alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Vidar

''Se også Fotballklubben Vidar, Vidar (navn) og Vidar (tidsskrift)

Vidar (eller Víðarr) er i den norrøne mytologien sønn av Odin og jotunkvinnen Grid. Nest etter Tor er han den sterkeste av alle gudene.

Vidar var stillfaren, stor, og som nevnt svært sterk. Alle lær/skomakere i hele verden måtte spare en lapp fra hvert produkt de lagde. Disse ble i neste omgang sydd på den ene skoen til Vidar. Etter at Fenrisulven sluker Odin i Ragnarok, er det Vidar som er utsett til å hevne drapet og drepe ulven. Han setter foten i ulvens underkjeve, griper overkjeven på ulven med begge hender, og sliter munnen i stykker. Vidar er en av dem som overlever inn i den nye æraen, sammen med halvbroren Våle. 
Snorre Sturlasson skriver i Skaldskaparmål, hvor Ægir kommer til drikkegilde i Åsgard, hvor 20 av Æsene er tilstede, tolv av de mannlige og åtte Åsynjer, at Vidar er inkarnert i den legendariske greske helten Aeneas, særlig kjent fra fortellingene om Trojakrigen, som var sønn av selveste Afrodite, med sin jordiske elsker Angxises.
Vidars gate i Oslo er oppkalt (1896) etter æsen Vidar.

Referanser

Eksterne lenker
 Gylvaginning, Den eldre Edda

Æser
Hevnguddommer
Anwar Sadat

Anwar Sadat (født 25. desember 1918, død 6. oktober 1981) var en egyptisk offiser og politiker som var Egypts president og overtok etter president Gamal Abdel Nassers død i 1970.

Han tok beslutningen til Jom kippur-krigen i 1973, en krig som styrket ham både nasjonalt og internasjonalt. Deretter brøt han med Sovjetunionen og knyttet seg til USA. Fire år senere reiste han sensasjonelt til Jerusalem for å inngå fredsavtale med den tidligere fienden Israel. For dette fikk han Nobels fredspris sammen med den israelske statsministeren, Menachem Begin.

Sadat lovte Muhammed Reza Pahlavi, den avsatte sjahen av Iran, at han kunne bli i Egypt resten av sitt liv. Da Reza Pahlavi døde i juli 1980 fikk han en statlig begravelse i Egypt.

Han ble skutt og drept 6. oktober 1981 av en ytterliggående islamsk gruppe under en militærparade i Kairo.

Referanser

Litteratur 
 Sadat, Anwar: «Mitt liv – mitt land»

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Nobelprisvinnere (fred)
Egyptiske politikere
Presidentens Frihetsmedalje
Personer fra guvernementet Monufia
Personer drept i attentat
Personer drept med skytevåpen
Egypts statsministre
Egypts presidenter
Myrdede politikere
Magnor

Magnor er et tettsted i Eidskog kommune i Innlandet. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar , og ligger ikke langt fra grensen mot Sverige.

Magnor er et gammelt industristed med Magnor Glassverk, Hydro Extrusion Norway, H-vinduet og flere industribedrifter. Stedet har også barneskole og dagligvareforretning.

30. juni 2020 offentliggjorde den norske møbelprodusenten Vestre AS planer om å bygge en møbelfabrikk på Magnor. Investeringen er den største i norsk møbelindustri på flere tiår. Fabrikken «The Plus» er tegnet av BIG Bjarke Ingels Group i København og ble åpnet våren 2022.

Se også 
 Magnor kirke
 Magnor stasjon

Referanser 

Bosetninger i Eidskog
Tettsteder i Innlandet
FSB (Russland)

FSB (russisk: Федера́льная слу́жба безопа́сности Российской Федерации - ФСБ России Federalnaja sluzjba bezopasnosti) er en føderal sikkerhetstjeneste i Russland internt. FSB utgjør den viktigste etterfølgeren til den sovjetiske Tsjekaen, KGB og NKVD. Hovedkvarteret ligger i Moskva, er direkte unerlagt Presidentembetet (Russland), og mye av virksomheten er hemmelig. FSB er hovedsakelig opptatt av rikets indre sikkerhet og kan sammenlignes med PST.

