alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Tormato

Tormato er det niende studioalbumet fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt i september 1978. I motsetning til forgjengeren Going for the One, fikk ikke dette albumet noen god mottakelse av hverken kritikere eller publikum. Albumet solgte godt, men man var misfornøyd med den minimalistiske og til tider spinkle produksjonen og miksingen. Til tross for dette er det flere låter som regnes som «klassisk» Yes her, blant andre «On the Silent Wings of Freedom» og «Onward». 

Albumet kom på 10.-plass på Billboard 200 i USA, på 8.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia og på 9.-plass på VG-lista topp 40 i Norge.

Bakgrunn
Albumet ble skrevet og innspilt i en periode der alle i bandet var usikre på hvilken musikalsk retning bandet skulle ta. Dette var under den store punk-revolusjonen, og band som var symboler på «de etablerte», blant andre Yes, Genesis og Led Zeppelin, ble kalt «dinosaurer».

Dette er det andre og siste albumet der Hipgnosis laget coveret. Albumet skulle opprinnelig hete Yes Tor etter en geologisk formasjon i det sørlige England, men ble endret av Hipgnosis da Rick Wakeman kastet en tomat på deres utkast til platecover. Utkastet, med tomat-sølet på, ble det ferdige platecoveret!

Etter dette albumet forsøkte Yes å spille inn et nytt album i 1979, som i etterkant er blitt kalt «Golden Age-innspillingene»/«Paris-innspillingene», men ga til slutt opp. Rick Wakeman og Jon Anderson forlot bandet, mens Chris Squire, Steve Howe og Alan White ville fortsette som trio, men muligens under et nytt navn.

Sporliste
 «Future Times/Rejoice» – 6:46
«Future Times» (Jon Anderson/Chris Squire/Steve Howe/Rick Wakeman/Alan White)
«Rejoice» (Jon Anderson) 
 «Don't Kill the Whale» (Jon Anderson/Chris Squire) – 3:56
«Madrigal» (Jon Anderson/Rick Wakeman) – 2:25
 Strykearrangement av Andrew Pryce Jackman etter en original-idé av Rick Wakeman
 «Release, Release» (Jon Anderson/Alan White/Chris Squire) – 5:44
 «Arriving UFO» (Jon Anderson/Steve Howe/Rick Wakeman) – 6:07
 «Circus of Heaven» (Jon Anderson) – 4:31
 Barnestemme ved Jon Andersons sønn, Damion
 «Onward» (Chris Squire) – 4:05
 Arrangement og orkestrering av Andrew Pryce Jackman
 «On the Silent Wings of Freedom» (Jon Anderson/Chris Squire) – 7:47

Bonusspor på ny-utgivelse fra 2004

Personell 
 Jon Anderson: vokal, perkusjon
 Chris Squire: bass, piano (på «Don't Kill the Whale»), bass-pedal og vokal
 Steve Howe: elektrisk og akustisk gitar, mandolin, vokal
 Rick Wakeman: piano, Hammondorgel, Polymoog og Minimoog, synthesizere, Birotron
 Alan White: trommer, perkusjon, vokal

Ny-utgivelser 
1991 – Atlantic – CD
1994 – Atlantic – CD (Remaster)
2001 – Japansk Limited Edition 
2004 – Rhino – LP & CD (Remaster med bonusspor)

Referanser

Kilder 
 Tormato, CD notater på innercover av Tim Jones, 2004
 Allmusic.com 
 Top Pop Albums 1955-2001, Joel Whitburn, 2002
 Yes-diskografisiden Yescography

Eksterne lenker   
 

Yes-album
Musikkalbum fra 1978
Progressiv rock-album
Drama (Yes-album)

Drama er det tiende studioalbumet fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt i august 1980. Dette er det eneste albumet vokalist Jon Anderson ikke medvirker på, da han sluttet i bandet etter de mislykkede «Golden Age/Paris-innspillingene» i 1979, og ble erstattet av Trevor Horn. Rick Wakeman sluttet samtidig, og ble erstattet av Geoff Downes.

