige pigger på sidekantene i den fremre delen. Dekkvingene er litt tilsmalnende bakover, med stumpvinklede "skuldre", uten lengderibber og forholdsvis fint punkterte. Beina er middels lange.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, der den er kjent fra India og Sumatra.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802  
 Stammen Prionini
 Slekten Logaeus Waterhouse, 1881
 Logaeus gymnostethus Heller, 1940 - Sumatra
 Logaeus subopacus Waterhouse, 1881 - India

Kilder 
 Prioninae of the World - Prionini

Eksterne lenker 
 

Prioninae
Dyr formelt beskrevet i 1881
Delocheilus

Se systematisk inndeling

Delocheilus er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore (ca. 30 millimeter), avlange, rødbrune trebukker. Antennene er nokså kraftige og noe sagtakkede, i alle fall hos hannene, der de er omtrent så lange som kroppen. Kjevene er ikke forstørrede, fasettøynene forholdsvis store og flate. Pronotum er trapesformet med en skarp pigg ved bakhjørnet. Dekkvingene er parallellsidige med avrundete "skuldre", med opphøyde lengderibber.

Levevis 
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse 
Slekten er endemisk for Sør-Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802  
 Stammen Meroscelisini Thomson, 1861
 Slekten Delocheilus Thomson, 1860
 Delocheilus obscurus Aurivillius, 1924
 Delocheilus prionoides Thomson, 1860
 Delocheilus tookei Ferreira & Veiga Ferreira, 1952

Kilder 
 Liste over artene
 Longicorn ID - Delocheilus 
 Prioninae of the World - Meroscelisini

Eksterne lenker 
 

Prioninae
Dyr formelt beskrevet i 1860
Sindre Piltingsrud

Sindre Piltingsrud er en fiktiv person fra Kjell Aukrusts avisunivers Flåklypa Tidende (1959–1994).

Sindre Piltingsrud kaller seg «hobbyjurist» og bor på Krokryggen Gamlehjem. Har studert ved det Kongelige Fredriks universitet, med elg-tvister og farskapssaker som spesialitet. Ble med årene så tunghørt at han utelukkende ved hjelp av sitt høreapparat: Jønsson & Sønners apperatur mod. 1913 med propp kan delta i konversasjoner med seg selv og sin værelseskamerat Herr Myrullbråten.

Hobbyjuristens største bragd er uten tvil hans fredsarbeid i perioden 1932-1939, som ville ha båret de største frukter hvis ikke krigen hadde kommet.

Referanser 

Aukrust-figurer
Palaeomegopis

Se systematisk inndeling

Palaeomegopis er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Ganske store (35-45 millimeter), langstrakte, noe flate, rødbrune til svarte trebukker. Kjevene er noe forstørrede, særlig hos hannene. Antennene er omtrent så lange som halve kroppslehden. Hodet er stort og firkantet. Pronotum er trapesformet uten pigger langs kanten. Dekkvingene er parallellsidige med avrundede til nesten rettvinklede "skuldre", uten opphøyde lengderibber.

Levevis 
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.

Systematisk inndeling 
Artslisten følger . 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802  
 Stammen Aegosomatini Thomson, 1860
 Slekten Palaeomegopis Boppe, 1911
 Palaeomegopis komiyai Drumont, 2006 - Kina
 Palaeomegopis lameerei Boppe, 1911 - Thailand, Malaysia, Vietnam, Kina

Referanser

Kilder 
 Liste over artene
 Prioninae of the World - Aegososmatini

Eksterne lenker 
 

Prioninae
Biller formelt beskrevet i 1911
Bennett Escarpment

Bennett Escarpment er en stein- og isskrent som dreier sørvestover i 38 km fra Mount Pollard i Prince Charles Mountains. Den ble kartlagt etter  landmålinger og flyfoto tatt under Australian National Antarctic Research Expeditions i 1956–65 og  navngitt av Antarctic Names Committee of Australia etter J.M. Bennett, en fysiker ved Mawson-stasjonen i 1965.

Kilder

Antarktis' geografi
Artikler i Antarktis-prosjektet som trenger opprydning
Australian Antarctic Territory
Phaolus

Se systematisk inndeling

Phaolus er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).  Slekten omfatter bare en kjent art.

Utseende 
En middelsstor (11-15 millimeter), metallisk farget trebukk. Arten er blant de mindre artene i underfamilien Prioninae. Antennene er tynne, hos hannen betydelig lengre enn kroppen. Kjevene er ikke forstørrede, fasettøynene nokså små og litt utstående. Pronotum er trapesformet med litt utstikkende bakhjørner. Dekkvingene er parallellsidige med avrundede "skuldre", uten opphøyde ribber, ganske fint punkterte.

