alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
5S

5S er en metode med referanse til en liste av fem japanske ord, som oversatt starter med bokstaven S. Metoden karakteriseres ofte som «standardisert opprydding», men er mye mer enn dette. 5S er en filosofi og en måte å organisere og administrere arbeidsplassen og arbeidsflyten  med den hensikt å forbedre effektiviteten ved å eliminere sløsing, forbedre flyt og redusere overflødig prosessering. Målet er at alle til enhver tid vet hvor alt er og ikke bruker tid på å lete. Det skal være raskt å se at noe mangler fra sin dedikerte plass. 

5S fokuserer på hva som skal beholdes, hvor det skal oppbevares og hvordan.

De fem s-ene står for
Fase 1 – Sortere (seiri, 整理) Gjennomgå alt verktøy, materiell, utstyr, mm. på arbeidsplassen og beholde kun det nødvendigste. Alt annet kastes eller lagres et annet sted.

Fase 2 – Systematisere (seiton, 整頓)  Fokuserer på effektivitet ved å organisere verktøy, materiell og utstyr på en slik måte at arbeidsflyten blir mest mulig effektiv ved å ha alt utstyr på riktig plass der det trengs.

Fase 3 – Skinne (seisō, 清掃)  Systematisk rydding slik at alt utstyr blir satt tilbake på sin opprinnelige plass etter bruk. Dette skal være en del av de daglige rutinene og ikke basert på skippertak med rydding når det er blitt rotete.

Fase 4 – Standardisere (seiketsu, 清潔)  Standardisere arbeidsoppgaver og rutiner slik at enhver vet eksakt hva eget ansvarsområde er.

Fase 5 – Sikre (shitsuke, 躾) Vedlikeholde og forbedre standarder og rutiner. Straks de foregående 4S-er er innført, blir de den normale arbeidsformen. Det skal sikres at fokus beholdes og at en ikke sklir tilbake til gamle arbeidsformer.

Se også
Lean

Filosofi
Bedriftsøkonomi
Organisasjonsteori
Logistikk
Japanske ord og uttrykk
RAMS
Metodologi
Anton Jervell

Anton Jervell (født 14. juni 1901 i Kristiania, død 29. desember 1987) var en norsk overlege og professor, kjent for sine bidrag til vitenskapen.

Han tok medisinsk eksamen (1925) og studerte ellers i Wien, Paris, England og USA, samt dr.med. på avhandlingen Elektrokardiographische Befunde bei Herzinfarkt (Kistes forlag, 1936) om bruk av elektrokardiografi ved hjerteinfarkt.  Med Fred Lange-Nielsen oppdaget han «Agdergenet» også kjent som «Jervell og Lange-Nielsens syndrom» (JLNS) (1953).

Jervell hadde sin kliniske utdannelse fra Ullevål sykehus, Rikshospitalet og  Gades patologiskanatomiske Institutt ved Haukeland sykehus.  Siden virket han som overlege ved  medisinsk avdeling, Tønsberg sykehus (1938–56) og  Ullevål sykehus (1956–71), samt utnevnt til professor ved Universitetet i Oslo (1956–71).  Etter pensjonering praktiserte han indremedisin (1971–80). Han var langtids medlem av Statens Sykehusråd, styreformann i Norsk Medisinaldepot, formann i Det norske råd for hjertekarsykdommer (1966–69), og medlem av Den faste Farmakopekommisjon.

Han var far til medisinprofessor Jak Jervell.

Utmerkelser 
 Christian Xs frihetsmedalje
 ridder av St. Olavs orden

Referanser 

Personer fra Oslo
Norske medisinprofessorer
Norske leger
Kardiologer
Professorer ved Universitetet i Oslo
St. Olavs Orden
Preah Ko

Preah Ko (Khmer ប្រាសាទព្រះគោ  Den hellige okse) var det første tempelet som ble bygget i den historiske og nå forlatte byen Hariharalaya (i området som i dag er kjent som Roluos), og det ligger omtrent 15 km sørøst for hovedgruppen av templer i Angkor, Kambodsja. Tempelet ble bygget i 879 under Khmerkongen Indravarman I til ære for medlemmer av kongens familie, som i tempelet blir satt i sammenheng med hinduguden Shiva.

