alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Pervyj kanal

Pervyj kanal (russisk: Первый канал, norsk oversettelse: første kanal eller Kanal 1, engelsk: Channel One Russia) er Russlands første, nasjonale tv-kanal. Kanalen har sitt hovedkvarter i Ostankino, like ved Ostankinotårnet i Moskva. Kanalen er en av Russlands største med over 250 millioner seere i over 190 land. Fra 1995 til 2002 var kanalen kjent som Russlands offentlige televisjon (russisk: Общественное Российское Телевидение, Obsjtsjestvennoje Rossijskoje Televidenije, ORT).

Bakgrunn 
Da Sovjetunionen ble oppløst, tok Russland over det meste av unionens strukturer og institusjoner. Blant annet vedtok Boris Jeltsins nye regjering i 1991 et dekret som sikret russisk kontroll over det sovjetiske sentralfjernsynet. Det russiske tv-selskapet fikk navnet Det russiske statlige tv- og radioselskapet Ostankino. Tv-kanalen var den første i Russland og overtok og beholdt mange av programmene fra det sovjetiske sentralfjernsynets førstekanal (RTO).

I 1994 ble Ostankino delvis privatisert og omgjort til aksjeselskapet ORT. 51 prosent av selskapet ble kjøpt av statlige byråer, mens resten ble kjøpt opp av private investorer. Blant de største eierne var oligarken Boris Berezovskij, som senere hevdet at han ble tvunget til å selge sin aksjepost etter press fra president Putin. Posten ble solgt til Chelsea FC-eier Roman Abramovitsj som solgte deler av aksjeposten videre til den russiske staten like etter.  

I 1996 ble kanalen medlem av Den europeiske kringkastingsunion (EBU).

Statskontrollert og regjeringstro 
På slutten av 2002 skiftet kanalen navn fra ORT til Pervyj kanal (Первый канал). Kanalen er en av Russlands største tv-kanaler og kontrolleres i stor grad av russiske myndigheter. Kanalen har blitt kritisert for å være regjeringsvennlig og sterkt støttende overfor Putins politikk. Kanalens direktør, Konstantin Ernst, er en av Putins allierte, mens presidentens stabssjef Aleksej Gromov, sitter i kanalens styre.

Utmeldingen fra EBU i 2022 
Som følge av Russlands invasjon av Ukraina 24. februar 2022, besluttet EBU dagen etter å utestenge Russland fra Eurovision Song Contest 2022. Som motsvar uttalte samtlige av Russlands medlemmer, inkludert Pervyj kanal, at de trekker seg fra unionen. EBU har mottatt en muntlig bekreftelse fra kringkasterne, men avventer per mars en endelig, formell bekreftelse på utmelding. I mellomtiden har EBU suspendert de russiske medlemmene fra samtlige av unionens styrer og komiteer.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Den europeiske kringkastingsunion
TV-kanaler etablert i 1995
Russiske TV-kanaler
1995 i Russland
Irish National Land League

Irish National Land League (irsk: Conradh na Talún) var en irsk politisk organisasjon på slutten av 1800-tallet som forsøkte å hjelpe fattige leilendinger. Organisasjonens primære mål var å avskaffe systemet med jordeiere i Irland og la leilendingene overta eiendomsretten til jorden som de arbeidet på. Den perioden hvor organisasjonen agiterte er kjent som Land War. Historikeren R.F. Foster har hevdet at organisasjonen «styrket politiseringen av det landlige katolske nasjonalistiske Irland, delvis ved å definere en identitet mot urbanisering, systemet med jordeiere, det engelske og —implisitt—protestantisme.» Omkring en tredjedel av aktivistene var katolske prester, og erkebiskop Thomas Croke var en av bevegelsens mest innflytelsesrike forkjempere.

Referanser

Irlands historie
Agrarpolitikk
Etableringer i 1879
1879 i Irland
Berit Marie Eira

Berit Marie Persdtr Eira (født 6. mars 1968) er en norsk, samisk politiker som representerer Flyttsamelista i valgkrets Ávjovarri. 

Eira er reineier og politiker, og har arbeidet i Kautokeino kommune. Hun har studert handel og kontor og bedriftsøkonomi, og har 3-årig bachelor i reindrift.