Levevis 
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er natt-aktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse 
Arten er utbredt i Australia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802  
 Stammen Anacolini Thomson, 1857
 Slekten Phaolus Pascoe, 1863
 Phaolus metallicus (Newman, 1838)

Kilder 
 Liste over artene
 Prioninae of the World - Anacolini

Eksterne lenker 
 

Prioninae
Biller formelt beskrevet i 1838
Frigga Peak

Frigga Peak er et fjell, 1 570 moh, som ligger ved sørsiden av Andersonbreen på østkysten av Graham Land i Antarktis. Det ble kartlagt av Falkland Islands Dependencies Survey (FIDS) og fotografert fra luften av Ronne antarktiske forskingsekspedisjon i 1947. FIDS navngav det etter den norrøne guddommen Frigg, «skyspinnaren», fordi det dannet  seg skyer på toppen av denne toppen tidligere enn andre topper i nærheten.

Kilder 

Antarktishalvøyas geografi
Fjell i Antarktis
Graham Land
Artikler i Antarktis-prosjektet som trenger opprydning
Murpuss

Murpuss et tynt sjikt av mørtel på en vegg eller bygningsdel, innvendig eller utvendig. Pussmørtel med kalk eller leire som bindemiddel har vært i bruk som fasadebehandling siden forhistorisk tid. Formålet er å beskytte  veggkonstruksjonen innenfor mot klimapåkjenninger og gi veggen en tiltalende overflate.

Puss som byggemateriale er beslektet med leirklining på flettverk av vidjer i forhistoriske hus, men leiren er her et integrerte materiale, ikke bare et overflateskikt. Puss på murverk har vært brukt i Norden fra middelalder til nåtid. 

Pussmørtel består av bindemiddel, tilslag og vann. Bindemiddelet er som regel kalk, sement, gips eller plaststoffer, alene eller i forskjellige blandingsforhold. 

Underlaget for puss kan være murverk av tegl eller naturstein, eller vegger av lafteverk eller bindingsverk. Puss på trevirke krever at underlaget bearbeides for å gi pussen feste, enten ved å hogge fliser i veggen, sette inn plugger eller spiker, eller feste en armering av kløyvde kvister, lekter eller ståltråd til underlaget. Puss kan også brukes som tettende overflate på en ellers åpne skjelettkonstruksjon, da i form av rabitspuss på utspent ståltrådarmering.

Pussmørtel av riktig konsistens blir kastet på veggen med murskje («flyndre») og jevnet ut med en mindre murskje, ofte også bearbeidet ved kosting eller brettskuring.

Forskjellig pusstyper
Murmørtelens fasthet avhenger av bindemiddelet, tilslaget og eventuelle tilsetninger. Tilslaget er som regel sand med korngradering fra fin til grov, avhengig av hva slags overflate man ønsker. Sandens kornstørrelse kan variere fra 0,1 mm til 6-8 mm. Tilslaget, sammen med påføringsteknikken og etterbehandlingen avgjør overflatens egenskaper. Finpuss er oftest et tynt ytre puss-skikt som trekkes på grover puss med stålbrett og glattes ved filsing. Til slemming brukes en mørtel av vellingkonsistens som påføres med kost.

Sementmørtel
Sementmørtel herder ved opptak av vann, og raskere enn kalkmørtel. Den har bedre vedheft på de fleste underlag, og er hardere. Men puss med ren sementmørtel blir for hard og uelastisk til mange formål og egner seg ikke til restaurering av eldre murvegger, eller til puss på trematerialer.

Kalksementmørtel (KC-mørtel)

Kalkmørtel

Leire

Gipspuss

Byggeteknikk
Mount Chandler

Mount Chandler er et fjell 2,5 nautiske mil nordvest for Mount Caywood i Behrendt Mountains i Palmer Land. Det ble kartlagt av U.S. Geological Survey etter landmålinger og fra flyfoto tatt av U.S. Navy, 1961–67 og navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names etter kapteinløytnant J.L. Chandler i US Navy, pilot på R4D-flyet som støttet gruppen som krysset Den antarktiske halvøyen i området, 1961–62.

Kilder 

Antarktishalvøyas geografi
Fjell i Antarktis
Artikler i Antarktis-prosjektet som trenger opprydning
Skytestillinger

Ulike skytestillinger benyttes i jakt og skytesport. På jakt varierer skytestillingen ofte ut ifra situasjonen og terrenget, mens i konkurranser kan det enten kreves en spesifikk skytestilling eller være «fristil». Begrensninger i utstyr kan også påvirke valg av skytestilling. Vanligvis ansees liggende på magen som den enkleste og mest presise stillingen ettersom bakken gir ekstra stabilitet, mens stående frihånd uten støtte ses på som vanskeligst.

