alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Mathias Fredriksson

Mathias Fredriksson (født 11. februar 1973) er en svensk langrennsløper.
Han har vunnet flere medaljer i OL- og VM-sammenheng, og vant verdenscupen sesongen 2002/2003. 
Han hevdet seg også i orientering som junior, med blant annet seier i Oringen.

Mathias er bror av langrennsløperen Thobias Fredriksson.

VM- og OL-medaljer 
 OL 2006 – bronse på 4 x 10 km stafett
 VM 2001 – sølv på 15 km og 4 x 10 km stafett
 VM 2003 – bronse på 4 x 10 km stafett
 VM 2007 – bronse på 4 x 10 km stafett

Resultater i verdenscupen i langrenn

Individuelle seire

Stafettseire

Sammenlagtplasseringer

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Svenske langrennsløpere
Olympiske bronsemedaljevinnere for Sverige
Deltakere for Sverige under Vinter-OL 1994
Langrennsløpere under Vinter-OL 1994
Deltakere under Ski-VM 1995
Deltakere under Ski-VM 1997
Deltakere for Sverige under Vinter-OL 1998
Langrennsløpere under Vinter-OL 1998
Deltakere under Ski-VM 1999
Deltakere under Ski-VM 2001
Deltakere for Sverige under Vinter-OL 2002
Langrennsløpere under Vinter-OL 2002
Deltakere under Ski-VM 2003
Deltakere under Ski-VM 2005
Medaljevinnere under Vinter-OL 2006
Deltakere for Sverige under Vinter-OL 2006
Langrennsløpere under Vinter-OL 2006
Deltakere under Ski-VM 2007
Deltakere under Ski-VM 2009
Juniorverdensmestere i langrenn
Personer fra Uddevalla
Fødsler i 1973
Olympiske medaljevinnere i langrenn
Samuel Balto

Samuel Johannesen Balto (født 5. mai 1861, død 1921) var en norsk-samisk oppdager og eventyrer. Balto var same fra Karasjok og ble i 1888 rekruttert av 26 år gamle Fridtjof Nansen til en ekspedisjon til Grønland. Ekspedisjonen bestod for øvrig av Otto Sverdrup, Oluf Dietrichson, Ole Nilsen Ravna og Kristian Kristiansen. På grunn av isforholdene lyktes det ikke å komme i land da de ankom til Grønlands østkyst med selfangerskuta «Jason»; de drev i flere døgn på et isflak sørover langs kysten. Det var dramatisk da det blåste opp om natten mens Sverdrup holdt vakt ved teltet på isflaket. Etter å ha kommet inn til land, rodde og seilte de i to små båter i tolv døgn nordover langs østkysten. På ski forlot de Umivik 15. august 1888, de krysset Grønland fra øst mot vest og ankom til Ameralikfjorden på vestkysten 29. september 1888. Dette er den første dokumenterte kryssingen av Grønland. Etter hjemkomsten utgav Balto en bok om ekspedisjonen på samisk.

Balto emigrerte senere til USA sammen med en stor gruppe samer som ble ansatt som reinvoktere, og han ble senere gullgraver.

Sledehunden Balto, berømt for transport av medisin mot difteri til den isolerte byen Nome i Alaska i 1925, var oppkalt etter Samuel Balto. I Central Park i New York står en statue av denne sledehunden. Hunden ble utstoppet og befinner seg ved Naturhistorisk museum i Cleveland, Ohio. Det er laget tre filmer om hunden Balto:  Animasjonsfilmen Balto fra 1995 og oppfølgerne Balto og Ulveflokken fra 2002 og Balto III: Wings of change fra 2004.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Biografiside om Samuel Balto på polarhistorie.no

Norske oppdagere
Personer fra Karasjok kommune
Dalai Lama

Denne artikkelen beskriver tittelen Dalai Lama. Se Tenzin Gyatso for den nåværende Dalai Lama.

I tibetansk buddhisme danner rekken av Dalai Lamaer en tulkulinjerekke av Gelug-lamaer som kan spores tilbake til 1391. Tibetanske buddhister mener at Dalai Lama er en av utallige gjenfødelser av Avalokiteśvara («Chenrezig» [spyan ras gzigs] på tibetansk), bodhisattvaen for medfølelse. Mellom det 17. århundret og 1959, var Dalai Lama overhodet for de tibetanske myndighetene, og administrerte en stor del av landet fra hovedstaden Lhasa.  Dalai Lama anses som den øverste leder for den tibetanske buddhismen, og lederne for alle de fire skolene anser Dalai Lama som den høyeste lama i de tibetanske tradisjonene.  Mange tror at Dalai Lama er øverste leder for Gelug-skolen, men denne posisjonen innehas av Ganden Tripa.  Han tiltales gjerne som «Hans Hellighet Dalai Lama». Tibetanere kaller Dalai Lama Gyalwa Rinpoche, som betyr «Dyrebare seierherre», eller Yishin Norbu som betyr «Juvelen som oppfyller ønsker».

