alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Frydenlund Bryggerier

Frydenlund Bryggerier ble grunnlagt i 1859 som Frydenlunds Ølbryggeri av Mads Langaard, en skipskaptein fra Lillesand. Navnet Frydenlund ble tatt fra løkka i Christiania (i dag Oslo) der bryggeriet ble bygd. Frydenlund utviklet seg raskt til et av de største bryggeriene i Norge.

I 1885 ble Frydenlunds varemerke, bokstavene ML kombinert med en stjerne, registrert som Norges første varemerke. Merket er fortsatt i bruk. I 1962 gikk Frydenlund og Schous Bryggeri sammen til De sammensluttede bryggerier. De fusjonerte i 1977 med navnet Frydenlund Schous Bryggeri. I 1978 ble selskapet overtatt av Nora Industrier som også eide Ringnes Bryggeri og Nora Mineralvann. Schous ble avviklet i 1982. Enkelte av Frydenlunds produkter produseres og markedsføres i dag av Ringnes.

I dag er det KLP Eiendom som drifter området og som leier ut lokaler til blant annet OsloMet.

Referanser 

Bryggerier i Oslo
Tidligere norske selskaper
Carlsberg
Selskaper etablert i 1859
1859 i Norge
Bydel St. Hanshaugen
Bislett
Junta (brettspill)

Junta er et brettspill for to til sju personer laget av West End Games i 1978. 

Spillet finner sted i en søramerikansk bananrepublikk, og spillerne inntar roller som president, sjef for det hemmelige politiet, sjef for flyvåpenet, marinen, eller som generaler i hæren. Målet med spillet er å stikke unna så mye u-hjelpspenger som mulig på hver enkelts sveitsiske bankkonto. For å vinne må man inngå snuskete avtaler, stjele, rane, lyve, sende leiemordere etter medspillerne, eller, best av alt, begå kupp.

Eksterne lenker
 Regler

Brettspill
Ottar Brox

Ottar Brox (født 30. august 1932 i Torsken i Troms) er en norsk samfunnsforsker og politiker (SV). 

Brox vokste opp i bygda Medby i tidligere Torsken kommune på Senja hvor foreldrene var lærere. Han er utdannet sivilagronom (1957) og dr.scient. (1970) ved Norges landbrukshøgskole på Ås. Han studerte også sosialantropologi og historie ved universitetene i Oslo og Bergen. Han gjennomførte også feltarbeid i Nord-Norge, Newfoundland og Chile. Han var professor i sosiologi ved Universitetet i Tromsø fra 1972 til 1984. Han var forskningsveileder ved Norsk institutt for by- og regionforskning fra 1984.  

Brox var stortingsrepresentant (SV) for Troms i perioden 1973–1977. Han har skrevet en rekke populærfaglige bøker og artikler. Brox' mest innflytelsesrike bok er Hva skjer i Nord-Norge? fra 1966. BokaH ble i 2008 kåret til en av etterkrigstidens viktigste norske sakprosautgivelse. Temaet i denne boka ble i 1984 videreført i boka Nord-Norge: Fra allmenning til koloni. 

Ottar Brox er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi og er æresdoktor ved universitetene i St. John´s (Canada), Aberdeen og Tromsø. 

Han ble tildelt Skjervheim-prisen i 2017 for «å gå djupt inn i sitt fagfelt, også har gått inn den offentlege debatten med stor kraft, og har peika på korleis fagkunnskap - og mangel på fagkunnskap - påverkar politikk.»

Utmerkelser 
 2003 Æresdoktor ved Universitetet i Tromsø
 2002 Fritt Ords honnør
 2005 Neshornet, Klassekampens kulturpris
 2000 Norsk sosiologforenings hederspris
 Petter Dass-medaljen (2015)
 Skjervheimprisen, 2017