Pistol 
Pistol skytes normalt uten støtte, såkalt frihånd.

Enhånds 
Enhånds skyting er den mest tradisjonelle skytestillingen og har røtter helt tilbake til slutten av 1800-tallet. For eksempel har reglene for fripistol forandret seg lite siden 1930-årene. Det skytes som regel med sterk hånd (høyre hånd for høyrehendte, venstre hånd for venstrehendte). Skytestillingen brukes fortsatt i en del grener innen baneskyting som hurtigpistol, 10 m luftpistol, 25 m standardpistol (finpistol), 25 m grovpistol, 25 m silhuettpistol, 25 m pistol, (sportspistol) og 50 m pistol (fripistol).

Tohånds 
Tohånds er en moderne og mer stabil skytestilling. I pistolgrener med fristil skytestilling benyttes som regel tohånds, og er vanlig blant annet i dynamisk sportsskyting, feltskyting, sivilpistol, Steel Challenge, svartkruttskyting og westernskyting.

Svakhånds 
Svakhånds er et ekstra utfordrende element hvor høyrehendte må skyte med venstre hånd (og venstrehendte med høyre hånd), derav såkalt «svakhånd». Det ble tidligere brukt i feltskyting, og brukes fremdeles i en del løyper i dynamisk sportsskyting.

Liggende 
Liggende skyting med pistol kan gjøres på flere måter. Man kan for eksempel ligge på magen og få bedre stabilitet ved å støtte seg på albuene eller støtte magasinet mot bakken. I metallsilhuettskyting skytes det fristil på store avstander (flere hundre meter), og en vanlig stilling er å ligge på ryggen og støtte våpenet mot leggen.

Rifle

Liggende med reim

Liggende med tofot 
Liggende skyting med tofot er den mest stabile skytestillingen for rifle så lenge den utføres korrekt. Det er viktig å ligge rett bak riflen, og en vanlig feil er at man ligger skrått. Man bør legge litt press fremover på tofoten, men ikke mye.

Sittende med reim 
I riflekonkurranser med knestående skytestilling brukes pølle, en rund pute som støtter og avlaster ankelen. Mange bruker lang tid på å mestre den knestående skytestillingen ettersom den er veldig ubehagelig i begynnelsen siden man sitter oppå det ene benet.

Stående med reim

Se også 
 Liste over skytterorganisasjoner
 Skytebaner i Norge
 Sikkerhetsregler for skytevåpen
 Sikkerhetsområde

Skytesport
Skytestillinger
FC Arouca

Futebol Clube de Arouca er en portugisisk fotballklubb fra byen Arouca i Região Norte i Área Metropolitana do Porto i Portugal. Klubben ble stiftet 25. desember 1951 som Ginásio Clube de Arouca, som en filial av FC Porto. Den 12. mai 2013 rykket klubben for første gang opp til Primeira Liga.

Spillerstall
Oppdatert 27. oktober 2022.

Utlånte spillere

Referanser

Eksterne lenker 
 

FC Arouca
FC Arouca
Mount Bradley

Mount Bradley er en pyramideformet fjell, 835 moh, ved sørøstenden av en fjellrygg som stiger ned fra Detroit Plateau og rager over Znepole forlandsbre i øst og Dreatinbreen i sørvest. Fjellet ligger 4 nautiske mil sørvest for Mount Reece sør på Trinityhalvøya. Det ble kartlagt i 1945 av Falkland Islands Dependencies Survey, som gandet navn etter K.G. Bradley, sjefssekretær på Falklandsøyene på den tiden.

Kilder 

Fjell i Antarktis
Artikler i Antarktis-prosjektet som trenger opprydning
John Riddoch Rymill

John Riddoch Rymill (født 13. mars 1905, død 7. september 1968) var en australsk polarforsker som fikk Polarmedaljen.

Tidlige år 
Rymill ble født i Penola, Syd Australia som andre sønn av Robert Rymills  (7, juli 1869 – 14. mai 1906) og Mary Edith Rymill (født Riddoch). De var eiere av en farm, Penola Station, Han ble utdannet ved Melbourne Grammar School hvor han først utviklet sin sans for polarlitteratur og senere i Royal Geographical Society i London, hvor han studerte navigasjon og lærte hvordan en kunne  overleve i polarområdene.

