alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Sigurd Christiansen

Sigurd Christiansen (født 17. november 1891 i Drammen, død 23. oktober 1947 i Drammen) var en norsk forfatter. 

Han debuterte med romanen Seieren i 1915, men ble først kjent for et større publikum med To levende og en død (1931)  som ble tildelt førstepris på 10 000 kroner i Den nordiske romankonkurranse 1931. I alt innkom 101 norske manuskripter. Nordens ledende forlag var i 1931 gått sammen om en romankonkurranse i to trinn: Først en konkurranse innenfor det enkelte land, så en finale mellom vinnerne. Christiansen vant både den norske og den nordiske førstepris med To levende og en død, mens Sigurd Hoel kom på annenplass i begge konkurranser med En dag i oktober. Både konkurranseformen og juryens rangering vakte stor debatt, men det oppsiktsvekkende var det nordiske kultursamarbeidet som lå bak, lenge før Nordisk Råd fantes. Alle bøkene i finalen ble utgitt i deltakerlandene, og de nådde ut til og ble lest av et stort fellesnordisk publikum. 

Romanen har blitt filmatisert tre ganger, i  1937, 1950 og 1961. 

Christiansen var postfunksjonær ved Drammen postkontor inntil han fikk statens kunstnerlønn  i 1945. Han fikk Gyldendals legat i 1940. I forfatterskapet drøfter han etiske spørsmål med dypt alvor. Han ble i sin samtid oppfattet som en del av den kulturkonservative kretsen.

Christiansens villa Løkkebergveien 41 fra 1931 var et av Drammens første funkishus. Villaen er tegnet av Christian Fredrik Arbo.

Verker 
 Seieren (1915)
 Offerdøden : skuespil i fire akter (1919)
 Døperen (1921)
 Indgangen (1925)
 Edmund Jahr (1926)
 Sverdene (1927)
 Riket (1929)
 To levende og en død (1931)
 En reise i natten (1931)
 Dydens have (1932)
 Agner i stormen (1933)
 Drømmen og livet (1935) (trilogien om Jørgen Wendt; 1)
 Det ensomme hjerte (1938)  (trilogien om Jørgen Wendt; 2)
 Mannen fra bensinstasjonen (1941)
 Menneskenes lodd (1945)  (trilogien om Jørgen Wendt; 3)

Referanser

Litteratur 
 Tor Bomann-Larsen  Det usynlige blekk, Sigurd Christiansens liv,  Cappelens, 1997. ISBN 82-02-16177-0

Eksterne lenker 
 Sigurd Christiansen ved IMDb
 

Norske romanforfattere
Vinnere av Gyldendals legat
Personer fra Drammen kommune
Fødsler i 1891
Dødsfall i 1947
Finn Halvorsen

Finn Halvorsen (født 9. november 1893 i Talvik i Finnmark, død 11. september 1960 i Milano i Italia) var en norsk forfatter og sjef for det nazifiserte Statens teaterdirektorat som ble opprettet av NS-regimet under den tyske okkupasjonen. 

Som teaterkritiker skrev han for Aftenposten og Morgenbladet. I 1935 foretok han en reise i det nasjonalsosialistiske Tyskland, og under andre verdenskrig var han 1941–1945 sjef for Statens teaterdirektorat, som hadde ansvaret for Nasjonal Samlings teaterpolitikk og kontrollerte alle forestillinger. I denne stillingen forsøkte han å «nazifisere» kulturlivet i Norge, og fikk kallenavnet «teaterdiktator». 

Etter krigen ble Halvorsen i landsvikoppgjøret dømt til 12 års fengsel, hvorav han sonte fem år før han ble benådet. Forfatterforeningen avslo søknaden hans om medlemskap. Han konverterte til den katolske kirke i 1948. Halvorsen hevdet siden at han alltid hadde vært motstander av dødsstraff og at han hadde vært uvitende om pinsler og torturdrap i Norge. 

Hans eneste roman etter krigen (Jomfruen, helgenen og banditten) kom ut i 1959, året før han døde i Italia.

