alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ikke et land for gamle menn

Ikke et land for gamle menn (originaltittel No Country for Old Men) er en roman skrevet av den amerikanske forfatteren Cormac McCarthy. Boken kom ut i 2005. Handlingen er lagt til grenseområdet mellom USA og Mexico i 1980, og forteller om en narkotikahandel som har gått galt ute i ørkenen. Tittelen kommer fra diktet "Sailing to Byzantium" av William Butler Yeats.

Filmatisering
I 2007 ble boken filmatisert av Coen brødrene. Denne vant fire Oscar, blant annet for beste film.

Romaner fra USA
Bøker fra 2005
Asker kulturhus

Asker kulturhus er et kommunalt kulturhus i Asker sentrum i Asker kommune. Kulturhuset ble først åpnet i 1982, og gjenåpnet høsten 2004 etter en omfattende ombygning og utvidelse. 

Bygget har seks etasjer, med glassfasade ut mot torget Bakerløkka. Asker bibliotek holder til i første etasje ut mot Bakerløkka, mens Asker kino holder til i underetasjen. Kulturhuset har tre saler med inngang fra andre etasje: Teatersalen med 509 plasser, Multisalen med 236 plasser og Radar scene med 150 ståplasser. I andre etasje er det også utstillingslokaler. 

Bygget huser kontorer og møterom for kulturhusets administrasjon samt forskjellige enheter i tredje, fjerde og femte etasje. I toppetasjen er det festlokaler til utleie, og næringslokaler. På gateplan ut mot handlegaten Strøket ligger en italiensk restaurant. Asker kulturhus har dessuten et seniorsenter for de over 67 år og kulturverksted for unge mellom 13 og 20. 

Skulpturen «Don’t be a Stranger» av Irene Nordli ble avduket høsten 2006 som del av kulturhusets utsmykning. Denne populære skulpturen ruver ved hovedinngangen fra Bakerløkka.

Kulturhuset ble presentert i arkitekturtidsskriftet Byggekunst nr. 7, 2005.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Presentasjon av kulturhuset på arkitektens nettsted
 Visuell presentasjon av skulpturen «Don’t be a Stranger» på kunstnerens nettsted

Konsertlokaler i Norge
Byggverk i Asker
Kultur i Asker
Etableringer i 2004
Norske kulturhus
LINK arkitektur
Christian Rubeck

Christian Rubeck (født 1980) er en norsk skuespiller.

Rubeck fikk sin profesjonelle debut i Danny Boyles spillefilm Millions, og hans første norske film var Joachim Triers Reprise. Senere har han spilt i flere filmer, blant annet Roenbergs Max Manus. I 2014 spilte han motstandsmannen Claus Helberg i NRK-serien Kampen om Tungtvannet og fikk gode kritikker for hovedrollen i spillefilmen Amnesia. Han har vært tilknyttet Nationaltheatret og Oslo Nye. Han spilte rollen som Karl Ove Knausgård i sceneversjonen av Min Kamp i regi av Ole Anders Tandberg. 

Han er utdannet ved Drama Centre London.

Roller

Film 
 I onde dager (2021)
 Amundsen (2019)
 What Happened to Monday (2017)
 Amnesia (2014)
 Hansel and Gretel: Witch Hunters (2013)
 Kill Buljo 2 (2013)
 Hjelp, vi er i filmbransjen (2011)
 En helt vanlig dag på jobben (2010)
 Rottenetter (2009)
 Max Manus (2008)
 S.O.S. - Svartskjær (2008)
 Varg Veum – Kvinnen i kjøleskapet (2008)
 Reprise (2006)
 Millions (2004)
 Hawking (BBC, 2004)

TV 
 Nobel – fred for enhver pris (2016)
 The Interceptor (BBC, 2015)
 Kampen om tungtvannet (TV-serie) (2015)
 Kampen for tilværelsen (2015) Nattsøsteren (NRK, 2007)
 Hotell Babylon (BBC, 2006)
 Nova – Arctic Passage: Prisoners of the Ice (2006)
 Nova –  Einstein's Big Idea (2005)
 The Search for the Northwest Passage (ITN, 2005)
 E=mc² (2005)
 The Girl in the Café (HBO, 2005)
 Miss Marple: A Murder Is Announced (LWT, 2005)
 Dream Team (Sky)
 Wild West (BBC)
 Battle of Britain (BBC)

