alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ingvild Øye

Ingvild Øye (født 1945 i Volda), professor i middelalderarkeologi ved Universitetet i Bergen siden 1994. Hun ble Cand.philol. 1971 og dr.philos i 1988 samme sted. NAVF-stipendiat i 1973, vit.ass ved Historisk Museum, Universitetet i Bergen 1973-79, museumslektor/amanuensis ved Bryggens Museum 1979-84, førsteamanuneinsis/styrer sst. 1984-88, museumsdirektør fra 1988, fra 1989 også med ansvar for nasjonalmonumentene Håkonshallen og Rosenkrantztårnet – en stilling hun fortsatte å ivareta i det nyopprettede professoratet i middelalderarkeologi til 1998.

Som middelalderarkeolog har Øye arbeidet i skjæringsfeltet mellom arkeologi og historie, og har utgitt bøker og artikler, særlig knyttet til landskap og materiell kultur både i rurale og urbane kontekster. Flere av studiene innlemmer et kjønnsperspektiv. Hun har siden 1994 vært hovedredaktør for serien Bryggen Papers, og har siden 2000 vært medlem av redaksjonen for bokserien The Northern World, North Europe and the Baltic 400-1400 AD, Economies and Cultures, Brill Academic Publishers.

Verv 
Øye har innehatt en rekke verv innen museumsfeltet, kulturlivet og forskningsadministrasjon. Hun var medlem av Statens museumsråd 1987-90, leder for Norske kunst- og kulturhistoriske museer 1990-92, nestleder for Tilsynskomiteen for Bergenhus 1988-98, medlem av styringsgruppen for Humaniora-utredningen 1983-85, programutvalget for NAVFs program for kultur- og tradisjonsformidlende forskning 1985-87 og leder for Norges forskningsråds program Museumsnettverket 1992-1995. Hun var også leder for programrådet for TV 2 1992-93 og medlem av styret for Festspillene i Bergen 1993-1998. 

Hun har vært medlem av Humaniorakomiteen, Norges forskningsråd, humaniora- og samfunnskomiteen 2004-2006 og medlem av styringsgruppen for Kaupang-prosjektet 2001-2006. Hun har i de senere år også vært medlem av styret for Nasjonalbiblioteket (2001–2005) og styret for ABM-utvikling, Statens senter for arkiv, bibliotek og museum (2002–2006). Ved Universitetet i Bergen har hun vært styreleder for Bergen Museum (1995–1998), prodekan for forskning ved Det historisk-filosofiske fakultet (1998–2001) og styrer ved Arkeologisk institutt (2005–2007).

Bibliografi 

Norske arkeologiprofessorer
Professorer ved Universitetet i Bergen
Alumni fra Universitetet i Bergen
Personer fra Volda kommune
Fødsler i 1945
Norske museumsfolk
Museumsdirektører
Trypocopris

Trypocopris er en slekt av biller i familiegruppen tordivler. Glattordivel (Trypocopris vernalis) var tidligere vanlig over det meste av Europa, men har blitt sjelden i de siste tiårene.

Utseende 
Middelsstore (gjerne 12-20 millimeter), blankt svarte, tettbygde biller. Oversiden er meget blank, vanligvis uten punktstriper på dekkvingene. Undersiden har en sterk blålig metallglans.

Levevis 
Disse billene er knyttet til husdyr og larvene lever av møkk nede i dype tunneler som foreldrene har gravd ut. Derfor finnes tordivlene helst på steder der bakken er lett å grave i, særlig på sandjord. De voksne billene flyr gjerne i skumringen, og lager en brummende lyd. Gangene er ikke så dype, gjerne bare 7-8 centimeter.