Litteratur 
 Brox, Ottar 1957: Norsk landbrukspresse fram til omkring 1840, Norges landbrukshøgskole. Hovedoppgave ved Norges landbrukshøgskole.
 Brox, Ottar 1966: Hva skjer i Nord-Norge? – En studie i norsk utkantpolitikk, Pax-bøkene ; 39 Oslo : Pax
 Brox, Ottar 1972: Newfoundland fishermen in the age of industry – a sociology of economic dualism. Newfoundland social and economic studies ; 9. St. John's : Institute of Social and Economic Research, Memorial University of Newfoundland.
 Brox, Ottar 1989: Praktisk samfunnsvitenskap, Universitetsforlagets metodebibliotek. Oslo : Universitetsforlaget.
 Brox, Ottar 2005: Arbeidskraftimport: velferdsstatens redning – eller undergang? Oslo : Pax, 2005.
 Brox, Ottar 2016: På vei mot et postindustrielt klassesamfunn? Oslo : Pax, 2016.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Stortingsrepresentanter fra SV
Stortingsrepresentanter for Troms
Stortingsrepresentanter 1973–1977
Norske sosiologiprofessorer
Professorer ved Universitetet i Tromsø
Personer tilknyttet Norsk institutt for by- og regionforskning
Æresdoktorer ved Universitetet i Tromsø
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Personer fra Torsken kommune
Norsk sosiologforenings hederspris
Nyttårskonserten

Nyttårskonserten til wienerfilharmonikerne, der man i all hovedsak fremfører verker fra Straussdynastiet, ble første gang arrangert 31. desember 1939. Fra og med 1. januar 1941 er den blitt avholdt første nyttårsdag. 

Siden 1959 er nyttårskonserten blitt direkteoverført på TV over hele verden gjennom Eurovision, og fra 1969 i farger. Hvert år overføres konserten til over 90 land.

Dirigenter 
Willi Boskovsky, som dirigerte konserten fra 1955 til 1979, er den som har dirigert konserten flest ganger. I 2006, 2012 og 2016 ble konserten ledet av den latviske dirigenten Mariss Jansons, tidligere dirigent for Oslo Filharmoniske Orkester.

Referanser

Eksterne lenker 
 Nyttårskonsertens historie (på tysk)

Musikkbegivenheter
Kultur i Wien
Januar
Idrettslaget Stålkameratene

Idrettslaget Stålkameratene, tidligere Mo Arbeideridrettslag, er et idrettslag i Mo i Rana. Klubben driver i 2021 med aktiviteter som fotball, judo, friidrett, ski og futsal, samt en egen gruppe for trim. I tillegg står idrettslaget bak en rekke arrangementer, deriblant Blåvegenløpet. Stålkameratene eier sin egen oppvarmede fotballhall, "Stålhallen", med internasjonale mål for fotball. Judo har sine aktiviteter i Stålbrakka, mens friidrettsmiljøet benytter seg av gamle Sagbakken Stadion i sommerhalvåret.

Laget ble stiftet 11. januar 1935 som Mo Arbeideridrettslag, men byttet 28. april 1946 navn til IL Stålkameratene. Dette var like før byen den 10. juli 1946 hadde blitt utpekt av Stortinget som sted for det nye industriforetaket Norsk Jernverk.

Fotball

Hjemmebanen til fotballgruppa er Stålhallen, som ble ferdigstilt 2020. Da fotball Nord-Norge ble samlet, (Finnmark kom senere) for første gang i 1967. 3. div. Nordland og Troms avd. 9 og 10. var Stålkam med. Det skjedde etter 2. kvalikkamper høsten 1966.  Den første  mot Lyngen IL på Polleidet i Nord-Troms, endte med tap 0-2, og returkampen heime på Sagbakken ble det seier 3-0.

Laget spilte i allnorsk 1. div. i sesongene 1995 og 1996. 

Stålkameratene spiller, etter å ha rykket ned fra 3. divisjon, i de lavere ligaer i det norske seriesystemet.

Tabell

Ski
Laget har siden 1979 arrangert det rundt 45 kilometer lange Blåvegenløpet på ski. Turrennet er et av Nord-Norges største, og går fra riksgrensen ved Umbukta (ved E12) til Brennåsen, litt øst for Mo i Rana. Deltagerne i konkurranseklassene og en klasse for trim går fra Umbukta, mens trimløpere går fra Raudvatnet, 22 km. Fra og med 2013 er det også mulig for mosjonsløpere å stille til start fra Utsikten øverst i Ildgrublia.