Direktøren i 2017 er Aleksandr Vasiljevitsj Bortnikov.

Omorganisering
Organisasjonen gjennomgår stadig omorganisering og større reformer er underveis på disse områdene:

Den russiske grensevakten
Kontraspionasje
Kontraterrorisme
Kamp mot store former for kriminalitet
Etterretning
Informasjonssikkerhet

Sammensetning

Spesialstyrker
FSBs enheter, inkludert den russiske grensevakten, omfatter:
 «Alfa» 
 «Vympel»
og tre enheter i tillegg.

Stabsapparat
Den nasjonale antiterroristkomiteens apparat (NAC)
Koordinering av kontraspionasje (CTR)
Institutt for militær kontraspionasje (spesielle avdelinger)
Tjeneste for vern av konstitusjonell orden og kamp mot terrorisme (SZKSiBT)
Det spesielle formålssenteret for FSB av Russland (CSN)
Administrasjon «A» («Alfa»)
Ledelse «B» («Vympel»)
Kontor for spesielle operasjonar
Økonomisk sikkerhetsstjeneste (SES)
Kontroll og koordinering av kontraspionasje 
 Støtte til industrielle foretak («P»)
 Transport («T»)
 Kreditt- og finanssystem («K»)
 Det russiske innenriksdepartementet
 EMERCOM i Russland (MChS]
 Det russiske justisdepartementet («M»)
 Kamp mot smugling, menneskehandel og narkotika («N»)

Tjeneste for operativ informasjon og internasjonale forhold (SOIiMS)
Støtte av organisasjonspersonellarbeid (SOKR)
Støtte til forretninger
Personleg sikkerhetsadministrasjon
Grensevakt (FS)
 Grensemyndighet
 Regional grenseledelse
 Faglig grensekontroll i grensevaktsstyrkene
 Divisjoner og grupper i FSB
Vitenskaplig og teknisk teneste (NTS)
Kontrollfunksjoner
Undersøkelsesavdeling (etterforskning)
Forvalting av registrerings- og arkivfond (URAF)

Eksempler på kontraspionasje
I 2006 ble Storbritannia anklaget for å ha plassert avansert opptaksutstyr og en liten radiosender i en pakke som så ut som en stein i nærheten av et sensitivt område.

Den 5. desember 2017 Ble en tidligere norsk grenseinspektør, Frode Berg, pågrepet og siktet for spionvirksomhet i Moskva.

Referanser

Eksterne lenker
 Структура ФСБ России на сайте Agentura.Ru.
 Как растет бюджет российских спецслужб // Agentura.Ru.
 Отчет ФСБ за 2011 год и критика Медведева // Agentura.Ru.
 ФСБ России на сайте Razvedinfo.ru.
 Историческая справка (1998 год) на сайте politika.su.
 Символика Федеральной службы безопасности России. Знаки, награды, памятные медали.
 Условия правомерности применения оружия и специальных средств сотрудниками органов ФСБ
 

Statlige sikkerhetstjenester
Russisk etterretning
Etterretningsorganisasjoner
Legering

En legering er en kombinasjon av to eller flere grunnstoffer, hvorav minst ett skal være et metall. En legering er en jevn blanding av ulike metaller. 

Legeringer er vanligvis utviklet for å få frem egenskaper som er gunstigere til et gitt formål  enn i hvert enkelt grunnstoff alene. For eksempel er stål sterkere enn jern, mens messing er mer slitesterkt enn kobber og har finere glans enn sink.

En legering med to grunnstoffer kalles en binær legering, med tre grunnstoffer kaller man det en ternær legering, og med fire grunnstoffer kalles det en kvarternær legering.

Smeltepunkt 
Mens rene metaller vil ha et klart definert smeltepunkt, vil legeringer vanligvis ha et smelteområde hvor materialet er en blanding av fast og flytende fase. Temperaturen hvor smelting begynner kalles solidus og temperaturen hvor smeltingen er komplett kalles liquidus. I enkelte tilfeller kan man imidlertid ha legeringer med et definert smeltepunkt, disse legeringene kalles eutektiske.

