alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Marie de France

Marie de France var en franskfødt dikter som levde i England i siste del av 1100-tallet. Lite er kjent om hennes liv, og mange teorier har versert som prøver å knytte henne til kjente historiske skikkelser. Hun skrev på et kontinentalt gammelfransk, men mange av de avskriftene som eksisterer av verkene hennes er gjort av anglo-normanniske skrivere, og bærer derfor anglonormanniske trekk.

Hennes mest kjente verk er de tolv versnovellene som hun skrev i åra 1155-1170 under sjangerbetegnelsen «lais», en sjanger som hun sjøl har skapt. Fortellingene er tilegna kong Henrik II. I prologen forteller hun at hun egentlig hadde tenkt å overføre historier fra latin til «romansk», altså å skrive antikke romaner. Men ettersom slike fortellinger nå var blitt så vanlige, velger hun heller å lage rimede fortellinger av keltiske sanger og melodier, som hun kaller «lais».

De fleste av de 12 fortellingene hennes har handlinga lagt til Bretagne. Alle handler om kjærlighet, og komposisjonene følger et fast grunnskjema. Etter en innledende lykke blir de to elskende utsatt for prøvelser og ulykker, og det ender enten godt ved at trofast kjærlighet får sin belønning eller at mangel på utholdenhet ender i ulykke.

Omkring 1180 skrev Marie en samling på 102 fabler, Ysopet. Denne er bygd på en eldre angelsaksisk fabelsamling, men de tilføyde moralene er Maries egne. Hun er også regna som forfatter av legenden St. Patriks lidelser (St. Patrick's Purgatory) og helgenvitaen St. Audreys liv (La Vie seinte Audree).

De 12 lais 
 Guigemar
 Equitan
 Le Fresne («Asketreet»)
 Bisclavret («Varulven»)
 Lanval
 Les Deux Amanz («De to elskende»)
 Yonec
 Laüstic («Nattergalen»)
 Milun
 Chaitivel 
 Chevrefoil («Kaprifolium»)
 Eliduc

Referanser

Litteratur 
 Blain, Virginia, et al. (1990): «Marie de France» i: The Feminist Companion to Literature in English, Yale UP, s. 714
 Howard, Bloch, R. (2003.): The Anonymous Marie de France. Chicago: U. of Chicago Press.
 Burgess, Glyn Sheridan, & Busby, Keith (1986): The Lais of Marie de France. Oversettelse til moderne engelsk prosa med innledning. Penguin Books Limited.
 Burgess, Glyn Sheridan (1987): The Lais of Marie de France: text and context. Manchester UP. ISBN 978-0-7190-1923-4.

Eksterne lenker 
 
 www.mariedefrance.org
 Det internasjonale Marie de France-selskapet
 Komplett bibliografi, inkludert sekundærlitteratur (Archives de littérature du Moyen Âge, Arlima)

Franske forfattere
Franske lyrikere
Fødsler på 1100-tallet
Dødsfall på 1100-tallet
Amerikatrollbær

Amerikatrollbær (Actaea rubra) er en flerårig urt i soleiefamilien som er utbredt i Nord-Amerika. Den er svært lik den europeiske arten trollbær (Actaea spicata), men har røde eller hvite bær, ikke svarte.

Kilder

Eksterne lenker 

 

Soleiefamilien
Albert Salomon

Albert Salomon (født 8. desember 1891 i Berlin, død 18. desember 1966 i New York) var en tysk sosiolog. Han var nevø av kvinnesakskvinnen Alice Salomon.

Studier 
Han studerte først kunsthistorie, religionshistorie og filosofi ved Universitetet i Berlin fra 1910. Siden fortsatte han å studere filosofi i Freiburg og Heidelberg, hvor han kom i kontakt med Max Weber og Georg Lukács blant andre. I første verdenskrig gjorde han tjeneste som sykepleier, og i 1921 fikk han sin doktorgrad på en avhandling om vennskapskulturen i Tyskland i det 18. århundre.

