alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Kreosot

Kreosot er en fellesbetegnelse for produktene trekreosot og kulltjærekreosot. Trekreosot fremstilles av høytemperaturbehandling av bøk og andre tresorter.

Benevnelsen kreosot henviser vanligvis til kulltjærekreosot. Dette er et EPA-registrert trekonserveringsmiddel. Det destilleres fra rå koksovnstjære, og består hovedsakelig av polysykliske aromatiske hydrokarboner (PAH), men inneholder også benzen, fenoler og kresoler. Det er kreftfremkallende og fototoksisk, som betyr at det ved hudkontakt kan føre til at huden mister evnen til å motstå sollys.

Trekreosot
Trekreosot er tilnærmet fargeløs eller svakt gul, oljete væske. Den lukter som røyk og smaker brent. Den har blitt brukt som desinfeksjonsmiddel, avføringsmiddel og hostemedisin, men de fleste har blitt erstattet med nyere medisiner. Den japanske medisinen Seirogan inneholder ca. 130mg kreosot per dose for en voksen, som hovedingrediens.

Kulltjærekreosot
Ved bruk av benevnelsen kreosot menes som regel kulltjærekreosot. Den har vært mye brukt til impregnering av tre, spesielt sviller, men også til telefonstolper og deler av brukonstruksjoner i tre. Det er en tykk oljete væske, gulaktig svart i fargen. Kulltjære-produkter brukes også i medisiner til behandling av psoriasis, frastøtende middel for dyr og fugler, insektmiddel og soppmiddel. Noen anti-flass-shampooer i handelen inneholder også kulltjære-løsninger.

På grunn av sin kreftfremkallende karakter, har EU forbudt salg av kreosotimpregnert tre og krever samtidig at salget av kreosot blir forbeholdt til profesjonelle brukere

Pipekreosot og pipebranner
Pipekreosot som dannes i piper etter brenning av tre i peisen, er forskjellig fra tre- og kulltjære-kreosot. Den er egentlig kondensert skorsteinsgass, bestående av damp og fordampede karbonmaterialer fra treet som ikke har brent skikkelig. Skorsteinsgass tenner ikke før en relativt høy temperatur er oppnådd. De fleste peiser bruker naturlige luftstrømmer og har derfor ikke en høy nok forbrenningstemperatur til å antenne fordampningene. Som en konsekvens av dette stiger skorsteinsgassen opp i pipa hvor den kondenserer og legger seg som et lag oppover skorsteinen og danner (pipe)kreosot. Jo varmere bålet i peisen er jo bedre forhindres denne avleiringen og man forhindrer i så måte det som kan lede til en pipebrann. Regelmessig feiing gjør selvsagt samme nytten.

Referanser

Eksterne lenker 
 Kreosot - spørsmål og svar (Miljødirektoratet)
 International Chemistry Safety Card 0572
 National Pesticide Information Center – Non-CCA Wood Preservatives
 Faktaark for Kreosot fra Storbritannias 'Departement for Business, Enterprise and Regulatory Reform'
 ATSDR creosote FAQ
 Tests of Creosoted Timber, Transactions of the American Society of Civil Engineers, vol. LXX, Dec. 1910, by W. B.  Gregory, from Project Gutenberg
 American Wood-Preservers' Association
 Creosote Council
 Status av Kreosot etter EU Directiv 98/8/EC

Aromater
Bygningsmaterialer
Kjemiske forbindelser
Insektmidler
Winkleigh

Winkleigh er en liten landsby i Devon, England. Den er best kjent som fødested for Inch Cider. Fabrikken stengte for noen år siden og flyttet til North Tawton. Inch's Cider ble kjøpt av Bulmer's, som så stengte bryggeriet. Noen av de ansatte driver imidlertid fremdeles Winkleigh Cider på Hatherleigh Road.

Flyskole 
Under den andre verdenskrig ble fra 1944 RAF Winkleigh Flystasjon brukt av det norske flyvåpenet som treningssenter. Utdanningen av norske flyvere, «Little Norway», overført til flystasjonen Winkleigh i Devon, Storbritannia.