Navn på legeringer 
I enkelte tilfeller vil man ha egne navn på legeringer, slik som for amalgam, bronse eller messing. I andre tilfeller vil grunnmaterialet være utgangspunkt for navnet, man snakker da om aluminiumlegeringer, magnesiumlegeringer eller sinklegeringer.

Eksterne lenker 
 

 
Materialvitenskap
Jarlsberg (gods)

Jarlsberg, ofte omtalt som Jarlsberg hovedgård, er et gods og et stamhus like utenfor Tønsberg by i Vestfold. Det ble opprinnelig opprettet som et grevskap i 1673 for Peder Schumacher Griffenfeld under navnet Griffenfeldt Grevskab. Dette var Norges annet og siste grevskap. Ifølge adelsloven av 1821 opphørte Jarlsberg å være grevskap da den siste dansk-norske greve Peder Anker Wedel Jarlsberg døde i 1893 og tittelen greve gikk ut av bruk. Eiendommen brukes i dag av familien Wedel Jarlsberg. Gården omfatter et totalt areal på rundt 6 000 daa, hvorav drøyt halvparten er dyrket mark.

Historie

I dag 

I 1999 døde faren til den nåværende eieren. Jarlsberg er det eneste av Norges to grevskaper der etterkommerne etter de opprinnelige adelige eierne fortsatt forvalter og driver eiendommen. I dag kalles forvalterne stamhusbesittere. De har rett til å disponere eiendommen og råder over avkastningen, med eier den ikke. Eiendommen er selveiende. Nåværende stamhusbesitter, Carl Nicolaus Wedel Jarlsberg, ble den trettende generasjonen da at han tok over i 1996. Hans mor bor i kårboligen på stedet. Eiendommen er skattefri og inkluderer fire naturreservater og ett landskapsvernområde.

Gården består i 2010 av totalt 6 098 daa, som fordeler seg på 3 107 daa fulldyrket jord, 220 daa innmarksbeite, 2 197 daa produktiv skog, 420 daa annet markslag og 151 daa ikke klassifisert areal. I tillegg leier gården 97 daa fulldyrket jord.

Slottet står i hovedsak som fra 1812, men med diverse utbedringer. I første etasje i hovedbygningen finnes kolonnesalen som har vært benyttet til konserter. Riddersalen i andre etasje benyttes til private selskaper.

Det går ellers offentlige turløyper over eiendommen langs sjøen og gjennom skogsområdet Gullkronene der det også er en privat gravlund.

Se også 

 Griffenfeldt Grevskab, opprettet 1673, inndratt til kronen i 1676.
 Jarlsberg Grevskab, opprettet 1684, omgjort til Jarlsberg fogderi 1821
 Wedel-Jarlsberg, adelsslekt av nordtysk opprinnelse
 Sem hovedgård, Sem kongsgård og lensherreresidens der Jarlsberg hovedgård ligger nå
 Jarlsberg skole

Litteratur 

 Anne Merete Knudsen: «Johan Caspar Herman Wedel Jarlsberg og Jarsberg hovedgård» i Jørn Holme (red.): De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus, Cappelen Damm 2014, s. 251- 256. ISBN 978-82-02-44564-5.

Eksterne lenker 
 
 Kulturarv i Vestfold fylkeskommune om Jarlsberg hovedgård
 Om Jarlsberg hovedgårds gårdshistorie i Sem og Slagen Bygdebok
 Om Jarlsberg hovedgårds kulturhistorie i Sem og Slagen bygdebok
 Mer om Jarlsbergs historie
 Zoombart kart og luftfoto over Jarlsberg hovedgård 
 Skråfoto fra flere vinkler over Jarlsberg hovedgård
 

Herregårder i Norge
Vestfolds historie
Kulturminner i Tønsberg
Finn Bryn
Fredete byggverk i Vestfold og Telemark
Gårder i Tønsberg
Wedel-Jarlsberg-slekten
Trabant

Trabant (på folkemunne ofte kalt Pappe, Trabi eller Trabbi) er et bilmerke som ble produsert av den østtyske bilfabrikken VEB Sachsenring Automobilwerke Zwickau. Det var det vanligste kjøretøyet i DDR (Øst-Tyskland), og ble eksportert til andre østblokkland. Trabant ble også importert til Norge i perioden 1959–67.