Det er panchen lama som finner frem til og peker ut ny dalai lama.

Den nåværende dalai lama heter Tenzin Gyatso. Han bor i landflyktighet i India etter at kineserne tok makten i Tibet.

Historie 
Ordet «Dalai» er mongolsk og betyr «hav av visdom». Ordet «lama» er tibetansk og tilsvarer sanskrit-ordet «guru». Ofte så blir det oversatt til «spirituell læremester», eller kun til «lærer» og «munk». Tittelen ble først tatt i bruk i 1578, da den mongolske herskeren Altan Khan navnga Sonam Gyatso. Sonam Gyatso ble den første bæreren av tittelen «Dalai Lama», selv om han allerede var den tredje i rekken av Dalai Lamaer. På grunn av dette blir han referert til som «den tredje Dalai Lama».

Videreføring 
Når en dalai lama dør, leter munkene etter en gjenfødelse av han. Denne gjenfødelsen (kalt yangsi) er som regel et lite barn, født på omtrentlig samme tid som den forrige lamaens død inntraff. Denne letingen kan ta flere år, noe som fører til at personer som innehar stillingen ikke følger like etter hverandre. Noen ganger har det hendt at flere grupper har kommet med forskjellige påstander om hvem som er den rette arvtageren. Dette har i noen tilfelle medført politiske spenninger.

Tegn som tyder på en ny lama, er om barnet gjenkjenner tidligere eiendeler. Når man med sikkerhet mener å ha funnet riktig person, blir den gjenfødte brakt til Lhasa, hvor andre lamaer begynner på barnets trening.

Liste over Dalai Lamaer
Det har vært 14 anerkjente inkarnasjoner av Dalai Lama:

Referanser

Eksterne lenker
 

 
Vajrayana
Tibets historie
Religiøse ledere
Ketil Haugsand

Ketil Are Haugsand (født 13. juni 1947) er en norsk cembalist, instrumentmaker og dirigent. 

Haugsand gjennomførte sin musikalske utdanning i Trondheim og Oslo, senere i Praha og Haarlem. I 1973 mottok han sitt solodiplom, og i 1975 ble han tildelt Prix d'Excellence ved konservatoriet i Amsterdam, der han studerte under Gustav Leonhardt.

Haugsand er i dag en internasjonalt anerkjent cembalist og har turnert hyppig i Europa, Israel og USA. Blant viktige innspillinger er Johann Sebastian Bachs Goldbergvariasjonene, og flere innspillinger med Norsk Barokkorkester.

Kilder 
 Aryeh Oron: «Ketil Haugsand», bach-cantatas.com, juli 2003. Lest 22. januar 2017
 «Ketil Haugsand - Biography», mic.no, 12. oktober 2002. Lest 22. januar 2017

Eksterne lenker 
 Tomas Lauvland Pettersen: «Ketil Haugsand: J.S. Bach: Goldberg Variations», mic.no, 15. oktober 2003.

Norske cembalister
Norske dirigenter
Fødsler i 1947
KODE 1

KODE 1, tidligere Vestlandske kunstindustrimuseum, er et kunstmuseum i Bergen sentrum. Museet er en del av KODE Kunstmuseer og komponisthjem. Det ble grunnlagt i 1887 etter initiativ fra Johan Bøgh. Bøgh var direktør ved museet fram til 1931. Museet flyttet i 1896 inn i «Den permanente utstillingsbygning». Permanenten er en monumental bygning i nyrenessanse, tegnet av
arkitekt Henry Bertram Bucher (1864–1944). Bygningen holdt på å gå med i Bergensbrannen i 1916, men ble reddet.

Samlingene omfatter kunsthåndverk fra de siste 500 år, eldre lokale arbeider i sølv, møbler, glass, porselen, og tekstiler. Museet mottok ved åpningen store gaver fra kjøpmann C. Sundt.