Eksterne lenker 
 Genuki Winkleigh page
 Photographs and history of RAF Winkleigh

Winkleigh
Hokksund stasjon

Hokksund stasjon er en jernbanestasjon som ligger i Hokksund og ble åpnet i 1866 da Randsfjordbanen sto ferdig. Jernbanen ga arbeid til mange og var også viktig for utviklingen av det lokale næringslivet. Flere bedrifter anla jernbaneskinner inn på sine tomter. Etter anleggelsen av Sørlandsbanen fra 1920, inngår linjen Drammen-Hokksund-Kongsberg i denne, slik at Randsfjordbanen regnes å ha sitt startpunkt i Hokksund. I dag er det kun strekningen Hokksund-Hønefoss på denne banen som har regulær trafikk med togene Oslo-Bergen. Disse går på Randsfjordbanen selv om Roa–Hønefosslinjen er kortere.

I dag (pr. 2019) stopper nattogene på Sørlandsbanen og fire av fjerntogene på Bergensbanen (to i døgnet hver vei) på stasjonen, samt linje L12 (lokaltog Kongsberg–Eidsvoll). Hokksund ligger 70,22 km fra Oslo S, og reisetiden med lokaltog til Oslo er 52 min. L12 stopper også på Gardermoen – Oslo Lufthavn, og hit er reisetiden 1 time 18–20 min. Lokaltogene mellom Hokksund og Hønefoss ble lagt ned sist i 2004.

Linjer og ruter

Svingskive 
Det er også en store svingskive ved stasjonen som ble brukt til å snu damplokomotivene som gikk på strekningen Hokksund-Hønefoss. Det var allerede en svingskive ved Hokksund Stasjon i 1867, den var kort og hadde sporbredde 1067 mm. I 1905 ble det bygget en ny svingskive med sporbredde 1435, den er 18 m lang og bygget for skinnevekt 30 tonn. 

I og med at de elektriske lokomotivene kan kjøres i begge retninger, ble det ikke lenger samme behov for dette men svingskiven ligger fortsatt ved stasjonen.

Plattformer og ruter

Plattform 1 
  Bergen
  Kristiansand
  Kongsberg

Plattform 2 
  Oslo
  Oslo (nattog)
  Eidsvoll
  Dal

Plattform A (buss) 
  Drammen
  Vikersund
  Hønefoss
  Vestfossen - Kongsberg
  Skotselv
  Ormåsen
  Sundet via Røren
  Sundet via Voldstad

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 

Jernbanestasjoner på Randsfjordbanen
Jernbanestasjoner på Sørlandsbanen
Jernbanestasjoner i Viken
Kulturminner i Øvre Eiker
1866 i Norge
Jernbanestasjoner åpnet i 1866
Paul Due
Jernbanebyggverk i Øvre Eiker
Fredete byggverk i Viken
Buskeruds samferdselshistorie
Hokksund
M (sjokolade)

M er en sjokolade laget av Mondelēz under merkenavnet Freia, og ble første gang utgitt i 1957. Sjokoladen består av en kjerne av peanøtt omgitt av melkesjokolade og ytterst et sprøtt sukkerskall. I Norge blir M markedsført som filmsjokoladen.

Framstilling 

M blir produsert i Mondelez Norges fabrikk i Oslo.

M framsstilles i to trinn; først sprayes sjokolade på peanøtten i store roterende tromler slik at man får små sjokoladekuler med en kjerne av peanøtt. I neste trinn får disse sjokoladekulene et sukkerlag rundt seg. Denne prosessen kalles dragering.

M Krisp 
I 2006 ble M-familien utvidet med et nytt produkt; M Krisp. M Krisp er sprø kuler av ris-krisp, overtrukket med Freia Melkesjokolade.

Referanser 

Freia
Sjokolademerker
Peanøtter
Sinjarheim

Sinjarheim er en nedlagt gård beliggende på et høydedrag på nordsiden av Aurlandsdalen i Sogn og Fjordane, ca. 2 timers gange fra Vassbygdi, i eie av Inge Olai Sønnerheim. Rundt gården er det gjel, juv og brusende fosser på alle kanter. Navnet Sinjarheim kommer mest trolig fra den særegne og imponerende utsikten fra gården.