Historie 

Navnet Trabant, som betyr «drabant» eller «satellitt» på tysk, ble valgt i en intern konkurranse i 1957, samme år som satellitten Sputnik 1 ble skutt opp.

Det var to hovedvarianter av Trabant. Mest kjent er Trabant 601, som er en del av Trabant P 60-serien og ble produsert i perioden 1963–1991. Den eldre varianten er Trabant 500 (også kjent som Trabant P 50), produsert fra 1957 til 1963. 

Felles for begge modellene er den tosylindrede totaktsmotoren og karosseriet laget av «duroplast», et plastprodukt forsterket med bomull resirkulert fra sovjetisk industri. En bensinmåler fantes ikke, man måtte åpne panseret og dyppe en målepinn ned i bensintanken. 

Mens den første Trabanten (P 50) hadde en motor på 18 hestekrefter og toppfart 90 km/t, hadde Trabant 601 en motor på 23 hestekrefter. I 1969 ble effekten økt til 26 hestekrefter, men en toppfart på 112 km/t. Denne motoren ble brukt i Trabant fram til 1990. Motoren var regna for å være umoderne allerede da den kom. Totaktsmotoren var i tillegg svært forurensende, noe som blant annet førte til at bilen ble forbudt solgt i Vest-Tyskland i 1980-årene. I 1989 kom det i stand en handelsavtale mellom DDR og Vest-Tyskland, slik at en lisensert Volkswagen Polo-motor erstattet totaktsmotoren. 

I 1990 kom en ny modell, Trabant 1.1, utstyrt med en firesylindret firetaktsmotor fra Volkswagen Polo. Siden andre biler ble tilgjengelige i Øst-Tyskland etter Berlinmurens fall, var modellen ingen salgssuksess, og Trabbi-produksjonen ble nedlagt i 1991, hvoretter samlebåndene i Zwickau ble solgt til Volkswagen.

Totalt ble det laget 3 096 099 Trabant-biler. Gjennomsnittlig leveringstid var mellom tolv og 15 år. Det var derfor ikke uvanlig at DDR-borgere bestilte en Trabbi på attenårsdagen, så de kunne få bilen levert mens de ennå var tidlig i 30-årene. En brukt Trabant gikk for mer enn dobbelt pris av en ny.

Modellene 
 Trabant P50 – senere kalt Trabant 500
 Trabant 600
 Trabant 601 (Nytt glassfiberkarosseri)
 Trabant 601 S & Trabant 601 De Luxe
 Trabant 601 Hycomat (Laget for sjåfører med skadet eller manglende venstreben. Bilen hadde et automatisk kløtsj-system.)
 Trabant 1.1

Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
   På Trabant-safari i Berlin
 

Bilmerker
Aluminiumlegering

Aluminiumlegeringer er legeringer med aluminium som det primære legeringselement. I ren form er aluminium et metall med lav styrke. Styrken kan økes gjennom å tilsette små mengder av andre metaller, disse elementene introduserer spenninger i krystalligitteret. Dette hindrer bevegelse av dislokasjoner i materialet, og vil registreres som en styrkeøkning. Vanlige legeringselementer er kobber, magnesium, silisium, sink, mangan, titan og jern. Disse tilsatsene vil også påvirke andre egenskaper som korrosjonsmotstand, elektrisk ledningsevne, glans og seighet.

Aluminiumlegeringer kan grupperes etter 
 Anvendelsesområde. Man  snakker da om støpelegeringer, som benyttes i støpte produkter, og knalegeringer, som bearbeides mekanisk gjennom smiing, valsing eller ekstrudering til et ferdig produkt. Knalegeringer vil imidlertid også gjennomgå støping under produksjonsprosessen.

 Herdemekanisme, dvs. måten materialet herdes på. Man snakker da om utherdbare legeringer, hvor legeringen herdes gjennom en varmebehandling, og ikke-utherdbare legeringer, hvor styrken kommer fra spenninger i materialet etter den mekaniske bearbeidingen, deformasjonsherding.