Utbredelse

Systematisk plassering 
Artene ble tidligere regnet til slekten Geotrupes.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Scarabaeoidea
 Familien tordivler, Geotrupidae
 Underfamilien Geotrupinae
 Slekten Trypocopris Motschulsky, 1858 
 Underslekten Pseudotrypocopris Miksic, 1954
 Trypocopris amedei (Fairmaire, 1861)
 Underslekten Trypocopris (i snever forstand)
 glattordivel, Trypocopris vernalis (Linnaeus, 1758)
 Trypocopris alpinus (Sturm & Hagenbach, 1825)
 Trypocopris apenninicus Mariani, 1958 - ofte regnet som en underart av T. vernalis
 Trypocopris balcanicola Miksic, 1954 - ofte regnet som en underart av T. alpinus
 Trypocopris bartolii Dellacasa, 1974 - ofte regnet som en underart av T. pyrenaeus
 Trypocopris caspius (Motschulsky, 1845) - ofte regnet som en underart av T. vernalis
 Trypocopris cyanicolor Capra, 1930 - ofte regnet som en underart av T. pyrenaeus
 Trypocopris fausti (Reitter, 1890)
 Trypocopris fauveli Bedel, 1911 - ofte regnet som en underart av T. vernalis
 Trypocopris fulgidus (Motschulsky, 1845)
 Trypocopris inermis (Ménétries, 1832)
 Trypocopris marianii Löbl, 2006 - ofte regnet som en underart av T. alpinus
 Trypocopris pyrenaeus (Charpentier, 1825)
 Trypocopris splendens (Heer, 1841) - ofte regnet som en underart av T. pyrenaeus
 Trypocopris zaitzevi Olsoufieff, 1918

Kilder 
 Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr

Eksterne lenker 
 

Tordivler
Biller formelt beskrevet i 1858
Svovelveis

Svovelveis, som vitenskapelig er kjent som Anemone ×lipsiensis eller Anemone nemorosa × ranunculoides, er en hybrid mellom hvitveis og gulveis, den er også kjent under Anemone nemorosa × ranunculoides som vitenskapelig navn. Hybriden er flerårig, og dens foreldre er urter i soleiefamilien. Den har per i dag ikke noe offisielt norsk navn, men kalles for «halvveis», «midtveis», «mellomveis» og «smørveis». Eventuelt blir det brukt -symre i stedet for -veis, i nynorsk og i enkelte dialekter. Hele planten i frisk tilstand er giftig.

Utseende
Anemone ×lipsiensis blir 5–20 cm høy. Skuddenes stengler har tre blader midt på stengelen, som er tredelte. Planten ellers er slik som en blanding av hvitveis og gulveis.

Utbredelse
Anemone ×lipsiensis blomstrer fra hovedsakelig fra april til mai og kan dukke opp der hvitveis og gulveis vokser sammen. Det er ikke vanlig å finne denne hybriden. I Norge er den spredt, men ofte lokalt vanlig. Den er funnet på Østlandet (Stange, Ringsaker og Østre Toten), langs Mjøsa og i Nord-Trøndelag (Verdal).

Etymologi
Navnet Anemone har antageligvis en av to alternativer. Det ene alternativet er anemos, som kommer av det greske ordet for vind. Det andre er fra et gresk korrumpert låneord fra semittisk, som da betyr blodrød. Dette er da fra Anemone coronaria (eller Adonis), som da etter sigende skulle ha spirt opp fra blodet til Naaman. Plantenavnet kommer fra Theofrast, 300 f.Kr. Nemorosa blir forklart under hvitveis, og ranunculoides blir forklart under gulveis.

Litteratur
 
 
 

Soleiefamilien
Gule blomster
Europas flora
Typhaeus

Typhaeus er en slekt av biller i familiegruppen tordivler. De finnes i store deler av Europa, men går ikke nord til Norge.

Utseende 
Ganske store og kraftige, hvelvede, blankt svarte biller. Begge kjønn har fremoverrettede horn på pronotum, hos hannen er disse tre lange horn, de to ytterste når foran hodet, hos hunnen er det fem korte pigger. Pronotum er mye bredere enn langt. De korte, hvelvede dekkvingene har dype punktstriper. Beina er kraftige gravebein, som vanlig hos tordivler.

