alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Riksdaler

Riksdaler var en myntenhet i Danmark-Norge og Sverige. Opprinnelsen var en daler, en stor mynt av sølv, først utmyntet  omkring 1518 i Joachimsthal (derav navnet) i Böhmen, nå i Tsjekkia. Vekten var én unse, ca. 27,2 g, med et sølvinnhold på 95,5 %.

Bakgrunn
Thaler ble snart preget i andre land, i Tyskland som reichsthaler, i engelsktalende land som dollar og i Norden som daler. I Danmark ble den første daleren slått under Christian III i 1537, og fra 1544 til 1813 var riksdaleren hovedmynt i Danmark-Norge.

I Danmark-Norge ble en rigsdaler delt i 4 mark eller 96 skilling. Rigsdaleren dannet grunnlaget for landets myntsystem fra 1500-tallet til 1813. Den ble vanligvis ikke utgitt som egen mynt. Mynten veide ca. 25 g, og sølvinnholdet var nær konstant i hele perioden. 

Speciedaleren var hovedmynten i myntsystemet. Kronemynten var en mellomstor sølvmynt verd 2/3 speciedaler (1 riksdaler/4 mark) All småmynt ble betegnet som kurantmynt. Kronemynt ble innført i 1618. 

1 krone = 1 1/2 riksdaler species = 126 skilling. I 1625 ble kronen redusert og tilsvarte da 1 1/3 riksdaler species. Kronebetegnelsen gikk da over på halvkronen, også kalt slettdaler. 

Kurantdaleren ble tatt i bruk som regneenhet i 1695. 1 riksdaler kurant var lik en sum i småmynt med pålydende verdi lik det offisielle fastsatte antall skilling i en speciedaler. Verdiforholdet mellom species og kurant vekslet derfor.

1813 - 1816: Riksbankdaler
Da Riksbanken ble opprettet i 1813, ble det innført en ny pengeenhet, riksbankdaler (Rbdlr.). Dens verdi ble satt til 1/2 speciedaler, men kursen for riksbankdaleren sank hurtig.

1816 - 1875: Speciedaler, ort og skilling
Norges Bank ble opprettet i 1816, og fra samme år gjaldt et nytt myntsystem: 1 speciedaler = 5 ort = 120 skilling. Ved overgangen til kronemynt i 1875 ble 1 speciedaler satt til 4 kroner.

Fra 1875: Kroner og øre
I oktober 1875 sluttet Norge seg til den skandinaviske myntunion. Myntenheten ble 1 krone = 100 øre. 

1537: 1 riksdaler = 3 mark = 48 skilling

1582: 1 riksdaler = 4 mark = 64 skilling
 
1602: 1 riksdaler = 4 mark = 66 skilling
 
1609: 1 riksdaler = 4 mark = 68 skilling

1610: 1 riksdaler = 4 mark = 74 skilling

1616: 1 riksdaler = 4 mark = 80 skilling

1618: 1 riksdaler = 84 skilling

1624: 1 riksdaler = 100 skilling

1625: 1 riksdaler = 6 mark = 96 skilling

Eksterne lenker
 Norges Bank – Verdier i norske – kroner priskalkulator
 Norges Bank – Pengeeiningar i Noreg frå 1514

Historisk valuta
Norsk økonomisk historie
Vera Komissar

Vera Komissar (født Litichevski; 2. august 1935, død 9. september 2018) var en danskfødt norsk sakprosaforfatter.

Komissar var aktiv i Det mosaiske trossamfunn i Trondheim, som forfatter om jødiske forhold og som leserbrevskribent. Hun ble kanskje mest kjent for boken På tross av alt (1995), som skildret hennes ektemann Julius Paltiels opplevelser under den andre verdenskrig.