Albumet kom på 18.-plass på Billboard 200 i USA, på 2.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia, og på 11.-plass på VG-lista topp 40 i Norge.

Bakgrunn
Etter at de ble en trio, startet Chris Squire, Steve Howe og Alan White skriving og innspilling av nytt materiale. Trevor Horn og Geoff Downes spilte sammen i duoen The Buggles, og holdt på med innspilling av sitt nye album, da de hørte at deres favoritt-band Yes holdt på med innspillinger i nabo-studioet. Horn og Downes håpet kanskje på å få autografene av sine helter, men ble i stedet invitert med i bandet, og Yes var «gjenoppstått». 

Musikken er relavtivt «hardere» enn tidligere, av og til på grensen til hard rock. De fikk igjen med seg Eddie Offord som produsent, og spilte inn åtte låter. Seks av disse ble brukt på albumet, mens de to andre, «Go Through This» og «We Can Fly from Here» ble spilt på konsertene og finnes i konsertversjon på samleboksen The Word Is Live. Sistnevnte låt ble spilt inn på nytt og gitt ut i en forlenget versjon på bandets album Fly from Here i 2011.

Albumet ble forholdsvis godt mottatt, men Trevor Horn hadde problemer med stemmen under konsertene, og sang til tider surt og falskt. Han ble også møtt med fy-rop fra tilhengere av Jon Anderson. Dette gjorde at Horn sluttet i bandet tidlig i 1981. I mai 1981 ble det sendt ut et presseskriv der Chris Squire annonserte at Yes ikke lengre eksisterte.

Selv om hele bandet er kreditert som produsenter sammen med Eddie Offord, er det ingen hemmelighet at Trevor Horn var den som styrte lyden i størst grad. Coveret på dette albumet er igjen laget av Roger Dean som lagde de fleste platecoverne til bandet på 1970-tallet.

Sporliste
All tekst og musikk av Geoff Downes, Trevor Horn, Steve Howe, Chris Squire og Alan White.

Bonusspor på ny-utgivelse fra 2004 

Spor 13–16 er fra «Golden Age/Paris-innspillingene» i november 1979 med Jon Anderson, Steve Howe, Chris Squire, Rick Wakeman og Alan White, produsert av Roy Thomas Baker. Spor 9–16 er tidligere ikke utgitt.

Personell 
 Trevor Horn: vokal, bass på «Run Through The Light»
 Chris Squire: bass, vokal, piano på «Run Through The Light»
 Steve Howe: gitarer, vokal
 Geoff Downes: keyboard, vocoder
 Alan White: trommer, perkusjon, vokal

Ny-utgivelser 
1988 – Atlantic – CD
1994 – Atlantic – CD (Remaster)
2001 – Japansk Limited Edition 
2004 – Rhino – LP & CD (Remaster med bonusspor)

Referanser

Kilder 
 Drama, CD notater på innercover av Brian Ives, 2004
 Allmusic.com
 Top Pop Albums 1955-2001, Joel Whitburn, 2002

Eksterne lenker   
 

Yes-album
Musikkalbum fra 1980
Progressiv rock-album
90125

90125 er det ellevte studioalbumet fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt i november 1983. Dette er det første albumet fra bandet siden oppløsningen i 1980, og det første der multi-instrumentalisten Trevor Rabin medvirker. Jon Anderson er tilbake, og Tony Kaye er også tilbake for første gang siden albumet The Yes Album i 1971. 

Albumet kom på 5.-plass på Billboard 200 i USA, 16.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia og på 8.-plass på VG-lista topp 40 i Norge.

Bakgrunn
Albumet representerer et markant brudd med den tidligere progressive musikken, og består hovedsakelig av rock og pop-basert musikk. Tittelen 90125 henspiller på albumets katalognummer hos plateselskapet.