I 2017 ble hun, som første representant fra Flyttsamelista, medlem av Sametingsrådet. Det skjedde etter sametingsvalget, da de fire partiene Norske Samers Riksforbund, Senterpartiet, Åarjel-Saemiej Gielh og Flyttsamelista gikk sammen om å skape en 'flertallregjering'. Ifølge avtalen sitter Eira i rådet de to første årene av valgperioden, Ellinor Marita Jåma fra Åarjel-Saemiej Gielh de siste to.

I 2014  markerte Eira sin motstand mot den norske regjeringens reindriftspolitikk, da hun nektet å godta kravet om å redusere reinflokken tross statens trusler om tvangsmulkt.

Referanser

Eksterne lenker
 Sametinget - Berit Marie P.E. Eira 

Norske sametingspolitikere
Rossija 1

Rossija 1 (, norsk oversettelse: Russland 1) er en statseid russisk TV-kanal. Rossija 1 startet sine sendinger 22. mars 1951, som Program 2 i det sovjetiske sentralfjernsynet. Etter oppløsningen av Sovjetunionen gjenoppsto kanalen som RTR og heter nå Rossija 1. Kanalen tilhører Russlands statlige kringkastingsselskap (VGTRK). Kanalen er den nest største TV-kanalen i Russland og sees av 75 prosent av russere i urbane områder, mot 83 prosent for hovedkonkurrenten Pervyj kanal. Rossija 1 finnes i flere regionale utgaver og kringkaster på flere språk.

Historie

Sovjet-tiden 
Rossija startet i 1951 som Program 1 i Sovjetunionens sentral-tv, men flyttet over til Program 3 i 1965. To år senere ble den flyttet igjen til Program 2. De første årene sendte kanalen stort sett programmer laget av Sovjets utdanningsdepartement samt barneprogrammer. Da kanalen flyttet til Program 2s sendefrekvens, ble flere store programmer flyttet til kanalen – blant annet nyhetssendingen Vremja i 1968. I 1975 begynte Program 2 å sende i farger, og i 1977 ble kanalen riksdekkende for hele Sovjetunionen.

Utover i 1980-årene begynte kanalens programprofil også å omfatte kultur-, kunst- og sportsprogrammer, og i 1984 skiftet kanalen navn til Kanal 2. Da Sovjetunionen ble oppløst, ble kanalen i 1990 gjort om til en russisk TV-kanal gjennom opprettelsen av VGTRK. Kanalen gjenoppsto året etter som RTR (Russlands radio og televisjon).

Russland 
Utover i 1991 gjennomførte RTR flere omstruktureringer og endringer i sendeflaten, blant annet nyhetsprogrammet Vesti. I august samme år sluttet kanalen sine sendinger i Latvia, der kanalen ble byttet ut med LTV7.

I november 1997 byttet kanalen navn til RTR-1, og året etter startet VGTRK med regionale TV- og radiosendinger. Utover 2000-tallet fulgte flere omstruktureringer i VGTRK.

I 2013 hadde Rossija 1 anslagsvis 117 millioner seere daglig.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Den europeiske kringkastingsunion
TV-kanaler etablert i 1951
Russiske TV-kanaler
1951 i Sovjetunionen
TV-kanaler etablert i 1991
1991 i Russland
Arne Akselberg

Arne Akselberg (født 15. mai 1952 i Granvin) er en norsk lydtekniker. Han grunnla plateselskapet SIMAX i 1978. Siden 1998 har han vært lydtekniker i Abbey Road Studios i London. 

Arne Akselberg vokste opp på Voss og spilte i tenårene rytmegitar og tangenter i det lokale bandet «Shades of Blues» fra det ble startet i 1964 og til bandet ble oppløst i 1972. I 1972 reiste han til Oslo og begynte på musikkstudier ved Norges musikkhøgskole med orgel som hovedinstrument. I Oslo begynte han å interessere seg for lydteknikk, og han fikk overtalt daværende rektor Robert Levin til å få undervisning i faget. Akselberg var sammen med Kjetil Bjerkestrand de to første studentene i lydteknikk ved Musikkhøgskolen. I studietiden fikk han jobb som ryddegutt i Arne Bendiksens studio, og fikk der veiledning av Jan Erik Kongshaug.