De første årene opptok Bergen Billedgalleri den øverste etasjen. Samlingen derfra ble flyttet til Lysverksbygget (KODE 4), etter at det ble disponibelt. I tillegg holdt Fiskerimuseet til på gateplanet.

Etter sammenslåing med KODE Kunstmuseene i Bergen i 2012, opphørte Vestlandske Kunstindustrimuseum som selvstendig museum, og det går nå under navnet KODE sammen med tidligere Bergen Kunstmuseum. KODE har også åpnet opp for flere skiftende, temporære utstillinger både av kunst, design og kunsthåndverk i bygningen, men vekten legges fortsatt på kunsthåndverk gjennom 500 år, Kinasamlingen, en unik samling av kinesisk kunst og en gave fra Johan Wilhelm Normann Munthe (1864–1935), og Sølvskatten – en stor samling av Bergensk gullsmedkunst, hvor store deler av samlingen ble donert til museet av Christen Sveaas.

Vestlandske Kunstindustrumuseum har tidligere hatt ansvaret for Alvøen og Damsgård hovedgård, men dette er nå overtatt av Bymuseet i Bergen.

Eksterne lenker
 
 kodebergen.no
 Bergen byleksikon på nett, om Vestlandske Kunstindustrimuseum

Museer i Bergen
Kunstgallerier og kunstmuseer i Norge
Bergenhus
Museer etablert i 1887
1887 i Norge
Byggverk tegnet av Henry Bucher
Befalsskolen for Infanteriet i Nord-Norge

Befalsskolen for Infanteriet i Nord-Norge (BSIN) ble opprettet i 1899, flyttet fra Ila leir i 1987 og lå i Trondenes leir utenfor Harstad frem til nedleggelsen i juli 2003.

Bakgrunn 
Befalsskolen for Infanteriet i Nord-Norge (BSIN) ble vedtatt opprettet ved Kongelig resolusjon 2. september 1899 under navnet Tromsø Stifts Underofficersskole, med stamsted Harstad.

Bakgrunnen for opprettelsen lå i den nye hærordningen av 1887, som var så offensiv at den krevde store midler og langt mere personell på landsbasis enn det det var ressurser til. Inntil da var det ikke alminnelig verneplikt i de tre nordligste fylkene. Etter en politisk prosess sanksjonerte Kong Oscar II den 28. juni 1897 en Odelsthingsproposisjon som medførte at daværende Tromsø Stift ikke lenger var fritatt for militær verne- og tjenesteplikt.

Distriktskommandostaben var på plass i Harstad i løpet av oktober 1897, og i desember samme år ble det bestemt å opprette åtte kompanikadrer; fire i Nordland (Vefsn, Ranen, Salten og Lofoten), to i Troms (Bardu og Tromsø) og to i Finnmark (Alten og Varanger). Det ble opprettet ekserserplasser, og i løpet av noen hektiske måneder i 1898 var befal på plass og utskrivning samt innkalling av personell iverksatt.

Hver av de fem brigadene i Sør-Norge hadde sin underoffisersskole og sin avansementskrets. Hvis Nord-Norge skulle makte sine oppgaver trengte Tromsø Stifts distriktskommando en større tilgang på befal enn de som etter utdanning var villig til å tjenestegjøre i Nord-Norge fra de andre underoffisersskolene. Dessuten var det påkrevet å rekruttere langt flere befal fra landsdelen for å bygge opp et eget bofast offiserskorps i Nord-Norge.

Etter hvert som utskrivningen av rekrutter kom i gang for fullt, var befolkningsgrunnlaget godt nok til økte oppsetninger. Til det trengte landsdelen en bofast befalskadre og underoffisersskolens opprettelse høsten 1899 bidro til dette. Da første kull fra underoffisersskolen ble uteksaminert i 1902, økte oppsetningene fra åtte kretskompanier til to bataljoner; én i Bodø og én i Tromsø (Tromsø bataljon ble i 1902 flyttet til Setermoen).

Navnehistorikk 
Skolens navn fra 1899:
 Tromsø Stifts Underofficersskole (1899–1911)
 6. Brigades Underofficersskole (1911–1916)
 6. Divisjons Underofficersskole (1916–1930)
 6. Divisjons skole (1930–1940)
 Befalsskolen for Infanteriet i Nord-Norge (1951–2003)

Se også
 Infanteri

Norske nedlagte militæravdelinger
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1899
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 2003
Tidligere utdanningsinstitusjoner i Nordland
Tidligere utdanningsinstitusjoner i Troms og Finnmark
Infanteri
Skoler i Forsvaret
1899 i Norge
Southwark Bridge

Southwark Brigde er en bro over Themsen i det sentrale London, beliggende mellom Millennium Bridge i vest og Cannon Street Railway Bridge i øst. Broen ble åpnet i 1921, men er den andre broen på stedet.