Bygningsmasse 

Gården består av en husklynge på seks hus og en liten tørkestue for korn. Med unntak av stuehuset og kårbygningen, er alle hus bygget av materialer hentet på stedet. Stuehuset er bygget av tømmer hentet ca. 1830 fra Nordheimsdalen ca 17 km nord for Aurlandsvangen på fjordens østside. Løen og fjøset er stort sett bygget av gråsten, fjøset og ildehuset er gravet ned i marken, og har et forhistorisk preg. Da de fastboende flyttet ned til Vassbygdi i 1922, ble bygningene kun benyttet som støl frem til 1964, hvoretter bygningene stod ubrukt og forfallet tok til. I 1987 holdt kårbygningen på å falle ned i avgrunnen, låven var nærmest en ruin uten tak og taket på fjøstaket holdt på å ramle ned.

Historie 
De første sikre kilder om gårdsdrift er fra 1600-tallet, men man tror at det har vært gårdsdrift før svartedauden på 1300-tallet. Man mener at det har bodd folk her så langt tilbake i tid da det var like viktig å jakte rensdyr som å drive jordbruk. I 1869 var åkerarealet på 11,5 mål, som gav store avlinger. Gården var i kontinuerlig drift frem til 1922, men ble da fraflyttet som den siste gården i Aurlandsdalen. Den ble dog benyttet mye til stølsdrift frem til 1964. Sinjarheimsgalden ble skutt ut på 1860-tallet. noe som gjorde Aurlandsdalen med fremkommelig for mennesker og husdyr; før dette måtte man ta store omveier via Almabrui opp til Vetlestølen over Teigen og Bridlebrui, eventuelt via Stondalen og over fjellet over Hovdungo og videre over Teigen.

Restaurering 
Den første ombyggingen kan ha vært i 1878 samtidig som stuerommet ble malt med figurdekorasjoner. I 1988 ble det tatt initiativ til dugnadsarbeid på Sinjarheim for å redde bygningene på tunet. Med økonomisk støtte fra Aurland kommune, Sogn og Fjordane fylkeskommune, Oslo Energi og Forsvaret, kunne 20 frivillige personer gå i gang med arbeidet. Siden da har det vært årviss dugnadsaktivitet som har reddet stedet fra forfall. Fortidsminneforeningen i Bergen har restaurert de gamle husene på Sinjarheim. De som har drevet restaureringsarbeidet har sett på dette som en ferie, uten lønn. Sogn Jord- og Hagebruksskule kom med i arbeidet på Sinjarheim i 1992. På dette tidspunktet var kulturlandskapet rundt gårdshusene i ferd med å vokse til, og for å opprettholde kulturlandskapet, var det viktig å komme i gang med stølsdrift igjen.

Stølsdrift på Sinjarheim 
Siden 1992 har elever ved Sogn Jord- og Hagebruksskule vært på Sinjarheim tre uker hver sommer i månedsskiftet juli/august for å lære gammel stølsdrift. I starten var dette et prøveprosjekt for en sommer, men har siden dess vært en årviss begivenhet. De har med seg tre kyr og 60-70 geiter, som melkes for hånd. Fra melken ystes brun og gul ost.

Kilder 
Aurland.com

Bosetninger i Aurland
Gårder i Vestland
Tidligere bosetninger i Vestland
Den tilsandede kirke

Den tilsandede Sct. Laurentii Kirke  ligger syd for Skagen i plantasjeområdet øst for hovedveien. Kirken ble sannsynligvis oppført i slutten av 1300-tallet. På det tidspunkt var kirken den største i Vendsyssel.

Da sandflukten begynte i det 16. århundre, ble det imidlertid stadig vanskeligere og vanskeligere for menigheten å grave seg frem til kirken når det skulle være gudstjeneste. Kampen mot sanden varte inntil 1795, da kirken ble nedlagt etter ordre fra kong Christian VII. Selve kirkeskipet ble revet ned og benyttet i andre byggeprosjekter, men tårnet ble skånet og brukt som sjømerke.

I dag er tårnet fredet og etter undersøkelser i 1994 er kirkeskipet og sakristiets plassering nå markert i terrenget med røde påler. Den gamle kirkegårdsmuren er også markert.