Bibliografi 

 I skriftestolen – roman (1918)
 De unge skud : høstmanden I – roman (1920)
 Jernnetter : høstmanden II – roman (1921)
 Den kolde vaar – roman (1924)
 Svalerne – roman (1926)
 I lysthuset – roman (1928)
 Mot dag – roman (1930)
 Scirocco – roman (1933)
 En mann uten ansikt – roman (1933)
 Diktator – skuespill (1933)
 Hyklere – skuespill (1935)
 Hvepsebolet – skuespill (1936)
 Abrahams offer – skuespill (1938)
 Den fattige fra Assisi – skuespill (1940)
 Før stormen – skuespill (1942)
 Høyenhall – skuespill (1943)
 I kampens hete – artikkelsamling (1943)
 Jomfruen, helgenen og banditten – roman (1959)

Oversettelser (utvalg) 
 Thomas Mann: Trollfjellet (Der Zauberberg)
 Selma Lagerlöf: Liljecronas hjem (Liljecronas hem)
 Israel Joshua Singer: Brødrene Ashkenazi (1937)

Litteratur 
 Nils-Aage Sørgaard: Fire forfattere og norsk fascisme (1973)

Referanser

Eksterne lenker 
 

  Finn Halvorsens hyllest av det nasjonalsosialistiske Tyskland (fra Norske røster, utgitt 1942)

Norske romanforfattere
Norske dramatikere
Medlemmer av Nasjonal Samling
Personer fra Alta kommune
Nordmenn dømt i landssvikoppgjøret etter krigen
Nordmenn fra andre verdenskrig
Poelzig-bygningen

Poelzig-bygningen (også kjent som IG Farben-bygningen) er en monumental bygning i Frankfurt am Main, oppført mellom 1928 og 1930 av arkitekten Hans Poelzig som hovedkvarter for verdens største kjemiske konsern, IG Farben. 
 
Bygningen er bygget i den modernistiske stilen kalt Neue Sachlichkeit, og var da den var ferdig verdens største kontorbygning, en status bygningen beholdt frem til 1950-årene. Til tross for sin enorme størrelse har bygningen en moderne og beskjeden eleganse.

Etter annen verdenskrig var bygningen hovedkvarter for de amerikanske styrkene, og var det viktigste senteret for administrasjonen av Marshallplanen for gjenoppbyggelse av Europa. 

Frankfurtdokumentene ble 1. juli 1948 i Poelzig-bygningen overlevert av de vestlige okkupasjonsmaktene til ministerpresidentene i det daværende Vest-Tyskland. Dokumentene inneholdt anbefalinger for grunnleggelsen av en vesttysk stat. Et knapt år senere, 23. mai 1949 vedtok det parlamentariske råd den nye tyske grunnloven (Grundgesetz), med grunnlag bl.a.i Frankfurtdokumentene.

I 1995 ble bygningen overtatt av den tyske staten, og solgt til delstaten Hessen på vegne av Johann-Wolfgang-Goethe-Universität. Fra 1998 til 2001 ble bygningen renovert for 25 millioner euro.

Byggverk i Frankfurt am Main
Modernisme
Omaha

Omaha er den største byen i Nebraska, en av USAs delstater. Byen hadde 414 521 innbyggere i 2005. Omaha har fått navnet sitt etter en indianerstamme som levde der før.

Ved Omaha ligger Eppley flyplass.

Eksterne lenker 
 
  

Byer i Douglas County i Nebraska
Byer ved Missouri
Bosetninger etablert i 1854
1854 i Nebraska-territoriet
Byer i Nebraska
Tropenatt

Tropenatt er, ifølge norsk definisjon, en natt der lufttemperaturen (mellom klokken 20.00 og 08.00) ikke går under 20 ℃. Begrepene tropenat og tropedøgn brukes også i Danmark, tropisk natt dessuten i Sverige og Finland og Tropentage i Tyskland.

Normalt forekommer tropenetter i Norden på ettersommeren når havtemperaturen langs kysten er maksimal, helst over 18,5 ℃.