Den første broen 

I 1811 ble en lov om Southwark Bridge vedtatt. Southwark Bridge Company fikk tillatelse til å bygge en bro mellom Queen Street i nord og Bankside i sør.  Southwark Bridge Company engasjerte John Rennie til å bygge broen. Byggingen av broen startet i 1814 og gikk sakte, men den 24. mars 1819 ble broen åpnet. Broen hadde tre buer laget av støpejern, stående på pillarer av granitt. Kostnaden for broen ble 800 000 pund, betydelig mer enn det opprinnelige anslaget på 300 000 pund. Det viste seg etter hvert at broen ble lite brukt, blant annet siden den var smal og bratt. Det kostet også penger å krysse broen. En langvarig debatt om broens skjebne fulgte, og i 1911 ble det besluttet å bygge en ny bro.

Nåværende bro 

Arkitekt Sir Ernest George ble engasjert for å bygge den nye broen. Den nye broen skulle bygges i stål og ha fem buer. Ernest George utformet broen i samarbeid med ingeniørfirmaet Mott, Hay and Anderson. Sir William Arrol & Co fikk oppdraget med å bygge broen, som skulle koste om lag 280 000 pund. Byggingen av broen startet i 1913, men ble avbrutt av første verdenskrig. Southwark Bridge ble fullført i 1921, til en kostnad av 375 000 pund. Broen ble åpnet av kong Georg V og dronning Mary den 6. juni samme år. Etter en debatt om hva broen skulle hete, bestemte Georg V at det gamle navnet skulle beholdes.

På et skilt på broen kan følgende leses:

Southwark Bridge
Re-built by the Bridge House Estates Committee of the Corporation of London 1913-1921
Opened for traffic by their Majesties King George V and Queen Mary 6th June 1921
Sir Ernest Lamb CMG, JP Chairman Basil Mott, CB Engineer Sir Ernest George RA Architect

Southwark Bridge eies og driftes av City of London Corporation. Broen ble vernet i 1995. Det er den minst trafikkerte broen i London, med en trafikk på om lag 17 000 kjøretøyer hver dag. Broen har ingen vektbegrensning.

Se også 
 Liste over broer i London

Referanser 

Buebroer
Broer i London
Themsen
Broer åpnet på 1800-tallet
Broer åpnet i 1921
1819 i England
1921 i England
Byggverk fullført i 1819
Veibroer i Storbritannia
Riikka Sirviö

Riikka Sirviö (født 11. april 1974) er en tidligere finsk langrennsløper.

Hun var med på å vinne bronsemedaljer for Finland på 4×5 km stafett under VM 1997. Seks år senere var hun igjen med på vinne sølvmedalje for Finland, under VM 2003 i Oberstdorf i stafett.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Finske langrennsløpere
Personer fra Jyväskylä
Fødsler i 1974
Battersea

Battersea er et sted i Wandsworth i sørvestlige London. Det ligger ved sørbredden av Themsen, med omkring 6 km av elven som sin nordgrense og 4,7 km sørvest for Charing Cross.

Historie 
Battersea er en av de eldste nedtegnede stedsnavnene i London-området. Et angelsaksisk charter fra slutten av 600-tallet kommer en henvisningen til «Badrices ege», en øy i Themsen tilhørende en mann ved navn Badric. Senere ble denne øya omtalt som Patrisey. Som med mange andre øyer i Themsen mudret elven igjen på landsiden, til dels hjulpet av drenering av myrlandskapet og det at sideelver ble lagt i rør. Det er ikke lenger mulig å se at deler av Battersea engang var en øy.

Sognekirken St Mary eksisterte ved 1157, skjønt selv om det fortsatt står en kirke ved dette navnet der, er det ingenting igjen av den opprinnelige strukturen. Kirken er likevel det mest synlig sporet igjen etter landsbyen. William Blake giftet seg i denne kirken, og Benedict Arnold og hans kone og datter er gravlagt i krypten.

Battersea kraftstasjon er en stor bygning reist 1929–1939, etter design av Giles Gilbert Scott. Kraftstasjonen er særlig kjent fordi den ble avbildet, med en flyvende gris, på coveret til Pink Floyds album Animals. Den er ikke lenger i bruk, men var pr. 2005 under ombygging for å bli underholdningssenter.