Etymologi 
Preah Ko har fått sitt navn etter de mange statuene av okser som står på framsiden av tempelet vendt mot templets hovedtårn. Man tror at disse statuene skulle representere Nandi, oksen Shiva ofte red på.

Historie 

Indravarman I, nevøen til Jayavarman II som regnes som Khmerrikets grunnlegger, overtok tronen i 877, og satte raskt i gang med flere store byggeprosjekter. Det første av disse var Preah Ko, som sto ferdig i 879. Templet ble i 880 dedikert til en devaraja av kong Indravarman I.

Tempelet 
Preah Ko består av seks mursteinstårn, plassert i to rekker med tre tårn i hver, på en plattform av sandstein. Tårnene vender mot øst, og det forreste tårnet i midten er det høyeste. Dette tårnet er dedikert til Jayavarman II. Tårnet til venstre er dedikert til Prithivindreshvara, Indravarmans far, og tårnet til høyre til Rudreshvara, hans bestefar. De tre tårnene i bakerste rekke er dedikert til konene til disse tre. Alle tårnene har avbildninger av Shiva.

Se også 
 Angkor

Referanser og fotnoter

Litteratur 

Michael Falser: The Pre-Angkorian Temple of Preah Ko. A Sourcebook of the History, Construction and Ornamentation of the Preah Ko Style. White Lotos Publication. Bangkok 2006. (200 pages, ISBN 974-4800-85-2)

Eksterne lenker 
 

Angkor
Hinduistiske templer i Kambodsja
Andrusovo-traktaten

Andrusovo-traktaten (polsk: Rozejm w Andruszowie, russisk: Андрусовское перемирие (Andrusovskoje peremirie), ukrainsk: Андрусівське перемир'я, (Andrusivske peremirja) var en våpenhvile på 13 og et halvt år, undertegnet i 1667 mellom Storfyrstedømmet Moskva og Det polsk-litauiske samvelde, som en avslutning på en krig som hadde pågått siden 1658 over områdene som dekker dagens Ukraina og Hviterussland. I praksis ble traktaten en oppsummering av utfallet av krigene fra 1654 etter Perejaslav-traktaten, i og med at Niemież-traktaten fra 1656 var kun av midlertidig karakter. Den var også knyttet til Sveriges militære suksesser i Karl Gustav-krigene, som utgjorde en trussel mot begge nasjonene.

Traktaten ble undertegnet den 30. januar 1667 i landsbyen Andrusovo, nær Smolensk, fra russisk side signerte diplomaten og statsmannen Afanasij Ordin-Nasjtsjokin mens Jerzy Chlebowicz signerte for Det polsk-litauiske samvelde. Polen-Litauen godtok å avgi Smolensk og Tsjernihiv voivodskap og aksepterte russisk kontroll over Ukraina øst for Dnepr. Vest for Dnepr og Hviterussland skulle fortsatt være under polsk-litauisk styre. Byen Kiev skulle kun ligge under Russland til 1669, men Russland klarte å beholde byen ved å undertegne Den evige fredstraktaten med Polen-Litauen i 1686, som også stabiliserte den østlige grensen mellom de to nasjonene i nesten 100 år, frem til Polens første deling i 1772. Området Zaporizjzja skulle være under felles styre mens de to landene skulle samarbeide om å forsvare seg mot Det osmanske rike. 

Traktaten medførte store territoriale tap for Polen-Litauen, og ble en endelig stopper for samveldets aktive politikk i øst. Til tross for indre konflikter greide Russland, takket være ytre forhold som Khmelnytskyj-oppstanden og den såkalte Syndfloden, å overvinne Storhertugdømmets nesten 100-årige dominans og gikk slik over til offensiv politikk, i tillegg til å danne et grunnlag for den senere ekspansjon som gav Russland status som europeisk stormakt. 