Kjente medlemmer
Simon Slåttvik (1917–2001), kombinert med VM-bronse
Ole Bernt Skarstein (født 1945), flere norgesmesterskap i 100 meter
Martin Bjørnbak (født 1992], lagkaptein for Molde FK  som spilte for Stålkameratene fram til 2011.
Trond Jøran Pedersen (født 1958), skihopper og senere trener for hopplandslaget
Robin Pedersen (født 1996), skihopper
Frida Anny Maria Westman (født 2001), skihopper
Bjørn Frithjof Selfors (født 1937), markedsansvarlig, supporter og ildsjel. Innehaver av Kongens Fortjenstmedalje for sin utrettelige innsats i lokalsamfunnet.

Litteratur

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Stålkameratene Fotball

Idrettslag i Nordland
Idrettslag etablert i 1935
Fotballag i Nordland
Fotballag etablert i 1935
Bueskyting i Norge
Sport i Rana
Olav Råstad

Olav Råstad (født 2. februar 1979 i Harstad) er en norsk tidligere fotballspiller og fotballtrener. Han har tidligere spilt i Steinkjer, Hamarkameratene, Bodø/Glimt, Harstad IL, Landsås, Mjølner og Tromsø IL.

Råstad var en av landets mest lovende alpinister tidlig i tenårene da har ble norgesmester i 13/14-årsklassen. Samtidig spilte han på aldersbestemte landslag i fotball. 19 år gammel valgte han å prioritere fotballen og oppnådde også å være landslagskaptein for Norges U-21 landslag.

Karriere 
Råstad startet sin karriere hos Harstad IL hvor han var til 1998. Derfra meldte han overgang til Tromsø IL hvor han spilte rundt 50 kamper og skåret tre mål fra 1999 til 2001. I 2002 gikk han videre til Bodø/Glimt hvor han fikk til sammen 126 kamper. Råstad gikk over til Hamarkameratene den 25. februar 2009 etter en kort møtevirksomhet rundt overgangssummen med Bodø/Glimt. 

Da Hamarkameratene rykket ned til andredivisjon høsten 2009 ble Råstad fristilt og kunne lete etter andre klubber selv om han fortsatt var ønsket av Hamarlaget. Valget falt til slutt på Steinkjer Fotballklubb, som han signerte en fireårskontrakt med den 21. desember 2009, samtidig som han kunne undervise ved idrettslinjen på Steinkjer videregående skole (spisset toppfotball) som talentutvikler

Referanser 

http://www.steinkjerfk.no/default.asp?InnholdID=1599&Mode=Innhold

Eksterne lenker 
 
 HamKam.no – Råstads spillerprofil hos Hamarkameratene

Norske fotballspillere
Norske fotballtrenere
Fotballspillere for Tromsø IL
Fotballspillere for FK Mjølner
Fotballspillere for FK Bodø/Glimt
Fotballspillere for HamKam
Fotballspillere for Steinkjer FK
Fotballtrenere for Steinkjer FK
Personer fra Harstad kommune
Fødsler i 1979
Trygve Bornø

Trygve Bornø (født 2. februar 1942 i Harstad) er en norsk tidligere fotballspiller på landslagsnivå. Han startet karrieren i Harstad Idrettslag, der han ble nord-norsk cupmester i 1962, etter å ha slått Bodø/Glimt 2-1 i finalen. Han spilte fem landsdelskamper for Nord-Norge i perioden 1959 -1964. Senere spilte han i Skeid Fotball (419 kamper 1964–1978). Han ble kåret til Årets spiller i norsk fotball av VG i 1969. Han spilte 43 kamper på , også som lagkaptein. Etter karrieren var han generalsekretær i Norges fotballforbund og senere direktør for Ullevaal Stadion AS.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Trygve Bornø – Portrett på Skeids nettside.

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Norske idrettsledere
Norgesmestere i fotball
Fotballspillere for Skeid Fotball
Personer fra Harstad kommune
Magistrat

Se også Magistrat (romersk)
Magistrat (fra latin magistratus, øvrighet) er en tittel som er brukt i mange stater om ulike offentlige tjenestemenn.

