alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Jelena Bonner

Jelena Georgijevna Bonner (russisk: Елена Георгиевна Боннэр, født 15. februar 1923 i Merv, død 18. juni 2011 i Boston) var en menneskerettighetsaktivist i det tidligere Sovjetunionen, og ektefellen til vitenskapsmannen, dissidenten og aktivisten Andrej Sakharov. Hun tok imot Nobels fredspris på vegne av sin mann i 1975, siden Sovjetlederne ikke tillot Sakharov selv å reise til Oslo for å motta den. (Etter dette utgjorde ekteparet et stadig større politisk og diplomatisk problem for Sovjetmyndighetene, og i 1980 ble Sakharov internert i byen Gorkij (Nizjnij Novgorod).

Ungdom 

Bonner ble født Lusik Georgievna Alikhanova i Merv i Turkmenske SSR i Sovjetunionen. Hennes far, Georgij Alikhanov (på armensk Gevork Alikhanyan), var en armener som grunnla det Sovjet-Armenske kommunistpartiet.

Han var også et høytstående medlem av Komintern. Hennes mor, Ruth Bonner, var en jødisk kommunistaktivist. 

I 1937 ble Bonners far arrestert av den sovjetiske sikkerhetstjenesten, og henrettet i forbindelse med Stalins jakt på opposisjonelle, også kjent som «Den store terroren». Hennes mor ble dømt til åtte år i sovjetisk konsentrasjonsleir ved Karaganda i Kasakhstan, etterfulgt av ni år i indre eksil. Bonners onkel, Matvei Bonner, ble også henrettet under Stalins terror, og hans kone ble sendt i indre eksil. Alle fire av Bonners familiemedlemmer ble frikjent etter Stalins død i 1953. Under andre verdenskrig tjenestegjorde hun som sykepleier, og ble skadet to ganger. Dette førte til at hun ble dimittert som skadet krigsveteran i 1946. Etter krigen utdannet hun seg innenfor pediatri ved det medisinske institutt i Leningrad.

Familie  
Hun møtte sin første ektemann, Ivan Semjonov, på medisinstudiene. Paret fikk en datter, Tatjana, i 1950 og en sønn, Aleksej, i 1956. Hennes barn emigrerte til USA, respektivt i 1977 og 1978. 

Bonner og Semjonov ble separert i 1965, og senere skilte de seg. I oktober 1970, mens hun deltok i rettssaken til menneskerettighetsaktivistene Revol't (Ivanovitsj) Pimenov og Boril Vail i Kaluga, møtte Bonner Andrej Sakharov, en atomfysiker og menneskerettighetsaktivist. Året før, i 1969, hadde Sakharov blitt enkemann, etter at hans kone, Klavdia Aleksejevna Vikhireva, døde. Med henne hadde han to døtre og en sønn.  

Jelena Bonner utvandret til USA. For sitt arbeid ble hun blant annet blitt tildelt Professor Thorolf Raftos Minnepris.

Referanser 

Personer fra Merv
Personer fra Moskva
Sovjetiske aktivister
Russiske aktivister
Menneskerettighetsaktivister
Sovjetiske leger
Barneleger
Mottakere av Raftoprisen
Sovjetere fra andre verdenskrig
Migranter til USA
Sentralpasskontoret

Sentralpasskontoret (1917–87) var et statlig organ som avgjorde om folk skulle innvilges pass og visum.

Passtvang for alle som ankom Norge ble innført i 1917. Sentralpasskontoret ble involvert kun i tvilstilfeller. Første sjef var politiinspektør A. O. Eriksen, etterfulgt 1921–24 av kontorsjef K. G. Strøm.

Fra 1927 vurderte de også søknad om arbeidstillatelse, samt anker på vedtak om oppholdstillatelse.  Sjef 1927–40 var sekretær L. R. Kolstad.

I 1941 ble det underlagt grensevaktsdelen av Statspolitiet, ledet av Knut Nicolai Stilloff.  Oppgavene var 1943–45 underlagt Sicherheitspolizei. 

Efter den andre verdenskrig fortsatte Stilloff. Senere sjefer var Reidar Friis Bull (1949–52),  Arnulf Emil Jøraanstad (1952–70), Thorolf Arve Haukenæs (1972–82), Carl Hugo Lund (1982–84) og Arild Kjerschow (1984–87).

På et tidspunkt skiftet navnet til Statens Utlendingskontor.  Fra 1988 er kontoret en del av  Utlendingsdirektoratet.