 Referanser 

 Eksterne lenker 
  
 Christian Rubeck hos Filmweb
 VG-artikkel Fra utsøkte småroller til stor hovedrolle''. VG-Nett artikkel om Rubeck publisert 28. mars 2009.
 Nationaltheatret.no Presentasjon av Rubeck hos Nationaltheatrets side.

Norske skuespillere
Personer fra Moss kommune
Fødselsdato ikke oppgitt
Pål Enger

Pål Enger (født 26. mars 1967) er en norsk tidligere fotballspiller som stjal maleriene «Vampyr» og «Skrik» av Edvard Munch. Senere har han hatt karriere som billedkunstner.

Enger var under oppveksten en del av kjernen i den kriminelle Tveitagjengen ledet av pengeinnkreveren Jan Kvalen, noe som medførte en dom på ett år for vinningskriminalitet som 16-åring. Da han var 19 sonet han første gang på Ullersmo fengsel.

Pål Enger var en lovende fotballspiller for Vålerenga og spilte blant annet Europacup-kamp for klubben da han var 19 år gammel. Etter tre års soning for tyveriet av «Vampyr» forsøkte Enger i 1991 å ta opp fotball igjen med spill for Mercantile i daværende 2. divisjon.

Den 23. februar 1988 klatret Enger inn et vindu på Munchmuseet i Oslo og stjal maleriet «Vampyr» av Edvard Munch. Samme år sto han bak det største tyveriet i sitt slag da han brøt seg inn i gullsmedbutikken Tostrup på Karl Johans gate og stjal varer for 4,8 millioner kroner. Den 12. februar 1994 stjal han «Skrik» av Edvard Munch fra Nasjonalgalleriet.

Han har også blitt dømt for en rekke andre vinnings-, trafikk- og narkotikaforbrytelser. Etter en rekke trafikkforeseelser.

I desember 2015 ble Enger siktet for å stjålet tilsammen 17 malerier fra galleriet Fineart på Aker brygge i Oslo. Tolv av bildene er laget av Hariton Pushwagner, de øvrige kunstverkene er laget av Vebjørn Sand og Bjarne Melgaard. Ifølge Dagbladet ble en lommebok med Engers legitimasjon funnet i galleriet. Enger erkjente delvis straffskyld og innrømmet han stjal fem Pushwagner-bilder.

Pål Enger begynte å male under et fengselsopphold i 2007. Først dyr og kjøretøy, og deretter abstrakte motiver. I mars 2011 åpnet han sin egen kunstutstilling med en rekke abstrakte verker.

Referanser 

Personer fra Oslo
Personer tilknyttet Tveitagjengen
Nordmenn dømt for lovbrudd
Nordmenn dømt for økonomisk kriminalitet
Nordmenn dømt for tyveri
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Max Hess (turner)

Max Hess (født 29. desember 1877 Coburg i Tyskland død juni 1969 i Philadelphia, Pennsylvania) var en amerikansk turner som deltok under OL 1904 i St. Louis.

Hess ble olympisk mester i turn under OL 1904 i St. Louis. Han var med på laget til turnforeningen Philadelphia Turngemeinde som vant konkurransen i mangekamp. De andre turnerne på gull-laget var John Grieb, Anton Heida, Philipp Kassel, Julius Lenhart og Ernst Reckeweg.

OL-medaljer  
 1904  St. Louis -  Gull i turn, mangekamp lagkonkurranse

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Coburg
Turnere fra USA
Olympiske mestere for USA
Medaljevinnere under Sommer-OL 1904
Fødsler i 1883
Dødsfall i 1923
Olympiske medaljevinnere i gymnastikk
Påskekrimmen på NRK Radio

Siden 1980 har NRK radio sendt krimhørespill i påsken nesten hvert eneste år. Som regel har det vært eldre klassiske sendinger som har vært sendt i reprise, mens det andre ganger, som i 2007 og 2008, har dreid seg som helt nye produksjoner.