Danmark-Norge 
I Danmark-Norge var det betegnelsen på kollegiet av et utvalg av byens husfaste menn og forskjellige kongelige embedsmenn som utgjorde byenes sivile administrasjon. I mange land var magistraten et rettslig embete med begrenset autoritet til å administrere og håndheve loven. En magistrat kunne ha domsmakt i sivilsaker, kriminalsaker, eller begge deler.

Magistratens historiske røtter går helt tilbake til midten av 1200-tallet, selv om begrepet magistrat først oppsto ved midten av 1600-tallet. I Kristian IVs bylov av 1619 ble det fastslått at lensherrene skulle føre kontroll med byenes magistrater. Samtidig ble preget av borgerrepresentasjon svekket. Ved innføringen av eneveldet i 1660 ble magistratene oppnevnt av kongen, som en del av hans embedsverk.

Magistratene besto på 1600-tallet av et relativt stort antall medlemmer, i Kristiania åtte mann. Antallet ble stadig redusert, og fra ca. 1690 til 1819 var det i Kristiania fire, deretter to, og fra 1828 tre. I de fleste småbyene var det bare én mann. Magistratens leder hadde fram til 1828 tittelen magistratspresident, deretter borgermester, en tittel som tidligere var blitt brukt på nestlederen. De øvrige medlemmene ble kalt rådmenn helt fram til 1894, da alle ble kalt borgermestre.

Magistratene ble opphevet 1. juli 1922 (lov av 09.03.1917), men kommunene ble gitt adgang til å ansette en rent kommunal borgermester og rådmenn. I Kristiania kunne således de tre borgermestrene fortsette som kommunale tjenestemenn, men hver for seg fikk de reduserte arbeidsoppgaver idet man økte antallet til seks. En ny lovendring i 1938 medførte at borgermestertittelen falt bort.

Se også 
 Magistraten i Christiania

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Bergen byleksikon på nett, om Magistraten

Myndigheter
Juridiske beskjeftigelser
Lifjell (fjellområde)

For andre betydninger, se Lifjell.

 
Lifjell er et fjellområde som ligger i kommunene Hjartdal, Seljord, Midt-Telemark og Notodden i Telemark. 

Lifjellplatået dekker et område på ca. 55 000 dekar, og har Røysdalsnuten som høyeste punkt, med sine 1 291 meter. Nordvest for Lifjell ligger Mælefjell. De høyeste områdene på Lifjell ligger i mellomalpin til høyalpin sone, der det er nesten fritt for vegetasjon, med ustabilt jordsmonn og planter som vokser enkeltvis og spredt. 

Det var en del stølsdrift på Lifjell tidligere, men nå er det bare på Gavlesjåstulen det er drift.

Tidligere var det også utvinning av jern i området Jønnbu, derav navnet (jønn = jern).

Lifjellområdet er et populært rekreasjonsområde med sommer- og vinterløyper. Terrenget er preget av bratte lier og er til dels fysisk krevende å ferdes i. 

Det var på Lifjell, nærmere definert i heia over Geirsandstulen til garden Strand i Seljord oppunder fjelltoppen Astridnatten (4), den franske vannstoffballongen «La Ville d’Orléans» havnet 25. november 1870 etter at den kom ut av kurs etter oppstigning fra Paris, som var omringet under den fransk-tyske krigen.

Referanser

Litteratur
Ambros Nørstrud: Til topps i Lifjell, ISBN 9788299751100
4."Dei kom i lufti". Ballongen 1870. Halvor Kleppen, Eldhuset 2020, 3802 Bø i Telemark.

Eksterne lenker
 http://www.norstrud.net/ 

Fjell i Vestfold og Telemark
Hjartdals geografi
Seljords geografi
Notoddens geografi
Midt-Telemarks geografi
Aegukga

Aegukga er også navnet på den nordkoreanske nasjonalsangen, se Aegukka.

Aegukga (Hangul: 애국가, Hanja: 愛國歌, McCune-Reischauer: Aegukka, revidert romanisering: Aegukga) er den sørkoreanske nasjonalsangen. Tittelen betyr «elsk landet».