Referanser 

Tidligere norske statlige myndigheter
Immigrasjonsmyndigheter
Etableringer i 1917
Opphør i 1987
Unionen i Atrecht

Unionen i Atrecht (fransk: Arras) er en unionsoverenskomst mellom de sydlige Nederlandene, grevskapet Hainaut, Artois, Lille, Douai og Orchies som ble underskrevet 6. januar, 1579. I denne overenskomsten erklærer de sin lojalitet til den spanske kongen Filip II og Don Juan de Austria som var hans stedfortreder. I dag ligger Artois i Frankrike, Lille delvis i Frankrike, Hainaut ligger i Belgia og de franske departementene Oise og Nord. 

Andre regioner som var for unionen, men som ikke underskrev avtalen, var Namur, Luxembourg og Grevskapet Limburg. Dette siste har intet å gjøre med dagens belgiske provins, og en begrenset tilknytning til den nederlandske provinsen. I det 16. århundre falt belgisk Limburg under fyrstbispedømmet Liège, mens det historiske området Limburg kun var en mindre del av dagens nederlandske Limburg. Hertugen av Parma, Alexander Farnese, begynte sin kamp mot separatistene (medlemmer av unionen i Utrecht) i dette området. I Vallonia lå dessuten også to kalvinistiske «enklaver», Tournai og Valenciennes, som måtte overvinnes innen området kunne legges helt under spansk kontroll.

I avtalen var de følgende punktene nedfelt:
Ingen utenlandske tropper skulle ha garnisoner i området.
Statsrådet skulle settes opp på samme måte som på Karl Vs tid.
To tredjedeler av statsrådets medlemmer skulle bestå av representanter fra alle medlemsstatene.
Alle privilegier som områdene hadde før åttiårskrigens begynnelse skulle gjeninnføres.
Katolisismen var den eneste religionen. Enhver annen religion (for eksempel kalvinismen) skulle avskaffes.

Det siste punktet gjorde det umulig for de nordlige Nederlandene å undertegne overenskomsten. Disse områdene var først og fremst under innflytelse av protestantismen (kalvinisme), og deres motreaksjon var å inngå overenskomsten i Utrecht 23. januar 1579.

Litteratur
 Michael North: Geschichte der Niederlande. München ²2003 (Beck’sche Reihe) ISBN 3-406-41878-3

Åttiårskrigen
Belgias historie
Nederlands historie
Historiske stater og riker i Europa
St. Jakob-Park

St. Jacob-Park ( er et fotballstadion i Basel, Sveits. Banen er hjemmebane for det sveitsiske topplaget FC Basel.  

Stadionet ble oppført 2001 etter planer av arkitektkontoret Herzog & de Meuron, og har en kapasitet på 38 500. 

Finalen i UEFAs Europaligaen 2015/2016 ble spilt på stadionet.

Referanser 

Fotballstadioner i Sveits
Sport i Basel
Arenaer i Fotball-EM 2008
Guido Reni

Guido Reni (født 4. november 1575 i Bologna, død 18. august 1642 i Bologna) var en italiensk maler i barokken. Han var en kolorist og tegner og regnes som den som fullendte den eklektiske klassisismen. Renis ofte melodramatiske fremstillinger av motiv i et så vidt spekter som «Kristus», «Lucretia» og «Kleopatra» var svært ettertraktede.

Liv og verk 

Reni ble født i en musikerfamilie i Calvenzano i nærheten av Bologna. Som niåring ble han satt i lære hos Denis Calvaert, der også Francesco Albani og Domenichino var lærlinger. Reni og Albani sto hverandre nære, men dette ble forvandlet til rivalitet alt ettersom de vokste opp. Innen Reni fylte tyve år, sluttet han seg til den rivaliserende Accademia degli Incamminati under Ludovico Carraccis ledelse. I 1602-1614 besøkte han Roma sammen med Albani. I pave Paul Vs tid nøt han stor oppmerksomhet og anseelse. 

Reni fikk i oppdrag å male det pavelige kapellet på Quirinalen, men syntes at pavens ministre betalte ham for lite, og han forlot Roma for Bologna. Paulus V arrangerte et bosted for ham. En annen gang forlot han Roma for Napoli, der han fikk i oppdrag å male Gennarus kapell. På denne tiden styrte og stelte en kunstnergjeng bestående av Corenzio, Caracciolo og Ribera, og disse motsatte seg i høy grad at kunstnere utenfra utførte oppdrag i Napoli. Reni vendte tilbake til Roma. Til slutt forlot han Roma for Bologna etter en reprimande fra kardinal Spinola under pave Urban VIII.

I Bologna etablerte Reni en omtalt og produktiv malerskole. Han ble nå hovedsakelig i Bologna, men foretok en reise til Ravenna, der han sammen med tre lærlinger utsmykket kapellet i katedralen med sitt berømte maleri «Israelittene samler mammon».