I Russland ble avtalen stort sett lovprist og dessuten sett som et viktig steg for å slå sammen tre øst-slaviske nasjonaliteter; ukrainere, hviterussere og russere innenfor en stat, Det russiske keiserdømmet. I Ukraina blir traktaten ofte sett som et ledd i delingen av Ukraina mellom dets mektige naboer.

Russiske traktater
Polens historie
Ukrainas historie
Traktater av 1667
1660-årene i Russland
Skoleporten

Skoleporten er en nettjeneste der skoler og skoleeiere kan finne data om grunnopplæringen i Norge og er et verktøy for vurdering av kvalitet i grunnopplæringen. Målet med Skoleporten er at skoler og skoleeiere skal få tilgang til informasjon til det lokale kvalitetsvurderingsarbeidet, jf. Opplæringslovas § 13-10 og forskrift om virksomhetsbasert vurdering, og at skoler, skoleeiere, foresatte, elever og andre interesserte skal få tilgang til relevante og pålitelige nøkkeltall for grunnopplæringen.

Skoleporten er en del av det nasjonale kvalitetsvurderingssystemet (NKVS) og inneholder data innenfor områdene læringsutbytte, læringsmiljø, gjennomføring i videregående opplæring, ressurser og skolefakta. Skoleporten ble lansert første gang i 2004, og ble revidert og relansert 13. desember 2007.

Eksterne lenker

 Skoleporten på Utdanningsdirektoratets nettsider

Utdanning i Norge
Nettsteder
Henning Hai Lee Yang

Henning Hai Lee Yang (født 6. juni 1949) er en norsk forfatter, astrolog og spåmann av kinesisk herkomst. 

Bøkene til Henning Hai Lee Yang har temaer som kinesisk og vestlig astrologi, spåing, ansiktsanalyse og håndanalyse. Han har også oversatt en utgave av Sunzis Kunsten å krige (2016). 

Vinteren 2000 gjestet han TV-såpen Hotel Cæsar i en rolle som karateinstruktør. Han har også hatt andre bi- og statistroller i film og tv-serier.

Yang er medlem i Fremskrittspartiet. Han har forsvart Folkerepublikken Kina og rost statslederne Deng Xiaoping og Hu Jintao for å «ha løftet kineserne ut av fattigdommen og inn i en ny tid». Han kalte utdelingen av Nobels fredspris til Liu Xiaobo i 2009 for «tullete» og gitt til «en terrorist [og] dissident» på grunn av Lius aktivisme for et fritt og demokratisk Kina. Han mente at Kina «stort sett er et bra sted å leve» og «ikke [trengte] en hastig revolusjon uten videre».

Referanser

Eksterne lenker 

  
 Dagbladet – Hva skjer? (2008), 
 ABCnyheter – Fra Kina med spå

Norske sakprosaforfattere
Astrologer
Den polsk-russiske krig (1654–1667)

Den polsk-russiske krig (1654–1667) er også kalt krigen for Ukraina og det var den siste store krigen mellom Storfyrstedømmet Moskva og Det polsk-litauiske samvelde. Krigen er kjent i Polen som en del av «syndfloden» og krigen endte med at Storfyrstedømmet Moskva økte landområdene og markerte begynnelsen på Russlands fremvekst som en stormakt i Øst-Europa.

Litteratur 

Malov A.V. Russo-Polish War (1654–1667). Moscow: Exprint, 2006. ISBN 5-94038-111-1.

Eksterne lenker 
 Den russisk-polske krig, 1654-1667 (engelsk)
 Storfyrstedømmet Moskvas krig og Polens nedgangstid (engelsk)

Kriger med deltagelse av Polen
Kriger med deltagelse av Russland
Konflikter i 1654
Konflikter i 1667
Konflikter i 1650-årene
Konflikter i 1660-årene
1650-årene i Russland
1660-årene i Russland
Perejaslav-traktaten

Perejaslav-traktaten ble undertegnet i 1654 i den ukrainske byen Perejaslav under et møte mellom zaporozje-kosakkene og Tsar Aleksej I av Russland, etter Khmelnytskyjopprøret. Kjent som Perejaslavrådet så sørget avtalen for at tsaren lovte å beskytte den ukrainske kossakkstaten.