Levevis 
Disse artene lever på steder med sandete jord som det er lett å grave i. Hunnen graver ut en 1-1,5 meter dyp sjakt som har flere sidesjakter, larvene utvikler seg nede i disse. De fores med møkk.

Utbredelse

Systematisk plassering 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Scarabaeoidea
 Familien tordivler, Geotrupidae
 Underfamilien Geotrupinae
 Slekten Typhaeus Leach, 1815 – 6 arter
 Underslekten Chelotrupes Jekel, 1866
 Typhaeus hiostius Gene, 1836
 Typhaeus momus (Olivier, 1789)
 Underslekten Typhaeus (i snever forstand)
 Typhaeus fossor Waltl, 1838
 Typhaeus lateridens (Guérin-Méneville, 1838)
 Typhaeus typhaeoides (Fairmaire, 1852)
 Minotaurbille, Typhaeus typhoeus (Linnaeus, 1758)

Kilder 
 Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr

Eksterne lenker 
 

Tordivler
Dyr formelt beskrevet av William Elford Leach
Biller formelt beskrevet i 1815
Jekelius

Jekelius er en slekt av biller i familiegruppen tordivler. Slekten er artsrik i middelhavsområdet. Artene ble før regnet til slekten Geotrupes.

Utseende 
Kraftige, tettbygde, oftest matt svarte tordivler. Dekkvingene mangler tydelige punktrader.

Levevis 
I alle fall noen av artene er ikke flygedyktige.

Utbredelse 
Slekten er artsrik i middelhavsområdet.

Systematisk plassering 
Disse artene ble før regnet til slekten Geotrupes.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Scarabaeoidea
 Familien tordivler, Geotrupidae
 Underfamilien Geotrupinae
 Slekten Jekelius Lopez-Colon, 1989 – 17 arter i Europa:
 Jekelius albarracinus (Wagner, 1928)
 Jekelius balearicus (Lopez-Colon, 1984)
 Jekelius brullei (Jekel, 1866)
 Jekelius castillanus (Lopez-Colon, 1985)
 Jekelius catalonicus (Lopez-Colon, 1991)
 Jekelius chalconotus (Chevrolat, 1840)
 Jekelius chersinus (Delabie, 1954)
 Jekelius hernandezi (Lopez-Colon, 1988)
 Jekelius hispanicus (Reitter, 1893)
 Jekelius intermedius (Costa, 1827)
 Jekelius juengueri (Romaro-Samper, 1996)
 Jekelius nitidus (Jekel, 1866)
 Jekelius punctatolineatus (Francois, 1904)
 Jekelius sardous (Erichson, 1847)
 Jekelius sericeus (Jekel, 1866)
 Jekelius punctulatus (Jekel, 1866)
 Jekelius marginatus (Poiret, 1787)

Kilder 
 Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr

Eksterne lenker 
 
 Bilde av Jekelius marginatus

Tordivler
Biller formelt beskrevet i 1989
Horatio Fitch

Horatio May Fitch (født 16. desember 1900, død 4. mai 1985) var en amerikansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
 
Fitch vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under OL 1924 i Paris. Han kom på andreplass på 400 meter med tiden 48,4 bak Eric Liddell fra Storbritannia som vant med 47,6 som var ny verdensrekord.

OL-medaljer 
  1924  Paris - Sølv i friidrett, 400 meter, menn  USA

Eksterne lenker 
 

Sprintere fra USA
Olympiske sølvmedaljevinnere for USA
Medaljevinnere under Sommer-OL 1924
Deltakere for USA under Sommer-OL 1924
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1924
Personer fra Chicago
Fødsler i 1900
Dødsfall i 1985
Victor Kugler

Victor Kugler (født 5. juni 1900 i Hohenelbe, Köninggrätz-regionen i Böhmen, Østerrike-Ungarn, død 16. desember 1981 i Toronto, Canada) var en av de menneskene som hjalp til med å skjule jøden Anne Frank og hennes familie og nære venner under den tyske okkupasjonen av Nederland.