Norge

Tidligere var grensa for minimumstemperaturen 25 ℃, men slike tropenetter har forekommet bare tre ganger i Norge. Første gang den 9. juli 1933 da Langbryggen i Halden målte 25,5 ℃ i minstetemperatur. 60 år senere, sommeren 1997, hadde Sunndalsøra 25,0 ℃ i minstetemperatur den 29. august 1997. Sommeren 2018 ble det to ganger registrert minstetemperatur over 25 ℃, først 25,2 ℃ i Båtsfjord natt til 19. juli og senere natt til 28. juli med 25,1 ℃ i Lysebotn. Temperaturen ble derfor nedjustert til norske og nordiske forhold. Denne definisjonen nevnes blant annet i 1947.

Tropenetter er registrert oftest langs Oslofjorden, nedover Sørlandskysten og på Nordmøre. I 1997 ble det i Norge målt i alt 18 tropenetter ved Færder fyr ytterst i Oslofjorden. Færder markerer seg dermed som det stedet i landet med flest tropenetter. Fenomenet forekommer sjeldnere på Vestlandet, i Midt-Norge og Nord-Norge, men likevel noe oftere i Bergen enn i Oslo.

Klimaendringene de siste tiåra har blant annet medført varmere og tørrere augustmåneder. Ved økt temperatur og økt antall sammenhengende tropenetter kan tidligere kjente infeksjonssykdommer i Norden igjen spres via insekter. Malariaparasittene trenger tropedøgn med minimumstemperatur over 20 ℃ i 12–20 dager før infisert mygg er smittefarlig for mennesker. Tidlig på 1900-tallet forekom enkelte sykdomstilfeller langs Vestfoldkysten der mygg spredte malaria fra blodet til sjøfolk som brakte smitten med seg fra utlandet.

Tropedag
Tropedag er i Norge dager med maksimumstemperaturer over 30 ℃. Tropedag er som tropenatt ikke noe offisielt begrep, men brukes blant annet i nyhetspråket i massemediene.

Tropedøgn
Tropedøgn er i Norge døgn med maksimumstemperatur over 30 ℃ og minimumstemperatur over 20 ℃. Tropedøgn forekommer imidlertid svært sjelden og begrepet er således lite brukt. Som tropenatt og tropedag har heller ikke tropedøgn noen offisiell meteorologisk definisjon.

Sverige 
I Sverige går den nedre temperaturgrensen ved 20 ℃. De tropiske nettene inntreffer hovedsakelig i juli og august. Tropiske nettet forekommer langs Sveriges vestkyst og opp mot Södermanlandskysten samt iblant lengre nord ved enkelttilfeller, hovedsakelig i juli.

Den høyeste målte verdien siden offisielle temperaturmålinger begynte i Sverige, ble målt natt til 10. august 1975 ved Kullen i Skåne. Da var den laveste temperaturen 23,7 ℃.

Varmeste tropenetter

Se også
Temperatur i meteorologien
Norske værrekorder

Referanser

Eksterne lenker
 Meteorologisk institutt om tropedøgn, tropenatt og tropedag
 VG om tropenetter
 Tropedøgn i Danmark

Meteorologi
Harald Wergeland

Artikkelen er om fysikeren Harald Wergeland (1912–1987). Se annet sted for hans farfars far, offiseren Harald Nicolai Storm Wergeland (1814–1893)

Harald Wergeland (født 14. mars 1912 på Norderhov, død 5. januar 1987 på Eidsvoll) var en norsk teoretisk fysiker.

Etter examen artium på Eidsvoll ble han kjemiingeniør fra NTH i 1936, og dr. philos. fra Universitetet i Oslo 1942, visiterende hos Werner Heisenberg i Leipzig 1937–1939 og under Egil Hylleraas i Oslo 1939–1945. Han var professor i teoretisk fysikk ved NTH fra 1946 og ble i 1947 med i Atomutvalget ledet av Svein Rosseland. Wergeland deltok i arbeidsutvalget som ledet til opprettelsen av CERN, han ble senere også en av Norges delegater til CERNs råd.  

