alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Göksu

Göksu (også kalt Geuk Su, Goksu Nehri, Salef, Kalykadnos) er en elv på Taşelihalvøya i Tyrkia. Begge dens kildeelver springer ut i Taurusfjellene, den nordlige i Geyikfjellene og den sørlige i Haydarfjellene. De renner sammen sør for Mut. Elven er 260 km lang og munner ut i Middelhavet 16 km sørøst for Silifke (i provinsen Mersin).

Over 300 fuglearter er observert i elvedeltaet til Göksu, inkludert Akgölsjøen og Paradenizlagunen. Området er et av de viktigste hekkeområdene for vannfugler i Det nære østen, og det er også et viktig overvintringsområde for vannfugler og rovfugler. Av hekkefugler kan nevnes marmorand, hvitøyeand, natthegre, topphegre, purpurhegre, gråhodesultanhøne, sporevipe og kastanjeisfugl. I trekktidene kan en se store flokker av stork og hvitpelikan. Arter som overvintrer her er blant annet brunnakke, krikkand, rosenflamingo, krøllpelikan, storskrikørn, keiserørn og sothøne. Den utrydningstruede karettskilpadden legger egg her.

På grunn av stor utbygging av feriebosteder er økosystemet i deltaet i fare. 

I 1190, under det tredje korstog, falt Fredrik I av Det tysk-romerske rike av hesten sin og druknet i elva, som da var kjent som Salef. Det er reist et monument til minne om ham ved vegen mellom Silifke og Mut.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Elver i Tyrkia
Nedbørfelt til Middelhavet
Karaman (provins)
Konya (provins)
Mersin (provins)
Ramsarområder
Follsjå kraftverk

Follsjå kraftverk er et vannkraftverk i Notodden kommune i Vestfold og Telemark.

Kraftverket utnytter et fall på 104 meter fra innsjøen Follsjå.

Det er installert en francisturbin på 2,8 MW. Årsproduksjon er 14,5 GWh.

Follsjå Kraft AS eies av Småkraft AS og grunneiere.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase
 Tinfos
 Småkraft AS

Småkraftverk i Vestfold og Telemark
Kraftverk i Notodden
Skiensvassdraget
Småkraft AS
Kraftverk etablert i 2015
Selim Palmgren

Selim Palmgren (født 13. februar 1878 i Björneborg, død 13. desember 1951 i Helsingfors) var en betydningsfull finsk komponist og pianist.

Biografi 
Palmgren studerte ved Helsingfors konservatorium fra 1895 til 1899, deretter i Berlin og i Weimar hos Ferruccio Busoni, Conrad Ansorge og Wilhelm Berger, og dessuten i Italia.

1909–1912 var han dirigent i Åbo og 1920–1926 komposisjonslærer i Rochester, USA. Fra 1926 var han lærer ved konservatoriet i Helsingfors, det senere Sibelius-akademiet. Palmgren skrev en mengde konserter for piano, deriblant fire konserter, operaen Daniel Hjort (1911), orkester- og korverk med mer.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Finske komponister
Errors Party

Errors Party er et av Norges eldste aktive datatreff, og har blitt avholdt over 100 ganger siden oppstarten i 1994. Datatreffet avholdes hver påske og romjul i Meland Aktiv-hallen på Frekhaug i Alver kommune i Hordaland.

Historie 
Errors Party ble startet i 1994 av medlemmene i demogruppen The Errors og ble frem til 2004 avholdt månedlig. Den ideelle organisasjonen Errors Party er arrangør av datatreffet. Organisasjonen er medlem av Hyperion.

Lokaler for Errors Party 
 Knarvik ungdomsklubb, Knarvik (1994–1996)
 Frekhaug fritidsklubb, Meland (1996–1997)
 Knarvik barneskule, Knarvik (1997–2001)
 Nordhordlandshallen, Knarvik (2002–2007)
 Meland Aktiv, Frekhaug (2007–)

Se også 
 Liste over store norske datatreff

Referanser

Eksterne lenker 
 

Datatreff
E-sport
Kultur i Alver
Norske ideelle organisasjoner
Kultur i Vestland
Etableringer i 1994
VL Tuisku

The VL Tuisku (norsk: snøstorm) var et finsk skolefly, konstruert på 1930-tallet ved den statlige flyfabrikken Valtion lentokonetehdas (forkortet VL). Det var et to-seters, en-motors biplan bygget av sveisede stålrør kledd med duk. 30 ble bygget for det finske flyvåpen og de var i bruk mellom 1935 og 1949. De ble levert i tre varianter, en maritim, et skolefly og et rekognoseringsfly. Flyene hadde kjennetegnene TU-149 – TU-179.