Hans kanskje mest kjente verk er «Aurora», en  stor freske utført for Casino Rospigliosi i Roma fra 1612-1614.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Italienske malere
Barokkmalere
Personer fra Bologna
Fødsler i 1575
Dødsfall i 1642
Schaffhausen

Schaffhausen er hovedstad i den sveitsiske kantonen ved samme navn.
Den har 33 400 innbyggere. Haakon VIIs Frihetskors med diplom ble overrakt byen Schaffhausen ved en høytidelighet i byrådssalen i august 1947.

Referanser

Se også 
 Stein-organisasjonen

Eksterne lenker 
 

Byer i Sveits
Haakon VIIs frihetskors
Byer ved Rhinen
Kommuner i Sveits
Tidligere republikker
Historiske stater og riker i Europa
Frie riksbyer
Tidligere fyrstedømmer
Stater og territorier etablert i 1080
Stater og territorier etablert i 1218
Opphør i 1330
Stater og territorier etablert i 1415
Stater og territorier opphørt i 1501
Stater og territorier opphørt i 1520-årene
Schaffhausen (kanton)
Bern (kanton)

Bern er den nest største kantonen i Sveits, målt i både areal og antall innbyggere. Den grenser til Jura, Solothurn, Aargau, Luzern, Obwalden, Nidwalden, Uri, Valais, Vaud, Fribourg og Neuchâtel. Bern har dessuten to eksklaver i Fribourg og inneholder på sin side en fribourgsk og en solothurnsk enklave.

Bern var et av de «åtte gamle steder», dvs. en av de åtte kantonene som sluttet seg til det opprinnelige sveitsiske edsforbundet innen 1353.

Byer, kommuner og kretser 
Bern består av 396 kommuner. Følgende byer har mer enn 15 000 innbyggere:
 Bern (122 178 innbyggere)
 Biel/Bienne (48 735)
 Thun (41 138)
 Köniz (37 250)
 Steffisburg (15 122)
Fra 1. januar 2010 ble de tidligere 26 distriktene (Amtsbezirke) erstattet med ti kretser (Verwaltungskreise). Disse er 
 Bern-Mittelland
 Biel
 Emmental
 Frutigen-Niedersimmental
 Interlaken-Oberhasli
 Jura bernois
 Oberaargau
 Obersimmental-Saanen
 Seeland
 Thun
Noen av kretsene er videre sammenfattet til administrasjonsregioner (Verwaltungsregionen):
 Emmental og Oberaargau til Emmental-Oberaargau
 Biel og Seeland til Seeland
 Frutigen-Niedersimmental, Interlaken-Oberhasli, Obersimmental-Saanen og Thun til Oberland

Referanser

Eksterne lenker
Glarus

Glarus er hovedlandsbyen i den sveitsiske kantonen ved samme navn.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kommuner i Sveits
Byer i Sveits
Glarus (kanton)
Bosetninger første gang omtalt på 700-tallet
Zug (by)

Zug er hovedstaden i den sveitsiske kantonen ved samme navn.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Sveits
Zug (kanton)
Neuchâtel

Neuchâtel (fra gammelfransk: neu(f) «ny» + chatel, moderne fransk: château, «festning») er hovedstaden i den sveitsiske kantonen Neuchâtel ved innsjøen Neuchatelsjøen. Byen hadde per desember 2013 rundt 33 600 innbyggere (nær 80 000 i storbyregionen). Byen er tidvis historisk referert til det tyske navnet Neuenburg, som har samme betydningen som det franske, ettersom det opprinnelig var underlagt det tysk-romerske rike og siden Preussen som styrte området fram til 1848.

Det offisielle språket i Neuchâtel er fransk.

Neuchâtel er vert for Europarådet og Europakommisjonens pilotprosjekt interkulturelle program for byer.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Sveits
Neuchâtel (kanton)
Vasallstat

En vasallstat, eller en satellittstat, er et område som forvaltes, eller som i det minste er politisk dominert av en annen stat. Vasallstaten kan være fullstendig kontrollert av den andre staten, uten politisk medbestemmelsesrett for områdets innbyggere. Den kan imidlertid også være formelt uavhengig.

Eksempler på det siste var stater som var okkupert av det nasjonalsosialistiske Tyskland (Norge, Nederland, Slovakia med flere) eller bantustanene i Sør-Afrika. Eksempler på det første var mange kolonier som europeiske land opprettet i andre verdensdeler, men også vasallstatene (Untertanenlande og Gemeine Herrschaften) som mange sveitsiske kantoner hadde i sine næromgivelser fra 1400- til 1700-tallet, var helt uten politisk medbestemmelse.

Se også
Klientkongedømme
Lydrike/marionettstat

Styreformer
Vlada Kanic

Vlada Kanic (født 1941) er en  musiker, oppvokst i Zemun i  Serbia. Kanic var allerede en etablert musiker da han i 1968 flyttet til Norge, og han livnærer seg i dag som bygningsingeniør i Stavanger.