Tidlig i 1983 het bandet ikke Yes, men Cinema, og besto av Trevor Rabin, Chris Squire og Alan White. Først senere i prosessen fikk man med seg de tidligere band-medlemmene Jon Anderson og Tony Kaye, og da de var på plass skiftet bandet navn fra Cinema til Yes. Band-navnet som måtte vike «minnes» på instrumentalen «Cinema», som også vant en Grammy i 1983 i klassen Årets Rock Instrumental.

Tidligere vokalist i Yes, Trevor Horn, ble opprinnelig spurt om han ønsket å fortsette som bandets vokalist men takket nei. Han takket derimot ja til å produsere albumet, som inneholder bandets største kommersielle hit, «Owner of a Lonely Heart».

Sporliste

Bonusspor på ny-utgivelse fra 2004

Personell 
 Jon Anderson: vokal
 Chris Squire: bass, vokal
 Trevor Rabin: gitarer, keyboard, vokal
 Tony Kaye: keyboard
 Alan White: trommer, perkusjon, vokal
 Trevor Horn: støttevokal (ukreditert)

Ny-utgivelser 
2004 – Rhino CD (Remaster med bonus-spor)

Referanser

Kilder 
 90125, CD notater på innercover av Brian Ives, 2004.
 Allmusic.com
 Top Pop Albums 1955-2001, Joel Whitburn, 2002
 Album Rock Tracks 1981-1995, Joel Whitburn 1996

Eksterne lenker   
 

Yes-album
Musikkalbum fra 1983
Musikkalbum fra Atco Records
Progressiv rock-album
Big Generator

Big Generator er det tolvte studioalbumet fra progressiv rock-bandet Yes, utgitt i september 1987. Bandet fortsetter med dette albumet sin dreining mot mer konvensjonell rock og pop, noe som etterhvert skapte splid innad i bandet. Vokalisten Jon Anderson ønsket et sterkere fokus på progressiv rock, og valgte å forlate Yes etter Big Generator-turneen.

Albumet kom på 15.-plass på Billboard 200 i USA, og på 17.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia.<ref>[http://www.theofficialcharts.com/search-results-album/_/Big+Generator UK Albums Chart: Yes – Big Generator]</ref>

Bakgrunn

Bandet brukte over to år på å ferdigstille albumet, noe som skyldtes musikalske uenigheter mellom Trevor Rabin, som ønsket mere kommersiell pop lik den på albumet 90125, mens Jon Anderson ville at bandet skulle vende tilbake til musikken de ble kjent for på 1970-tallet. Resultatet ble et både kritikermessig og salgsmessig suksessfullt album, men uten verken noe episk verk av det gamle slaget, eller noen kjempehit som «Owner of a Lonely Heart».

I sin søken etter det gamle Yes-soundet, sluttet Anderson i bandet etter den påfølgende turneen. Litt senere fikk han med seg de tidligere Yes-kollegaene Steve Howe, Bill Bruford og Rick Wakeman og startet et nytt band. De fikk ikke lov å kalle seg Yes, selv om det strengt tatt ikke fantes noe Yes i 1988, så de kalte seg ganske enkelt for Anderson Bruford Wakeman Howe.

Senere slo de to grenene av Yes seg sammen med albumet Union.

Sporliste
 «Rhythm of Love» (Jon Anderson/Tony Kaye/Trevor Rabin/Chris Squire) – 4:47
 «Big Generator» (Anderson/Kaye/Rabin/Squire/Alan White) – 4:33
 «Shoot High, Aim Low» (Anderson/Kaye/Rabin/Squire/White) – 7:01
 «Almost Like Love» (Anderson/Kaye/Rabin/Squire) – 4:58
 «Love Will Find a Way» (Rabin) – 4:50
 «Final Eyes» (Anderson/Kaye/Rabin/Squire) – 6:25
 «I'm Running» (Anderson/Kaye/Rabin/Squire) – 7:37
 «Holy Lamb (Song for Harmonic Convergence)» (Anderson) – 3:19