New Covent Garden Market er et stort frukt- og grønnsaksmarked. Det ble flyttet fra Covent Garden i 1974.

Battersea Park er en stor park lagt ut av James Pennethorne mellom 1846 og 1864. Den inneholder blant annet en dyrehage og London Peace Pagoda.

Clapham Junction er et moderne transport- og handelsentrum i det sørvestlige Battersea. London Heliport er byens travleste helikopterhavn. Den ligger ved Themsen, drøyt en halv kilometer fra Clapham Junction stasjon, som er en av Storbritannias travleste jernbanestasjoner. Mer enn 2000 tog passerer stasjonen hver dag.

Referanser

Litteratur 
 Loobey, Patrick (2002): Battersea Past. Historical Publications Ltd., ISBN 0-948667-76-1
 Mason, Peter (1997): The Brown Dog Affair. Two Sevens Publishing, ISBN 0-9529854-0-3
 Knight, Martin (2006): Battersea Girl. Mainstream Publishing, ISBN 1-84596-150-1

Eksterne lenker 

Wandsworth Council
Battersea.co.uk - Battersea Information 

Steder i Wandsworth
Byer ved Themsen
Theremin

Theremin (på russisk opprinnelig kalt «eterofon» og Терменвокс (Termenvox), på tysk Thereminvox, forkortet T-vox) var det første elektroniske musikkinstrument som virkelig kunne spilles. Det består av en elektronisk svingekrets hvor musikeren selv er en del av denne svingekretsen. Instrumentet spilles ved at musikerens hender beveges mellom to fast oppstilte elektroder (antenner). Theremin er ett av svært få musikkinstrumenter som spilles uten å berøres.

Historikk og utbredelse 

Thereminen ble oppfunnet av den sovjetiske fysikeren Lev Termen (1896–1993) i 1919. 1928 flyttet han til USA og fikk patentert instrumentet. Han forandret da navnet til Leon Theremin. Moderne komponister som Edgard Varese, John Cage og Bohuslav Martinů sto i kontakt med ham og / eller skrev musikk for instrumentet. 

Også i rock, pop og jazz blir thereminen benyttet, eksempelvis Led Zeppelin (Whole Lotta Love), Captain Beefheart (Electricity og Autumn's Child), Tom Waits, Jean Michel Jarre og den italienske komponisten Jean Ven Robert Hal. The Beach Boys brukte en theremin med elektronisk kontroll, en electro-theremin, på tre av sine sanger, deriblant Good Vibrations.

I filmen The Lost Weekend brukes theremin for å skape en musikk som indikerer alkoholisme.

Theremin i norsk musikk 
Theremin har for det meste blitt benyttet som bakgrunnseffekt i norsk musikk, med noen få unntak. Kjente norske musikere som spiller theremin er for eksempel Maja Ratkje og Helge Sten (Deathprod), mens Cato Salsa Experience, Alpine Those Myriads!, The Samuel Jackson Five og Gravel Control er band som har theremin med i besetningen. I 2006 ble Trondheim Thereminorkester dannet, en gruppe bestående av fire thereminister, og det første rene thereminorkester i Norge. Samme år samarbeidet komponisten Øystein Sevåg med den tyske thereminspilleren Barbara Buchholz (1959-2012) i felles improvisasjoner til albumet "Space for a crowded world". I tillegg til dette, blir thereminen brukt i filmen Den brysomme mannen for å skape den spesielle musikken som kommer fra kjelleren Andreas oppdager. Theremin blir brukt av den norske gruppen Ulver, i deres sang 'EOS', spilt av Pamelia Kurstin

Litteratur 
 Glinsky: Theremin – Ether Music and Espionage, University of Illinois Press, (2000)

Innspillinger 
 Clara Rockmore/Nadia Reisenberg: The Art of the Theremin (1987)
 Lydia Kavina: Music from the Ether (2001)

Se også 

 Elektronisk musikk
 Ondes Martenot

Eksterne lenker 
 
 Video
 Alt om thereminen
 Lydia Kavinas hjemmeside
 Pamela Kurstin spiller theremin på et TED-event 2012

Elektrofoner
Omar Karami

Omar Abdul Hamid Karami (el. Karamé) (født 7. september 1934 i An Nouri nær Tripoli i Libanon, død 1. januar 2015 i Beirut) var i to perioder statsminister i Libanon. Han var statsminister den første gangen fra 24. desember 1990, da Selim al-Hoss sa fra seg makten, til 13. mai 1992, da han gikk av etter massive protester da den libanesiske valutaen kollapset. Han ble igjen statsminister 21. oktober 2004, og gikk av 28. februar 2005 etter protester som følge av drapet på den forrige statsministeren, Rafic Hariri.