Hun vokste opp i en jødisk familie i København som datter av skofabrikant Johan Litichevski og hustru Käthe Samson. I 1943 måtte familien flykte fra Danmark til Sverige for å unngå arrestasjon og deportasjon. De ble fraktet med fiskebåt over Øresund sammen med flere tusen andre jødiske dansker. I 1955 flyttet hun til Trondheim. Hun giftet seg med Julius Paltiel i 2000. På det tidspunktet var hun enke etter kleshandler Jacob Komissar, sønn av Hirsch Komissar.

Æresbevisninger og utmerkelser 
Vera Komissar ble i 2016 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for sin innsats for religiøst mangfold.»

Bibliografi 
 Nådetid : norske jøder på flukt 1942 – sakprosa, sammen med Bjørg Sundvor (1992)
 På tross av alt : Julius Paltiel – norsk jøde i Auschwitz – sakprosa, sammen med Sverre M. Nyrønning (1995)
 Jødiske gleder : en bok om jødedommen, jødiske helligdager og koscher mat – sakprosa (1998)

Referanser 

Norske sakprosaforfattere
Det mosaiske trossamfunn
Riddere av 1. klasse av St. Olavs Orden
Nordmenn født i Danmark
Personer fra København
The Jester Race

The Jester Race er det andre albumet fra det melodiøse death metal-bandet In Flames. Det ble utgitt i 1996, og blir sett på som et av de albumene som har satt mest preg på sjangeren. Dette var det første albumet hvor Anders Fridén var vokalist. Temaet som går gjennom hele albumet er menneskets svakhet, feil og arroganse.

Sporliste

 «Moonshield» – 5:01
 «The Jester's Dance» – 2:09
 «Artifacts of the Black Rain» – 3:15
 «Graveland» – 2:46
 «Lord Hypnos» – 4:01
 «Dead Eternity» – 5:01
 «The Jester Race» – 4:51
 «December Flower» – 4:10
 «Wayfaerer» – 4:41
 «Dead God in Me» – 4:15
Tilleggsspor på The Jester Race/Black-Ash Inherintance
 «Goliaths Disarm Their Davids» – 4:55
 «Gyroscope» – 3:23
 «Acoustic Medley» (instrumental)- 2:32
 «Behind Space» (Live) – 3:36

Musikere

Bjorn Gelotte – Trommer & Gitar
Andres Fridén – Vokalist
Jesper Strömblad – Gitar
Glenn Ljungström – Gitar
Johan Larsson – Bass
Fredrik Nordström – Keyboard
Oscar Dronjak – Vokalist på Dead Eternity
Kasper Dahlqvist – Keyboard på Wayfaerer
Fredrik Johansson – Gitar på December Flower.

Eksterne lenker
 The Jester Race detaljer
 The Jester Race musikktekster
 The Jester Race informasjon
 

Musikkalbum fra 1996
In Flames-album
Sykehuset Innlandet

Sykehuset Innlandet HF er et av 11 helseforetak i Helse Sør-Øst og tilbyr helsetjenester innen spesialisthelsetjenesten for store deler av Innlandet fylke.

Sykehusstrukturen 
Foretakets opptaksområde innebærer 42 kommuner. Tidligere soknet også Kongsvinger sykehus til Sykehuset Innlandet, men dette ble overført til Ahus med virkning fra 1. februar 2019. Foretaket består av 8 divisjoner med tjenester fordelt på 40 enheter. Sykehusets administrasjon ligger i Brumunddal, i Ringsaker kommune nord for Hamar.

Sykehuset Innlandet HF består av fem somatiske sykehus lokalisert i Elverum, Hamar, Gjøvik, Lillehammer og Tynset, og to psykiatriske sykehus lokalisert på Reinsvoll og Sanderud. I tillegg til sykehusene finnes det egne desentraliserte tjenester innenfor både psykiatri og somatikk.

Foretaksdivisjonene

Stab helse 
Staben til viseadministrerende direktør heter Stab Helse. I staben inngår IT-avdelingen, elektronisk pasientjournal, forskningsavdelingen og avdeling for kunnskapsstøtte. I Avdeling for kunnskapsstøtte inngår blant annet bibliotektjenesten, og satsningene på kunnskapsbasert praksis, kunnskapsbaserte fagprosedyrer, veiledende behandlingsplaner og behandlingslinjer.