Eksterne lenker 
 
 Skov- og Naturstyrelsen, Vandretursfolder: Skagen klitplantage
 SologStrand: Den tilsandede kirke 
 Skagen Guide

Kirker i Frederikshavn
Skagen
Religiøse byggverk fra 1300-tallet
1300-tallet i Danmark
Ruiner i Danmark
Dorian/Herda

Dorian/Herda (René Dorian og Hans Herda) var et pseudonym brukt i fellesskap av komponist- og tekstforfatterparet Bert Reisfeld og Rolf Marbot.

Under dette pseudonymet skrev de blant annet slageren «Mein kleiner grüner Kaktus» for vokalsekstetten Comedian Harmonists i 1934.

Pseudonymer
Tarbosaurus

Tarbosaurus er en tyrannosaurid, og en slektning Tyrannosaurus og Albertosaurus.
Forskning, mye gjort siden 2003, har funnet likheter mellom Tyrannosaurus og Tarbosaurus. Likevel er det forskjellene som er de mest interessante.
Øynene til Tarbosaurus er plassert mer på siden av hodet, i likhet med fugler og krokodiller. Tyrannosaurus hadde i likhet med mennesket et høyere grad av dybdesyn, takket være øyne på midten av skallen.
Man kan derfor anta at luktesansen kan ha vært mer vesentlig for Tarbosaurus. Spor av skjell har blitt funnet ved torsoen og i et fotavtrykk som sannsynligvis tilhører Tarbosaurus.

Føde 
Tarbosaurus spiste store mengder kjøtt. Det er blitt funnet bitemerker som passer de til Tarbosaurus på sauropoder og hadrosaurer, samt Deinocheirus.

Utbredelse 
Det er funnet fossiler i Kina og Mongolia.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Dinosaurer
Mongolias fossiler
Fossiler formelt beskrevet i 1955
Maastrichtium
Rolf Marbot

Rolf Marbot, egentlig Albrecht Marcuse, (født 28. mai 1906 i Breslau i Tyskland (nå Wroclaw i Polen), død 22. august 1974 i Paris) var en tysk-fransk tekstforfatter, komponist og forlegger av populærmusikk.

Rolf Marbot ble en av de største musikkforleggerne i etterkrigstidens Frankrike. 

Han studerte opprinnelig juridikum i Tyskland. Han tok doktorgrad og hadde planer om å bli advokat. Samtidig opptrådte han som barpianist og akkompagnatør.

Han tok pseudonymet «Rolf Marbot» i 1927.

Rolf Marbot var jøde og ble tvunget til å forlate Tyskland i 1933, Han slo seg ned i Paris under vanskelige forhold, men kjøpte et lite musikkforlag som han senere bygde opp (les éditions Méridian senere les Nouvelles éditions Méridian). Han ble også medeier i et annet forlag (Société d'édition Musicale Internationale, SEMI).

Ved utbruddet av  andre verdenskrig vervet han seg til fremmedlegionen. Under okkupasjonen måtte han gå under jorda og overlot til medarbeidere å drive forlaget. Han ble naturalisert franskmann i 1947.

Fra 1940-årene til slutten av 1960-årene ble han en svært sentral figur i musikkindustrien i Frankrike.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Tyske forretningsfolk
Franske forretningsfolk
Franske komponister
Tyske komponister
Personer fra Wrocław
GarageBand

GarageBand er programvare som kan brukes til å lage musikk eller podcaster. Det er utviklet av Apple Inc. for Mac OS X.

GarageBand kan kun kjøpes som en del av iLife, en pakke med programmer som også inneholder iPhoto, iMovie, iDVD, iTunes og iWeb. Alle programmene er lagd for å gjøre det lett for brukeren å lage og organisere digitalt innhold, som bilder, film, lyd og websider. GarageBand er ikke beregnet for profesjonelle musikere, men er lagd for å hjelpe amatører å produsere musikk på en enkel måte.

Historie

GarageBand 1
GarageBand ble utviklet av Apple under ledelse av Gerhard Lengeling, som tidligere jobbet i det tyske firmaet Emagic, som lagde Logic Audio. Emagic ble kjøpt opp av Apple i juli 2002.