Da Anne Franks sin dagbok ble utgitt etter hennes død i konsentrasjonsleiren Bergen-Belsen ble Kugler henvist til under navnet Mr. Kraler. Han meldte seg til den østerriksk-ungarske marinen under den første verdenskrig med en gang han var ferdig med sin akademiske utdannelse. Han ble utskrevet fra militæret i 1918 etter å ha blitt skadet. Han flyttet deretter til Tyskland og arbeidet som elektriker, og i 1920 flyttet han videre til den nederlandske byen Utrecht for å jobbe for et firma som solgte pektin.

Han ble tildelt nederlandsk statsborgerskap i mai 1938. Han bodde sammen med sin kone Laura Maria Buntenbach-Kugler i byen Hilversum under den andre verdenskrig, som lå cirka seksten mil fra Amsterdam. Fra juli 1942 til august 1944 hjalp han sammen sine kolleger Miep Gies, Johannes Kleiman og Bep Voskuijl med å gjemme åtte personer som var på flukt fra nasjonalsosialistene, blant disse var Anne Frank. Kugler ble sammen med sine medsammensvorne arrestert av det tyske Gestapo den 4. august 1944, etter at en ukjent informant forrådte dem og tystet om deres motstandsarbeid til nasjonalsosialistene.

Kugler satt i forskjellige fengsler før han sammen med andre politiske fanger transportert til en konsentrasjonsleir i Amersfoort hvor han senere ble transportert videre til det nasjonalsosialistiske Tyskland. Han ble sammen med flere hundre andre fanger satt til tvangsarbeid, der han blant annet gravde anti-tank skyttergraver for tyskerne. Kugler ble sendt videre til andre fengsler og fangeleire. De ble utsatt for bombeangrep under forflytningen og Kugler dro fordel av forvirringen som oppstod på grunn av dette og han unnslapp fangenskap. Han ble skjult av en bonde for et par dager, lånte en sykkel og kom seg tilbake til Hilversum, som han kom frem til i april 1945. Han gjemte seg der fram til frigjøringen av Nederland, den 5. mai 1945.

Hans kone, Laura Kugler, døde 6. desember 1952 og tre år senere giftet han seg med sin andre kone  Lucie van Langen. Ekteparet flyttet til Canada, hvor hans bror, søster og mor allerede bodde. Den 16. september 1958 opptrådte han som gjest på et TV-program der han fortalte om hans opplevelser under krigen. Han mottok flere tapperhetsmedaljer for hans mot under krigen, da han skjulte jøder og andre motstandere av nasjonalsosialistene.

Referanser 

Personer fra Okres Trutnov
Anne Franks dagbok
Elektrikere
Tsjekkere fra andre verdenskrig
Østerriksk-ungarere fra første verdenskrig
Fanger i tyske konsentrasjonsleire
Migranter til Canada
Rettskafne blant nasjonene
Omar Elabdellaoui

Omar Elabdellaoui (født 5. desember 1991) er en norsk fotballspiller. Han er klar for  fra den 8. januar 2023.

Elabdellaoui vokste opp i Iladalen, der han spilte barnefotball for . Han dro derfra til Skeid, før han signerte for Manchester City i 2008. Hans profesjonelle debut kom for Strømsgodset under et utlån. Han tilbrakte også en sesong på lån i Nederland for klubben Feyenoord. Etter å ha vært lånt ut til Eintracht Braunschweig i et halvt år, ble overgangen permanent i mai 2013. Sommeren 2013 signerte han for nåværende klubb Olympiakos.

Elabdellaoui har representert Norge på ulike ungdomslandslag, og var en del av den norske troppen som imponerte stort i det Europeiske Under-21 Mesterskapet i 2013 i Israel. Han fikk senere sin A-landslagsdebut i august 2013.