Se også 
 Bibliotektjenesten i Sykehuset Innlandet HF

Referanser

Eksterne lenker 
 Sykehuset Innlandet
 Bibliotektjenesten Sykehuset Innlandet

Norske helseforetak
Helse- og sosialtjenester i Innlandet
Helse Sør-Øst
Innlandet
Rod Steiger

Rodney Stephen «Rod» Steiger (født 14. april 1925 i Westhampton i New York, død 9. juli 2002 i Los Angeles i California) var en amerikansk skuespiller. Han spilte i over 100 filmer og vant Oscar for beste mannlige hovedrolle for rolletolkningen sin i filmen Natten var het (1967). Steiger spilte også i filmer som Storbyhavnen (1954), Den lengste dagen (1962), Doctor Zhivago (1965), A Fistful of Dynamite (1971) og Mars Attacks! (1996).

Karriere 
Steiger begynte skuespillerkarrieren på teater og på direktesendt TV på begynnelsen av 1950-tallet. Steiger ble nominert til Oscar for beste mannlige birolle for sin rolle i filmen Storbyhavnen (1954), der han spilte broren til rollefiguren som ble spilt av Marlon Brando. Han vant Oscar for beste mannlige hovedrolle for rollen som politimester Bill Gillespie i filmen Natten var het (1967), der han spilte mot Sidney Poitier.

Steiger spilte flere kjente personer, som Napoléon Bonaparte i Waterloo (1970) og diktatoren Benito Mussolini i The Last Four Days (1974) og i Lion of the Desert (1981). Han hadde rollen som Pontius Pilatus i regissør Franco Zeffirellis miniserie Jesus fra Nasaret (1977) og mafiabossen Sam Giancana i miniserien Sinatra (1992). Han spilte også i flere italienske filmer, inkludert Bolighaien (1963), Lucky Luciano (1973) og i regissør Sergio Leones film Dukk, din tosk (1971).

Steiger hadde hovedrollen i filmversjonen av Kurt Vonneguts skuespill Happy Birthday, Wanda June (1971). I 1969 spilte Steiger i filmatiseringen av Ray Bradburys The Illustrated Man sammen med sin daværende kone, Claire Bloom. Steiger ble tilbudt hovedrollen som general George S. Patton i Patton – menneske og soldat, men han takket nei fordi han syntes den glorifiserte krig. Rollen gikk til George C. Scott, som vant en Oscar for den. Steiger kalte avgjørelsen sin for den største tabben han hadde gjort i sin karriere.

Steiger har en stjerne på Hollywood Walk of Fame, som ligger på 7080 Hollywood Boulevard.

Privatliv 
Steiger var gift fem ganger. De fire første ekteskapene endte med skilsmisse og det siste varte frem til hans død. Steiger giftet seg med Sally Gracie i 1952. Forholdet tok slutt noen måneder senere, men de ble ikke skilt før i 1958. Han var deretter gift med skuespillerinnen Claire Bloom fra 1959 til 1969, Sherry Nelson fra 1973 til 1979 og sangerinnen Paula Ellis fra 1986 til 1997. Steigers femte og siste ekteskap var med skuespillerinnen Joan Benedict, som han giftet seg med i 2000. Han fikk datteren Anna, som senere ble operasangerinne, med sin andre kone og sønnen Michael med sin fjerde kone.

Etter å ha gjennomgått en hjerteoperasjon på 1970-tallet, fikk Steiger en alvorlig depresjon som varte i åtte år. Han engasjerte seg senere for økt forskning og åpenhet rundt psykiske lidelser. Steiger døde 9. juli 2002 i Los Angeles, etter å ha blitt innlagt på sykehus med lungebetennelse og nyresvikt.