I 1926 ble han dosent på Deutshe Hochschule für Politik i Berlin. Samme år skrev han en artikkel om Max Weber i «Die Gesellschaft. Internationale Revue für Sozialismus und Politik», et tidsskrift han senere ble redaktør for. Her introduserte han unge skribenter som Hannah Arendt, Walter Benjamin og Herbert Marcuse. I 1931 fikk han polio, og da han i 1933 hadde mistet jobben på grunn av sin jødiske bakgrunn, emigrerte han med sin familie til USA i 1935. Her ble han til sin død i 1966 som forsker og pedagog på The New School for Social Research.

Referanser

Litteratur 
Primærlitteratur
 Salomon, Albert, 1921: Der Freundschaftskult im 18. Jahrhundert in Deutschland. Versuch zur Soziologie einer Lebensform. Universität Heidelberg, Dissertation (Microfiche). Nytt opptrykk i: Zeitschrift für Soziologie, 1979, S. 279-308.
 Salomon, Albert, 1955: The Tyranny of Progress. Reflections on the Origins of Sociology. New York: Noonday Press. In deutscher Übersetzung von M. Rainer Lepsius: Fortschritt als Schicksal und Verhängnis. Betrachtungen zum Ursprung der Soziologie. Stuttgart: Enke 1957
 Salomon, Albert, 1963: In Praise of Enlightenment. Cleveland: Meridian Press.

Sekundærlitteratur
 Grathoff, Richard, 1995: Portrait: Albert Salomon 1891-1966, S.235-242 i: International Sociology, 10
 Gostmann, Peter; Ikas, Karin und Wagner, Gerhard, 2005: Emigration, Dauerreflexion und Identität. Albert Salomons Beitrag zur Geschichte der Soziologie, S.267-284 i: Soziologie. Forum der Deutschen Gesellschaft für Soziologie, Jg. 34, Heft 3.
 Matthiesen, Ulf, 1988: „Im Schatten einer endlosen Zeit.“ Etappen der intellektuellen Biographie Albert Salomons, S.299 – 350 i: Srubar, Ilja (Hg.) Exil Wissenschaft Identität: Die Emigration deutscher Sozialwissenschaftler 1933 – 1945 Frankfurt am Main: Suhrkamp
 Mayer, Carl, 1967: In Memoriam: Albert Salomon 1891 – 1966, S.213-225 i: Social Research, 34, 2
 Vaitkus, Steven, 1995: Albert Salomon´s Sociology of Culture, S.127-138: International Sociology, 10

Salomon, Albert
Personer fra Berlin
Amur

Amur (fra evensk: Tamur, «Store Elv»; russisk: Амур; kinesisk: 黑龙江; pinyin: Hēilóng jiāng, «Den sorte dragens flod») er en elv  i det sørøstligste Sibir og i Kina. Den er  lang, eller  medregnet tilløpselvene Argun og Kerulen. Store deler av nedslagsfeltet for elven refereres ofte til som Amurland og er synonym med det geografiske området som kalles Ytre Mansjuria.

Amur er den åttende lengste elven i verden. Den dannes der elven Sjilka fra Jablonovyjfjellene flyter sammen med Argun fra Hingganfjellene. Amur danner over en lang strekning grensen mellom det kinesiske Mandsjuria og Russland før den løper mot nordøst ved Khabarovsk der den forener seg med sideelven Ussuri og forlater Sikhote-Alin-fjellene, får russisk land på begge sider, og munner ut i Tatarstredet.

De største side-elvene til Amur er Huma, Zeya, Bureja, Songhua, Ussuri og Amgun.

Hele elven, det vil si hele strekningen som bærer navnet Amur, er seilbar for skip.

I villmarksområdene rundt elven lever den ekstremt utrydningstruede amurleoparden.

Den første permanente bro over Amur, Khabarovskbroen, ble ferdig i 1916, og muliggjorde for togene på den transsibirske jernbane å krysse elva året rundt fergefritt eller uten å legge skinner på isen. I 1941 ble det dessuten åpnet en jernbanetunnel.

Senere ble det bygget enda en jernbanebro, ved Komsomolsk-na-Amure (1975) og en veibro ved Khabarovsk (1999).