Liste over påskekrim på NRK radio 
1980 Graham Greene: Den tredje mann (5 deler)
1982 Peter Godfrey: Tilfeldig møte (1 del)
1983 Einar Schibbye: Jeg vil vite hvem jeg er (6 deler)
1984 Rolf og Alexandra Becker: God aften, mitt navn er Cox 1 (8 deler) Dette året sendte også NRK P2 påskeuhygge i form av Lisa Strindbergs korte radioserie Skrekk-kylling (fire episoder) der en ny fortelling om 4 påsketurister fungerte som en rammefortelling som utgjorde en liten del av sendingen. Resten var gamle klassiske skrekkhørespill som ble sendt om igjen.
1985 Helge Hagerup: Vennlig hilsen Lucifer (6 deler)
1986 Arthur Conan Doyle: Hunden fra Baskerville (6 deler)
1987 Margery Allingham: Tiger i tåken (4 deler) 
1988 Francis Durbridge: La Boutique (5 deler)
1989 Vera Caspary: Laura (4 deler) 
1990 Anders Bodelsen: Mørklegging (2 deler)
1991 John Dickson Carr: Sort messe (6 deler)
1992 Rolf og Alexandra Becker: Den lille heksen (Cox) (10 deler)
1993 John Dickson Carr: Lugar B-13 (1 del)og Elvestad: De fortaptes hus (2 deler) 
1994 Lester Powell: Damen i tåken (8 deler)
1995 Edith Ranum: Ringer i mørkt vann (5 deler)
1996 Bernhard Borge: Døde menn går i land (5 deler)
1997 Arild Feldborg/Hartvedt: Manøver mord (6 deler)
1998 Arthur Conan Doyle/Frodi: Hunden fra Baskerville (6 deler)
1999 Rolf og Alexandra Becker: Cox IV: Farlig selskap (7 deler)
2000 Stein Ståle: Åndemasken (4 deler)
2001 Torolf Elster m.fl.: Fredløs blant de døde (6 deler)
2002 Edith Ranum: Spill med ukjent motiv (6 deler)
2003 Quentin Patrick: Piken og døden (6 deler)
2004 Knut Nærum: Døde menn går på ski (4 deler) 
2005 Anne Holt/Kiønig: Uten ekko (6 deler) 
2006 Jan Mehlum/Faller: Den siste dansen (5 deler) 
2007 Bernhard Borge:De dødes tjern (4 deler)
2008 Val McDermid: Ekko i det fjerne og Sjöwall & Wahlöö:Døden tar buss
2009 Tom Egeland:Trollspeilet
2010 Tom Kristensen: Hvitvasking
2011 Tom Kristensen: Profitøren
2012 Kurt Aust: Vredens dag (4 deler)
2013 Kasper Hoff: St. Laurentius tårer (4 deler)
2014 Raymond Chandler: Det lange farvel (4 deler)
2015 Jørn Lier Horst: Jakthundene (4 deler)
2016 Arthur Conan Doyle: Fryktens dal (4 deler)
2017 Arthur Conan Doyle: Charles Augustus Milverton, Den grufulle mannen (4 deler)
2018 Frits de Bourg: Dødens elv (5 deler)
2019 Knut Nærum: Voodoo på vestkanten.
2020 Knut Nærum:Isblind

Se også 
 Påskekrimmen på NRK TV

Referanser

Eksterne lenker 
 NRKs oversikt over alle påskekrimmer sendt på radio siden mellom 1980 og 2006

Påske
 Påske
 Påske
Berøringsspenning

Berøringsspenning er den elektriske spenning en person kan bli utsatt for ved samtidig berøring med jord eller jordforbundet gjenstand og en anleggsdel som på grunn av feil ved det elektriske anlegg har fått forbindelse med spenningsførende deler.