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Skuespillere fra USA
Oscar-vinnere (hovedrolle)
BAFTA-vinnere
Hollywood Walk of Fame
Gjesteskuespillere i Simpsons
Personer fra Southampton i New York
Montecristo

Montecristo er en 10,4 km² stor ubebodd øy blant de toskanske øyer. Øya ligger omtrent midt mellom Korsika og det italienske fastlandet, sør for Elba og vest for Giglio. 

Øya er mest kjent fra Alexandre Dumas' roman Greven av Monte Cristo, men bokens beskrivelse av øya stemmer ikke overens med virkeligheten.

Øyer i Italia
Cliff Robertson

Clifford Parker «Cliff» Robertson III (født 9. september 1923 i La Jolla i California, død 10. september 2011 i Stony Brook i New York) var en amerikansk skuespiller. Han vant Oscar for beste mannlige hovedrolle for rollen som Charly Gordon i filmen Charly (1968).

Robertson tjenestegjorde i den amerikanske handelsflåten under andre verdenskrig, før han ble innmakulert ved Antioch College i Ohio. Han droppet ut kort tid senere for begynne som journalist. I 1957 giftet Robertson seg med skuespiller Jack Lemmons ekskone, Cynthia Stone. De fikk datteren Stephanie sammen, før de ble skilt i 1959. I 1966 giftet Robertson seg med Dina Merrill. De fikk datteren Heather sammen, før de ble skilt i 1989. Datteren Heather døde av kreft i 2007.

I 1989 var Robertson medlem av juryen under den 39. filmfestivalen i Berlin. Robertson fikk en utmerkelse fra Antioch College Alumni i 2007 for hans bidrag til sitt arbeidsfelt. I tillegg til hans Oscar og Emmy og flere Lifetime Achievement Awards fra forskjellige filmfestivaler, ble Robertson tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame, som ligger ved 6801 Hollywood Boulevard. I 2008 ble han tildelt Ambassador of Good Will Aviation Award av National Transportation Safety Board Bar Association i Alexandria i Virginia. Robertson døde 10. september 2011, dagen etter hans 88. bursdag.

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Skuespillere fra USA
Oscar-vinnere (hovedrolle)
Emmy-vinnere
Hollywood Walk of Fame
Personer fra San Diego
Fødsler i 1923
Dødsfall i 2011
Grassington

Grassington er en markedsby og verdslig sogn i distriktet Craven i området Wharfedale, beliggende i det seremonielle grevskapet North Yorkshire, England. Byen ligger i et kalksteinslandskap omkring halvannen mil fra klosteret Bolton Abbey, i nasjonalparken Yorkshire Dales. Lokalt kalles stedet også Gurston eller G-Town. I henhold til folketellingen i 2011 har byen og sognet en befolkning på 1126 innbyggere.

I 1282 fikk stedet et markedscharter, hvilket i praksis betyr at det fikk status som by (town). Markedet ble holdt regelmessig inntil omkring 1860. 

På begynnelsen av 1600-tallet ble blygruver en viktig næringsvei i området. Med åpningen av Yorkshire Dales Railway i 1901 fikk Grassington et oppsving, da mange besøkende begynte å komme dit. En del slo seg ned der, og tok arbeid i Skipton eller i kalksteinsbruddene. 

Grassington er viktigste bosetning og turistsentrum i øvre del av Wharfedale. Nasjonalparkens informasjonssenter for området ligger på Hebden Road. 

Omkring fem kilometer nord for landsbyen, ved Kilnsey, er det et overheng slipt ut av en isbre, Kilnsey Crag. I Lower Grass Wood, omkring to kilometer utenfor Grassington, finner man et område med oldtidsskog, hvor det er rester etter et fort fra jernalderen.

Referanser

Eksterne lenker 

 
Map of the Grass Wood
Grassington Lead Mining Trail by Craven & Pendle Geological Society
Lead mines – Meerstones of Grassington Moor 

Byer i North Yorkshire
Yorkshire Dales
Erik Mjelde

Erik Nævdal Mjelde (født 6. mars 1984) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er talentutvikler for Arna-Bjørnar Fotballs damelag.