Etableringen av SIMAX 
Etter studiene skaffet Akselberg seg eget opptaksutstyr og startet i 1978 sammen med Tore Simonsen det klassiske plateselskapet SIMAX. Arne Akselberg hadde oppgavene som lydtekniker og produsent. Selskapets filosofi var å gjøre musikkopptak i naturlige omgivelser for klassisk musikk som kirker og konsertsaler heller enn musikkstudioer. Den første innspillingen ble gjort i Oslo Konserthus i 1979 med organisten Bjørn Boysen. På 1980-tallet bygde SIMAX opp en «stall» med norske klassiske artister, deriblant Leif Ove Andsnes, Truls Mørk, Ole Edvard Antonsen og Det norske kammerorkester. I år 2000 solgte Akselberg og Simonsen SIMAX til Grappa, som har videreførte platemerket som Simax Classics.

Abbey Road Studios 
I 1998 ble Akselberg tilbudt en jobb som lydtekniker i legendariske Abbey Road Studios i London, den gang eid av EMI. Akselberg fikk da anledning til å arbeide med flere av artistene til EMI og Virgin Classics så som Paul McCartney, Leif Ove Andsnes, Ian Bostridge og Maxim Vengerov. Siden 2012 har studioet vært eid av Universal Music.

Priser og nominasjoner 
En rekke av Akselbergs innspillinger har mottatt priser og utmerkelser, deriblant har tre innspillinger vunnet en Grammy-pris. Akselberg ble dessuten nominert til en Grammy i klassen Beste klassiske lydproduksjon for innspillingen av Rachmaninovs pianokonsert nr. 2 og 3 med Andsnes på EMI.

Prisbelønnede innspillinger
 Grammy-pris 2009: Jevgenij Kisin (piano), Vladimir Asjkenazi (dirigent): Prokofiev Piano Concertos Nos. 2 & 3. EMI
 Grammy-pris 2005: Maxim Vengerov (fiolin), Mstislav Rostropovitsj (dirigent): Britten Violin Concerto and Walton Viola Concerto. EMI
 Grammy-pris 2001: Truls Mørk (cello): Britten Cello Suites. Virgin Classics

Referanser

Eksterne lenker 
 Simax Classics
 Biografi hos Abbey Road Studios

Norske plateprodusenter
Norske lydteknikere
Norske organister
Personer fra Voss kommune
Dokka bru

Dokka bru er ei vegbru på  fylkesvei 2432. Brua krysser Dokkaelva på Dokka i Nordre Land. Brua ble bygd i 1980, og har en total lengde på 55 meter.

Brua er ei spennbetong bjelkebru, NIB, forspent med samvirke. Brua har to spenn, hvorav det lengste er 27 meter.

Den gamle Dokka bru som lå på samme sted, ble flyttet til Veståsvegen på Nordsinni for å erstatte den gamle Øiom bru. Den krysser elva Etna.

Se også
Liste over broer i Norge

Eksterne lenker
  VG

Veibroer i Innlandet
Veier i Nordre Land
Irish Home Rule movement

Irish Home Rule movement var en politisk bevegelse som kjempet for selvstyre for Irland innenfor det forente kongerike Storbritannia og Irland. Bevegelsen var den dominerende bevegelsen av irsk nasjonalisme fra 1870 til slutten av første verdenskrig.

Isaac Butt grunnla Home Government Association i 1870. Denne ble etterfulgt av Home Rule League i 1873 og Irish Parliamentary Party i 1882. Disse organisasjoner kjempet for selvstyre i det britiske House of Commons. Under ledelsen til Charles Stewart Parnell, var bevegelsen nær ved å lykkes da den liberale regjeringen under William Ewart Gladstone introduserte First Home Rule Bill i 1886, men denne lovgivningen ble nedkjempet etter en splittelse i det liberale partiet.

Etter Parnells død introduserte Gladstone Second Home Rule Bill i 1893. Den ble vedtatt av underhuset, men ble nedstemt av overhuset. Etter fjerningen av overhusets veto i 1910 ble Third Home Rule Bill introdusert i 1912, noe som igjen førte til Home Rule Crisis. Ved utbruddet av første verdenskrig ble den igjen vedtatt, men ble utsatt til etter krigen.

Etter påskeopprøret i 1916 skiftet den almene støtten til bevegelsen til det mer radikale partiet Sinn Féin. Under det irske valget i 1918 led det irske parlamentspartiet et knusende nederlag, og bare noen få parlamentsmedlemmer ble igjen. Dette var igjen den effektive døden til Irish Home Rule movement.

Det nyvalgte Sinn Féin var ikke interessert i selvstyre innenfor rammeverket av Storbritannia. De satte opp sitt eget parlament, Dáil Éireann, og erklærte Irland som en uavhengig republikk. Storbritannia vedtok en fjerde Home Rule Bill, som ble til Government of Ireland Act 1920, og som hadde som mål å skape separate parlamenter for Nord-Irland og resten av Irland.