Liv og vieke 
Karami var sønn til Abdul Hamid Karami og bror til Rashid Karami, begge libanesiske politikere. Sistnevnte ble drept i et attentat i 1987, og det var etter dette at Omar gikk inn i politikken. Han var medlem av parlamentet som representant for Tripoli fra 1991. Han var sterk tilhenger av syrisk innflytelse på landets politikk.

Etter mordet på den forrige statsministeren, Rafiq Hariri, i 2005, beskyldte opposisjonen Syria for å stå bak drapet, og krevde at Syria trakk sine militære styrker ut av Libanon, noe den den Syria-vennlige regjeringen med Karami i spissen ikke gikk med på. Enkelte av de opposisjonelle lederne gikk så langt som å beskylde Karamis regjering for å ha vært direkte innblandet i drapet.

Til tross for et forbud mot offentlige demonstrasjoner, ble det i Beirut satt i gang store demonstrasjoner mot den sittende regjeringen. Dette førte etter hvert til at Karami den 28. februar 2005 gikk ut offentlig og fortalte at han ville gå av som landets statsminister.

Ti dager etter – 10. mars – ble imidlertid Karami gjeninnsatt som statsminister av president Émile Lahoud, som ba ham opprette en ny regjering. Karami sa seg villig til dette, og oppfordret samtidig alle de andre partiene til å støtte opp omkring et nasjonalt enhetlig styre.

Referanser 

Libanesiske politikere
Personer fra Tripoli i Libanon
Fannefjordtunnelen

Fannefjordtunnelen er en 2 743 meter lang undersjøisk veitunnel som går under Fannefjorden mellom Molde (Leirgrovvika) og Bolsøya på fylkesvei 64. Tunnelen ble åpnet 20. desember 1990 som del av veistrekningen Skålavegen, ferdigstilt 24. mai 1991 og nedbetalt sommeren 2005 etter en 14 års bompengeperiode.

Fannefjordtunnelen når 101 meter under havet, og største stigning er 8,6 %. Det er ikke tillatt for fotgjengere eller syklister å ferdes i Fannefjordtunnelen. Tunnelen passerer under Molde lufthavn på Årø.

I likhet med mange andre tunneler i Norge er Fannefjordtunnelen plaget med kondens. Kondensen kan føre til farlige situasjoner fordi bilrutene plutselig dugger når en kjører inn i tunnelen.

Tunnelen ble restaurert og oppgradert 2015. Statens vegvesen brukte 209 millioner kroner til opprustningen. Tunnelen fikk da nye snunisjer, ny belysning, nødnett, havarilommer, vann- og frostsikring, opplegg for automatisk trafikkontroll (fotobokser), nødstasjoner og hendelsesdetektering med video. Etter oppgraderingen er tunnelen lysere og tørrere.

Se også
Bolsøybrua
Skålavegen (Molde)

Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge

Referanser

Eksterne lenker
 Tjeneste for å sjekke om Fannefjordtunnelen er åpen eller stengt
 Status og åpningstider
 NRK I dag stenges Fannefjordtunnelen

Veitunneler i Møre og Romsdal
Undersjøiske tunneler på Vestlandet
Veier i Molde
Fylkesvei 64
1991 i Norge
Tunneler åpnet i 1991
Drug Enforcement Administration

Drug Enforcement Administration (DEA) er en amerikansk føderal etat med oppgave å bekjempe all form for ulovlig håndtering av narkotika og legemidler. Etaten har sammenfallende jurisdiksjon med FBI i narkotikasaker. DEA har eneansvaret for koordinering av amerikanske narkotikaetterforskninger i utlandet.

DEA ble opprettet i 1973 og har over 11 000 ansatte, hvorav vel 5000 er spesialetterforskere. DEA har et årlig budsjett på ca. 2 milliarder dollar. Etaten har 237 lokalavdelinger i USA og 80 utenlandskontorer i 58 land. DEAs hovedkontor ligger i Arlington, Virginia og blir ledet av Chuck Rosenberg.

Bilder

Eksterne lenker
 

Føderalt politi i USA
Justisdepartementet (USA)
Narkotika
Etableringer i 1973