Han kommer fra Arna utenfor Bergen.

Karriere 
Erik Mjelde var elev på SK Branns fotballgymnas, og han viste at han hadde kvaliteter som midtbanespiller. Han trente med A-laget til Brann, og den 30. juni 2002 fikk han sin debut på Stadion, der Brann vant 4-1 over Molde FK. Mjelde fikk spille seks A-lagskamper for Brann, før han i midten av 2003-sesongen ble utlånt til Løv-Ham. Etter tre sesonger i Løv-Ham kjøpte Sandefjord Fotball Mjelde for 40 000 kroner. 

Han ble svært populær i Sandefjord. I 2009-sesongen var han kaptein for klubben og scoret han elleve mål på 29 kamper. Han var den mestscorende midtbanespilleren i Tippeligaen den sesongen.
Mjelde hadde lenge et ønske å spille for Brann igjen. I januar 2010 var han ønsket av Brann og Tromsø. Den 22. januar ble SF og Brann enige om en overgang for Mjelde. Han signerte en 4-årsavtale med bergensklubben.

Mjelde ble frigitt av Brann 15. mars 2013 etter en konflikt med Brann trener Rune Skarsfjord. Mjelde signerte samme dag en 3-årsavtale med Lillestrøm.

Mjelde scoret det første målet mot Haugesund den 15. april 2011 på like under 11 sekunder. Han er derfor rekordholder for raskeste mål i Tippeligaen noensinne.

Mjelde scoret det første målet i 2012 sesongen mot Lillestrøm fra egen banehalvdel.

29. oktober 2014 ble det klart at han var klar for sin andre periode i Sandefjord Fotball. I 2015 spilte han 25 kamper og scoret 5 mål for Tippeligaklubben.

Han la opp etter sesongen 2019.

Personlig liv 
Erik er bror til fotballspilleren Maren Mjelde.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Sandefjord Fotball
Fotballspillere for Løv-Ham Fotball
Fotballspillere for SK Brann
Fotballspillere for Lillestrøm SK
Personer fra Bergen kommune
Friidrettsutøvere for IL Fri
Triangulering

Triangulering er en prosess for å finne avstanden til et punkt ved å beregne lengden til en av sidene i en trekant, samt de to vinklene mellom linjen og punktet.

Triangulering i GPS 
 GPS bruker Trilaterering: Triangulering-vs-Trilaterering https://en.wikipedia.org/wiki/True-range multilateration https://www.gps.gov/multimedia/tutorials/trilateration/

GPS-systemet er satt sammen av 24 satellitter som går i bane ca. 17 060 km over jorden, og gjør det mulig for folk med en GPS-mottaker å finne deres geografiske plassering. Nøyaktigheten varier fra 100 m til 7 m med normalt utstyr. Med militært utstyr er det mulig å få det enda mer nøyaktig; ved målinger brukt av geologer og lignende, er det vanlig å ta et gjennomsnitt av posisjonsbestemmelser over flere timer – i slike tilfeller er det mulig å oppnå en nøyaktighet som kan måles i centimeter. Hele dette systemet baserer seg i all hovedsak på triangulering.

Satellittene er plassert slik at fra enhver plassering på jorden, vil fire satellitter alltid være over horisonten. Hver satellitt inneholder en datamaskin, et atomur og en radio. Satellitten sender kontinuerlig sin endrende posisjon og tid. Det grunnleggende prinsippet for posisjonsbestemmelse med GPS er avstandsmåling til satellitter i kjente posisjoner. Avstandsmålingen gjøres indirekte ved en måling av hvor lang tid signalet bruker fra satellitt til mottaker. Mottakerens posisjon og tid beregnes geometrisk som en romlig tilbakeskjæring fra (minimum) 3 satellitter, der mottakeren befinner seg i skjæringspunktet, og en fjerde satellitt til å korrigere klokkeunøyaktighet. Resultatet blir gitt som lengde- og breddegrader. Hvis signaler fra den fjerde satellitten kan bli mottatt, er det mulig for GPS-mottakeren og også finne altituden. Hvis man beveger seg kan mottakeren også regne ut hastigheten, retning og forventet tid til ankomst på en spesifikk destinasjon. Dette blir blant annet brukt i biler med GPS-navigasjon. I tillegg er GPS i utstrakt bruk blant skip og fly.