Standarder for aluminiumlegeringer

Det finnes en rekke ulike standarder for å klassifisere aluminiumlegeringer. Den mest brukte er utviklet av The Aluminum Association og bruker bokstavene AA etterfulgt av et legeringsnummer. Støpelegeringer vil ha et tresifret nummer, mens knalegeringer vil ha et firesifret nummer. En vanlig støpelegering som brukes i motorblokker i biler er for eksempel AA356. En vanlig knalegering er AA6060 som brukes til dører og vinduer. I tillegg til AA er DIN-standarden også mye brukt.

AA1xxx – Rent aluminium
AA2xxx – Aluminium legert med kobber
AA3xxx – Aluminium legert med mangan
AA4xxx – Aluminium legert med silisium
AA5xxx – Aluminium legert med magnesium
AA6xxx – Aluminium legert med magnesium og silisium
AA7xxx – Aluminium legert med sink, kobber og magnesium
AA8xxx – Aluminium legert med litium og andre typer legeringmetaller

I tillegg til dette, kan aluminiumslegeringer defineres videre med en bokstav- og tallkode. Denne koden angir hvilken tilstand som legeringen er i. Eksempelvis: 

0 – Mykglødet
H - Herdet gjennom bearbeiding
T – Varmebehandlet (herdet gjennom en varmebehandling), tall angir herdetilstand

Handelsnavn på aluminiumlegeringer
 Alclad
 Duraluminium

Referanser

Eksterne lenker 

Legeringer
Flytoget

Flytoget er et hurtiggående flytogtilbud som forbinder Oslo lufthavn, Gardermoen med Oslo og Drammen. Trafikken har siden starten i 1998 vært utført av selskapet Flytoget AS med togmateriell av type 71, som fra sommeren 2021 suppleres av type 78. Strekningen mellom Oslo Lufthavn stasjon og Oslo sentralstasjon betjenes seks ganger i timen, og bruker mellom 19 og 22 minutter. Videre betjenes Stabekk stasjon to ganger i timen og Drammen stasjon tre ganger (inkludert mellomliggende stasjoner).

I 2019 reiste 6,7 millioner passasjerer med Flytoget, som utgjorde en markedsandel på 28,7 % av tilbringertransporten til flyplassen. 99,1 % av Flytogets planlagte avganger ble kjørt, og disse hadde en punktlighet på 94,3 % (forsinket maks fire minutter).

Ruter 
  Oslo S – Oslo Lufthavn
  Stabekk - Lysaker - Skøyen - Nationaltheatret - Oslo S – Oslo Lufthavn
  Drammen - Asker - Sandvika - Lysaker - Skøyen - Nationaltheatret - Oslo S – Lillestrøm - Oslo Lufthavn

F1 kjøres én gang i timen, mens F1x kjøres to ganger, som gjør at F1/F1x til sammen kjøres hvert 20. minutt. F2 kjøres også hvert 20. minutt (tre ganger i timen). Dette gjør at Oslo Lufthavn og Oslo S betjenes hvert 10. minutt. Drammen, Asker, Sandvika og Lillestrøm betjenes hvert 20. minutt. Stabekk betjenes hvert 20./40. minutt, mens Lysaker, Skøyen og Nationaltheatret betjenes hvert 10. minutt med unntak av et opphold på 20 minutter hver time.

På grunn av koronaviruspandemien ble F1 og F1x midlertidig innstilt i mars 2020, mens F2 kjøres som normalt. Dette betyr at samtlige stasjoner betjenes hvert 20. minutt, med unntak av Stabekk som ikke betjenes.

Historie 

Den 1. oktober 1996 vedtok Stortinget at NSB Gardermobanen, som fra før av var satt til å bygge og drifte Gardermobanen, også skulle stå for driften av flytogene. Togtrafikken ble satt i gang 27. september 1998 med høyhastighetstog av type 71, som har en topphastighet på 210 km/t, mens den nye flyplassen ble tatt i bruk 8. oktober samme år. På grunn av forsinkelsene med tunnelen Romeriksporten måtte man fram til 22. august 1999 kjøre den gamle og svingete Hovedbanen mellom Lillestrøm og Oslo, noe som førte til at toget brukte en del lengre tid enn planlagt.

Siden 2. september 2009 er Drammen Flytogets endestasjon i vest, med avganger hvert 20. minutt derifra.

