Eric Clapton

Eric Patrick Clapton (født 30. mars 1945 i Surrey i England) er en britisk gitarist, vokalist og låtskriver. Han er den eneste personen med tre plasser i Rock and Roll Hall of Fame; én som soloartist, én som medlem av The Yardbirds, og én som medlem av Cream. Clapton har blitt referert til som en av de viktigste og mest innflytelsesrike gitaristene gjennom tidene. Clapton ble rangert på andreplass i magasinet Rolling Stones «liste over 100 største gitarister gjennom tidene», og tok fjerdeplassen i Gibsons «50 beste gitarister gjennom tidene». Han ble også utnevnt til å ta femteplassen i magasinet Times «10 beste elektrisk-gitarspillere» i 2009.

I midten av 1960-årene forlot Clapton The Yardbirds for å spille blues med John Mayall & the Bluesbreakers. Kort tid etter at Clapton forlot Mayall, dannet han trioen Cream, med Ginger Baker på trommer og Jack Bruce på bass. Videre dannet han bluesrock-bandet  Blind Faith med Baker, Steve Winwood og Ric Grech. Gjennom store deler av 1970-årene bar Claptons komponering preg av en mild J.J. Cale-stil og Bob Marley-reggae. Hans versjon av Marleys «I Shot the Sheriff» introduserte flere mennesker til reggaemusikken. To av Claptons mest kjente singler er «Layla», som han spilte inn med Derek and the Dominos; og Robert Johnsons «Crossroads», som han spilte inn med Cream. Etter Claptons sønn, Conor, døde i 1991, uttrykte han sorgen sin gjennom balladen «Tears in Heaven», utgitt i albumet Unplugged.

Clapton har totalt mottatt 18 Grammy-priser og Brit-prisen for «fremragende bidrag til musikk». I 2004 ble han tildelt en CBE i Buckingham Palace for  tjenester til musikken. I 1998 dannet Clapton, en tidligere alkoholiker og rusmisbruker, Crossroads Centre på Antigua, som er en helseinstitusjon for rusmisbrukere.

Tidlig karriere 
Clapton slo igjennom for første gang i begynnelsen av 1960-årene som gitarist i den britiske gruppa The Yardbirds. Han forlot gruppa i 1965 som protest mot at de valgte «For Your Love» som A-siden på den neste singelen. Da denne ble B-side, takket Clapton for seg og fikk plass i John Mayalls band The Bluesbreakers. Sammen med The Bluesbreakers ga Clapton ut ett album. Her sang han for første gang solo på plate. Låta var den gamle Robert Johnson-låta «Ramblin' On My Mind». Clapton likte seg godt i John Mayall and The Bluesbreakers, men fant ikke roen. Det var med denne gruppen Clapton fikk sitt virkelig store gjennombrudd, med albumet ”Blues Breakers With Eric Clapton” i 1966.

Etter diverse forskjellige stoppesteder, startet han supergruppen Cream sammen med Ginger Baker og Jack Bruce. I 1968 bidro han med gitarsoloen på The Beatles-sangen «While My Guitar Gently Weeps», og ble dermed den eneste outsideren som har bidratt med gitar på en Beatles-innspilling.

Cream 
Cream er kjent som verdens første supergruppe, og tok verden med storm. I løpet av snaut tre år ga de ut fire album, og solgte millioner av plater. Cream hadde sin avslutningskonsert i Royal Albert Hall i London den 28. november 1968. I mai 2005 hadde de fire reunion-konserter samme sted.

Derek and the Dominos 
Etter et kort opphold i gruppa Blind Faith, som ga ut ett album, gikk Clapton solo under navnet Derek and the Dominos i 1970. Han likte ikke fokuset han hadde fått som gitargud. Derfor skjulte han seg bak Derek-navnet. Albumet Layla and Other Assorted Love Songs solgte nesten ingenting da det ble sluppet. Først senere tok salget av. Mange fans mener dette albumet er Claptons mesterverk. Det inneholder blant annet «Layla» og «Bell bottom blues».

1970-årene 
Solokarrieren til Clapton har vært preget av store nedturer. I begynnelsen av 1970-årene slet han med heroinavhengighet. Da han ble kvitt det, startet han å drikke alkohol. Først i midten av 1980-årene ble han ren. Til tross for avhengighetsproblemene, var det i denne perioden at Clapton ga ut noen av sine beste album. 461 Ocean Boulevard i 1974 og Slowhand i 1977 er nok de mest kjente. Disse inneholder hits som «Wonderful Tonight», «I Shot the Sheriff», «Cocaine» og «Lay Down Sally».