Polarkarriere 
Rymill forberedte seg selv for polarekspedisjoner og alpine forhold i Europa, tok flyutdannelse ved de Havilland Aircraft Co. Ltd, Hendon. Han tok kurser ved Scott Polar Research Institute, Cambridge, under Professor Frank Debenham. I 1931 deltok han i British Arctic Air Route Expedition til  Grønland (1930–31) som landmåler og pilot.rMå var Rymill oppsatt på å utruste en Antartisk  enkspedisjon til South Graham Land  og Weddellhavet syd for Kapp Horn, Syd-Amerika. Etter problemer med å finne sponsorer, kjøpte han tilslutt et gammelt skoleskip, en seilskute som han døpte «Penola» og  med frivillige fra Cambridge University og ni besetning som han fikk fra Royal Navy seilte han til det sydlige Atlanterhavet hvor han opprettet sin første base i  Sør-Georgia og på Sør-Sandwichøyene. His British Graham Land Expedition (1934–37). Han oppdaget en sydlig permanent  frosset kanal som han senere kalte George VI Sound. Den strakk seg til  Bellingshausenhavet.

Medaljer 
 the British Service Polarmedaljen med Arctic bar (1930–31)
 Antarctic (1934–37) bars
 Murchison Award (1934) fra Royal Geographical Society
 Founders' medal (1938) fra Royal Geographical Society
 David Livingstone Centenary Medal fra American Geographical Society i New York (1939).

«Forberedelsene til ekspedisjonen var muligens det største bidrag til nøyaktig og detaljert kartlegging av de antarktiske kontinent foretatt av en ekspedisjon» Sagt i forbindelse med tildelingen av David Livingstone Centenary Gold Medal

Bibliography 
 Bertram, G.G.L. Antarctica sixty years ago: a reappraisal of the British Graham Land Expedition, 1934-37 Polar Record, 1996, 32
 Chapman, F. S. Northern Lights (Lond., 1932)
 Chapman, F. S. Watkin's Last Expedition (Lond., 1934)
 Roberts, B.B. The British Graham Land Expedition, 1934-37: scientific papers
 Rymill, J.R. et al. Papers, diaries of expedition members (Scott Polar Research Institute, Cambridge 1937)
 Rymill, J.R. Southern Lights Malvern, The Knell Press, 1986 [reprint of 1939 edition]

Referanser 

Graham Land
Personer fra Sør-Australia
Fødsler i 1905
Dødsfall i 1968
Deyver Vega

Deyver Antonio Vega Álvarez (født 19. september 1992) er en costaricansk fotballspiller som spiller for .

2. mars 2016 ble angrepsspilleren Deyver Vega signert av SK Brann fra det costaricanske laget Deportivo Saprissa, han signerte en kontrakt som utløper sommeren 2019.

Som spiller blir Vega beskrevet som en driblesterk spiller som har evne til å skape ubalanse på egen hånd. Han er god med begge bein, uforutsigbar og sterk en-mot-en. Han kan både spille midtbane og angrep, og ble mest benyttet som høyreving i sin forrige klubb.

Han blir den fjerde spilleren fra Costa Rica i SK Brann. Fra før har Alonso Solís , Alejandro Castro  og Bismar Acosta  spilt i den røde trøyen. Førstnevnte rådet Vega til å velge SK Brann.

Karriere

Deportivo Saprissa 
Vega startet karrieren i Deportivo Saprissa hvor han startet med spill for U17-laget før han senere ble en del av A-laget i 2009. Han spilte for det meste høyreving i Costa Rica. I Deportivo Saprissa fikk han over 100 kamper for A-laget og scoret 20 mål. Han valgte å forlate Deportivo Saprissa før kontrakten gikk ut til fordel for SK Brann.

Sportsklubben Brann 
2. mars valgte Deyver Vega å forlate Deportivo Saprissa for å slutte seg til SK Brann, etter et stor ønske om å spille fotball i Europa. Han har signert en 3,5-års kontrakt med rødtrøyene fra Bergen. Deyver Vegas kontrakt med Deportivo Saprissa gikk egentlig ikke ut før i mai 2016, men ved hjelp fra eksterne sponsorer som Hardball AS og Trond Mohn fikk SK Brann til å finansiere et kjøp av den costaricanske spilleren.

Landslag 
Deyver Vega har også spilt både aldersbestemte landskamper for Costa Rica siden 2009, forholdsvis for U17-, U20- og U22-landslaget. Først i 2015 fikk han muligheten på Costa Ricas herrelandslag i fotball i en vennskapskamp. Han deltok også i Gold Cup for Costa Rica i 2015 og fikk 2 kamper. Han har bare scoret et landslagsmål og det var i en U20-CONCACAF CUP i 2011.