I 1896 publiserte avisa Dongnip Sinmun ulike versjoner av tekst til sangen. Hvilken musikk en benyttet de første årene er ikke helt sikkert. Det er kjent at det ble etablert et band under Daehan (1897–1910) som spilte «Dae-han Empire Aegukga» som ble komponert i 1902 ved viktige nasjonale anledninger.

En tror at teksten er skrevet rundt år 1900 av politikeren Yun Chiho eller av uavhengighetslederen og læreren An Chang-ho. Til å begynne med ble Aegukga sunget til den skotske folkemelodien Auld Lang Syne. Under den japanske koloniseringen (1910–1945) ble sangen forbudt, men koreanere i utlendighet fortsatte å synge sangen som et symbol på ønsket om uavhengighet. I 1937 komponerte Ahn Eak-tay under opphold i Spania musikken til sangen. Denne ble gjort offisiell av den koreanske eksilregjeringen (1919–1945) i Shanghai, Kina.

Aegukga ble sunget under seremonien som feiret proklamasjonen av republikken Sør-Korea den 15. august 1948, tre år etter at den japanske okkupasjonen ble avskaffet som følge av den japanske kapitulasjonen ved avslutningen av den andre verdenskrig.

Tekst

Opphavsrettspørsmål 
Siden teksten ble skrevet på 1800-tallet, skulle det ha vært allmenn eiendom. Fordi komponisten Ahn Eak-tay døde i 1965 ville kopiretten bli beholdt fram til 2015. To koreanske fotballag ble stevnet av innehaverne av kopiretten forde lagene spilte sangen før en kamp i desember 2003. Mange nettsteder ble tvunget til å trekke sangen tilbake. Imidlertid gav komponistens enke, Lolita Ahn og hennes familie alle rettigheter knyttet til musikken til koreanske myndigheter den 16. mars 2005, noe som trolig vil løse opphavsrettslige spørsmål.

Eksterne lenker 
 MIDI fil
 Forsøk på å skrive Aegukga på koreansk
 Historien om Aegukga fra sørkoreanske myndigheter (samt fremføring og noter)
 Komponenten Ahn's familie gir bort kopiretten til nasjonalsangen (Korea.Net) 

Sørkoreansk musikk
1948 i Sør-Korea
Kiska

Kiska er en øy i øygruppen Aleutene utenfor Alaska. Den ble oppdaget av Vitus Bering i 1741 og overført til USA i 1867. Under andre verdenskrig ble øya okkupert av japanske styrker. Disse styrkene trakk seg imidlertid ut like før den amerikansk-canadiske frigjøringen av øya. 

Aleutene
Fremgangsteologi

Fremgangsteologi etter engelsk prosperity theology), også kalt herlighetsteologi, er en teologisk retning innenfor lavkirkelig protestantisk kristendom som i sterk grad betoner at den troendes personlige forhold til Gud skal gi målbar framgang her og nå. «Suksesskristendom» er en ytterliggående trosretning, lekmannforkynnelse og «bibeltro» lære som kom fra USA til Europa og Skandinavia i 1980-årene gjennom den bibelinspirerte trosbevegelsen.Den er nært beslektet med og har sitt utgangspunkt i pinsebevegelsen og karismatisk kristendom.

Fremgangsteologene knytter lykke, god helse og materiell rikdom til en bestemt tro, en positiv innstilling og gjerne også pengegaver. De lærer at alle Guds løfter i Bibelen er «rettigheter» som kristne kan kreve her og nå. Bevegelsen tror på «nådegaver» gitt av Gud. Gjennom fri vilje og riktige valg kan tilhengerne angivelig kontrollere Den hellige ånd og bruke kraften som en slags magi for å bli friske, lykkelige, populære og rike. «Åndens gaver» omfatter blant annet mirakuløs helbredelse ved bønn og håndspåleggelse, men også evnen til «tungetale» og «profetisk tale» (forstå og formidle Guds åpenbaringer i bibeltekstene). De mislykkede og syke kan være besatt av demoner og onde ånder. Ikke-troende og «uomvendte syndere» vil etter døden bli dømt av Gud til «evig fortapelse» i helvetet. 