Han stilte seg tvilende til om landet trengte Haldenreaktoren i 1955 og var pådriver for Det Nordiske Institutt for Teoretisk Atomfysikk (NORDITA) som ble opprettet i København i 1957. Etter aldersgrensen gikk han i 1979 over til Forskningsrådets seniorstipendium. 

Wergelands forskning var i eksperimentell kjernefysikk, sammen med Johan Peter Holtsmark og Roald Tangen, fysikalsk kjemi,  kosmisk stråling, mangepartikkelproblemer som kondensasjon av gasser til væsker, helium ved lave temperaturer, og spredningproblemer i akustikk og i kvantemekanikk. 

Forresten grunnla han den norske grenen av Pugwash-bevegelsen sammen med Sven J. Cyvin og Tormod Førland, begge professorer i fysikalsk kjemi ved NTH. Wergeland var også en av lederne i Aksjon mot Atomkraft. Wergeland var sønnesønns sønn av offiseren Harald Nicolai Storm Wergeland (1814–1893). Han var far til Ebba Wergeland (født 1946) og Nicolai Wergeland som begge er leger.

Verv og utmerkelser 
 Det Norske Videnskaps-Akademi innvalgt 1943
 Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab med fra 1946 (preses 1959–1965)
 Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning 1951
 St. Olavs Orden ridder i 1. klasse 1960
 Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab fra 1964
 International Union of Pure and Applied Physics, visepresident en periode
 Gunnerusmedaljen 1970

Referanser

Eksterne lenker 
  Harald Wergelands privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket 

Norske fysikkprofessorer
Professorer ved NTH
Norske sivilingeniører
Kjernefysikere
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Medlemmer av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab
St. Olavs Orden
Gunnerusmedaljen
Personer fra Ringerike kommune
Personer tilknyttet CERN
Mali-føderasjonen

Mali-føderasjonen var en kortvarig forbundsstat som bestod av de tidligere franske koloniene Fransk Sudan, Senegal, Øvre Volta og Dahomey. Staten ble grunnlagt i 1959, og oppløst igjen allerede i 1960.

Tidligere land i Afrika
Tidligere land under den kalde krigen
Stater og territorier etablert i 1959
Stater og territorier opphørt i 1960
Panorama (nettavis)

Panorama.no er en norsk nettavis med fokus på musikk. Den er Norges første nettpublikasjon og handlet den gang som nå om både norsk og utenlandsk musikk. Under slagordet «en verden av plater» ble Pan Music Guide, senere Panorama, lansert 1. mars 1995.

IT-bobla og papiravis 
Som landets første nettavis har Panorama vært med på internettpublikasjonenes opp- og nedturer siden den spede internett-starten her til lands. Fra å være et brennhett oppkjøpsobjekt da IT-bobla var på sitt største, til konkurstruet etter at boblen sprakk. I 2003 gikk det så langt at behjelpelige aktører fra musikk- og mediebransjen måtte trå til med en støttekonsert for å redde Panoramas videre eksistens. 

Samtidig, fra 2001 til 2003, eksperimenterte Panorama med å levere bilag om musikk til gratisavisen SKUM, hvilket medførte at Panorama også kom i papirform, mens hovedkontoret samtidig ble flyttet fra Bergen til Oslo. Per mars 2003 hadde musikkavisen 1,2 mill. sideoppslag/mnd.

Frem til 2008 holdt Panorama til i Oslo sentrum med kontorer i Grensen 9. Ansvarlig redaktør har helt siden starten vært Paul A. Nordal (f. august 1965). I 2008 overtok Henning Poulsen (f. november 1975) redaktørstolen. Frode Jørum (f. januar 1974) har vært nettansvarlig siden 2002.

Smalt og bredt 
Publikasjonen har fra starten hatt som formål å orientere platekjøperne om hvilke nye plater som burde være verdt å sjekke ut. Fra begynnelsen av henvendte avisen seg i utgangspunktet til de som definerte seg selv som hakket over gjennomsnittlig musikkinteressert, den samme lgruppen som fremdeles leser Panorama. Spesielt fokus har publikasjonen hatt på ny, norsk musikk og har ofte fått æren for å ha gjort bransje og publikum oppmerksom på nye norske artister som siden har blitt husvarme i Norge.