Deltakere til utarbeidelse av traktaten i Perejaslav inkluderte en rekke kosakker og en stor delegasjon fra Russland og deres oversettere. Originaleksemplarene av traktaten har forsvunnet og det nøyaktige innholdet i forholdet anslått i avtalen mellom Russland og Ukraina er noe de lærde strides om. Traktaten ledet til at det ble etablert en kosakkstat på østsiden av elven Dnepr under beskyttelse av russerne og til utbruddet av Den polsk-russiske krig (1654–1667).

Polens historie
Ukrainas historie
The Lord of the Rings Online: Mines of Moria

The Lord of the Rings Online: Mines of Moria er den første utvidelsespakken til The Lord of the Rings Online: Shadows of Angmar. Den ble offentliggjort 14. mars 2008 under Codemasters Online Connect 2008, og utgitt 18. november 2008.

Utvidelsespakken foregår Moria, en enorm underjordisk by nordvest i Midgard. Områdene Eregion og Lothlórien er også inkludert. Høyeste nivå økes til 60 og seks bøker, som begynner en ny hovedhistorie, er inkludert. Turbine har også laget to nye klasser: Rune-Keeper og Warden.

Komponist Chance Thomas, som også jobbet på Shadows of Angmar, komponerte også musikken til Mines of Moria.

Unlock the Mines of Moria
Spillets nettside lar besøkende spille flere små nettspill for å låse opp skjult innhold. Så langt har de lagt til en trailer og tre bilder. Det er også mulig å legge inn en søknad om å få være med på en beta-test av spillet.

Fremtidige utvidelser
Jeffrey Steefel avslørte under presentasjonen av Mines of Moria at Turbine planlegger å lage en utvidelsespakke hvert år. Mines of Moria og dets fremtidige oppdateringer avsluttet Tolkiens første bok, Ringens brorskap, og begynner på To tårn som vil la spillere besøke Rohan og Dead Marshes.

Referanser

Eksterne lenker
 UnlocktheMinesofMoria.com
 Pressemelding
 Connect '08: The Mines of Moria Opens Her Gates – Artikkel om presentasjonen

Utvidelsespakker for videospill
Videospill utviklet i Storbritannia
Videospill utviklet i USA

fr:Le Seigneur des Anneaux Online : les Mines de la Moria
pl:The Lord of the Rings Online: Mines of Moria
Tore Brovold

Tore Brovold (født 12. juni 1970 i Hamar) er en norsk sportsskytter som internasjonalt konkurrerer i skeet, som er en form for leirdueskyting. Under OL 2008 i Beijing skjøt han seg til en individuell sølvmedalje i denne øvelsen. Han konkurrerer for Østlandske sportsskyttere. Hans tidligere klubb er Stange JFF.

Brovold startet å skyte jegertrap i 1977, bare 7 år gammel, og skjøt sin første konkurranse to år senere. Han begynte å skyte grenen Nordic Trap i 1989, og i 1996 begynte han å skyte Skeet, som siden har vært hans hovedgren.

Under EM i 2008 tangerte han verdensrekorden, både i innledende runder og inkludert finaleskuddene med henholdsvis 125 og 150 treff, noe som er maks oppnåelig poengsum.

Brovold vant 16. august 2008 OL-sølv i skeet. Han skjøt ned samtlige 25 leirduer, men tapte etter omskyting mot amerikanske Vincent Hancock.

I august 2008 vant Brovold NM-gull i skeet.

Han er bosatt i Stange og har samboer.