Menighetene i trosbevegelsen er frikirker som typisk ledes autoritært og patriarkalsk av sterke mannlige pastorer med en engasjert forkynnerstil. I USA er det flere rike predikanter og «TV-evangelister» innen amerikansk evangelikalisme. De opptrer ofte som en slags superstjerner og religiøse kjendiser i «megakirker», det vil si menigheter med svært mange medlemmer. Deres materielle velstand blir finansiert av kollekt, almisser og donasjoner som gis av medlemmer og støttespillere i løfte om egen fremgang. Lederne forklarer sin suksess og luksus som velvilje og «velsignelser» fra Gud.

Profilerte amerikanske predikanter innen framgangs- og herlighetskristendommen har blant andre vært trosbevegelsens grunnlegger Kenneth Hagin (1917–2003), Oral Roberts (1918–2009), Kenneth Copeland (født 1935) og Benny Hinn (født 1952). I Norden ble Ulf Ekmans menighet Livets ord særlig viktig. I Norge blir fremgangsteologi blant annet forkynt av Jan Hanvold og hans kristne fjernsynskanal TV Visjon Norge. 

Herlighetsteologi er for tiden i sterk vekst, spesielt i Sør-Amerika.

Fremgangsteologien har ofte blitt  kritisert av andre kirkesamfunn, også ledere innen pinsebevegelsen.

Referanser

Se også
 Trosbevegelsen
 Karismatisk kristendom
 Evangelikalisme

Kristen teologi
Kjetteri innen kristendommen
Mortensrud kirke

Mortensrud kirke er en kirke sørøst i Oslo som ble åpnet 28. april 2002. Den ligger på en liten høyde og er omgitt av furutrær.

Prosjektering

Kirkelig kulturverksted ledet det grunnleggende skisseprosjektet for Mortenrud kirke, og hadde senere også ansvar for innredning og utsmykning av kirkerommet. Prosjektgruppen bestod av arkitekt Jan Olav Jensen (Jensen & Skodvin), møbeldesigner og interiørarkitekt Terje Hope, billedhugger Gunnar Torvund og prosjektleder Berit Hunnestad (Kirkelig Kulturverksted).  Tekstilkunstner Rigmor Bovè fra Kirkelig Kulturverksted har levert kirketekstiler.

Utmerkelser
Bygningen har fått en rekke arkitekturpriser, bl.a. European Steel Design Award 2003,  Norsk Stålkonstruksjonspris for 2003 og arkitektene ble tildelt Grosch-medaljen for 2003. Kirken ble  i 2007 utpekt til et av etterkrigstidens viktigste bygg i Norge. Videre fikk arkitektene for sitt arbeide Houens fonds diplom i 2008. Kirken er tilknyttet Klemetsrud og Mortensrud menighet.

Bygningen
Kirken ligger på en skogkledd kolle omgitt av høye furutrær. Anlegget består av to volumer, kirke mot nord og menighetssenter i sør forbundet med en kirkebakke. 

Kirkebyggets grunnplan har langstrakt, rektangulær form med saltak over selve kirkerommet. I forlengelsen av kirkerommet kommer kirketorget med flatt tak. Kirken har kampanilen i tre ved kirkens sørvestre hjørne.  Kraftige murer i skifer fremhever fargene i skogslandskapet mens de store glassflatene reflekterer vegetasjonen og himmelhvelvets skiftende lysvirkninger.

Interiør
Kirkerommet består av hovedskip med to sideskip og er 460 kvm inklusive galleri og kapell. Kirkegulvet følger terrenget og har et fall på 0,5 m fra kirkerommets bakre vegg til fondveggen. I betonggulvet får underliggende berg bryte frem som øyer, henholdsvis fremme i koret og bak benkeradene mot vest.

Inventar
Prekestolen, en enkel lesepult i stål og tre, er fastmontert i berget fremme ved koret. 
Alteret og altertavlen er ikke midtstilt i koret men trukket litt mot øst. 
Altertavlen dekker en stor del av fondveggens glasspanel og er et fargeinnslag i en arkitektur preget av grå murer og svarte stålkonstruksjoner.