Fisk og fiskerier 
Amur har en rik fiskefauna med minst 123 naturlige arter fordelt på 23 familier. Elven er en overgangssone der den palearktiske sone og sinoindiske faunaene møtes. Fiskeartene kan deles i sju grupper: 10 arter er tilfeldige gjester fra havet, 15 er endemiske for Amur, 3 er anadrome og gyter kun i Amur, 5 er nesten endemiske, 25 er endemiske for Mandsjuria, 16 er nordlige og finnes også lenger nord, og 34 er sørlige og finnes også lenger sør. Fullstendig utbredelse er ikke kjent for alle arter, så de lar seg ikke sikkert plassere i en av gruppene. 24 fremmede fiskearter er oppdaget i vassdraget, og 16 av dem har etablert levedyktige bestander.

Noen fiskearter har nære og nesten identiske slektninger i Europa, selv om lignende fisker nå ikke finnes i Sibir: kaluga (Huso dauricus) og beluga (H. huso), Rhodeus sericeus og bitterling (R. amarus), Misgurnus anguillicaudatus og dynnsmerling (M. fossilis) og Silurus soldatovi og europeisk malle (S. glanis).

De største fangstene i de russiske fiskeriene i Amur ble tatt i 1940-årene. Stør og stillehavslaks hadde størst betydning. Overfiske førte til at fangstene ble mindre i 1950- og 60-årene, og rundt 1970 kollapset fisket helt. Industralisering og befolkningsøkning på kinesisk side har ført til at forurensning har blitt en stor trussel mot fisket. I midtre del av Amur er det for det meste kinesere som fisker på grunn av at russere nektes adgang til grenseelva. Her brukes det finmaskete garn, og av og til også gift og sprengstoff. Russere driver overfiske på stør og stillehavslaks i nedre del av Amur.

Bilder

Referanser

Noter

Eksterne lenker 
 

Elver i Khabarovsk kraj
Elver i Den jødiske autonome oblast
Elver i Amur oblast
Elver i Kina
Heilongjiang
Folk og Land

Folk og Land var en norsk, politisk avis som inneholdt kommentarer og artikler om Norge under andre verdenskrig og rettsoppgjøret etter krigen med forsvar for det tidligere partiet Nasjonal Samling (NS). Folk og Land begynte så smått etter initiativ fra den pensjonerte læreren Nils Vikdal i Kristiansund i 1947 under navnet Skolenytt, men ble omdøpt til 8. Mai året etter. I 1952 skiftet bladet navn til Folk og Land og fikk redaksjon i Oslo. Bladet ble gitt ut av det NS-vennlige Institutt for Norsk Okkupasjonshistorie. Siste utgave kom ut i februar 2004. Deretter ble Institutt for Norsk Okkupasjonshistorie (INO) lagt ned og alt testamentert til Stiftelsen norsk Okkupasjonshistorie (SNO).  

Redaksjonen i Folk og Land støttet åpent NS og det nasjonalsosialistiske Tysklands side under okkupasjonen av Norge og mente den seirende siden etter krigen forvrengte og forfalsket historien. For eksempel står det i et innlegg fra 1970 følgende: «Men en ting bør vi i hvertfall være enige om. Nemlig at med Adolf Hitler gikk historiens største personlighet etter Kristus bort.» Avisa var også preget av sterk anti-kommunisme og hyllet Francos fascistiske diktatur i Spania, peronistene i Argentina og tilsvarende bevegelser. Flere av artiklene hadde, som NS, «et kristent grunnsyn og en sterk, norsk nasjonal forankring». 

Tidlig i 1950-årene lå opplaget ifølge Norsk krigsleksikon på mellom 6- og . Ved opphør var dette falt til vel , hvorav halvparten ble delt ut gratis.