Programmet ble annonsert av Steve Jobs på Macworld Conference & Expo i San Francisco 6. januar 2004. Musikeren John Mayer var med og demonstrerte programmet.

GarageBand 2
GarageBand 2 ble annonsert under Macworld Conference & Expo 11. januar 2005, og ble levert fra 22. januar 2005.

GarageBand 3
GarageBand 3 ble annonsert i 2006, også under Macworld Conference & Expo, og inneholdt bl.a. et «podcast studio», med mulighet for å bruke mer enn 200 lydeffekter og jingler, samt integrering mot iChat for å gjøre intervjuer med folk som satt andre steder.

GarageBand 4
GarageBand 4 ble annonsert august 2006

Eksterne lenker 
 

Apple-programvare
Multimediaprogramvare
Jaworzno

Jaworzno er en by i det sørlige Polen, ved en sideelv til Wisla. Den ligger i utkanten av det store gruve- og industriområdet rundt Katowice. Den har 96 600 innbyggere (2006).

Eksterne lenker 
 

Byer i det schlesiske voivodskap
Erling Bøhle

Erling Sigfred Bøhle (født 20. april 1945 på Kvål i Melhus) er en tidligere norsk lærer og lokalpolitiker (Ap) som var ordfører i Melhus kommune fra 2003 til 2011. 

Bøhle ble Arbeiderpartiets ordførerkandidat i 2003 etter å vunnet voteringen foran daværende ordfører Solfrid Løvseth. Ved lokalvalget i 2003 fikk partiet tilstrekkelig med stemmer til at Bøhle kunne overta ordførerstillingen og dermed videreføre Arbeiderpartiets ordfører-posisjon i kommunen. Han ble gjenvalgt i 2007, men tok ikke gjenvalg ved kommunestyrevalget 2011. Ved siden av Melhus satt også Bøhle flere år i kommunestyre på Hitra.

Bøhle vokste opp på småbruket Flålykkja på Kvål. Som 14-åring meldte han seg inn i arbeiderungdomslaget, og ble kort tid etter leder der. Han ble også med i Ungdommens kommunestyre. Han tok artium på Trondheim katedralskole. Etter det arbeidet han to år som journalist, først i Gauldalsposten og siden i Arbeider-Avisa. Etter det arbeidet han som lærer ved Kvenvær skole på Hitra og ble i denne perioden gift. Deretter utdannet han seg til lærer ved Lærerskolen på Stord. Etter fullført utdannelse søkte han seg til Hitra ungdomsskole og ble der i 18 år. I disse årene satt han flere år i kommunestyret på Hitra og fikk tilbud om å stille som ordførerkandidat to ganger. I 1988 flyttet han tilbake til Kvål og arbeidet ett år ved Flå skole på Ler. Deretter ble det fast stilling ved Rosmælen skole. Der arbeidet han til han ble valgt til ordfører i 2003.

Referanser 

Ap-ordførere i Sør-Trøndelag
Ordførere i Melhus
Fagansvarlige i Store norske leksikon
Personer fra Melhus kommune
Strandefjerdingen

Stranden eller Strandefjerdingen er ei lita bygd i Ringerike kommune som ligger langs nordenden av Nordfjorden (del av Tyrifjorden). Til Strandefjerdingen kan man regne områdene sør for der riksvei 35 krysser Europavei 16 og sørover langs vestbredde av Storelva ned til Tyrifjorden, samt østsiden av Sandaker til tettstedet Ask, og derfra sør til grensen mot Tyristrand.

Bygdesentrumet heter Ask og er oppkalt etter den gamle storgården på stedet, nå kjent som Ask gods.

Ask har egens barneskole, Stranden skole, og nærbutikk. Gjennom bygda går Randsfjordbanen. Tidligere fantes også Ask stasjon der, men den er for lengst nedlagt og bygningene revet. Stasjonen var den siste før Hønefoss stasjon på Randsfjordbanen. Fra 1882 hadde også bygda eget meieri, men i 1928 ble dette lagt inn under Ringerikes Meieri og driften opphørte. Ask kapell fra 1937 ligger på østsiden av riksveien og jernbanen.