Klubbkarriere

Manchester City 
Etter å ha spilt for den norske klubben , meldte Elabdellaoui overgang til den engelske klubben Manchester City som 16-åring i 2008. Scott Sellars, en trener for klubbens U-18 lag, sa i et intervju med TV 2 at Elabdellaoui hadde en stor fremtid. Elabdellaoui imponerte på akademiet, og fikk som belønning et nummer i førstelagstroppen før 2010-11 sesongen. Han satt også på benken under City sin kamp mot Juventus i Europa League den 16. desember 2010.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Fotballspillere for Manchester City FC
Fotballspillere for Strømsgodset TF
Fotballspillere for Feyenoord Rotterdam
Fotballspillere for Eintracht Braunschweig
Fotballspillere for Olympiakos FC
Fotballspillere for Hull City AFC
Fotballspillere for Galatasaray SK
Fotballspillere for FK Bodø/Glimt
Norske fotballspillere i Nederland
Norske fotballspillere i Tyskland
Norske fotballspillere i Hellas
Norske fotballspillere i England
Norske fotballspillere i Tyrkia
Nordmenn av marokkansk opphav
Fødsler i 1991
Thorectes

Thorectes er en slekt av biller i familiegruppen tordivler. Slekten er representert ved fire arter i Sør-Europa.

Levevis 
Som vanlig hos tordivler lever larvene på nedgravd gjødsel, for eksempel fra sauer eller geiter. Gjødselen graves ikke nødvendigvis ned der den ble funnet, billene kan flytte den et stykke for å finne et sted som egner seg for graving. Gangene er bare 10-15 centimeter dype i denne slekten. Det er vist at billene i tillegg eter ganske mye eikenøtter og drar disse ned i gangene sine, dermed har de også plantet dem om de ikke skulle ete dem opp, og bidrar til å spre eiketrærne. I alle fall noen av disse artene kan ikke fly.

Utbredelse 
I Europa finnes de bare på Den iberiske halvøya.

Systematisk plassering 
Artene ble tidligere regnet til slekten Geotrupes. Mange arter som tidligere ble ført til Thorectes regnes i dag til slekten Jekelius.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien Scarabaeoidea
 Familien tordivler, Geotrupidae
 Underfamilien Geotrupinae
 Slekten Thorectes Mulsant, 1842 – fire arter i Europa:
 Thorectes baraudi Lopez-Colon, 1981
 Thorectes ferreri Lopez-Colon, 1983
 Thorectes lusitanicus (Jekel, 1866)
 Thorectes valencianus (Baraud, 1866)
 Thorectes laevigatus – Nord-Afrika

Kilder 
 Pérez-Ramos, I.M., T. Marañón, J.M. Lobo og J.R. Verdú (2007) Acorn removal and dispersal by the dung beetle Thorectes lusitanicus: ecological implications. Ecological Entomology 32: 349-356 
 Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr

Eksterne lenker 
 

Tordivler
Biller formelt beskrevet i 1842
Månens geologi

Månens geologi (noen ganger betegnet som selenologi, som generelt bruker om månevitenskap) er ulik fra jordens. Månen er nesten helt uten atmosfære og vannforekomster, noe som eliminerer påvirkning fra, og erosjon, på grunn av vær. Månen har heller ingen form for platetektonikk, har lavere tyngdekraft, og avkjøles hurtigere enn jorden på grunn av størrelsen. Måneoverflatens komplekse geomorfologi er dannet ved en kombinasjon av prosesser, hvor de viktigste er nedslag, som har dannet nedslagskratere, og vulkansk ativitet. Månen er et differensiert legeme, som er oppdelt i skorpe, kappe og kjerne.