En Tuisku, som bærer navnet «Sokeri-Sirkku» (TU-178) er bevart i Finlands luftfartsmuseum i Vanda. En annen Tuisku er plassert foran den statlige flyfabrikken i Tammerfors.

Design 
Arvo Ylinen, sjefsdesigner ved den statlige finske flyfabrikken ledet prosjektet med å utvikle det nye skoleflyet til det finske luftvåpenet. En prototype ble bygget i 1933, og den fløy for første gang 10. januar 1934. Pilot var løytnant U. E. Mäkelä. I 1935 ble flyet satt i serieproduksjon, og i løpet av to år ble 30 fly bygget.

Varianter
Tuisku Prototype.
Tuisku I Den første versjonen som ble satt i produksjon.
Tuisku II Forbedret versjon, utstyrt med en  stjernemotor på 215 hk (160-kW) fra Armstrong Siddeley Lynx.
Tuisku/T Treningsfly for bemanning utstyrt med våpen, blant annet et maskingevær som ble dreiet manuelt, montert på en Scarff-ring i den bakre cockpiten.
Tuisku/O Treningsfly for piloter, utstyrt med doble kontroller i begge cockpiter.

Spesifikasjoner (landfly) 

Informasjon hentet fra Jane's All the World's Aircraft 1938.
Bemanning: 2
Lengde: 9.35 m
Vingespenn
øvre vinge: 12.10 m
nedre vinge: 10.28 m 
Høyde: 3.26 m 
Vingeareal: 33.65 m²
Egenvekt: 990 kg 
Maksimum vekt ved takeoff: 1,625 kg
Kapasitet drivstofftanker: 225 liter
Motor: 1 × Armstrong Siddeley Lynx IVC 7-sylinders luftkjølt stjernemotor, 160 kW (215 hk)

Topphastighet: 207 km/t (112 kn)
Marsjfart: 170 km/t (92 kn)
Fart ved landing: 79 km/t (42.7 kn)
Rekkevidde: 1,150 km 
Maksimal flytid: 7 timer
Maksimal høyde: 4400 m
Klatrefart: 2.80 m/s 
Tid for å nå marsjhøyde: 
11 minutter 55 sekunder til 2000 m med en vekt på 1350 kg.
35 minutter 50 sekunder til 2000 m med en vekt på 1350 kg.
Vingestyrke: 48,3 kg/m²2
Kraft/vekt: 0,0987 kW/kg 

Bestykning
Våpen (Tuisku/T skolefly for bemanning): 
1x fastmontert maskingevær i forut i flykroppen. Dette er statisk og skyter fremover, mens det er synkronisert med propellen slik at det skyter «gjennom» den.
1x tilsvarende maskingevær montert på en Scarff-ring i cockpit akter. Dette beveges manuelt for å sikte inn mål.

Referanser

Eksterne lenker 
 Valtion Lentokonetehdas Tuisku II

Luftfartøy produsert i Finland
Enmotors propelldrevne luftfartøy
Treningsfly
Gala (berberhøvding)

Gala, eller Gaia (d. 207 f.Kr.), var en berberkonge eller stammehøvding i det området som senere, etter den andre punerkrig, ble kongeriket Numidia i Nord-Afrika, omtrent der dagens Algerie ligger. Han var far til Masinissa som ble Numidias første konge.

Biografi
Udokumenterte kilder  hevder at Gala var sønn av massyliernes stammehøvding Zelalsen (344 f.Kr. – ca 274 f.Kr.) i det østlige Numidiske området. Gala var sannsynligvis født omkring 275 f.Kr. I den vestlige delen av Numidia hersket stammehøvdingen eller kongen Syphax over masaesylene.

I 213 f.Kr., under den andre puniske krigen mellom Roma og Karthago, allierte Syphax seg med romerne mot karthagenerne, mens Gala og hans massyliere støttet Karthago. Galas sønn, Masinissa, som da var 17 år gikk til krig mot Syphax og ledet en hær som slo ham i et stort slag. 