Det ble i 2015 bestilt åtte nye 4-vognstog fra den spanske produsenten CAF. Det første togsettet av type 78 ble satt inn i drift i juni 2021, men etter 19 dager ble togsettet tatt ut av drift etter at det ble oppdaga sprekker i understellet.

Togmateriell

Referanser

Eksterne lenker
Wilhelm von Hanno

Andreas Friedrich Wilhelm von Hanno (født 15. desember 1826 i Hamburg, død 12. desember 1882 i Christiania) var en tyskfødt norsk arkitekt, billedhugger, maler og grafiker som har tegnet en rekke viktige bygninger i Oslo, blant annet en del bygg på Akershus festning.

Bakgrunn 
Wilhelms far, musikklærer og bibliotekar Johann Carl Hübner (født 1790), var opprinnelig fra Königsberg og tok senere tilleggsnavnet von Hanno, muligens som et herkomstnavn som anga et sted han kom fra eller bare for å skille ham fra andre med det svært vanlige navnet Hübner, som betyr bonde. Han flyttet senere til Hamburg, der sønnen Wilhelm ble født. Wilhelm von Hanno ble stamfar for slekten von Hanno i Norge.

Virke som arkitekt  
Wilhelm von Hanno fullførte Trefoldighetskirken i 1853–1858, påbegynt av arkitekt Alexis de Chateauneuf. Han arbeidet i kompaniskap med sin landsmann Heinrich Ernst Schirmer i årene 1853–1864. Sammen utformet de mange sentrale bygg i Oslo. Deres forslag til bygning for Stortinget, i tysk-gotisk stil, vant opprinnelig anbudskonkurransen. Samarbeidet brøt sammen i forbindelse med utformingen av arkitekttegningene til Grønland kirke, en konkurranse von Hanno vant.

Wilhelm von Hanno tegnet også obelisken som høsten i 1854 ble satt opp på Fuglenes i Hammerfest som det nordlige endepunkt for Den russisk-skandinaviske meridianbuen, i 2005 innskrevet i UNESCOs verdensarvliste som Struves meridianbue (The Struve Geodetic Arc). Meridianbuen strakte seg fra Hammerfest til Svartehavet, og målingene ble utført i tiden 1816–1855. I dagligtale kalles obelisken «meridianstøtten i Hammerfest». 
På oppfordring fra I.C. Dahl kom Heinrich Ernst Schirmer til Norge og ble Linstows assistent, deretter gikk Schirmer i kompaniskap med von Hanno i årene 1853–1864. Sammen utførte de flere jernbanestasjoner og leverte forslag til bygning for Stortinget i 1857.

Von Hanno er opphavsmannen til «Posthornfrimerkene», verdens eldste frimerkemotiv i kontinuerlig bruk, lansert første gang i 1872.

Eksempler på bygg

Tilknytning til Disenå 
Wilhelm von Hannos svigerdatter Ingeborg Gjerdrum von Hanno var barnebarn av generalløytnant og statsråd Harald Nicolai Storm Wergeland og Anne Sophie Wergeland (Schøyen); hun var født og oppvokst på Skøyen gård på Disenå i Sør-Odal kommune. Von Hanno tegnet stasjonsbygningene på Disenå stasjon og Seterstøa stasjon, samt Kongsvinger stasjon, Sander stasjon, Skarnes stasjon, Årnes stasjon, Haga stasjon, Blaker stasjon, Fetsund stasjon og første stasjonsbygningen på Lillestrøm stasjon.

Referanser

Eksterne lenker 
 artemisia.no om Wilhelm von Hanno

 
Norske grafikere
Arkitekter innen historismen
Tyske malere
Tyske grafikere
Norske frimerkekunstnere
Personer begravet på Vår Frelsers gravlund
Personer fra Hamburg
Blå skilt i Oslo
Commerzbank

Commerzbank AG er en tysk storbank med sete i Frankfurt am Main. Den ble grunnlagt overveiende av hanseatiske handelsfolk og privatbankierer som Commerz- und Disconto-Bank i Hamburg den 26. februar 1870.