Geologiske undersøkelser av månen er basert på en kombinasjon av observasjoner fra teleskoper på jorden, målinger fra romsonder i bane, månestein og geofysiske data. Det ble tatt prøver fra et lite antall steder på månen under Apollo-ferdene på slutten av 1960- og begynnelsen av 1970-tallet, noe som bragte vel 380 kg månestein og overflatemateriale tilbake til jorden, og også gjennom det sovetsike Luna-programmet. Månen er det eneste ikke-jordiske objekt hvor man har prøver fra kjente geologiske plasseringer. Et lite antall meteoritter fra månen er funnet på jorden, men det er ukjent hvilke månekratere de stammer fra. En betydelig del av månens overflate er fortsatt uutforsket, og en lang rekke geologiske spørsmål om månen er derfor ubesvarte. Ingen prøver er samlet inn fra månens bakside eller polområder.

Grunnstoffsammensetning

Blant de grunnstoffene man vet finnes på månen overflate, er; oksygen (O), silisium (Si), jern (Fe), magnesium (Mg), kalsium (Ca), aluminium (Al), mangan (Mn) og titan (Ti). Av disse er det oksygen, jern og silisium som er mest vanlige, hvorav oksygeninnholdet er estimert til 45 %. Karbon (C) og nitrogen (N) ser ut til å eksistere kun som sporstoff fra solvind.

spektriskopiske data fra Lunar Prospector antyder eksistensen av hydrogen (H), konsentrert ved månens poler.

NASA meldte i 2009 om funn av vann i et av månens krater.

Opprinnelse
Hvordan månen har blitt dannet har vært et av de mest fundamentale spørsmål i lang tid når det gjelder månens historie. Blant tidligere hypoteser er avspalting fra jorden, innfanging og samtidig dannelse. Den for tiden mest anerkjente hypotesen er nedslagsteorien.

Referanser

Månen
Geologi
Artikler i astronomiprosjektet
Agent Cody Banks

Agent Cody Banks er en amerikansk action-komedie fra 2003, regissert av Harald Zwart, med Frankie Muniz og Hilary Duff i hovedrollene.

Handling 

High school-eleven Cody Banks (Frankie Muniz) er på utsiden en helt vanlig tenåringsgutt med helt vanlige problemer – ikke gode nok karakterer, ikke populær nok, strenge foreldre og irriterende lillebror. Men han har en ganske så uvanlig hemmelighet: han er en trent junior-CIA-agent, og nå er han klar for å ta oppdrag. Men oppdraget blir ikke helt som han håpet på: han skal komme tett på den vakre, jevnaldrende Natalie (Hilary Duff), for å komme nærmere å avsløre en konspirasjon som faren hennes muligens er en del av.

Så Cody gjør alt for å dekke til sin egentlige identitet: han begynner på Natalies privatskole, tar alle hennes fag, og har som mål å bli invitert til bursdagsselskapet hennes. Men, til hans overordnedes store fortvilelse: det er slett ikke så lett å oppnå det når man heter Cody Banks og er reddere for å prate til jenter enn å forhandle med terrorister...

Rolleliste

Trivia 

 Harald Zwart har alltid et element fra Norge med i filmene sine. Når Cody og Natalie sitter i kafeen, kan man se logoen til isprodusenten Diplom-Is i bakgrunnen. Zwart er også en stor fan av fotballklubben Fredrikstad, og vi kan se et skjerf som henger på døra på soverommet til Cody. Man kan også se en vimpel henge fra veggen på det samme soverommet med de samme fargene, rødt og hvitt.
 Rollefiguren Natalie Connors er oppkalt etter produsent Dylan Sellers' datter, Natalie, som også var den som ønsket Hilary Duff i rollen. Den virkelige Natalie har for øvrig også en liten cameorolle i filmen.
 Hilary Duff hørte først om filmen da Frankie Muniz hadde en gjesterolle i en episode i TV-serien hennes, Lizzie McGuire.
 Filmen har mange referanser til James Bond-filmene. Blant annet sier Cody på et tidspunkt: "Banks. Cody Banks." Også scenen hvor Cody blir jaget ned en fjellside mens han står på snøbrett, er sterkt inspirert av Bond-verdenen.