Gala døde i 207 eller 206 f.Kr. mens Masinissa med sine numidiske kavaleristyrker kjenpet mot den romerske hærføreren Scipio Africanus i Hispania. Etter numidisk skikk ble Gala etterfulgt av sin bror Oesalces. Oesalces døde kort tid etter og ble etterfulgt av Galas sønn Masinissa.

Referanser

Algeries historie
Dødsfall i 207 f.Kr.
Numidia
Fødselsår ukjent
Alvarinus

Alvarinus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, avlange, gulbrune oldenborrer. Oversiden er kledt med lyse skjell.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Brasil og Ecuador.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Macrodactylini Kirby, 1837
 Slekten Alvarinus Blanchard, 1850
 Alvarinus bahianus (Moser, 1919)
 Alvarinus brasiliensis (Moser, 1919)
 Alvarinus canescens (Burmeister, 1855)
 Alvarinus guayaquilanus (Moser, 1921)
 Alvarinus hilarii Blanchard, 1850
 Alvarinus luridipennis (Burmeister, 1855)
 Alvarinus maniculatus (Burmeister, 1855)
 Alvarinus oblongus (Moser, 1919)
 Alvarinus pallidipennis Blanchard, 1850
 Alvarinus parvulus (Moser, 1919)
 Alvarinus rufofuscus (Moser, 1924)
 Alvarinus setulosus (Moser, 1919)
 Alvarinus submetallicus Blanchard, 1850
 Alvarinus subsericeus Blanchard, 1850
 Alvarinus testaceipennis (Moser, 1921)
 Alvarinus varians (Moser, 1921)

Kilder 
 Evans, A.V. & Smith, A.B.T., 2007. An electronic checklist of the New World chafers (Coloeptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). Tribe Macrodactylini Kirby, 1837. 
 Generic Guide to New World Scarab Beetles - Corminus 
 Generic Guide to New World Scarab Beetles - Alvarinus

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1850
Brasils insekter
Ecuadors insekter
Calodactylus

Calodactylus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, mørkbrune oldenborrer. Bakbeina er forlengede, med tykke, knudrete legger (tibiae).

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Brasil, Ecuador, Peru, Bolivia).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Macrodactylini Kirby, 1837
 Slekten Calodactylus Blanchard, 1850
 Calodactylus abendrothi
 Calodactylus aequatorialis
 Calodactylus amabilis
 Calodactylus boliviensis
 Calodactylus heterosquamosus
 Calodactylus niveosignatus
 Calodactylus pilicollis
 Calodactylus schmalzi
 Calodactylus sulphureus Burmeister, 1855
 Calodactylus tibialis
 Calodactylus vittipennis

Kilder 
 Evans, A.V. & Smith, A.B.T., 2007. An electronic checklist of the New World chafers (Coloeptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). Tribe Macrodactylini Kirby, 1837. 
 Generic Guide to New World Scarab Beetles - Calodactylus

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1850
Åpen liste

Valg med åpen liste er en variant av listevalg der velgere kan endre på rekkefølgen på stemmeseddelen. Alternativet er lukket liste, der bare de politiske partiene og deres aktive medlemmer har mulighet til å påvirke kandidatenes prioritering. Det finnes flere varianter av åpne lister, og de kan variere fra relativt lukkede lister der en kandidat må ha et viss antall stemmer (eller strykninger) for å bli valgt blant kandidatene på listen, til helt åpne lister der rekkefølgen på kandidatene fritt kan endres av velgerne. Ved bruk av frie lister kan også navn fra andre partier inkluderes på stemmeseddelen.

Forholdstallsvalg med åpen liste er utbredt i Europa og brukes blant annet i alle de nordiske landene. Bruk av åpne lister i praksis varierer, og i Finland skriver man et tresifret nummer ved kandidatene, mens i Italia skriver man navnet på ens ønskede kandidater i blanke felt under partinavnet.