Etter ervervelsen av Dresdner Bank blir Commerzbank den nest største banken i Tyskland, målt etter forvaltningskapitalen som blir på 1,1 milliarder euro.

Commerzbank får 68 000 ansatte, men 9 000 stillinger skal bort, hvorav 6 500 i Tyskland.

Bankens hovedkontor ligger i den høyeste bygningen i Tyskland, Commerzbank Tower.

Litteratur 
 Commerzbank AG (Hrsg.), 100 Jahre Commerzbank 1870-1970; Frankfurt a.M. 1970
 Commerzbank AG (Hrsg.), Die Bank – Dienstleister im Wandel. 125 Jahre Commerzbank; Frankfurt a.M. 1995
 Detlef Krause, Die Anfänge der Commerz- und Disconto-Bank in Hamburg; in: Bankhistorisches Archiv 23 (1997), 20-55
 ders., Das Historische Archiv der Commerzbank AG; in: Archiv und Wirtschaft 23 (1990), 52-56
 ders., Die "Commerz- und Disconto-Bank" in Berlin. Von der Niederlassung zur Hauptverwaltung einer Großbank; in: Kristina Hübener, Wilfried G. Hübscher u. Detlev Hummel (Hrsg.), Bankgeschäfte an Havel und Spree. Geschichte – Traditionen – Perspektiven; Potsdam 2000, 157-189 
 Herbert Wolf, Das Ende privater Banktätigkeit in Mitteldeutschland – dargestellt am Beispiel der Commerzbank; in: Bankhistorisches Archiv, 16 (1990), 116-125

Eksterne lenker 
 

Tyske banker
Frankfurt am Main
Selskaper etablert i 1870
1870 i Tyskland
Ann-Kristin Olsen

Ann-Kristin Olsen (født 29. mars 1945 i Stockholm) er en norsk jurist. Hun har vært fylkesmann i Vest-Agder fylkesmannsembete og nestleder i Teknologirådet.

Hun ble i 1983 utnevnt til Norge første kvinnelige politimester, med tjenestested i Halden.
Ann Kristin Olsen ble i 1995 utnevnt til den første kvinnelige sysselmannen på Svalbard. 

Hun ble utnevnt til Kommandør av St. Olavs Orden for «embetsfortjeneste og samfunnsgagnlig virke» i 2006.

Faglig bakgrunn 
 Cand.jur. ved Universitetet i Oslo (1972)
 Politifullmektig ved Oslo politikammer (1973–74)
 Dommerfullmektig i Indre Follo sorenskriverembete (1975–76)
 Politifullmektig/adjutant/inspektør i Follo politidistrikt (1977–83)
 Politimester i Halden (1983–95)
 Sysselmann på Svalbard (1995–98)
 Fylkesmann i Vest-Agder (1998–2015)

Andre verv 
 Styreleder Helse Sørøst (2016-2018)
Styreleder, Livsglede for Eldre (fra 2016)
 Styremedlem, Senter for grunnforskning, DNVA
 Nestleder, Gjenopptagelseskommisjonen for straffesaker
 Leder, Kronprinsparets humanitære fond
 Leder, Europarådets ekspertkomité mot barneprostitusjon m.m. 
 Nestleder, Kings Bay AS
 Styreleder, Svalbards Miljøvernfond

Referanser 

Norske politimestere
Sysselmenn på Svalbard
Fylkesmenn i Vest-Agder
Norske politijurister
St. Olavs Orden
Nordmenn født i Sverige
Personer fra Stockholm
Kinnarodden

Kinnarodden (nordsamisk: Gidnegeahči) er det nordligste punktet på det norske og det europeiske fastlandet. Den ligger på Nordkinnhalvøya, på grensa mellom Lebesby og Gamvik kommuner, 71°08′N.

Kinnarodden kan nås via en 23 kilometer lang fottur fra Mehamn, som tar 10-12 timer hver retning. Det finnes også båtturer fra Mehamn visse dager om sommeren.

Avstanden til Lindesnes, tilsvarende punkt i sør, er 1752 km.

Se også 
 Oversikt over norske geografiske ytterpunkter

Referanser 

Halvøyer i Troms og Finnmark
Lebesbys geografi
Gamviks geografi
Verdens geografiske ytterpunkter