Personell
Jon Anderson – vokal
Chris Squire – bass, vokal
Trevor Rabin – gitarer, vokal, keyboard
Tony Kaye – Hammondorgel, Fairlight, Emulator, Synclavier og synthesizer
Alan White – trommer, perkusjon, vokal
Andre medvirkende
Jimmy «Z» Zavala – munnspill, messingblåseinstrumenter
Trevor Horn – messingblåseinstrumenter
Greg Smith – messingblåseinstrumenter
Nick Lane – messingblåseinstrumenter
Lee Thornburg – messingblåseinstrumenter
Greg «Frosty» Smith – messingblåseinstrumenter

Referanser

 Kilder 
 Allmusic.com
 Top Pop Albums 1955-2001'', Joel Whitburn, 2002

Eksterne lenker   
 

Yes-album
Musikkalbum fra 1987
Musikkalbum fra Atco Records
Roger Dean

Roger Dean (født 31. august i 1944 i Ashford i Kent) er en britisk billedkunstner, mest kjent for sitt arbeide med plateomslag for progressiv rock-bandet Yes og flere andre forskjellige band på 1960- 1970- og 1980-tallet. Plateomslagene han tegner er vanligvis futuristiske, eksotiske og fantasy-inspirerte.

Plateomslag av Roger Dean

Bøker om Roger Dean 

 Views (1975)
 Album Cover Album (1977)
 Album Cover Album Vol. 2 (1982)
 Magnetic Storm (1984; with Martyn Dean)
 Album Cover Album Vol. 3 (1986)
 Album Cover Album Vol. 4 (1987)
 Album Cover Album Vol. 5 (1989)
 Creative Improvisation (1989)
 Album Cover Album Vol. 6 (1992)
 Dragon's Dream (2008)
 The Album Cover Album (2008; with Dominy Hamilton)

Andre utgivelser

 The Flights of Icarus (1977). Large format colour book with paintings by Dean, Martyn Dean, and others. Edited by Donald Lehmkuhl, Martyn Dean, and Roger Dean.

Video spill 

 Brataccas (1986)
 Super Black Onyx (1987) 
 Barbarian (1987)
 Terrorpods (1987)
 Chrono Quest (1988)
 Obliterator (1988)
 Shadow of the Beast (1989)
 Stryx (1989)
 Shadow of the Beast II (1990)
 Amnios (1991)
 Fatal Rewind (1991)
 Shadow of the Beast III (1992)
 Agony (1992)
 Faceball 2000 (1992)
 Tetris Worlds (2001)
 Tetris Splash (2007)

Anerkjennelse 
Dean er nevnt i 1987-sangen "Dickie Davies Eyes" av det engelske bandet Half Man Half Biscuit.

19. august 2016 utgav Isle of Man Post Office en serie på 6 frimerker med Deans kunstverk:

 "Meeting Place" - laget for frimerke utgivelsen
 "Blind Owl Late Landing" - et albumkunstverket for Blind Owl som ikke ble utgitt
 "Pathways" - plateomslag fra Yes triple album Yessongs
 "Green Parrot Island" - hentet fra The Studio Albums 1969-1987 boks sett av Yes
 "Tales from Topographic Oceans" - fra Yes albumet med samme navn
 "Sea of Light" - hentet fra Uriah Heep albumet med samme navn

Dean har hatt et langt forhold til Isle of Man, og spesielt med sin langvarige vennskap med Rick Wakeman, keyboardist for det progressive rockebandet Yes, som Dean har laget mye albumkunst for.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Informasjon om film.prosjektet Floating Islands
  BBCi Music intervju fra 2002

Billedkunstnere
Yes
Personer fra Ashford i Kent
Prisguiden.no

Prisguiden.no er en norsk prissammenligningstjeneste og søkemotor for produkter. 