Redaktører
Redaktører i Folk og Land og dets forgjengere.
 Nils Vikdal 1947-1950 (Under navnet Skolenytt, fra 1948 8. mai)
  Arvid B. Arntzen 1950-1952
 Finn Brun Knudsen 1952-1955 (Fra desember 1952 som Folk og Land)
 Johannes Kringlebotn 1955-1958
 Odd Melsom og Alexander Lange 1958-1973
 Odd Isachsen 1973-1975
 Rolf Christiansen 1975-1978 (Ansvarlig redaktør, assistert av en redaksjonskomité)
 Kåre Haugerud 1978-1988
 Bjørn Østring 1988-1997 (En rekke personer stod oppført som ansvarlig redaktør i denne perioden, men ifølge Østring selv stod han og en venn bak avisens virksomhet.)
 Kjell Blich Schreiner 1997-2004

Referanser

Eksterne lenker
 Stiftelsen norsk Okkupasjonshistorie
 Intervju i Dag og tid med den siste redaktøren i Folk og Land i 2004 

Nedlagte norske aviser
Nasjonal Samling
Aviser etablert i 1947
Aviser nedlagt i 2004
Telegeusidae

Telegeusis
 Pseudotelegeusis
 Pseudokarumia

Telegeusidae er en liten familie av biller som bare finnes i et begrenset område mellom det sørvestlige USA og Ecuador. De blir av og til regnet som en undergruppe av familien Phengodidae. Disse sjeldne og lite kjente billene kan kjennes på at palpene (labialpalpene og/eller maksillepalpene) er sterkt forlenget og pølseformede. Ingenting er kjent om biologien til disse billene.

Utseende 
Små til middelsstore (2,5 – 5,5 mm), slanke biller, ligner overfladisk ganske mye på underfamilien småbløtvinger (Cantharidae, Malthininae). Hodet er nokså stort, fremoverrettet og noe flatt, med små, men utstående, runde fasettøyne. Enten labialpalpene, eller maksillepalpene, eller begge deler, er sterkt forlenget og henger ned under hodet som to eller fire pølseformede vedheng. Brystskjoldet (pronotum) er lite og kort, firkantet, bredere enn langt. Dekkvingene er myke, forkortede og dekker hverken flygevingene eller bakkroppen. De er avrundet i spissen som hos småbløtvingene. Bakkroppen er lang, slank og myk. Beina er korte og noe krumme. Larvene er ukjente.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
 Familien Telegeusidae Leng, 1920 (ev. del av Phengodidae)
 Slekten Telegeusis Horn, 1895 – utbredt mellom det sørvestre USA og Panama
 Telegeusis debilis Horn, 1895
 Telegeusis nubifer Martin, 1931
 Telegeusis schwarzi Barber, 1952
 Telegeusis texensis Flenor & Taber, 2001
 Telegeusis sp. Zaragoza, 1975
 Slekten Pseudokarumia Pic, 1931 – blant annet kjent fra Costa Rica
 Slekten Pseudotelegeusis Wittmer, 1976 – kjent fra Trinidad, Costa Rica, Panama

Kilder 
Telegeusidae i Tree of Life (med foto av David Maddison):

Eksterne lenker 
 

Biller
Biller formelt beskrevet i 1920
Ståle Sørensen

Ståle Sørensen (født 15. september 1972) er en norsk billedkunstner og Arbeiderparti-politiker bosatt i Drammen. Han har vært formann i Norsk Billedhoggerforening fra 2006 til 2011 og styremedlem i Norske Billedkunstnere fra 2009 til 2011.  

Sørensen hadde fra 2007 atelier i det gamle Lavetthuset på Hovedøya sammen med fire andre kunstnere og Tore Vigerust som her drev et privat klosterbibliotek. Høsten 2008 flyttet han til Fjellsbyen i Drammen hvor han bygget sitt eget atelier i Finnerudveien. Høsten 2014 bygget han enda et nytt atelier på Åskollen hvor han nå bor og virker. 

Sørensen har hatt en rekke separatutstillinger og blant annet vært representert ved Høstutstillingen og Norsk Skulpturbiennale. Han har blant annet utsmykket Nidarvoll Barnehage i Trondheim, Valle Hovin i Oslo og Brattørkaia i Trondheim. Han har også drevet et  mobilt galleri i en gammel campingvogn som i en rekke år turnerte Norge, Sverige og Danmark med samtidskunst.

Politiker  
Sørensen var lenge aktiv i Venstre og har vært leder av kulturutvalget i Oslo Venstre og leder i Gamle Oslo Venstre. Fra kommunestyrevalget 2007 var han første vara til kultur- og utdanningskomiteen i Oslo bystyre. I 2009 ble han leder i Drammen Venstre. Fra 2011 var han første varamedlem til Drammen bystyre og medlem av kontrollutvalget i Buskerud fylkeskommune.