Bruk i Norge
I Norge brukes åpne lister til politiske valg, men reglene og graden av åpenhet er forskjellige ved stortings-, fylkestings- og kommunestyrevalg.
 Ved stortingsvalg er listen i realiteten lukket, og endringer må gjøres av minst 50% av velgerne  for å ha innflytelse på hvem som blir valgt.
 Ved fylkestingsvalg er listen også relativt lukket, og bare dersom minst 8% gir en personstemme til en kandidat, endres rekkefølgen på listen.
 Ved kommunevalg er listen delvis åpen. Velgerne kan gi personstemmer til kandidatene på listene og til kandidater fra andre lister, såkalte slengere. Antallet mandater til hver liste følger antallet stemmer til listen, men hver slenger overfører en viss andel stemmer fra listen til den listen som får slengeren. Når antall mandater er fordelt på partiene er det antallet personstemmer, dvs. summen av personstemmer på listen, slengere og ev. stemmetillegg, som bestemmer rekkefølgen på kandidatene. Partiene kan gi et stemmetillegg til et visst antall av sine kandidater bestemt av størrelsen på kommunestyret. Stemmetillegget tilsvarer 25% av listestemmene og det er sjelden mulig for kandidater som ikke har fått stemmetillegg å gå forbi de som har fått stemmetillegg. Dermed har partiene relativt stor grad av kontroll med hvem som blir valgt.

Se også
 Listepreferanser
 Listevalg

Referanser

Valgordninger
AquariÅs

AquariÅs er linjeforeningen til Vann- og miljøteknikkstudiet ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (NMBU) i Ås.

Historikk
AquariÅs ble stiftet høsten 2010, da studenter fra studieretningen Vann- og miljøteknikk ved NMBU besluttet å danne en egen linjeforening.

Formål
Formålet med foreningen er å påvirke utdanningen ved å skape et godt miljø innad i linja, faglig nettverk, og oppfordre til bredere kontakt med næringslivet. AquariÅs skal være opptatt av at det skal lønne seg å ta master i Vann- og miljøteknikk ved NMBU.

Organisasjon
AquariÅs arrangerer sosiale og faglige utferder og arrangementer, både på vegne av seg selv og på vegne av sine samarbeidspartnere. Dette bidrar til et godt miljø og fører til god rekruttering til sivilingeniørutdanningen for Vann- og miljøteknikk ved NMBU.

Se også
Norges miljø- og biovitenskapelige universitet

Eksterne lenker
 Aquariås sin hjemmeside 
 Vann- og miljøteknikkstudiet ved NMBU

Linjeforeninger ved NMBU
Tillerbyen skolekorps

Tillerbyen skolekorps er et korps fra bydelen Tiller i Trondheim. Det har musikanter fra grunnskolene Tonstad, Hårstad og Rosten. Korpset har 48 medlemmer (2015) fordelt på hovedkorps, juniorkorps og aspirantkorps. Korpset har øvelser ved Tonstad skole, Torvmyra 4, Tiller på torsdager kl 17.30 - 20.00. Dirigent for hovedkorpset er Stian Rødskjær og Marianne Olsen dirigerer aspiranter og juniorer. Leder er Rune Særvold.

Historikk 
Korpset ble etablert i 1982 for musikanter fra grunnskolene på Tiller.

Uniform 
Korpsets uniform består av røde jakker, grå bukser med hvite sidebånd, rød skjermlue, hvit skjorte med rød sløyfe, sorte strømper og sorte sko. I tillegg benyttes det hvite hansker ved utendørskonserter.

Konkurranse 
Korpset har i flere år deltatt på den NMF-arrangerte konkurransen Trøndersk mesterskap. I 2014 kom korpset på 4.-plass blant 18 påmeldte korps i 3. divisjon, og fikk samtidig utmerkelsen for mest go'stemte juniorkorps/aspirantkorps. Flere år har de samarbeidet med Statsdbygd skolekorps og deltatt i 2. divisjon.

Se også 
 Norges Musikkorps Forbund
 Skolekorps

Eksterne lenker 
 Korpsets hjemmeside
 Informasjonsbrosjyre om korpset
Norske skolekorps
Musikk i Trondheim
Etableringer i 1982
Tiller
Rhinaspis

Rhinaspis er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore, avlange, mørkt bronsefargede oldenborrer. Pronotum har rette bakhjørner og er parallellsidig i den bakre tredjedelen, foran dette rundet tilsmalnet.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Argentina og Brasil).