Publikasjonen konsentrerte seg de første to årene kun om plateutgivelser og anmeldelser. 

I april 1997 ble navnet endret til Panorama. Samtidig definerte domenet panorama.no at det nå var snakk om en fullverdig musikkavis, som fremdeles på dette tidspunktet var mer eller mindre alene på det norske musikkavismarkedet på nett. 

Siden har publikasjonen fortsatt i samme spor og skriver i dag anmeldelser av plater og konserter, musikknyheter, intervjuer og kronikker samt at publikasjonen har konkurranser og et diskusjonsforum for musikk.

Avisen omtaler alle sjangere innen rytmisk musikk, fra hiphop til visepop, og har som målsetning å tilby sine lesere et bredere bilde av musikkverdenen enn den som presenteres i tabloidavisene.

I de senere år har avisen fått sterk konkurranse fra andre seriøse nettaviser og musikkblogger, mens aktivitet og trafikk har gått ned, men redaksjonen er fortsatt aktiv.

Statistikk
Ifølge statistikken på Panoramas forside, inneholder databasen deres per mars 2014:
 4387 plateanmeldelser
 550 konsertanmeldelser
 1192 nyheter og artikler
 148 intervjuer

Eksterne lenker 
 
Norsk Musikkinformasjon: Bransjeregisteret
Norsk Musikkinformasjon: Støttekonsert for Panorama.no

Norske nettaviser
Aviser etablert i 1995
Arøya

Arøya er navnet på flere øyer i Langesundsfjorden; Store Arøya, Lille Arøya og Vesle Arøya. Store og Lille Arøy har fortsatt (i 2006) en liten gruppe fastboende, hovedsakelig fiskere og noen kunstnere. Arøyene er sammen med Stokkøya, Fugløya og Geitrøya de eneste av øyene i Langesundsfjorden som ligger i Vestfold fylke og Larvik kommune. Øygruppen ligger lengst ut i Langesundsfjorden med Skagerrak som nærmeste nabo i sør. Arøyene danner et unikt område med stille sund, svaberg og en rekke hytter. Sundet "Bukkespranget" deler Lille og Vesle Arøya, og syd for Lille Arøya ligger "Arøyskjæra" med mange små holmer og skjær ut mot det åpne området "Dypingen".

Hytter 
Øyene har en betydelig utbygging av hytter tidligere hovedsakelig for beboere i Grenlandsområdet (Porsgrunn og Skien) men i stadig større grad kjøpes nye hytter opp av personer fra Oslo-området. Det har de senere årene vært betydelig utbygging og oppgradering av eksisterende hyttemasse. Øyene er forbundet med fergeforbindelse med Helgeroa og Langesund hele året (Skjæløy og Ragnøy). I sommerhalvåret er det en betydelig trafikk av sommergjester på fergeforbindelsen. Om sommeren går det ferge flere ganger daglig, mens det i vinterhalvåret kun går ferge på lørdager. Det er også taxibåt med base på nærliggende Stokkøya (MS Røkke).

Bilder 

Øyer i Larvik
Mogens Lauritssøn

Biskop Mogens Lauritssøn (død 1542 i Antvorskov kloster ved Slagelse på Sjælland i Danmark) var den siste av de katolske biskopene på Hamar. Han ble tatt til fange av den danske hærføreren Truid Ulfstand i 1537, og døde i Danmark i 1542. Hamarkrøniken forteller om jærtegnene før Ulfstand kom og fanget ham, og om hvordan han forsvarte seg før han ble fanget. Mogens hadde først vært kannik i Oslo før han kom til Hamar.