Ved elektriske installasjoner kreves at berøringsspenningen under alminnelige forhold ikke overstiger 50 volt vekselspenning effektivverdi, respektive 120 volt rippelfri likespenning. Dette er spenninger som ansees for ufarlige.

Man kan beregne berøringsspenningen ved bruk av formel

Forventet berøringsspenning
Forventet berøringsspenning er høyeste berøringsspenningen som antas å kunne opptre ved jordfeil i kretsen. Ved beregning av størrelsen på berøringsspenningen, legges det til grunn at jordfeilen opptrer uten overgangsresistans.

Elektrisk energiforsyning
Elektrisk sikkerhet
Gustav Henriksen

Gustav Severin Henriksen (født 25. oktober 1872 i Tune, død 8. oktober 1939) var en norsk skipsreder som ledet Den norske Amerikalinje (NAL) fra den ble grunnlagt i 1910 til han døde i 1939.

Biografi 
Gustav Henriksen var sønn av skipskaptein Christian Henriksen og kona Marthe. Han gikk ut av Oslo Handelsgymnas i 1889. Han var kontorsjef i Otto Thoresens Linje til 1911, da han begynte i NAL. Han ble 6. juni 1908 gift med Lisken Dall, født 11. juni 1882, datter av dampskipsekspeditør Hans Chr. Dall og kona Elise i Kristiansund. Gustav Henriksen var far til Rein Henriksen og Hans Christian Henriksen og svigerfar til Tor Skjønsberg.

Ifølge «Den norske Amerikalinje 1910-1960» var det Henriksens store fortjeneste at han klarte å forene foretakets nasjonale karakter med et nøkternt forretningsmessig grunnlag. I årene 1911 og 1912 kjempet Henriksen mot en mur av passiv motstand og mistro, men i kraft av sin personlige anseelse og ved stor innsats klarte han å skaffe til veie den nødvendige kapitalen slik at man kunne gå til kontrahering.  Da linjen først var kommet i gang, viste han snart at den hadde sin eksistensberettigelse.

Under Henriksens ledelse ble virksomhetsområdet for Den norske Amerikalinje etter hvert utvidet, slik at i 1939 seilte Linjens skip ikke bare mellom Norge og USA, de anløp også de øvrige skandinaviske land og Canada, det europeiske kontinent og Afrika. Passasjerfarten utviklet seg fra en opprinnelig enveis emigrantfart til en ny reisetrafikk der strømmen av reisende var jevnt fordelt på begge veier. Endelig ble begynnelsen gjort til Amerikalinjens deltagelse på det internasjonale cruisemarked.

Verv 
Gustav Henriksen var blant annet også president i Norges Rederforbund fra 1921 til 1924. Han var formann i direksjonen for Bennets Reisebureau fra 1925, formann i D/S-ekspeditørenes Arbeidsgiverforening 1927 og i Landslaget for Reiselivet i Norge 1929. Han var representantskapets ordfører i Den norske Creditbank fra 1928.

Heder 
Gustav Henriksen ble utnevnt til Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden 29. september 1920 og Kommandør av St. Olavs Orden 20. mai 1938 for «fortjeneste for norsk skipsfart». Han var også ridder av 1. klasse av den svenske Vasaordenen og kommandør av den danske Dannebrogordenen

Redningsskøyten RS 87 «Gustav Henriksen» var oppkalt etter ham.

Referanser

Kilder 
 Erik Vea, Johan Schreiner, og Johan Seland (1960) «Den norske Amerikalinje 1910-1960», Grøndahl & Søn Forlag Oslo.
 «Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947»,  utgitt av ordenskanselliet ved O. Delphin Amundsen (1947), Grøndahl & Søn Forlag Oslo.
 Hvem er Hvem 1938 side 220

Norske skipsredere
St. Olavs Orden
Dannebrogordenen
Vasaordenen
Personer fra Fredrikstad kommune
Artikler i sjøfart-prosjektet
Lina

Lina er et kvinnenavn dannet som en kortform av navn som slutter på -lina, som for eksempel Carolina og Catalina.