Systematisk inndeling 
Navnet Rhinaspis Bonelli, 1834 har blitt brukt for en underslekt av hoggormslekten, Vipera. Dette navnet er imidlertid yngre og dessuten ikke gyldig publisert i 1834 (navnet ble publisert uten en beskrivelse), så det må vike for navnet på denne billeslekten.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Macrodactylini Kirby, 1837
 Slekten Rhinaspis Perty, 1833
 Rhinaspis aenea (Billberg, 1820)
 Rhinaspis aeneocuprea Moser, 1921
 Rhinaspis dilaticornis Moser, 1924
 Rhinaspis fusca Moser, 1924
 Rhinaspis micans Burmeister, 1855
 Rhinaspis murina Burmeister, 1855
 Rhinaspis ohausi Moser, 1921
 Rhinaspis rugicollis Moser, 1924
 Rhinaspis setosa Frey, 1974
 Rhinaspis umbilicata Frey, 1973

Kilder 
 Evans, A.V. & Smith, A.B.T., 2007. An electronic checklist of the New World chafers (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). Tribe Macrodactylini Kirby, 1837. 
 Generic Guide to New World Scarab Beetles - Rhinaspis

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1833
Tinnkraft

Tinnkraft er et vannkraftverk i Atrå i Tinn kommune i Vestfold og Telemark.

Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 59 meter i Gjøyst. Elven renner ut i Tinnsjøen.

Installert effekt er 2,4 MW fra to like francisturbiner. Årsproduksjon er 7 GWh.

Tinnkraft ble åpnet i 2008 som det første småkraftverket i Tinn. Det eies av lokale grunneiere.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase

Eksterne lenker
 FriFagbevegelse: Bygde for småkraft
 Telen: Åpnet Tinnkraft
 TA: Tinns første småkraftverk

Småkraftverk i Vestfold og Telemark
Kraftverk i Tinn
Skiensvassdraget
Kraftverk etablert i 2008
Bente Ohnstad

Bente Marie Ohnstad (født 26. september 1953 i Aurland i Sogn) er en norsk jurist. Hun er professor i rettsvitenskap ved Høgskolen i Innlandet, Lillehammer. I tidsrommet 2007-2015 var hun valgt rektor samme sted.

Ohnstad er utdannet jurist og har bevilling som advokat i tillegg til lederutdanning. Ohnstad har bred erfaring både fra offentlig forvaltning, undervisning, utredning, forskning og ledelse. Hun skrev NOU 1993:33 om helsepersonells rettigheter og plikter. Hun ledet også arbeidet med å utforme Ot. prop. nr 13 (1998-99). Disse arbeidene la grunnlaget for lov 2. juli nr. 64 1999 om helsepersonell (helsepersonelloven). Hun  har publisert en rekke fagbøker og artikler innen rettsområdene forvaltningsrett, velferdsrett og helserett, med særlig vekt på ansvar, rettssikkerhet og personvern.Bente Ohnstad har initiert utvikling av flere studier på Høgskolen i Lillehammer. Høgskolen var den første i landet som startet videreutdanning i helserett, og Bente Ohnstad var den som sto for planlegging og gjennomføring av studiet. Denne utdanningen har nå vært tilbudt i over 20 år.  Hun var også med i oppstarten av Paramedic-studiet, også her var Høgskolen i Lillehammer den første i landet som tilbød dette utdanningstilbudet. 
I 2004 tok hun initiativ til å etablere et årsstudium i juss, dette ble senere utviklet til et 3-årig bachelorstudium i rettsvitenskap.  Høgskolen i Lillehammer var det første lærestedet i landet som tilbød dette,  og Bente Ohnstad var ansvarlig for etableringen av studiet. 

Ohnstad har sittet i flere offentlige utvalg. Hun har i mange år vært ansatt  i den sentrale helseforvaltningen. 

I 2007 ble hun valgt til rektor ved Høgskolen i Lillehammer for fire år.  Hun ble gjenvalgt i 2011 for nye fire år.

Hun også vært dekan på Avdeling for helse- og sosialfag ved Høgskolen i Lillehammer og sittet som ansattrepresentant i høgskolestyret samme sted.