Eksterne lenker 
 
 

Filmer regissert av Harald Zwart
Filmer fra 2003
Romantiske komedier fra USA
Actionkomedier fra USA
Eventyrfilmer fra USA
Engelskspråklige filmer
Ungdomsfilmer
Sebastian Druszkiewicz

Sebastian Druszkiewicz (født 14. juni 1986 i Zakopane i Lillepolske voivodskap), er en polsk skøyteløper som representerte hjemlandet i vinter-OL 2010 i Vancouver.

Karriere 
På Tor Cos i Zakopane innehar han sammen med Dariusz Stanuch og Andrzej Gąsienica-Laskowy for tiden banerekorden på lagtempo. Han hadde også en tid banerekordene på 3000m og liten firkant på Tor Blonie i Sanok, noteringer han gjorde i desember 2005.

Druszkiewicz debuterte i verdenscupen for senior i skøytesesongens 1. verdenscupstevne i november 2006 i Heerenveen på 1500m i b-gruppa.

Personlige rekorder 
Oppdatert pr 10. april 2011

Meritter

Internasjonale mesterskap 
Olympiske leker (Vinter) deltatt i ett OL (ved en konkurranse)
 Vancouver 2010 på 10000m.
 beste resultat 14.-plass på 10000m i Vancouver 2010

Enkeltdistanse-VM på skøyter deltatt i ett VM (ved 2 konkurranser)
 Nagano 2008 på 5000m og på lagtempo.
 beste resultat 8.-plass på lagtempo og individuelt 22.-plass på 5000m i Nagano 2008.

Sammenlagt i Verdenscupen 
Oppdatert etter sesongen 2010/11.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Sebastian Druszkiewicz på SpeedskatingResults.com (personlige rekorder og resultater)
  Sebastian Druszkiewicz på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
  Sebastian Druszkiewicz på data.ISUresults.eu sine nettsider. (distanseresultater)
  Sebastian Druszkiewicz på www.isu.html.infostradasports.com
  Sebastian Druszkiewicz på DomTel-Sport.pl (profil og noen resultater)
 
 
 
Bilder
  Bilder av Sebastian Druszkiewicz på SpeedSkatingPhotos.info/DesgPhoto.com

Polske skøyteløpere
Tsjekkiske skøyteløpere
Deltakere for Polen under Vinter-OL 2010
Skøyteløpere under Vinter-OL 2010
Deltakere for Polen under Vinter-OL 2014
Skøyteløpere under Vinter-OL 2014
Deltakere for Polen i enkeltdistanse-VM på skøyter
Personer fra Zakopane
Artikler i skøytesportprosjektet
Fødsler i 1986
Bubas

Bubas er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, svarte, svært tettbygde skarabider. Hannen har to korte horn i pannen. Beina er kraftige gravebein, på frambeina mangler føttene (tarsene).

Levevis 
Larvene utvikler seg på gjødsel som er garvd ned av foreldrene. Hunnen, eller hunnen og hannen sammen, graver ut en loddrett gang som fylles med en "pølse" av gjødsel. Hunnen legger så et egg i hver ende av "pølsa". Larvene spiser seg innover i gjødselen, hver larve omgir seg med et skall laget av dens egen avføring. Arten Bubas bubalus har blitt foreslått innført til Australia i et forsøk på å bekjempe fluer som klekkes i store mengder fra gjødselen av innførte husdyr.

Utbredelse 
I Europa finnes disse billene langs middelhavskysten.

Systematisk plassering 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
 Slekten Bubas Mulsant, 1842 – i Europa:
 Bubas bison (Linnaeus, 1767)
 Bubas bubaloides Janssens, 1938  Nord-Afrika
 Bubas bubalus (Olivier, 1811)

Kilder 
 Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr

Eksterne lenker 
 

Møkkskarabider