I 2013 meldte Sørensen overgang til Miljøpartiet De Grønne. Fra 2015 var han medlem av bystyre og formannskap i Drammen, og nestleder i hovedutvalg for samferdsel i Buskerud fylkeskommune. Ved Stortingsvalget 2017 var han Miljøpartiets førstekandidat i Buskerud. I perioden 2019-2023 er han varaordfører i Drammen kommune. Han gikk ut av MDG i januar 2021, og meldte seg inn i Ap.

Referanser

Eksterne lenker 
   

Norske billedhuggere
Norske billedkunstnere
Ap-politikere i Buskerud
Lokalpolitikere i Drammen
Norske foreningspersoner
Paul Kruger

Stephanus Johannes Paulus Kruger, mest kjent som Paul Kruger (født 10. oktober 1825, død 14. juli 1904) var en fremtredende leder for boerne og president for republikken Transvaal i Sør-Afrika.

Referanser 

Kruger, Paul
Personer fra Eastern Cape
Ian Holm

Ian Holm (født  12. september 1931, død 19. juni 2020) var en britisk skuespiller, kjent for sitt arbeid for både film og teaterscene, ikke minst for rollen som Bilbo Lommelun.

Holm opptrådte flere ganger ved Royal Shakespeare Company før han begynte med TV og film. I 1977 dukket Holm opp i TV mini-serien Jesus fra Nasaret, og året etter hadde han en rolle i den prisbelønte TV-serien The Lost Boys. For sin skildring av treneren Sam Mussabini i filmen Chariots of Fire (1981), mottok Holm en pris under Cannes Film Festival, i tillegg til en Oscar-nominasjon i kategorien beste mannlige birolle. På 1980-tallet hadde Holm flere roller i filmer som Time Bandits (1981), Greystoke - The Legend of Tarzan, Lord of the Apes (1984) og Brazil (1985). 

Holm ble for alvor kjent i 1997 med to fremtredende roller, først som presten Vito Cornelius i The Fifth Element og senere som advokat i The Sweet Hereafter. I 2001 spilte Holm i filmen From Hell, som legen William Withey Gull. Samme år dukket han opp som Bilbo Baggins i The Lord of the Rings: The Fellowship of the Ring. Holm dukket opp igjen i trilogien med en opptreden i The Lord of the Rings: The Return of the King (2003). Han kom tilbake i rollen som Bilbo Baggins i filmen The Hobbit: An Unexpected Journey. 

Holm ble nominert til en Emmy Award ved to anledninger, henholdsvis i 1999 for sin opptreden i King Lear, og for en birolle i HBO-filmen The Last of the Blond Bombshells der han spilte mot Judi Dench, i 2001. Holm ga også stemme til mange britiske TV-dokumentarer og reklamefilmer. Holm var også med i to av regissør David Cronenbergs filmer, henholdsvis Naked Lunch (1991) og eXistenZ (1999). Holm ble tildelt Order of the British Empire i 1990 for sin innsats for britisk drama og film.

Filmografi (utvalgt) 
 Hobbiten: En uventet reise (2012)
 Lord of War (2005)
 The Aviator (2004)
 The Day After Tomorrow (2004)
 Ringenes herre: Atter en konge (2003)
 Ringenes herre: Ringens brorskap (2001)
 Napoleons nye klær (2001)
 From Hell (2001)
 Det femte element (1997)
 Frankenstein (1994)
 Naken lunsj (1991)
 Hamlet (1990)
 Henry V (1989)
 Brazil (1985)
 Time Bandits (1981)
 Ildvognene (1981)
 Intet nytt fra vestfronten (1979)
 Alien – Den 8. passasjer (1979)
 Holocaust (1978)
 Jesus fra Nasaret (1977) (miniserie)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Engelske skuespillere
Personer fra Redbridge
AA Gent

KAA Gent (også kalt AA Gent) er en fotballklubb fra Gent, Belgia.

Meritter 
 Belgiske mester (1): 2015
 Belgiske cupmester (4): 1964, 1984, 2010, 2022

Spillerstall 
Oppdatert 9. november 2022.