Se også 
Trigonometri
GPS / AGPS

Geometriske algoritmer
Geodesi
Navigasjon
Slaget om Stettin

Slaget om Stettin var viktig i Brandenburgs militære historie og senere i det prøyssiske militærarvet fordi erobringen av Stettin var et viktig milepæl for kurfyrste Frederik Vilhelm i hans arbeid for å skape seg et varig rike i vekst.

Bakgrunnen
Etter Wolgast og Wismar var falt i 1675 til de allierte hærer som dominerer Svenske Pommern tok Otto Wilhelm Königsmarck ledelse i Svenske Pommeren over de gjenværende styrker og dermed utkjempet en defensiv kamp med bare 6 000 mann. Dette forhindrer brandenburgernes planer gjennom året 1676 som var kjennpreget av utfall for å gjenvinne mindre befestninger og forstyrrer beleiringer av andre festninger som trakk seg ut i tid.

Det var ikke før i 1677 de allierte omsidig besluttet seg for å få en slutt på stillstanden og basen for Königsmarck, Rügen blir oppgitt da selve Christian V gikk på land med 4 000 soldater om sommeren i 1677. 3 000 brandenburgske tropper også var skipet av danskene over til Rügen så Königsmarck så intet annet valg enn å gir seg uten kamp og forlater også festningsverker der. Med det kunne nå kurfyrsten konsentrer seg om beleiringen av byen Stettin med 18 000 soldater.

Beleiringen
Etter en kortvarig beleiring i oktober til november 1676 hadde svenskene satt av en garnison på mellom 2 000 og 3 000 soldater under Johan Jacob von Wulf som vist seg å være en streng og dyktig offiser som improviserer forsvarsanleggene. Istedenfor å foretar kostbare utfall eller venter på angrep fra andre svenske styrker på beleiringshærens rygg konsentrer han forsvaret om vollgravene og bymurene der stor tapperhet og dristig oppfinnsomhet var sett av de svenske soldatene. Det ledet til stor tap i stomangrep og kurfyrsten så seg nødt til å startet et bombardement som begynner å ødelegger byen bak festningsanleggene.

Etter 200 000 granater blant annet var Stettin blitt redustert til ruin og enorme ødeleggelser var anverket på festningsanleggene slik at de allierte i desember 1677 var endelig fra to hold kommet til hovedvollen derfra de kunne truer de andre svenske forsvarstillingene. Hungernød og sykdommer hadde redustert befolkningen drastisk slik at få var tilbake i stand til å slåss videre. Dessuten hadde kruttsforrådet eksplodert slik at det nå var lite krutt tilbake for forsvaret.

Akkurat da kurfyrstens styrker som også hadde lidd store tap forbereder seg på stormangrep for å inntar byen, kapitulerte Wulf sammen med borgerne av byen og etter korte forhandlinger var det enigt at de gjenværende svenskene inkludert sivilister skulle få lov til å drar hjem tilbake til Sverige. Det var bare 300 stridsdyktige menn tilbake den 26. desember.

Etterspillet
Med Stettin tatt var det nå bare Stralsund tilbake, men akkurat da kurfyrsten av Brandenburg hadde feiret ferdig fikk han en beklagelige nyhet fra Rügen hvor Königsmarck hadde vunnet slaget ved Warskow og dermed gjentok kontroll over øya. Fra Rügen kunne nå Königsmarck foretar plyndringstog med brutale herjinger dypt inn i Brandenburg i det første halvåret av 1678.