Lina (لينا) er også et arabisk kvinnenavn som betyr «palme» eller «mør» og Lina (लीना) er et indisk navn som betyr «forent» på sanskrit.

Utbredelse
Lina var et vanlig navn i England på 1200-tallet.

Lina er et svært vanlig navn i Litauen. Det er også mye brukt i Italia og Sverige.

|}

Lina var et populært navn på norske jentebarn født i 1870-årene.

Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
 Lina Sandell-Berg (1832–1903), svensk salmedikter og teolog
 Lina Medina (f. 1933), peruansk jente kjent for å være den yngste mor i medisinsk historie
 Lina Nyberg (f. 1970), svensk jazzvokalist

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kvinnenavn

da:Line
pl:Lina (ujednoznacznienie)
Øyvind Grøn

Øyvind Geelmuyden Grøn (født 11. mars 1944 i Oslo) er en norsk fysiker. Han er professor ved Oslomet – storbyuniversitetet og professor II ved Universitetet i Oslo.

Han studerte realfag ved Universitetet i Oslo, ble meteorolog og lektor i 1973. Han forsvarte doktorgraden i fysikk ved universitetet i Oslo 1990 på en avhandling om frastøtende gravitasjon. Han mottok Høgskolen i Oslos pris for forskning og utvikling, FoU- prisen, i 2004 og Høgskolen i Oslos formidlingspris i 2010.

Faglig profil 
Grøn har forsket innenfor områdene generell relativitetsteori, kosmologi og klassisk elektromagnetisme. Han har kastet nytt lys over temaer som tvillingparadokset, fysikken i roterende referansesystemer.  og frastøtende gravitasjon knyttet til vakuumenergi. Sammen med professor Erik Eriksen ved Universitetet i Oslo har han også utforsket egenskapene til  elektromagnetiske felter produsert av akselererte ladninger. De har særlig vist hvordan tyngden påvirker slike felter. Grøn har også funnet nye løsninger av likningene i Einsteins relativitetsteori som beskriver tidrom der det er mulig å reise bakover i tid.  I mange arbeider har Grøn hatt fokus på relativistiske universmodeller. Han har blant annet vist at det er mulig å tolke de kosmiske observasjonsdataene slik at man ikke behøver å innføre mørk energi for å forklare dem. 

Sammenhengen mellom gravitasjon og tid og mellom gravitasjon og entropi er også et av de områdene Grøn interesserer seg for, noe som har resultert i flere artikler om dette temaet. Han har også studert Kaluza-Klein teori som representerer en geometrisk forening av elektromagnetisme og gravitasjon. Ifølge denne teorien er verden femdimensjonal med en kompakt romlig dimensjon som har så liten utstrekning at vi ikke greier å observere den direkte. Elektrisk ladning skyldes bevegelse rundt den kompakte femte dimensjonen. Grøn har vist at det elektriske feltet rundt en ladning er projeksjonen av det relativistiske draggingfeltet på grunn av en partikkels bevegelse rundt den femte dimensjonen inn i vårt  firedimensjonale  tidrom
Grøn har skrevet tre bøker om relativitetsteorien.,

Bibliografi 

 Grøn, Ø (med Eriksen, E.) On the energy and momentum of an accelerated charged particle and the sources of radiation. European J. Physics, 28, 401-407 (2007)

Referanser 

Norske fysikkprofessorer
Medlemmer av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab
Fagansvarlige i Store norske leksikon
Personer fra Oslo
Norske tvillinger
Fødsler i 1944
Flekkskogmåler

Flekkskogmåler (Dysstroma latefasciata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere  (Geometridae). Denne nordlige arten kan kjennes på at den har en liten, hvit flekk ved forvingens bakkant like innenfor det brede tverrbåndet. Den finnes i Sør-Norge.