Utlånte spillere

Referanser

Eksterne lenker 
 

Gent
Gent
Gent
1864 i Europa
1860-årene i Belgia
Sport i Gent‎
Roggbif

«Roggbif» er et mnemoteknisk akronym for et utvalg av farger i regnbuen, og i vårt synsspekter.

Siden lys kan ha uendelig mange forskjellige bølgelengder, finnes det i prinsippet uendelig mange forskjellige farger i regnbuen.  Mellom to farger finnes alltid enda en farge.  Ulike kulturer har ulike tradisjoner for hvilke farger de sier finnes i regnbuen.  For eksempel kan turkis svære en regnbuefarge; en farge som ligger mellom grønn og blå.  Videre varierer grensene for farger; hvilke farger som passer inn under begrepet "gul" kan variere mellom ulike personer og mellom ulike kulturer.

Referanser 

Optikk
Farge
Darjeeling

Darjeeling (nepali , bengali ) er hovedstaden i Darjeeling distrikt i delstaten Vest-Bengal i India. Navnet er satt sammen av de tibetanske orda for lyn dorje og sted ling – lynets land.

Byen ligger 2 134 moh. i åsene opp mot Himalaya. I Europa ble Darjeeling kjent på 1800-tallet som en av de engelske koloniherrenes mest populære «hill stations» – feriesteder i åsene opp mot Himalaya, der de trakk seg tilbake for å unngå den varmeste tida om sommeren og de drepende sjukdommene som fulgte med.

På siste del av 1800-tallet grunnla engelskmennene også store teplantasjer her, og distriktet er fortsatt berømt for sin Darjeeling te. Dette førte til stor innvandring fra Nepal (som den gangen fortsatt offisielt het Gorkha). Også arbeidere som i Nepal hørte til andre språkgrupper gikk over til å bruke nepali som fellesspårk. Den nepali-talende befolkninga i området kaller seg fortsatt gorkhaer, nå også for å ikke bli forveksla med innbyggere i Nepal. Darjeeling ble et viktig sentrum for språk, litteratur og kultur på nepali.

Byen Darjeeling har forbindelse til omverdenen via Darjeeling Himalayan Railway, en 80 km lang, smalsporet (610mm) jernbane (med kjælenavn «the Toy Train») til byen Siliguri.

Kilder 
 Darjeeling municipality - History Besøkt 1. september 2017

Eksterne lenker 
 
 Offisielt nettsted  Besøkt 1. september 2017

Byer i Vest-Bengal
Wimbledon-turneringen 1989

Wimbledon-turneringen 1989 ble spilt i juni i London og er en Grand Slam-turnering i tennis på gress. Det ble tyske seire i begge singlefinalene. Boris Becker vant over Stefan Edberg og tok sin tredje singeltittel i Wimbledon. I singleturneringen for damer vant Steffi Graf sin andre singletittel gjennom å vinne finalen i år som i fjor over Martina Navrátilová. Jana Novotná vant både double damer og mixed double i par med henholdsvis Helena Sukova og Jim Pugh. I double herrer vant paret John Fitzgerald & Anders Järryd fra Australia og Sverige.

Menn

Kvartfinaler

Semifinaler

Finale

Kvinner

Kvartfinaler

Semifinaler

Finale

Eksterne lenker 
 ITF Menn, Kvinner

Wimbledon-turneringen
Tennis i 1989
Sport i England i 1989
Wimbledon-turneringen 1990

Wimbledon-turneringen 1990 ble spilt i juni i London og er en Grand Slam-turnering i tennis på gress. Det var de samme to finalistene i singlefinalen for herrer som i de to foregående årene. Boris Becker i sin femte Wimbledon-finale møtte Stefan Edberg som var i sin tredje. Edberg vant over Becker denne gangen og tok sin andre singletittel i Wimbledon. Martina Navrátilová spilte sin ellevte singlefinale i Wimbledon og vant sin niende singletittel i turneringen. Hun beseiret Zina Garrison i singlefinalen for damer. Garrison tok sammen med Rick Leach hjem seieren i mixed double. Rich Leach vant også doubleturneringer for herrer sammen med Jim Pugh. Damedoublen ble vunnet av det tsjekkiske paret Jana Novotná og Helena Sukova.