Eksterne lenker 
 Ulster Covenant – Public Record Office of Northern Ireland
 History of the 1912 UVF 
 CAIN – University of Ulster Conflict Archive
 Ulster, 1912 (Kipling) at Words (etext library)
 Government of Ireland Act 1920 (repealed 2.12.1999)
Text of the Act as applied in Northern Ireland in 1956
Text of the Act as originally enacted in 1920, from BAILII
House of Lords Library – Record Office, for Texts of Irish Government bills
 Department of the Taoiseach – Irish Soldiers in the First World War.

Irlands historie
Høljarast bru

Høljarast bru er ei vegbru på Fylkesvei 33, som krysser elva Etna. Da Etna på denne strekningen er grenseelv mellom Etnedal og Nordre Land, så ligger brua i begge kommuner.

Brua er ei betongbru, bjelkebru, NIB, forspent med samvirke. Byggeår er 1942. Lengden på brua er 34 meter, den har to spenn, hvorav det lengste er 21.5 meter.

Den gamle Høljarast bru ble sprengt av norske styrker 23.april 1940, for å hindre tyskernes framrykking. Det var harde kamper her da. Det er reist et krigsminnesmerke ved fundamentet til gamle brua, til minne om kampene i 1940.

Se også
Liste over broer i Norge

Eksterne lenker
  VG

Veibroer i Innlandet
Veier i Nordre Land
Veier i Etnedal
Tormod Heier

Tormod Heier (født 1968) er en norsk offiser (oberstløytnant i Hæren) og professor ved Forsvarets høyskole.

Karriere

Heier har militær utdannelse fra Krigsskolen og Forsvarets høgskole, samt mastergrad fra King's College London og en doktorgrad i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo.

Heier har utgitt en rekke bøker og har skrevet en rekke artikler om norsk og europeisk forsvars- og sikkerhetspolitikk. 

I 2017 ble han tildelt Ossietzky-prisen.

Tormod Heier har uttalt at vi må se på Forsvaret som en kompetanseorganisasjon, ikke som en kamporganisasjon.

Russlands invasjon av Ukraina 2022

Tormod Heier har argumentert med at konflikten mellom Russland og Ukraina i stor grad handler om at NATO ekspanderer mot øst og derved truer Russland. Han har uttalt seg om russiske strategiske interesser på den russiske kanalen Russia Today. Han har omtalt konflikten mellom Russland og Ukraina som en stormaktskonflikt. Flere ganger, blant annet i NRK Dagsnytt 18 den 16. februar og et innlegg i Aftenposten 18. februar 2022, kritiserte han USA og NATO for å varsle om Russlands invasjon av Ukraina. Han mente at varslingen av Russlands invasjon førte til krigsfrykt,  at de som varslet derved undergravde autoriteten sin, og at varslingen av den russiske invasjonen med russiske øyne framstod som hysterisk. Sven G. Holtsmark og Torunn Laugen Haaland ved Institutt for forsvarsstudier hevdet at Heier formidlet «russisk propaganda».

I juli 2022 uttalte han at Russland ikke så ut til å vinne fram i krigen mot Ukraina. En negativ konsekvens av dette mente han ville bli en mer uforutsigbar situasjon, og at faren for bruk av atomvåpen ville øke.

Bibliografi
 2014: Norge i internasjonale operasjoner: Militærmakt mellom idealer og realpolitikk, Universitetsforlaget, ISBN 9788215022871
2015: Norge og Russland: Sikkerhetspolitiske utfordringer i nordområdene, Universitetsforlaget, ISBN 9788215024745
2019: Et farligere Norge? - Fagbokforlaget, ISBN 9788245024692

Referanser

Eksterne lenker

 

Offiserer i Hæren (Norge)
Norske professorer
Fødselsdato ikke oppgitt
Deutsches Reich

Deutsches Reich (norsk: Det tyske rike) var den offisielle betegnelse på Tyskland fra 1871 til 1945, både under Det tyske keiserrike (1871-1918), Weimarrepublikken (1918-1933) og under det nasjonalsosialistiske diktaturet fra 1933 til 1945, ofte kalt Det tredje rike.