Tjenesten startet som en undertjeneste av Hardware.no i 1998, og var i begynnelsen kun et Excel-ark med priser fra den tidens norske nettbutikker. I 1999 ble det laget et system for automatisk innhenting, formatering, og presentasjon av priser. I dag bruker Prisguiden.no en modifisert utgave av den opprinnelige kildekoden.

Tidligere eiere av Prisguiden.no var Edda Media, som igjen eides av britiske Mecom. I dag er det gründerne selv som eier tjenesten.

Prisguiden er en gratis tjeneste for brukerne, og påberoper seg å være 100% nøytral. I motsetning til hos konkurrerende prissammenligningstjenester hevdes det at man ikke har muligheten til å betale seg til bedre eksponering.

Eksterne lenker 
 
 

Norske nettsteder
Edda Media
Etableringer i 1998
Norsk Tonekunstnersamfund

Norsk Tonekunstnersamfund (etablert 1912) er en norsk musikerorganisasjon som organiserer frilans kammermusikere og operasangere. Det ble etablert på initiativ av blant andre komponisten Johan Svendsen.

Det har i dag over 160 medlemmer, en del av disse er også medlem av Musikernes Fellesorganisasjon. Leder er Toril Carlsen (2012-). Tidligere var blant annet Alf Hurum leder (1923–24) og Ole Böhn (1988–2012). Komponistene brøt i 1917 ut, og dannet organisasjonen Norsk Komponistforening.

Æresmedlemmer omfatter Jean Sibelius, Henry Wood, Kirsten Flagstad, Klaus Egge, Odd Grüner-Hegge, Egil Nordsjø, Arild Sandvold, Øivin Fjeldstad, Robert Riefling, Robert Levin og Ingrid Bjoner, Aase Nordmo Løvberg, Knut Skram, Ole Bøhn  og Einar Steen-Nøkleberg, Terje Boye Hansen og Liv Glaser.

Samfundet har flere stipendordninger. Det er med i paraplyorganisasjonen NORWACO og var en av stifterne av GRAMO.

Referanser

Eksterne lenker 
 ntks.no – Norsk Tonekunstnersamfunds hjemmeside

Norske kunstnerorganisasjoner
Organisasjoner etablert i 1912
Musikk i 1912
1912 i Norge
Operasjon Dipper

Operasjon Dipper var kodenavnet på ekspedisjonen som skulle operere på Nordmøre (distrikt 21.3) med tanke på å gjøre dette Milorg-avsnittet operativt til frigjøringen.

Bakgrunn 
Det hadde etter Special Operations Executives (SOE) vurdering vært relativt liten Milorgaktivitet i området. Det ble ansett som viktig å væpne og trene lokale mannskaper for å kunne sikre viktig infrastruktur i området. En gruppe på tre Kompani Linge-menn (to nordmenn og en brite) ble fraktet over med KNM «Hitra» til Flemsøya på Sunnmøre for å bistå med trening. Landsettingen ble imidlertid kansellert på grunn av meldinger om arrestasjoner av gruppens lokale hjemmefrontkontakter.

Referanser 

Dipper, Operasjon
1945 i Norge
Dipper, Operasjon
Nordmøre
Peter Higgs

Peter Higgs (født 29. mai 1929 i Newcastle upon Tyne i England) er en britisk fysiker som i 2013 ble tildelt nobelprisen i fysikk.

Peter Higgs er professor emeritus ved University of Edinburgh. Han er kjent for sitt arbeid innen partikkelfysikk, og særlig for postuleringen av en ny partikkel i 1964, som siden har blitt kjent under navnet Higgs-boson. Partikkelen ble endelig oppdaget i 2012 etter mange års leting.

I nyttårslisten for 2013 ble han utnevnt til medlem av Order of the Companions of Honour.