Fotogalleri

Litteratur
 Grønvold, Ulf; Veien til Mortensrud i Arkitektur i Norge Norsk Arkitekturmuseums årbok 2002 ISBN 82-7039-059-3
 Lavik, Ragnhild; Mortensrud kirke - et samarbeidsprosjekt? Hovedoppgave i Kunsthistorie ved  Universitetet i Oslo 2007

Eksterne lenker
 
 Mortensrud kirke Mur pdf
 Opplysninger om og bilder av kirken
 Klemetsrud og Mortensrud menighet
 Byggenytt: «Mortensrud kirke – en arkitektonisk begivenhet»
 Stålkonstruksjonsprisen
 Aftenposten: «Lovsang for omstridt kirke»
 Morgenbladet: «Juryens begrunnelse - Mortensrud kirke»
 Aftenposten: «En fullkommen kirke»
 Vårt land: «Kirke i norgeseliten»
 Oslo kommune: «Reguleringsplan for Mortensrud kirke ferdig»
 Kunsthistorie.com: Mortensrud kirke

Kirker i Oslo
Kirker i Søndre Aker prosti
Kulturminner i bydel Søndre Nordstrand
Norske kirker fra 2002
Houens fonds diplom
Kaderparti

Kaderpartiet er et parti som er oppbygd i samsvar med den marxist-leninistiske partimodellen, slik den ble utformet av Lenin. Medlemmene i kaderpartiet omtales som kadre, derav navnet. Det kommunistiske kaderpartiet ble av Lenin omtalt som «et parti av ny type».

Styreform 

Kaderpartiet styres etter prinsippet om demokratisk sentralisme. Det vil si at motsetninger og uenigheter holdes internt slik at partiet kan holde en felles front utad. Medlemmene står fritt til å diskutere partiets standpunkter internt, men det forventes full lojalitet når diskusjonen er avsluttet og vedtaket fattet.

Fraksjonering innad i partiet er forbudt og danner grunnlag for eksklusjon. I frontorganisasjoner som kaderpartiet prioriterer er det påbudt at partimedlemmene organiserer seg i èn felles fraksjon.

Prinsippet om demokratisk sentralisme blir påstått å være arbeiderklassens organisasjonsform. Når flertallet i klubben har stemt for streik, aksepteres det ikke at mindretallet trosser flertallet og tyr til streikebryteri.

Medlemskap og aktivitetsplikt 

Medlemmer opptas individuelt etter søknad. Som medlem i et kaderparti er man pliktig å betale kontingent og å delta aktivt i partiet og de frontorganisasjoner som partiet prioriterer. Kontingenten utregnes på grunnlag av inntekt. Passivt medlemskap godtas kun for syke og eldre.

Kritikk av kaderpartimodellen 
Mange kommunistpartier som har fulgt prinsippene om demokratisk sentralisme har i praksis endt med å bare være sentralistiske. Systemet er ment å gi partiet sterkere enhet og dermed større slagkraft, men det har ofte ført til at nødvendige debatter ikke har blitt tatt og på lengre sikt resultert i store skred av utmeldinger og avskallinger.
En viss grad av demokratisk sentralisme finner en i de fleste organiserte grupperinger, men det er bare kommunistpartiene som har systematisert og institusjonalisert ordningen.
Prinsippet med fraksjonsforbud viser seg ofte i praksis å føre til uformelle og skjulte fraksjoner og nettverk, siden folk har forskjellige måter å definere fraksjonering på. Disse kan misbrukes i skjulte maktkamper innad i organisasjonen.

Kaderpartier i Norge 

Partier og organisasjoner som praktiserer demokratisk sentralisme er blant annet Arbeidernes Kommunistparti, Norges Kommunistiske Parti, Tjen folket, Rød Ungdom og ML-gruppa Revolusjon.

Kommunisme
Sosialisme

af:Middelbestuur
ar:إدارة وسطى
es:Cadre
fr:Cadre (entreprise)
nl:Middenkader
ja:幹部
sv:Kader
zh:干部