Norderhovs geografi
TrønderEnergi

TrønderEnergi er et energiselskap i Trøndelag. Konsernet består av forretningsområdene Produksjon (TrønderEnergi Kraft), Nett (Tensio) og Marked (Ohmia Charging, Ohmia Retail og Ohmia Construction) 

Svartelva var det første vannkraftanlegget som sto ferdig i 1959. Den første kommersielle vindmølla, «Astrid», ble montert i 1986. Selskapet åpnet Skomakerfjellet vindpark i 2016.

Konsernet er medeier i selskapet Fosen Vind. 

Selskapet produserer vann- og vindkraft, og er operatør for egne og andres vann- og vindkraftanlegg. Produksjonssentralen ligger på Berkåk. Hovedkontoret er Energibygget på Lerkendal.

TrønderEnergi eies av 19 kommuner i Trøndelag og KLP.

Historikk 
TrønderEnergi ble stiftet i 1950, da som Sør-Trøndelag Elektrisitetsverk. Selskapet byttet navn første gang i 1970, til Sør-Trøndelag Kraftselskap. Andre gang selskapet skiftet navn var i 1997, til dagens TrønderEnergi. Dette som følge av fusjoner og oppkjøp av kommunale everk på 80-tallet. Selskapet ble omdannet til et konsern i 1998, med to datterselskaper: TrønderEnergi Kraft AS og TrønderEnergi Nett AS. Selskapet fusjonerte med Melhus Energi i 2001 og kjøpte Trondheim Energi Nett AS i 2010. I 2012 kom Malvik Everk, og i 2013 Tydal Everk inn i konsernet, og i 2016 fulgte Selbu Energiverk. Kvikne og Rennebu Kraftlag kom inn i 2017, og i 2018 kjøpte TrønderEnergi 49,9 % av aksjene i Oppdal Everk.

I 2021 kjøpte TrønderEnergi og Stadtwerke München ut Statkraft fra Norges nest største vindkraftverk, Roan vindpark i Åfjord.

Eierstruktur 
Konsernet eies av (%)

 Frøya kommune 2,49
Heim kommune 5,79
 Hitra kommune 2,69
 Holtålen kommune 1,34
Indre Fosen kommune 8,00
 KLP 12,39
 Malvik kommune 2,69
 Melhus kommune 13,34
 Midtre Gauldal kommune 3,17
 Oppdal kommune 3,95
 Orkland kommune 16,94
 Osen kommune 0,92
Rennebu kommune 0,07
 Selbu kommune 1,43
 Skaun kommune 2,20
 Trondheim kommune 9,13
Tydal kommune 0,16
 Ørland kommune 7,69
 Åfjord kommune 4,79
 TrønderEnergi AS 0,54

Overtakelser/oppkjøp 
Meldal kommunale kraftforsyning (1980-årene)
Melhus Energi AS (2001)
Trondheim Energi Nett AS (2010)
Malvik Everk (2012)
Tydal Everk (2012)
Selbu Everk (2016)
Kvikne og Rennebu Kraftlag (2017)
Oppdal Everk (49,9 %) (2018)

Kraftverk 
Utbyggingsår i parentes
Bessakerfjellet vindpark (2008)
Geitfjellet (Fosen vind)
Eidsfossen kraftverk  (1921)
Håen kraftverk (1966)
Lofoss kraftverk (1914)
Mørre kraftverk (1977)
Nunelva kraftverk (1950)
Sama kraftverk (1979)
Simsfossen kraftverk (1921)
Skjærlivatn kraftverk (1993)
Skomakerfjellet vindkraftverk (2016)
Sokna kraftverk (1964)
Svartelva kraftverk (1959)
Søa kraftverk (1967)
Valsneset vindmøllepark (2006)
Vik kraftverk (1952)
Vindkraftverkene på Frøya (1985/1989)
Kvenndalsfjellet (Fosen vind)
Roan
Ytre Vikna
Stokkfjellet (2021)
Sørmarkfjellet (2021)
Hundhammerfjellet (2021)

I tillegg er TrønderEnergi deleier i Driva kraftverk (75%), Kraftverkene i Orkla (35%) Usma kraftverk (80 %).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Etableringer i 1950
Romper Stomper

Romper Stomper er en australsk dramafilm fra 1992 regissert av Geoffrey Wright.