Priser (utvalg) 
 2013 - Nobelprisen i fysikk
 2013 - Fyrsten av Asturias' pris for naturvitenskap og teknologi
 2004 – Wolfprisen i fysikk 
 1981 – Hughesmedaljen

Referanser 

Nobelprisvinnere (fysikk)
Britiske fysikere
Order of the Companions of Honour
Wolfprisen i fysikk
Medlemmer av Royal Society
Mottakere av Copleymedaljen
Fødsler i 1929
Liastua

Liastua er et serveringssted og klubbhus i Gjelleråsmarka i bydel Stovner i Oslo. Stua ble bygget i 1953 og eies av Høybråten og Stovner Idrettslag. Tett på stua ligger Liabakken, eller Lia Skisenter, som er tilpasset yngre utøvere.

Stua som ligger på 235 meter over havet driftes av klubbens seniorer, som kaller seg Seniorgutta. Stua er åpen for lett servering stort sett hver søndag året rundt utenom sommerferien.

Historie
Høibråten idrettsforening etablerte hoppbakker i området i 1928. Tre bakker på 20, 30 og 50 meter ble bygget. Skihytta ble bygget på dugnad fra 1936 til 1940, med en badstue like ved. Badstua ble brukt som samlingssted under den andre verdenskrig for blant annet Milorg.

Da den nye Liastua stod ferdigbygget 22. november 1953, var det under et år siden den gamle skistua brant ned. Også badstua brant ned. I 1989–1990 ble det satt opp en ny hytte i tilknytning til den gamle.

Hoppbakkene har med tiden forfalt, som de fleste av de gamle bakkene i Groruddalen.

Sommeren 2018 erstattet fire nepalske stibyggere den gamle 60-meters hoppbakken Liabratten med en solid steinlagt trapp. Den krevde 270 tonn stein, er 250 meter lang, har 300 trinn og en høydeforskjell på ca. 70 meter opp til gapahuken Gubbero med sin storslåtte utsikt over Groruddalen. Sherpatrappen er bygd på Norges Vels eiendom.

Referanser

Eksterne lenker 
 Skiforeningens markadatabase om Liastua

Turisthytter i Oslo
Milorg
Bydel Stovner
Krigsråd

Krigsråd var opprinnelig tittelen på noen av medlemmene i Krigskollegiet, som ble opprettet i forbindelse med omorganiseringen av den danske hæren i 1660. Etter at Krigskollegiet ble oppløst i 1678 ble tittelen en tom ærestittel, som medførte plassering i sjuende rangklasse. Virkelige krigsråder var plassert i sjette rangklasse.

Titler
Frithjof Andersen

Frithjof Andersen (født 5. april 1893 i Oslo, død 24. juli 1975 samme sted) var en norsk bryter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Andersen vant en olympisk bronsemedalje i klassen lettvekt i bryting gresk-romersk stil i Sommer-OL 1920 i Amsterdam. Han kom på tredjeplass bak de finske bryterne Emil Väre og Taavi Tamminen.

OL-medaljer 
   1920  Antwerpen - Bronse i bryting, lettvekt gresk-romersk stil  Norge

NM-medaljer

Referanser

Kilder 
 nbfdatabase.p.digitalia.no: Andersen Frithjof

Eksterne lenker 
 

Norske brytere
Olympiske bronsemedaljevinnere for Norge
Medaljevinnere under Sommer-OL 1920
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1920
Brytere under Sommer-OL 1920
Personer fra Oslo
Kongepokalvinnere i bryting
Egil Lorck

Egil Lorck (født 26. april 1921 i Trondheim, død 17. mai 2000) var en norsk skuespiller. 

Han spilte i et 20-talls filmroller og deltok i 2 forestillinger på Nationaltheatret.