Kilder
Hamar bispedømme - historien - fra sidene til Den norske kirke
Kirkens martyrer under reformasjonen i Norge - fra sidene til Den katolske kirke
Om Hamarkaupangen - Hovedfagsoppgave av Mari Kristin Høilund
Ostekrigen i Numedal - i Kuturhistorisk leksikon
Intervju om funn på Domkirkeodden - Hamar Dagblad
Hamardomen - i Norske kirkebygg

Reformasjonen
Norske katolske biskoper
Biskoper i Hamar bispedømme
Fødsler på 1400-tallet
Dødsfall i 1542
Kong Klang

Kong Klang er et norsk rock-band som ble startet i 1992 i Bergen av Lasse Myrvold, tidligere medlem av The Aller Værste!, Göbbels a-go-go og The Beste. Bandets opprinnelige besetning var Lasse Myrvold (sang/gitar), Tor Harald Rødseth (keyboards), Gunnar Olsen (bass) og Calle Hamre (trommer). Bandet ga ut CD-en Kong Klang i 1999. Bandmedlemmene på denne platen inkluderte foruten Myrvold, Calle Hamre, Bjørn Ivar Tysse og Rodrigo Lopez.

Under navnet KONG KLANG audio-visjon laget Lasse Myrvold og Calle Hamre sammen med Kristian Stangebye (Göbbels a-go-go, The Willkoks Talk) filmmusikken til Trond Kvist sine kinodokumentarer Junkies (1997) og Velkommen hjem (2002). Samtidig fortsatte Kong Klang å holde konserter som duo med Myrvold og Hamre.

I 2002 oppsto en ny variant av bandet. Myrvold og Stangebye innledet et samarbeid med poeten Terje Dragseth. Denne trioen utga Logg i 2002, og Kvitekråkas song. Dikt og songar, eit gorrlaust makkverk i 2005.

I 2006 har KONG KLANG holdt konserter med besetningen Dragseth, Stangebye og Terje Paulsen. Myrvold sluttet å spille konserter etter at det ble klart at han led av uhelbredelig prostatakreft, og valgte å prioritere studioarbeid med plateprosjektet Gøbbels A-Go-Go 13 sammen med Kristian Stangebye. Myrvold døde 3. september 2006. Bare uker før han døde spilte han inn låten «Du og jeg i samme båt» som Kong Klang sammen med Calle Hamre. Låten er å finne på Dans til musikken (2006) som er en hyllestplate til Lasse Myrvold.

Fra 2007 har Kristian Stangebye sammen med Terje Paulsen jobbet som duo i KONG KLANG. Musikken som er basert på field recordings og elektronikk kan rubriseres under kategorien Soundscaping. Etter flere års opphold begynte KONG KLANG igjen å holde konserter i 2014. I november 2014 holdt de som trio en konsert på Landmark, Bergen  sammen med Alf Solbakken (tidligere gitarist i Munch).

Diskografi 

(1999) Kong Klang (Album)
(2018) Sjalusi (Singel)

Eksterne lenker 
 

Norske rockegrupper
Band etablert i 1992
Kongeriket Storbritannia

Denne artikkelen omhandler Storbritannia i perioden 1707–1800. For den nåværende staten, se Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland.

Kongeriket Storbritannia var en selvstendig stat på øya Storbritannia fra 1. mai 1707 til 31. desember 1800. Den ble opprettet da kongerikene Skottland og England ble slått sammen under Acts of Union 1707. Det forente kongeriket ble styrt av et felles parlament og en regjering i Westminster i London. De to kongerikene hadde hatt samme monark siden Jakob VI av Skottland ble konge av England under navnet Jakob I i 1603.

Unionen ble etterfulgt av Det forente kongerike Storbritannia og Irland i 1801. Irland ble innlemmet gjennom Act of Union 1800 som kom som en følge av det irske opprøret i 1798.

Politisk struktur 

Kongeriket Storbritannia ble styrt av én monark, slik det hadde vært siden 1603 med unntak av Samveldetiden og Protektoratet. Forskjellen var at det under det forente riket var én krone, ikke to separate som tidligere. Tronfølgen ble bestemt av den engelske Bosetningsloven, og ikke den skotske Sikkerhetsloven. Dette betydde at monarken måtte være en protestantisk etterkommer av Sofia av Hannover, noe som la grunnen for huset Hannovers tid på tronen.