Etter innlemmelsen av Østerrike i Det tyske riket i 1938 (Anschluss), ble også betegnelsen Großdeutsches Reich (Det stortyske rike), eller i dagligtale Großdeutschland (Stortyskland) tatt i bruk. Fra 1943 forekom navnet i offisielle sammenhenger, som for eksempel på frimerker. Bruken av disse uttrykkene var ment å understreke at man hadde oppnådd den stortyske samling, som for enkelte hadde vært et mål ved opprettelsen av Frankfurtparlamentet i 1848.

Referanser 

Tyskland
Historiske stater og riker i Europa
Tysklands historie (1871–1918)
Tysklands historie (1918–1933)
Tysklands historie (1933–1945)
Aegus (Micraegus) hopei

Aegus (Micraegus) hopei er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En nokså liten (ca. 10 millimeter), avlang, svart hjortebille. Hannens hode er bredt og flatt, kjevene (mandiblene) forholdsvis korte (rundt halvparten av hodets bredde), sigdformede med en kraftig, innoverrettet tann nær roten. Pannen er bredt og ganske dypt, U-formet innbuktet foran i midten. Antennene er kraftige med en tre-leddet klubbe. Hodet er nokså matt, nokså kraftig og spredt punktert. Pronotum er avrundet rektangulært, innsnevret ved roten, ganske blankt, betydelig grovere punktert enn dekkvingene, som er jevnbrede, noe flate, med markerte punktstriper. Ytterkanten av pronotum og dekkvinger er kledt med korte, gulbrune hår. Beina er brunlige. Hunnen ligner hannen bortsett fra at hode og kjever ikke er forstørrede, hodet er ganske blanbkt og like grovt punktert som pronotum, som er puteformet (ikke bredere forover). Dekkvingene har rader av korte, oppstående hår som følger punktradene.

Levevis 
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse 
Arten er utbredt på Sumatra.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
 Slekten Aegus MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
 Underslekten Micraegus Maes, 1992
 Aegus (Micraegus) hopei Boileau, 1901

Eksterne lenker 
 Oversikt over artene
 Lucanidae du Monde, nettside om arten
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1901
Sumatras insekter
Aegus (Paraegus) lansbergei

Aegus (Paraegus) lansbergei er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En nokså liten, avlang og litt flat, halvblankt mørkbrun til svart hjortebille. Oversiden er tett og kraftig punktert hos begge kjønn. Hannens kjever er kraftige, men ikke særlig lange, med en tann nær roten og en kort tann i den ytre delen. Pannen er ganske lite innbuktet i midten, hodet er utvidet bak fasettøynene med en kort, utstående tverrkjøl. Pornotum er avrundet rektangulært. Dekkvingene er jevnbrede med kraftig punktstriper, ganske tett og nokså kraftig punkterte ved roten, langs ytterkanten og sømmen, mens de tre-ffire stripemellomrommene i midten har ganske få punkter hos hannen, hos hunnen er hele overflaten av dekkvingene tett punktert. Hunnen ligner hannen bortsett fra at hode og kjever er mindre, pronotum mer rundet, og oversiden tettere punktert.

Levevis 
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse 
Arten er utbredt på de små Sundaøyene.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
 Slekten Aegus MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
 Underslekten Paraegus Gahan, 1888
 Aegus (Paraegus) lansbergei Boileau, 1902
 Aegus (Paraegus) lansbergei lansbergei Boileau, 1902
 Aegus (Paraegus) lansbergei rotundatus Boileau, 1902

Eksterne lenker 
 Oversikt over artene
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1902
Indonesias insekter
Joachim Spiering

Joachim Spiering (født 7. oktober 1940 i Braunschweig) er en tysk general. Han var NATOs øverstkommanderende for Nord-Europa fra 1998 til 2001, med hovedkvarter i Brunssum i Nederland.

Spiering startet sin karriere som offiserskadett i Bundeswehr i 1960. Han ble utdannet generalstabsoffiser fra 1972 til 1974 og studerte deretter ved den britiske hærens Staff College, Camberley. Fra 1976 tjenestegjorde han i NATO i forskjellige stillinger. Han var militærattaché ved Vest-Tysklands ambassade i Washington, D.C. fra 1984 til 1987. Deretter hadde han forskjellige kommandoer i Tyskland, før han ble avdelingsdirektør for planlegging og organisasjon i hærstaben i Forsvarsdepartementet. I 1993 ble han kommandant for 10. panserdivisjon, og kort etter ble han forfremmet til generalmajor.