Andre meritter 
 Tre kongepokaler, blant annet én i leirduesti i 1997
 2003 Bronsemedalje i World Cup-stevne i Skeet i Lonato i Italia
 2004 Gull i WC-stevne i Athen (prøve-OL)
 2004 Seier i World Cup-finalen sammenlagt
 VM-gull og VM-bronse
 To EM-gull, to EM-sølv og en EM-bronse – alt i lagsammenheng
 2006 VM-bronse 
 Ett gull og to sølv i World Cup individuelt
 2006 Bronse fra World Cup-finalen
 Sytten NM-gull i skeet, tre NM-gull gjennom Norges Jeger- og Fiskerforbund
 2008 EM-gull

Eksterne lenker 
 
 Tore Brovolds offisielle nettsted

Norske skyttere
Olympiske sølvmedaljevinnere for Norge
Medaljevinnere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2008
Skyttere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2012
Skyttere under Sommer-OL 2012
Personer fra Stange kommune
Deltakere under Europalekene 2015
Fødsler i 1970
Kongepokalvinnere i skytesport
Olympiske medaljevinnere i skyting
Høstberberis

Høstberberis (Berberis thunbergii) er en plante i slekten berberis, som inngår i berberisfamilien. Bladene er rød-grønne, eventuelt skiftevis røde med grønn farge nederst mot bladfestet ved kvisten.

Den er 70-100 cm høy og en vanlig hekkplante i norske hager. Kultivaren blodberberis, 'Atropurpurea', har mørkerøde blad. 

Høstberberis har avlangt runde eller omvendt eggformede blader som smalner ned i kileform mot den korte bladstilken. Planten har skarpe, 4-8 mm cm lange pigger som stikker ut i hjørnet ved bladfestet.

Blomstene er gule eller gul-røde med blomstring ca. 25. mai i osloområdet (fire uker etter løvsprett), mens bærene er helt røde og 5-8 mm lange. Planten er nøysom og hardfør, den er opprinnelig en fjellplante fra Japan og tåler beskjæring godt.

Høstberberis og blodberberis ble innført fra Japan til Russland av botanikeren Carl Johan Maksimovitsj fra 1864, og ble straks meget populær i hager og parker i Europa.

I Fremmedartslista 2018 er høstberberis vurdert til svært høy risiko på grunn av stort invasjonspotensial og middels økologisk effekt. Arten har de siste 40 årene hatt en gjennomsnittlig økning i antall dokumenterte forekomster på ca. 500 prosent for hvert tiår. Den er registrert nord til Trøndelag og er svært vanlig i skog nær boligområder. Høstberberis spres fra hager og grøntanlegg der den brukes i stort omfang. Arten er skyggetålende og kan danne tette kratt.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 

 
 UMB Ås om høstberberis og blodberis

Berberisfamilien
Gule blomster
Høyrisikoarter på fremmedartslista
Forbud angående fremmede organismer
Berberisslekta

se tekst

Berberisslekta (Berberis) er en slekt av planter som tilhører berberisfamilien. Hvis en inkluderer den nærstående slekta Mahonia, omfatter slekta omtrent 600 arter.

De er løvfellende eller eviggrønne busker. Kvistene kan ha hår eller være glatte. Noen arter har torner, og andre mangler dem. Ofte har buskene lange, stive kvister som vokser rett oppover eller ut i vifteform. Bladene er runde eller omvendt eggformede og kan være enkle eller sammensatte. Blomstene er tretallige med som regel seks begerblad, mer sjeldent tre eller ni. Det er seks gule kronblad med honninggjemmer ved basis. Frukten er et bær som kan være rødt, blått eller svart.

Berberisslekta er utbredt i den nordlige tempererte sone, Sør-Amerika, Nord- og Øst-Afrika. De er mye brukt som hage- og parkplanter og finnes forvillet andre steder, for eksempel i Australia og på New Zealand.

Den vanligste europeiske arten, berberis (Berberis vulgaris), ble innført til Norge for lenge siden og finnes naturalisert nordover til Trøndelag. Denne arten og omtrent 70 andre berberisarter er mellomvert for soppen svartrust, som gjør stor skade på korn. Det har derfor siden 1916 vært forbudt å plante berberis i Norge. Den japanske høstberberis (Berberis thunbergii) er ikke vert for svartrust og er den vanligste berberisen i hager. Høstberberis har spredt seg i naturen og er nå vanlig i skog nær boligområder i Norge.