Menn

Kvartfinaler

Semifinaler

Finale

Kvinner

Kvartfinaler

Semifinaler

Finale

Eksterne lenker 
 ITF Menn, Kvinner

Wimbledon-turneringen
Tennis i 1990
Sport i England i 1990
Stefan Klein

Stefan Klein (født 1965) er en tysk biofysiker, journalist, forfatter og filosof.

Klein tok doktorgraden i biofysikk ved universitetet i München. 

Han har var redaktør for forskningstoffet i det tyske magasinet Der Spiegel fra 1996 til 1999. Han er ansett som en av de fremste naturvitenskaplige sakprosaforfatterne i Europa. Han har utgitt flere bøker, der den mest kjente er Lykkeformelen (2002), som kom på norsk i 2005. Hans bøker har blitt oversatt til 27 språk.

I 1998 mottok han Georg von Holzbrinck-prisen for sin vitenskapelige journalistikk.

Referanser

Eksterne lenker 
 Hjemmeside

Personer fra München
Tyske sakprosaforfattere
Tyskspråklige forfattere
Tyske journalister
Tyske filosofer
Tyske fysikere
Tyske forskere
Joachim Rønning

Hans Joachim Rønning (født 1972) er en norsk filmregissør og reklameprodusent som har hatt et langvarig samarbeid med regissør Espen Sandberg. De er kjent for å ha regissert filmene Max Manus og Pirates of the Caribbean: Salazar's Revenge.

Regissørduoen er barndomsvenner og gikk sammen på filmskolen i Stockholm fra 1992 til 1994. I 1993 etablerte de selskapet Roenberg og drev i mange år med reklamefilm, både nasjonalt og internasjonalt. I 2006 spillefilmdebuterte de med den franskproduserte westernkomedien Bandidas. Filmen ble innspilt i Mexico. I 2012 regisserte de den Oscar-nominerte Kon-Tiki, basert på Thor Heyerdahl og Kon-Tiki ekspedisjonen. I 2017 hadde de regi på den amerikanske storproduksjonen Pirates of the Caribbean: Salazar's Revenge, som er den femte i rekken av Pirates of the Caribbean-filmene. I 2019 hadde Rønning på egen hånd regi på den amerikanske eventyrfilmen Maleficent: Mistress of Evil (2019).

Referanser

Eksterne lenker 
 Joachim Rønning hos Filmweb
 

Personer fra Sandefjord kommune
Norske filmregissører
Reklamefilmprodusenter
Bernart de Ventadorn

Bernart de Ventadorn (også Bernart de Ventadour; født ca. 1140, død ca. 1200) var en fransk trobador.

Ventadorns mer enn 40 kjærlighetsdikt er blitt stående som noe av det mest typiske innen den sørfranske trobadorlyrikken, og de ble beundra både av de nordfranske trouvèrene og de tyske minnesangerne.

Liv 
Det finnes få sikre kilder om Bernarts liv – det meste av det vi vet om han stammer fra hans egne tekster. Han lærte trobadorkunsten av sin herre, Eble III av Ventadorn, og de første sangene dikta han til Ebles hustru, Marguerite de Turenne. Etter å ha forelska seg i henne ble han tvunget til å ta ut på vandring. Han fulgte med Eleonora av Akvitania til England, og hadde tilhold ved Plantagenet-hoffet. Seinere vendte han tilbake til Frankrike, der han en stund var i tjeneste hos grev Raymond V av Toulouse. På sine eldre dager gikk han i kloster i Dordogne, og døde der.

Bernart er unik blant 1100-tallets verdslige komponister ved at hele 45 av diktene og 18 av melodiene hans er bevart. Sangene hans daterer seg trolig til tidsrommet 1147-1180. Han er den viktigste inspirasjonskilden til trouvèretradisjonen som var under utvikling i Nord-Frankrike, der de tidlige trouvèrene ser ut til å ha kjent til og imitert sangene hans.

Eksterne lenker 

 
 Bernart de Ventadorn: Samlede dikt (på provençalsk)
 Diskografi

Trobadorer