I 1994 ble han generalløytnant og kommandant for 4. korps. I 1998 ble han forfremmet til full general og ble utnevnt til NATOs øverstkommanderende for Nord-Europa. Han ble etterfulgt av den britiske generalen Jack Deverell i 2001.

Etter at han gikk av med pensjon har han bl.a. undervist ved Baltic Defence College i Tartu i Estland.

Referanser 

Tyske generaler
Personer tilknyttet NATO
Fødsler i 1940
Franz Tausch

Franz Wilhelm Tausch (1762–1817) var en tysk klarinettvirtuos, lærer og komponist.

Franz Tausch fikk musikkundervisning av faren Jacob Tausch fra seksårs-alderen. Allerede to år seinere spilte han klarinett og fiolin i det kurfyrstelige hoffkapellet i Mannheim. Han studerte hos Antonio Salieri i Wien og ble seinere kongelig kammermusiker hos Fredrik Vilhelm II av Preussen, og virket også hos etterfølgeren, Fredrik Vilhelm III.

I 1805 grunnla Tausch og andre virtuoser Conservatorium der Blasinstrumente i Berlin. Blant Tausch' mange elever var Bernhard Crusell og Heinrich Joseph Baermann.

Tausch skrev flere klarinettkonserter, noen konsertante symfonier og en mengde kammermusikk.

Referanser

Kilder 
 Noter til innspillingen Tausch: Double Clarinet Concertos; Süssmayr: Concerto movement, Hyperion CDH55188

Eksterne lenker 
 
 

Tyske musikere
Klarinettister
Heinrich Joseph Baermann

Heinrich Joseph Baermann (1784–1847) var en tysk klarinettvirtous og komponist.

Baermann var oboist i et garderegiment i Berlin fram til 1806, seinere ble han hoffmusiker i München. Han var en god venn av Carl Maria von Weber og Giacomo Meyerbeer, som begge skrev flere verk for ham.

Baermann komponerte selv en del musikk, hovedsakelig for sitt instrument.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Klarinettister
Balanserende stener

Balanserende stener finnes i flere deler av Zimbabwe. De er spesielt synlige i Matobo nasjonalpark og nær landsbyen Epworth, sørøst for Harare. Formasjonene kommer av naturlig erosjon og finnes i en perfekt balansert tilstand uten annen støtte. Deres popularitet vokste da Zimbabwes sentralbank avbildet en slik formasjon på den siste serien av Zimbabwes pengesedler.

Opprinnelse 
Balanserende stener finnes flere steder i Zimbabwe. De ble dannet da gammel granitt ble utsatt for forvitring og de mykere bergarter eroderte. De sees i form av store kantede blokker av granitt stablet oppå og ved siden av hverandre, danner søyler og stabler, som et barns byggesteiner. To fremtredende formasjoner finnes i Matapos og Epworth.

Matopos 
Et minimum av fem naturlige steiner har dannet formasjoner i Matopos Hills, som er en del av Matopos National Park midt i Zimbabwe. De har eksistert siden steinalderen og har bidratt til utvikling av helleristninger i det sørlige Afrika, utvikling av religiøse tradisjoner i området og til utvikling av Mwari-religionen. UNESCO har satt området i Matopos som del av deres verdensarvliste.

Epworth 

Flere berømte balanserende stenformasjoner ligger 13 km sørøst for Harare, på Chiremba Road. Disse oppnådde berømmelse da en av formasjonene ble avbildet på Zimbabwes pengesedler.

Referanser 

Geologi
Steiner
Zimbabwe
Verdensarven i Zimbabwe
Everybody’s Girl (1918)

Everybody's Girl er en amerikansk stumfilm (komedie/drama) fra 1918 regissert av Tom Terriss. Filmen var basert på O. Henrys novelle Brick Dust Row, som ble utgitt i samlingen The Trimmed Lamp, and Other Stories of the Four Million i 1906. Norskfødte May Hopkins spiller rollen som Ella.

Rolleliste 
Alice Joyce - Florence
May Hopkins- Ella
Walter McGrail - Blinker
Percy Standing - Bill
W.T. Carleton - Oldport
Victor Stewart - Blinkers tjener
Bernard Siegel - Hattebutikk-innehaver

Bevaringsstatus 
Filmen regnes for å være tapt.

Referanser

Eksterne lenker 

Alice Joyce ved Stanford University

Stumfilmer fra USA
Filmkomedier fra USA
Dramafilmer fra USA
Filmer fra 1918