I Iran dyrkes berberis-arter (særlig B. vulgaris) som gir en frukt som tørkes og brukes i mat, kalt zereshk. Den dyrkes og høstes samtidig med safran.

Arter 
De mest kjente artene omfatter:
 berberis – Berberis vulgaris
 Berberis cretica
 Berberis microphylla (med kultivaren 'Nana', myrteberberis) 
 båndberberis – Berberis gagnepainii
 Darwin-berberis – Berberis darwinii
 høstberberis – Berberis thunbergii (med kultivaren 'Atropurpurea', blodberberis) 
 Julianes berberis – Berberis julianae
 koreaberberis – Berberis koreana
 madeiraberberis – Berberis maderensis
 perleberberis – Berberis aggregata
 siciliaberberis – Berberis aetnensis
 sølvberberis – Berberis candidula 
 vorteberberis – Berberis verruculosa

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Linker til ordenen Berberidaceae 
 Royal New Zealand Institute of horticulture. Berberis glaucocarpa
 Berberine thoughts.

Berberisfamilien
Sibir-khanatet

Sibir-khanatet var et tyrkisk-mongolsk khanat i Sibir i dagens Russland. Landets hovedstad var Qashliq i nærheten av dagens Tobolsk.

Sibir oppstod midt på 1400-tallet og var en etterfølgerstat av Den gylne horde. Staten skal ha blitt grunnlagt av khanen On. Befolkningen var av blandet opprinnelse og omfattet både tatarer, khantyer, mansier og nenetsere.

Etter at Kazan-khanatet ble erobret av moskovittene økte presset mot Sibir. Kosakken Jermak Timofejevitsj ledet en ekspedisjon inn i de sibirske områdene, erobret Sibirs hovedstad og slo den siste khanen Küçüm i 1582. Küçüm kom seg imidlertid unna og fikk omgruppert styrkene sine, og to år senere beseiret sibirerne Jermak på slagmarken. Sibir ble igjen invadert i 1586, og i 1598 ble Küçüm slått for godt ved Ob. Sibir ble etter dette innlemmet i Russland.

Tidligere land i Asia
Russlands historie
Sibir
Historiske tyrkiskmongolske stater og riker
Stater og territorier etablert i 1490
Stater og territorier opphørt i 1598
Opphør i 1598
1440-årene
Tatarer
Fulufjellet

Fulufjellet (svensk: Fulufjället) er et fjell på grensen mellom Norge og Sverige. Den norske delen av fjellet ligger i Ljørdalen, øst i Trysil kommune. Den svenske delen ligger i Älvdalen kommune. Fjellet har to topper, Slottet ( meter over havet) på norsk side av grensen og Storhön () på svensk side av grensen.

På vestsiden av Fulufjellet er det et alpinsenter med to heiser og ni nedfarter. Den lengste nedfarten er 1 600 meter. I Fulufjellet ligger også en av Norges lengste kjelkebakker.


Se også 
Fulufjällets nasjonalpark i Sverige
Fulufjellet nasjonalpark i Norge

Fotnoter

Referanser

Eksterne lenker
 Alpinsenterets hjemmeside

Fjell i Trysil
Idrettsanlegg i Innlandet
Alpinanlegg i Norge
Älvdalen kommune
Fjell i Sverige
Den norske riksgrensen
Fjell over 1000 meter
Julianes berberis

Julianes berberis (Berberis julianae) er en eviggrønn buskplante i slekten berberis, som inngår i berberisfamilien. Busken kan bli inntil 2 meter høy. Den vokser i vill tilstand i Kina, særlig i Hubei-provinsen, men er også en ganske vanlig park- og hageplante i Europa.