1990-årene 
Clapton fortsatte å gi ut plater jevnt og trutt utover 1980-årene. Rundt 1990 begynte livet hans å komme på rett kjøl igjen. Ikke før han var på rett vei, ble han truffet av enda en stor nedtur. I 1991 falt hans fire år gamle sønn Conor ut av et vindu i 54. etasje på en skyskraper i New York. Conor lekte i vinduskarmen hjemme hos sin mor, den italienske modellen Lori Del Santo. Clapton ble knust. Bare en uke før ble hans nære venn og kollega Stevie Ray Vaughan drept i en helikopterulykke. Clapton avreagerte med å skrive sangene «Tears in Heaven» og «My Father's Eyes». Den første ble en stor hit på utgivelsen Unplugged. Den andre ble også spilt inn under Unplugged-opptakene, men ble spart til utgivelsen Pilgrim i 1998.

2000-årene 
Den 29. november 2002 arrangerte han The Concert for George til ære for sin avdøde venn George Harrison.

I 2004 ble Clapton utnevnt til Commander of the British Empire.

Albumet Back Home ble sluppet 29. august 2005.

Annet 
Han er grunnlegger av et senter for rusmisbrukere.

I 1976 oppfordret Clapton sitt publikum å støtte Enoch Powell, en konservativ politiker med sterke synspunkter på innvandring. Utsagnet inspirerte til  «Rock Against Racism»- bevegelsen.

The Roosters
Januar – oktober 1963
The Engineers
1963
The Yardbirds
Oktober 1963–1965
 Sonny Boy Williamson & The Yardbirds 1963
 Five Live Yardbirds (live), 1964
 For Your Love, 1965
 Having a Rave Up, 1965
John Mayalls Blues Breakers
April 1965–1966
 Blues Breakers With Eric Clapton, 1966
Cream
Våren 1966 – 26. november 1968
 Fresh Cream, 1966
 Disraeli Gears, 1967
 Wheels Of Fire, 1968
 Goodbye, mars 1969
 Live Cream (live), 1970
 Live Cream Volume II (live), 1972
 Cream Reunion 2005, 7. oktober 2005
Blind Faith
April 1969 – vinteren 69/70
 Blind Faith, august 1969
Delaney & Bonnie
 On Tour With Eric Clapton, juni 1970
Derek & The Dominoes
Januar 1970–1971
 Layla and Other Assorted Love Songs, desember 1970
 In Concert (live), mars 1973
 Live at the Fillmore (live), 1994
Eric Clapton med andre musikere
 The London Howlin' Wolf Sessions, 1971
 George Harrisons Concert For Bangla Desh, 1. august 1971
Eric Clapton som bandleder
 Eric Clapton, august 1970
 Eric Clapton's Rainbow Concert (live), september 1973
 461 Ocean Boulevard, 1974
 There's One in Every Crowd, april 1975
 E.C. Was Here (live), august 1975
 No Reason to Cry, 1976
 Slowhand, 1977
 Backless, 1978
 Just One Night (live), 1980
 Another Ticket, 1981
 Money and Cigarettes, 1983
 Behind the Sun, 1985
 August, 1986
 Journeyman, 1989
 24 Nights (live), 1991
 Unplugged (live), 1992
 From The Cradle, 1994
 Pilgrim, 1998
 Riding With The King, 2000, med B. B. King
 Reptile, 2001
 One More Car, One More Rider (live), 2002
 Me And Mr. Johnson, 2004
 Sessions for Robert J (med DVD), desember 2004
 Back Home, 2005
 The Road to Escondido, 2006, med J.J. Cale
 Clapton, 2010
 Old Sock, 2013
 The Breeze: An Appreciation of J.J.Cale, 2014
 I Still Do, 2016
 Live in San Diego (live), 2016
 Happy Xmas, 2018

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 Claptons «Crossroads» Rehab centre, Antigua
 The Unofficial Eric Clapton Website
 The Eric Clapton FAQ
 The Eric Clapton Fan Club Magazine, med detaljert diskografi
 Rolling Stone Magazine: 100 Greatest Guitarist of All Time 
 New Official Ginger Baker Archive and Drummers forum launched by the Baker family September 2010 – rare Clapton articles
 Eric Clapton på Internet Movie Database.

Engelske sangere
Engelske gitarister
Engelske låtskrivere
Blues Hall of Fame
Order of the British Empire (CBE)
Personer fra Guildford
Eric Clapton
Medlemmer av Rock and Roll Hall of Fame
Medlemmer av Rock and Roll Hall of Fame (gruppemedlem)