Den lovgivende makt var Det britiske parlamentet, som erstattet Det engelske parlamentet og Det skotske parlamentet. Som det moderne parlamentet bestod det av tre deler: Underhuset, Overhuset og Crown-in-Parliament. Både England og Skottland hadde representanter i begge kamre. Skottland hadde mindre representasjon enn befolkningstallet skulle tilsi, men representasjon var basert på skattlegging, og Skottland hadde faktisk høyere representasjon enn skatteinntektene tilsa. Skottland sendte 16 representanter til overhuset og valgte 45 medlemmer til underhuset, mens resten av medlemmene kom fra England og Wales.

Se også 
 Det forente kongerike Storbritannia og Irland

Referanser

Litteratur 
 Colley, Linda (2009): Britons: Forging the Nation 1707–1837, 2. utg. (utdrag og tekstsøk)
 Daunton, Martin (1995): Progress and Poverty: An Economic and Social History of Britain 1700–1850 (utdrag og tekstsøk)
 Hilton, Boyd (2008): A Mad, Bad, and Dangerous People?: England 1783–1846, New Oxford History of England
 Hoppit, Julian (2000): A Land of Liberty?: England 1689–1727, New Oxford History of England
 James, Lawrence (2001): The Rise and Fall of the British Empire
 Langford, Paul (1994): A Polite and Commercial People: England 1727–1783, New Oxford History of England
 O'Gorman, Frank. The Long Eighteenth Century: British Political and Social History 1688–1832 Porter, Roy (1997): English Society in the Eighteenth Century, 2. utg.
 Rule, John (1992): Albion's People: English Society 1714–1815 Williams, Basil (1939): The Whig Supremacy 1714–1760'', utgave online

Eksterne lenker 
 
 Text of Union with England Act
 Text of Union with Scotland Act

Storbritannias historie
Storbritannia
Historiske stater og riker i Europa
Stater og territorier etablert i 1707
Stater og territorier opphørt i 1801
Latinsk kors

Et latinsk kors er et kors med øverste korsarm kortere enn de andre og nederste korsarm lengre. Denne korsformen er blant de mange som er brukt til religiøse og magiske symboler og figurer. Vi finner latinsk kors i bl.a. malerier, skulpturer og annen kunst, i flagg, våpenskjold, bumerker, mønstre, ornamenter m.m.

Det latinske korset er idag mest vanlig som symbol for de vestlige kristne kirkesamfunnene. En alminnelig folkelig oppfatning er at det var et slikt kors som Jesus Kristus ble henrettet på. Forskere har reist tvil om dette og flere antar at korsfestelsen i stedet var på et T-formet «taukors»; se kors. 

Et omvendt latinsk kors kalles Peterskors etter apostelen Peter. Et liggende latinsk kors kalles et Filipkors.

Litteratur
 le Baron Stalins: Vocabulaire-Atlas Héraldique en six Langues: Francais-English-Deutsch-Español-Italiano-Nederlandsch, Paris 1952
 Ottfried Neubecker: Heraldik. Kilder, brug, betydning, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)
 Jan Raneke (redaktør): Nordisk heraldisk terminologi, Lund 1987 (med heraldiske faguttrykk på bokmål og nynorsk)

Galleri
Flere eksempler på kors som er dels latinsk kors og dels helt andre korsformer, bl.a. med sirkel, ekstra og skrå tverrbjelke samt korsarmer som ender i anker- eller kløverbladsform:

Kors

ar:الصليب المسيحي
eo:Kristana kruco
ko:십자가
hr:Križ (kršćanstvo)
li:Kruus
nl:Kruis (christendom)
pt:Cruz Cristã
simple:Christian cross
sl:Krščanski križ
zh-yue:聖十字
Luzern

Luzern (fransk: Lucerne) er en by i midten av Sveits.

Byen er hovedstad i kantonen Luzern, og ligger ved Vierwaldstättersjøen med en kjent trebro og med utsikt over fjellene Pilatus og Rigi.

Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Sveits
Luzern (kanton)