Privat 
Rett før Vega tok valget om å forlate Costa Rica og flytte til Bergen fridde han til sin kjæreste. Han er nå forlovet med Keyla Salazar.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 «Deyver Vega», profil på Branns hjemmeside.

Costaricanske fotballspillere
Utenlandske fotballspillere i Norge
Fotballspillere for Deportivo Saprissa
Fotballspillere for SK Brann
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballspillere for Sandefjord Fotball
Fotballspillere for CSM Politehnica Iași
Fødsler i 1992
Crash Bandicoot: The Wrath of Cortex

Crash Bandicoot: The Wrath of Cortex er et plattformspill gitt ut av Universal Interactive Studios (Konami for Japan) og utviklet av Traveler's Tale for PlayStation 2, Xbox, og Nintendo GameCube-spillkonsoller. PlayStation 2-versjonen ble gitt ut i Nord-Amerika 29. oktober 2001, i Europa 23. november 2001 og i Japan 20. desember 2001. Xbox-versjonen ble sluppen ut i Nord-Amerika 15. april 2002, i Europa 26. april 2002 og i Japan 24. oktober 2002.

Nintendo GameCube-versjonen kom ut i  Nord-Amerika 17. september 2002, i Europa 1. november 2002 og i Japan 4. desember 2003. Det var også et av lanseringspillene til Xbox Originals-tjenesten 4. desember 2007.

Handling 
The Wrath of Cortex er et plattform-spill hvor spilleren kontrollerer Crash og Coco Bandicoot, som må samle 25 krystaller og beseire de viktigste antagonistene i historien: Doctor Neo Cortex, hans nye super-våpen. Mye av spillet foregår i et «Virtual Reality (VR) Hub System» opprettet av Coco for å hjelpe Crash med å samle krystallene.

VR Hub System er delt opp i fem «VR Hubs» men i utgangspunktet er bare den første VR Hub tilgjengelig. Hver VR-hub har fem portaler for teleportering til forskjellige nivåer. Målet i hvert nivå er å finne alle krystallene skjult i området. De fleste nivåer inneholder en bonus-plattform som fører til et spesielt bonus-område, hvor spilleren må navigere gjennom en labyrint og samle alle gjenstander i sikte. Den viktigste antagonisten i spillet, Doctor Neo Cortex, er en sprø vitenskapsmann.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Videospill fra 2001
GameCube-spill
PlayStation 2-spill
Xbox-spill
Videospill utviklet i Storbritannia
Crash Twinsanity

Crash Twinsanity er et plattform-videospill gitt ut av Vivendi Universal Games, og publisert i Nord-Amerika den 28. september 2004, i Europa 8. oktober i 2004 og i Japan 9. november 2004. Spillet er utviklet av Traveller's Tales. Spillet ble gitt ut på Xbox, og PlayStation 2.

Handling 
Tre år etter hans forrige nederlag mot Crash i Crash Bandicoot: The Wrath of Cortex, reiser doktor Neo Cortex tilbake til Wumpa-øyene for å hevne seg på Crash. Cortex inhabiliserer Crashs søster, Coco, for å lokke Crash i en felle. Etter deres seier mot Cortex og hans Mecha-Bandicoot, blir Cortex og Crash begge kastet ned i et hull og lander i en hule.

Senere møter Crash og Cortex et par ondskapsfulle inter-dimensjonale papegøyer som kalles for Evil Twins, som planlegger å ødelegge Wumpa-øyene og stjele Cortex sin hjerne. Men disse fuglene utgjør også en trussel mot Crash-søsknene og deres verden. De må derfor samarbeide med sin tidligere erkerival, Dr. Neo Cortex, for å stoppe denne nye trusselen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Videospill fra 2004
Plattformspill
Videospill utviklet i Storbritannia
Unity (brukergrensesnitt)

Unity er et grafisk skall for skrivebordsmiljøet GNOME som blir utviklet av Canonical Ltd. for operativsystemet og Linuxdistribusjonen Ubuntu. Ubuntu debuterte i Ubuntu Netbook Edition 10.10 den 10. oktober 2010. Unity ble opprinnelig laget for å gjøre mer effektivt bruk av den begrensede skjermstørrelsen på NettPCer, med bl.a. en vertikal appikasjonssvitjer kalt launcher og en horisontal top menu bar.

I motsetning til GNOME, KDE, Xfce, LXDE m.fl. er ikke Unity et skrivebordsmiljø. Det er ikke en samling programmer, men er konstruert for å ta i bruk eksisterende programmer.

Referanser 

Ubuntu
Grafiske brukergrensesnitt
Programvare fra 2010