Kilder
Ulf Sundberg, Svenska Krig 1521-1814 1998 ISBN 91-89080-14-9

 Om Wulf i Nordiske Familjebok

Gyldenløvefeiden
Konflikter i 1677
Ryszard Kaczorowski

Ryszard Kaczorowski (født 26. november 1919 i Białystok, død 10. april 2010 ved Smolensk i Russland) var en polsk politiker, som fra 19. juni 1989 til 22. desember 1990 var den siste polske eksilpresidenten. Som sin forgjenger Kazimierz Sabbat hadde han sin bakgrunn fra den polske speiderbevegelsen.

Biografi 
Etter at Øst-Polen ble okkupert av Sovjetunionen i 1939 ble Kaczorowski medlem av en undergrunnsorganisasjon, «De grå rekker», og var kontaktmann mellom sin organisasjon og den polske undergrunnshæren. 

I juli 1940 ble han arrestert av det sovjetiske hemmelige politiet, NKVD, og i februar 1941 dømt til døden. Etter 100 dager på dødscelle ble straffen omgjort til 10 års Gulag-fangenskap i Kolyma. I 1942 ble han imidlertid benådet, etter at Stalin bestemte seg for å danne en polsk hær i sovjetisk tjeneste og trengte rekrutter. Han deltok i kamper i Italia, bl.a. i slaget om Monte Cassino.

Etter krigen returnerte han ikke til Polen, men studerte i London og arbeidet senere for britiske industriselskaper. Han fortsatte å være aktiv i speiderbevegelsen, bl.a. som formann for den polske speiderbevegelsen i eksil og kommandant for speidernes verdenstreff på Monte Cassino i 1969 og i Belgia i 1982.

Eksilpresident 
Etter at Kazimierz Sabbat måtte trekke seg som eksilpresident i 1989 på grunn av sykdom, ble Kaczorowski utnevnt til hans etterfølger. Allerede noen måneder senere falt kommunistregimet i Folkerepublikken Polen, og folkerepublikken ble avløst av den tredje polske republikk. Lech Wałęsa ble i desember 1990 den første polske presidenten valgt i et fritt valg. Eksilinstitusjonene i London oppløste dermed seg selv, og den 22. desember overrakte Kaczorowski i en seremoni på kongeslottet i Warszawa sine presidentinsignier til Wałęsa.

Etter 1990 oppnådde Kaczorowski stor aktelse i Polen gjennom sine tallrike foredrag, intervjuer og reiser, og ble utnevnt til æresborger av bl.a. Białystok, Kraków og Warszawa.

Ryszard Kaczorowski bodde i London.

Ryszard Kaczorowski døde i flyulykken 10. april 2010 hvor også Polens sittende president Lech Kaczyński omkom.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Polske eksilpresidenter
Speiderbevegelsen
Den hvite ørns orden
Personer fra Białystok
Statsledere omkommet i luftfartsulykker
Omkomne i Smolensk-ulykken
Fødsler i 1919
Dødsfall i 2010
Brage Sandmoen

Brage Sandmoen (født 22. mars 1967) er en norsk lærer og tidligere fotballdommer. Han debuterte som dommer i Tippeligaen i 2001 og representerte Kjelsås Idrettslag.

Sandmoen dømte cupfinalen mellom Molde og Lillestrøm i 2005. Han dømte 194 kamper i Tippeligaen fra 2001 til 2015. Brage Sandmoen var FIFA-dommer fra 2003 til 2010.

Sandmoen arbeidet som assisterende rektor ved Bredtvet videregående skole i Oslo, til skolen ble nedlagt i 2008. Da startet han i jobben som historie- og samfunnsfagslærer ved Stabekk videregående skole. Høsten 2009 skiftet han skole til Valler videregående skole, som studieinspektør og lærer. I 2015 ble han ansatt som assisterende rektor ved Valler videregående skole.

Hans sønn Brede Sandmoen (f. 2000) er fotballspiller.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske pedagoger
Norske skoleledere
Norske fotballdommere
Fotballdommere som har dømt cupfinalen
Fødsler i 1967