Utseende 
En middelsstor (vingespenn 26 – 35 mm), slank, brokete farget måler. Den kan kjennes fra lignende arter på den hvite flekken ved forvingens bakkant. Forvingen er gråbrun ved roten. Ytterst i det gråbrune feltet, ved bakkanten, er det en rund, hvit flekk. I midten av vingen er det et bredt tverrbånd som ikke er tydelig avgrenset ved innerkanten, ytterkanten er avrundet, dobbelt utbuktet. Tverrbåndet er skittenhvitt bortsett fra det ytre fremre hjørnet, som er gråbrunt. Utenfor det brede tverrbåndet er det et olivengult og et smalt, hvitt tverrbånd, ytterkanten er mørk. Bakvingen er silkeaktig lysgrå. Larven er naken, lang og tynn, ensfarget grønn.

Levevis 
Arten lever i barskog og på heier. Larvene kan finnes på blåbær, blokkebær, finnmarkspors, markjordbær og molte. De voksne målerne flyr i juni – juli.

Utbredelse 
Arten er nordlig og er kjent fra Skandinavia, Finland, Baltikum, Nord-Russland og det nordligste Asia. I Norge er den funnet nord til Sør-Trøndelag.

Litteratur 
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker 
 
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
 www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
 Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site

Målere
Sommerfugler formelt beskrevet i 1914
Fylkesvei 5894

Fylkesveg 5894 går mellom Sjukehuskrysset i Volda og Brautaset i Ørsta.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 45.

Kommuner og knutepunkter

Referanser

Eksterne lenker 
 Kartverkets norgeskart
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Møre og Romsdal
Veier i Volda
Veier i Ørsta
Gennadij Titov

Gennadij Fjodorovitsj Titov (Геннадий Титов, født 14. juni 1932 i Petrozavodsk i Sovjetunionen, død 87 år gammel 29. september 2019, var en sovjetrussisk general i KGB. Han gikk av med pensjon i 2003.

Liv og virke

Bakgrunn
Titov ble født i sovjetisk Karelia. Etter at han i 1952 ble uteksaminert fra ingeniørhøyskolen i Leningrad ble han ansatt til tjeneste i KGB (Комитет государственной безопасности, Komitet Gosudarstvennoj Bezopasnosti, «Komiteen for statlig sikkerhet»). Han fikk da videre utdannelse ved KGBs institutt for fremmedspråk i Leningrad.

KGB-karriere
Han ble engasjert i utenlandsetterretningen i KGB og fikk sin første utenlandspostering i Øst-Tyskland. Deretter fikk han ytterligere mer spesialisert utdannelse ved Akademiet for utenriksetterretning, og ble i 1961 sendt som KGB-mann til den sovjetiske ambassaden i London, under diplomatisk dekke som rådgiver. Fra 1969 til 1971 var han først assistent, og så seniorassistent til lederen av 3. departement av KGB.

Fra 1971 var han postert i Oslo, som KNZs viseresident (Резидент), det vil si nestsjef for KGB ved ambassaden. Hans diplomatiske dekke var som førstesekretær. Titov ble kjent i norsk presse etter at han ble identifisert som føringsoffiser for Gunvor Galtung Haavik, som i en årrekke spionerte til fordel for Sovjetunionen. Han var også en av spiondømte Arne Treholts sentrale kontakter.

Titov ble erklært persona non grata i Norge på livstid. Han ble utvist fra Norge etter Haavik-saken. 

I Treholt-saken var Arne Treholts møter med Titov, etter at Titov var utvist fra Norge, et sentralt bevis.

I 1977 ble han assistent til leder for KGB i Sovjetunionen. I 1980 ble han leder for KGBs tredje departement. I 1983 ble han forfremmet til graden generalmajor. Fra 1984 var han første nestleder, og fra 1987 leder for KGBs representasjonsavdeling overfor det østtyske Ministerium für Staatssicherheit (Stasi). Fra 1989, første nestleder for Første hoveddirektorat i KGB for Europa. I 1990 ble han forfremmet til generalløytnant. Fra 29. januar til 11. september 1991 ledet han Annet hoveddirektorat - viseformann i KGB.