Bladene er mørkegrønne over og lysere grønne under, oversidene er blanke med synlige nervetråder. Bladene er ovale med noe spissing i begge ender. Blomstene er gule eller svakt gulgrønne, og skålformede med god duft. Bærene er røde og eggeformede. Stammens bark er først lysegrønn, senere i sesongen blir den lyst brun.

Litteratur

Eksterne lenker 

 
 Julianes berberis hos hedging.co.uk (på engelsk)
 Julianes berberis hos baumkunde.de (på tysk)

Berberisfamilien
Gule blomster
Kinas endemiske flora
Fjodor I av Russland

Fjodor I av Russland (russisk: Фёдор I Иоаннович) (født 31. mai 1557, død ) var den siste tsar fra Rurikdynastiet, sønn av Ivan IV (den grusomme) og Anastasia. Fjodor I er kjent som «klokkeringeren», idet han likte å reise rundt og ringe i kirkeklokkene i landet. Fjodor ble født i Moskva og ble kronet til tsar den 31. mai 1584.

Fjodor, etter sigende mentalt tilbakestående hadde liten interesse for politikk. Han var en from person og brukte mye av sin tid til å be. Han hadde overtatt et land som var merket av hans fars harde regjeringstid og overlot styret til sin handlekraftige svoger, Boris Godunov.

Fjodor giftet seg i 1580 med Irina Godunova, etter nesten 12 års ekteskap fikk de en datter, Feodosia som døde to år gammel, i 1594. Fjodor I ble således den siste av Rurikdynastiet som russisk tsar og hans død i 1598 var begynnelsen på den vanskelige perioden, kjent som den store urotiden.

Litteratur 
 Hans-Joachim Torke (utg.): Die russischen Zaren 1547–1917. Beck, München 1999, ISBN 3-406-42105-9.

Russlands historie
Fødsler i 1557
Dødsfall i 1598
Darwin-berberis

Darwin-berberis er en plante i slekten berberis, som inngår i berberisfamilien. Darwin-berberis vokser i vill tilstand i det sørlige Chile og sørvestlige Argentina.
Charles Darwin var den første vestlige vitenskapsmannen som studerte planten.
Dette gjorde han under reisen med HMS «Beagle» i 1835.

Darwin-berberis kan ble 3-4 meter høy og har mørkt grønne, blanke blad, og har lite utpregede torner. Bladenes lengde er 12-25 mm. Blomstene er mørk gule eller oransje. Bladpryden er tett helt fra bakken og opp. Bærene er purpur-fiolette eller nesten svarte, og inntil 7 mm i diameter.

Planten er ekstra populær som hageplante i Storbritannia, men dyrkes også i Norge.

Eksterne lenker 
 
 Chilebosque: Berberis darwinii

Berberisfamilien
Sør-Amerikas flora
Arter formelt beskrevet i 1844
Christine Jorgensen

Christine Jorgensen (født George William Jorgensen jr.; 30. mai 1926 i The Bronx, New York, USA, død 3. mai 1989) var en profilert amerikansk transkvinne. Hun ble verdensberømt etter at hun gjennomgikk kjønnsbekreftende behandling fra mann til kvinne på Rigshospitalet i København i 1952. Hun var den første transpersonen i USA til å offentliggjøre sin endring av kjønnsidentitet.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Skuespillere fra USA
Personer fra New York City
Xacitarxan

Xacitarxan eller  Khadjitarkhan også kalt Actarxan ellerr Astrakhan, var en middelalderby på Volgas høyre bredd, beliggende rundt 12 km nord for dagens Astrakhan. Byen blir første gang nevnt i 1333. Den var en av de viktigste handels- og politiske sentrene til Den gylne horde. I 1395 ble byen ødelagt av Timur Lenk. Xacitarxan ble gjenoppbygget etterpå, og ble hovedstad i Astrakhan-khanatet i 1459. I 1547 ble byen tatt av Krim-khanatets khan Sahib Giray. I 1556 ble Xacitarxan beleiret og brent av Ivan den grusomme.

Referanser 

Tidligere byer i Russland
Astrakhan oblast
Byer ved Volga