Filmografi 
  .... Norem (kreditert som Egil Lorch)
  - Dobbeltjengeren .... mann i konfrontasjon (TV-serie, 1 episode)
  .... hotellverten 
  
  .... taterpikens far 
  .... Tønna 
  .... Gabrielsen 
  .... Lund 
  .... Hogne skipskapteinen, 'Journalistens fortelling' 
  
  
  .... Måsabjønn 
  .... Svensk krigsknekt (TV)
  .... Fange i fyllearresten 
  
  
  
  
  .... Furious Customer 
  .... Terje, en fjellbonde

Eksterne lenker 
  
 Egil Lorck hos Filmfront
 Egil Lorck i Forestillingsdatabasen for Nationalteateret
Egil Lorcks privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket 

Norske skuespillere
Personer fra Trondheim kommune
Fødsler i 1921
Dødsfall i 2000
Øyvind Sauvik

Øyvind Sauvik (født 3. februar 1976 i Arendal) er en norsk musiker og er den ene halvdelen av hiphop-duoen Paperboys sammen med DJ Ole Alexander «Pope Dawg» Halstensgård. Sauvik er kjent under artistnavnene Vincent Vagabond og vinni.

Musikalsk virke 
Han var med på å starte Paperboys sammen med rapperen Jarle «J.J.» Hollerud på 1990-tallet. De to traff hverandre i 1989 i Tanzania, hvor foreldrene deres drev med hjelpearbeid. Sammen har de holdt på med ulike hiphop-prosjekter der og etter hvert hjemme i Oslo. På slutten av 1990-tallet begynte de å opptre som Paperboys og i 2001 kom deres første singel «Moving Up»/«It's Paper». I 2002 ga de ut sitt første album, No Cure For Life, som de fikk Spellemannsprisen 2002 for i klassen hiphop. Etter debutalbumet forlot «J.J.» gruppen, og «Pope Dawg» ble med som nytt medlem av duoen. Under Alarmprisen 2004 vant de i klassen «Årets video» for videoen til singelen «Hey Man». For det tredje albumet When Worlds Collide vant de Spellemannprisen 2005 i klassen hiphop/R'n'B og Alarmprisen 2006 i klassen hiphop/rap. Paperboys hadde per 2018 gitt ut seks musikkalbum og to samlealbum.   

I 2010 gikk Vinni solo under navnet Vinni and the Vagabonds med albumet Happily Lost.  

I 2012 kom singlene «Stjernestøv» og «Ikke sant», etterfulgt av «Se deg aldri tilbake» i 2013 og «Nabolaget» i 2014. 

29 oktober 2021 annonserte vinni at skulle slippe en ny singel («øyvind's skyld») og at han jobber med et nytt solo-album - «tanker blir ting».

TV-opptredener 
Sauvik har deltatt i ulike TV-program fra 2008, som Det store korslaget og Hver gang vi møtes på TV 2 og Zebra Grand Prix på TV 2 Zebra. 

Han fremførte Sommerfuggel i vinterland sammen med Halvdan Sivertsen under Minnemarkeringen i Oslo 22. juli 2012.

I 2016 var Sauvik dommer i Idol. I 2020 vant han sesong 1 av realitykonkurransen Kompani Lauritzen på TV 2. I 2021 deltok han i TV2s reality-konkurranse Skal vi danse.

Selvbiografi 
I 2021 ga Sauvik ut selvbiografien Verden ifølge Vinni.

Diskografi

vinni 
Album:

 2010: Happily Lost
 2012: Oppvåkningen
 2022: tanker blir ting

Singler:

2011: Medisin
2012: Sommerfuggel i vinterland
 2013: Se deg aldri tilbake
 2014: Nabolaget
 2017: Levende Lys
 2021: øyvind's skyld
 2021: glorie
 2022: tinnsoldater

Paperboys 
Album / EP:
 2002: No Cure for Life
 2003: The Great Escape
 2005: When Worlds Collide
 2009: The Oslo Agreement
 2016: Be Like Water
Singler:

 2016: «Go Ahead»

Samlinger:

 2006: So Far – So Good
 2012: So Far So Good - Songs And Singles - Part 2

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Norske rappere
Personer fra Arendal kommune
Realitydeltakere
Vinnere av Spellemannprisen
Skal vi danse-deltakere