Filmen handler om en liten nynazistisk skinhead-gruppe i Melbourne. En tenåringsjente med en problematisk oppvekst skaper splid mellom lederen og nestlederen. Etterhvert preges gruppen av oppløsning og indre splid. Hovedrollene spilles av Russell Crowe, Daniel Pollock, Jacqueline McKenzie og Tony Lee. 

Filmen ble forholdsvis godt mottatt av anmelderne. 

Den ble tildelt flere priser. Blant annet tre fra Australian Film Institute (den ene gikk til Russel Crowe, de andre to for musikalsk innslag og lyd).

Handling 
En gjeng voldelige unge skinheads fra Footscray, Victoria i Australia angriper tre vietnamesiske tenåringer, i en tunnel ved Footscray Station. Gjengen ledes av Hando, en voldelig, hensynsløs og uforutsigbar psykopat. Hans nestkommanderende er den mer reserverte, men like voldelige, vennen Davey. På den lokale puben deres møter de Gabrielle, som lider av tilfeldige anfall, dagen etter at hennes seksuelt misbrukende men velstående far Martin har arrestert den rusavhengige kjæresten hennes. Gabrielle innleder et romantisk forhold med Hando. Men forholdet blir raskt dysfunksjonelt, ettersom han blir stadig mer voldelig mot henne.

Etter at gjengen har vandalisert et kjøpesenter, kommer venner av gjengen på besøk fra Canberra. En av disse venene har sluttet seg til Royal Australian Navy, og de går på fest sammen. Dagen etter drar to fra gjengen til puben, som nettopp har blitt solgt til en vietnamesisk forretningsmann av den opprinnelige eieren. Etter å ha møtt denne nye eieren og sønnene hans, informerer de Hando, som ankommer sammen med resten av gjengen hans.

Men en større, og væpnet, gjeng vietnamesiske menn, ledet av Tiger, dukker opp og angriper Hondo og gjengen hans. Vietnameserne overgår skinnheadene i hopetall, og i det påfølgende slagsmålet og jakten blir flere skinheads slått ned og banket opp. Resten av gjengen blir jaget tilbake til det leide lageret deres, hvorfra de bare så vidt kommer seg unna når den vietnamesiske mobben bryter seg inn og ransaker bygningen før de brenner den hele bygningen.

Men skinheadene finner snart en ny base, ved et lager i nærheten - hvor de planlegger gjengjeldelse mot vietnameserne. Men politiet slår til mot lageret hvor gjengen befinner seg. En av dem blir skutt i hodet, og det som er igjen av gjengen blir snart arrestert. Hando, som var på vei tilbake til lageret, flyktet når han oppdager politiet. Han unngår dermed å bli arrestert, og er siste gjenværende medlemmet av gjengen som fremdeles er på frifot.

Medvirkende 
 Russell Crowe som Hando
 Daniel Pollock som Davey
 Jacqueline McKenzie som Gabrielle
 Tony Lee som Tiger
 Alex Scott som Martin
 Leigh Russell som Sonny Jim
 Dan Wyllie som Cackles
 James McKenna som Bubs
 Eric Mueck som Champ
 Frank Magree som Brent
 Christopher McLean som Luke

Referanser

Eksterne lenker 
 

Filmer fra 1992
Australske dramafilmer
Kriminalfilmer
Filmer om rase og rasisme
Engelskspråklige filmer
Filmer lagt til Australia
Filmer lagt til urbane strøk
Damtjern

Damtjern kan vise til flere små vann i Norge:

 Damtjern (Lier) – i Lier kommune i Buskerud
 Damtjern (Ringerike) – i Ringerike kommune i Buskerud
 Damtjern (Aurskog-Høland, Nordre Mangen) – i Aurskog-Høland kommune i Akershus, øst for Nordre Mangen gård
 Damtjern (Aurskog-Høland, Soot) – i Aurskog-Høland kommune i Akershus, ved Soot
 Damtjern (Aurskog-Høland, Søndre Mangen) – i Aurskog-Høland kommune i Akershus, ved Søndre Mangen
 Damtjern (Aurskog-Høland, Øsken) – i Aurskog-Høland kommune i Akershus, ved Øsken