Hun etterfølges som rektor ved HiL av Kathrine Skretting.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske jurister
Personer tilknyttet Høgskolen i Lillehammer
Fødsler i 1953
Bethany Mota

Bethany Mota (født 7. november 1995) er en amerikansk videoblogger på YouTube fra California i USA. Hun ble kjent gjennom YouTube-kanalen sin, Macbarbie07, som hun opprettet i 2009. På kanalen la hun ut såkalte haulvideoer og sminkevideoer, og alt annet innenfor mote og skjønnhet. Hun ble fort en internettsensasjon, og hun begynte å lage DIY-videoer (gjør-det-selv-videoer) som falt i smak hos seerne. I dag har hun over ti millioner abonnenter på YouTube.

I 2014 ble hun nominert til to kategorier på Teen Choice Awards, Choice Web Star: Fashion, Beauty og Choice Web Star: Female. Nittenåringen vant sistnevnte. På Stramy awards samme år ble hun nominert til Entertainer of the year og vant i kategorien Fashion Program.

I 2014 kom hun også på fjerdeplass i den amerikanske TV-konkurransen Dancing With The Stars, som tilsvarer Skal vi danse? i Norge. Den dårligste poengsummen Mota fikk i konkurransen var 64/100 poeng - den høyeste var 100/100 poeng.

Singelen hennes, Need You Right Now, ble utgitt i oktober 2014 og kom på 30.-plass på Billboard-listen. Den 7. april 2015 gjestet Mota det populære talkshowet The Ellen DeGeneres Show. I  2017 ga Mota ut en bok: Make Your Mind Up.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Bloggere
Moteskapere fra USA
Youtubere fra USA
Personer fra USA av meksikansk opphav
Personer fra Merced County i California
Christieprisen

Christieprisen er en pris som deles ut av Universitetet i Bergen. Mottakere av prisen skal ha «bidratt til å fremme eller synliggjøre universitetets sentrale rolle i samfunnsutviklingen». Prisen utdeles årlig under Christiekonferansen, og er oppkalt etter eidsvolls- og stortingsmannen Wilhelm Frimann Koren Christie (1778–1849). Den ble først utdelt under Christiekonferansen i 2010, og består av et pengebeløp på  kroner, et kunstverk og et diplom.

Mottakere 
 2010 – Marit Warncke, administrerende direktør i Bergen Næringsråd
 2011 – Forleggerne Arno Vigmostad og Arnstein Bjørke
 2012 – Studentersamfunnet i Bergen
 2013 – Bjerknessenteret for klimaforskning
 2014 – Sjur Holsen, tidligere politisk redaktør i Bergens Tidende (post mortem)
 2015 – Christian Rieber, styreleder i GC Rieber Fondene
 2016 - Litteraturhuset i Bergen
 2017 - Frank Aarebrot 
 2018 – Dan Olweus

Referanser

Eksterne lenker 
 Christieprisen hos UiB

Norske priser
Utmerkelser etablert i 2010
Schizochelus

Schizochelus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Brasil og Chile).

Systematisk inndeling 
Flere arter som inntil nylig ble plassert i denne slekten er nå overført til slekten Pristerophora.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Macrodactylini Kirby, 1837
 Slekten Schizochelus Blanchard, 1850
 Schizochelus bicoloripes Blanchard, 1850
 Schizochelus flavescens Blanchard, 1850
 Schizochelus modestus Philippi, 1861

Kilder 
 Evans, A.V. & Smith, A.B.T., 2007. An electronic checklist of the New World chafers (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). Tribe Macrodactylini Kirby, 1837. 
 Generic Guide to New World Scarab Beetles - Schizochelus

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1850
Pristerophora

Pristerophora er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Små, sylindriske, blanke, gulbrune oldenborrer.

Utbredelse 
Slekten er bare kjent fra Chile.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Macrodactylini Kirby, 1837
 Slekten Pristerophora von Harold, 1869
 Pristerophora longipes (Philippi, 1861)
 Pristerophora paulseni Smith, 2008
 Pristerophora picipennis (Solier, 1851)

Kilder 
 Evans, A.V. & Smith, A.B.T., 2007. An electronic checklist of the New World chafers (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). Tribe Macrodactylini Kirby, 1837. 
 Generic Guide to New World Scarab Beetles - Pristerophora 
 Smith, A.B.T., 2008. South American Melolonthinae (Coleoptera: Scarabaeidae) classification and nomenclature: some problems and solutions. Insecta Mundi 0060: 1-28.

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Dyr formelt beskrevet i 1869