Ben Macintyre skriver at «Titovs hensynsløshet hadde gitt ham tilnavnet Krokodillen, selv om han med sine store, runde briller og vaggende ganglag minnet mer om en ondsinnet ugle. Titov hadde 'ry på seg for å være 1. hoveddirektorats dyktigste smigrer'».

Referanser

Litteratur 
 Stein Vale: Teppefall i Treholtsaken, Cappelen Damm 2009, ISBN 978-82-02-29988-0
 Энциклопедия секретных служб России / Авт.-сост. А. И. Колпакиди. — М.: АСТ, Астрель, Транзиткнига, 2004 г. — С. 733. — 800 с. — ISBN 5-17018975-3.
 Кокурин А. И., Петров Н. В. Лубянка. Органы ВЧК-ОГПУ-НКВД-НКГБ-МГБ-МВД-КГБ, 1917—1991 г. — М.: МФД, 2003 г.—766 с. — ISBN 5-85646-109-6.
 Хлобустов О. М.: КГБ СССР. 1954—1991 гг. Тайны гибели Великой державы. М. Изд.: «Аква-Терм». 2012 г.—134 с. — ISBN 978-5-905024-06-1

Russiske offiserer
Sovjetiske diplomater
KGB
Treholt-saken
Personer fra Petrozavodsk
Forholdet mellom Norge og Russland
Fylkesvei 5856

Fylkesveg 5856 går mellom Syvde og Nedreberg i Vanylven kommune. Veien er 5,7 km lang.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv4.

Kommuner og knutepunkter

 Syvde
Kommunal vei fra Nedreberg til Øvreberg (2,3 km)

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Møre og Romsdal
Veier i Vanylven
Landslaget for offentlige pensjonister

Landslaget for offentlige pensjonister (LOP) er et norsk partinøytralt landsomfattende lag som gjennom drøftinger med myndighetene, offentlighetsarbeid og direkte dialog med sine medlemmer søker å ivareta alle pensjonisters interesser.

Foreningsbladet VI I LOP utkommer fire ganger i året.

Eksterne lenker 
 

Norske organisasjoner
Cotards syndrom

Cotards syndrom, også kalt nihilistisk eller fornektelse vrangforestilling, er en sjelden psykisk lidelse. En person som lider av cotards tror han eller hun er død, ikke eksisterer, eller mangler store, sentrale organer eller lemmer på eller i kroppen som f.eks. hjerte, blod eller begge bena. 
Sykdommens navn stammer fra den franske nevrologen Jules Cotard (1840–1889) som beskrev lidelsen som le délire de négation under et foredrag i Paris i 1880. 

Lidelsen har ulike alvorlighetsgrader, fra mildere følelser om at en selv ikke har betydning og ikke er synlig for andre, til en urokkelig tro på at en er helt død. Mange ofre for denne lidelsen prøver stadig vekk å begå selvmord i forsøk på å finne ut om en er levende eller død. Sykdommen kan forårsakes av schizofreni og bipolar lidelse i den depressive fasen. Sykdommen settes også i sammenheng med  Capgras syndrom.

Kulturelle referanser
 I en episode av den amerikanske tv-serien Scrubs kalt "My Lucky Charm" blir vi presentert for en person som lider av cotards syndrom.
 Den amerikanske seriemorderen, Richard Chase, led høyst sannsynlig av en mildere form for cotard. Han mente at noen hadde stjålet hjertet hans, at han manglet kraniet, og at nazister forsøkte å gjøre blodet hans om til pulver.
 Den britiske musikeren Matt Elliot oppkalte en sang på sitt album, The Mess We Made, etter sykdommen cotard
 Chuck Klosterman viser til Jules Cotard og cotards syndrom i boka  Killing Yourself to Live: 85% of a True Story
 I boka The Echo Maker av Richard Powers lider hovedpersonens bror av bl.a. cotards symdrom.

Eksterne lenker 
 «Levende død» - artikkel fra forskning.no 11. august 2004

Psykiske lidelser og atferdsforstyrrelser
Sjeldne tilstander