I 2001 ga Kanic ut CD-en En passant med aksent, der han spiller musikk med klare assosiasjoner til Balkan og til sigøynermusikk. Mange av tekstene her handler om borgerkrigen i hans opprinnelige hjemland Jugoslavia og stemning og følelser krigen fører med seg. Dette temaet går også igjen i hans serbokroatiske sanger, som, på tross av Kanics popularitet, har ført til boikotter fra enkelte radiostasjoner. Han er også frontfigur i bandet Viirus.

Referanser

Discogs

Serbere
Norske musikere
Evangelisering

Evangelisering er å forkynne evangeliet, frelsesbudskapet i de fire evangeliene i Bibelen. Ett vers fra Johannesevangeliet (Joh. 3, 16), sammenfatter hele evangeliets budskap og blir kalt den lille bibel.

Jesus fra Nasaret gav sine religiøse følgere misjonsbefalingen, en befaling om å fortelle om og forkynne evangeliet (evangelisere) «til alle folkeslag» og «til verdens ende». Betegnelsen «evangelium» stammer fra et gresk ord som betyr «gledelig budskap». Evangeliet er læren om Jesus Kristus som guddommelig frelser og hans rike. Ifølge kristne handler «det glade budskap» om hvordan et menneske kan bli frelst fra synd og bli «født på ny» når det begynner å tror på Jesus, det vil si får et nytt og positivt livsinnhold når en omvender seg til kristendommen.

Evangeliene 
Evangeliene handler om livet til Jesus Kristus. Hvert av de fire evangeliene belyser Jesu liv fra hver sin synsvinkel, og er skrevet av hver sin forfatter.

Matteusevangeliet 
Markusevangeliet
Lukasevangeliet
Johannesevangeliet

Tanker om evangelisering 
 Det er enhver kristens ansvar å være med å oppfylle misjonsbefalingen, i vår egen tid. Enhver generasjon har ansvar for sin generasjon. 
 Et land blir ikke ferdig evangelisert. Nye generasjoner vokser stadig opp.

Referanser

Se også 
 Misjon
 Forkynnelse
 Vekkelsesmøte
 Evangelikalisme, amerikansk, lavkirkelig og bibeltro protestantisme 

Kristendom
Tjørhom kraftverk

Tjørhom kraftverk er et  vannkraftverk ved Tjørhom i Sirdal kommune i Agder.

Verket utnytter fallet fra Gravatn til Tjørhomvatn. Gravatn er oppdemmet og reguleres mellom 660 og 625 moh. Det samles også inn vann fra et bekkeinntak.

Samlet effekt er 120 MW og midlere årsproduksjon er på 539 GWh. 
 
Kraftverket eies av Sira-Kvina Kraftselskap og inngår i den omfattende Sira-Kvina utbyggingen. Kraftverket startet produksjonen i 1973.

Like ved kraftverket på Tjørhom er det også en lysløype med skytebane.

Vannet fra kraftstasjonen utnyttes videre i Tonstad kraftverk, og Åna-Sira kraftverk.

Til inntaksmagasinet Gravatn overføres det vann fra innsjøen Hunnevatn i Dirdals-vassdraget, via Hunnevatn Pumpestasjon.

Referanser

Kilder 
 
 NVE vannkraftdatabase
 Sira-Kvina kraftselskap
 Agder Energi
 Statkraft
 Hunnevann pumpestasjon

Vannkraftverk i Agder
Kraftverk i Sirdal
Sira-Kvina Kraftselskap
Agder Energi
Statkraft
Siravassdraget
Kraftverk etablert i 1973
Elk

Elk kan sikte til:

 Ełk, by i Polen
 Elk, hjortedyr, engelsk i Europa: Forveklses ofte med elg som er helt annen underart. Elg er moose på engelsk og Elk er Waipiti.
 Wapiti, hjortedyr, engelsk i Amerika: Elk
 Sangsvane, andefugl, gammel engelsk: Elk

Se også
 Elk County (pekerside)
Roskrepp kraftverk

Roskrepp kraftverk  er et  vannkraftverk ved Heiestøl i Sirdal kommune i Agder som driftes av Sira-Kvina Kraftselskap. Deler av nedbørsfeltet ligger i Valle kommune.

Med en fallhøyde på 83 meter er Roskrepp det minste kraftverket til Sira-Kvina kraftselskap. Kraftverket utnytter fallet fra Rosskreppfjorden til Øyarvatn. Like ved dammen starter den 3 500 meter lange tilløpstunnelen som går i fjellet og ender i trykksjakten ned til kraftverket ved Øyarvatn.

Kraftverket produserer stort sett bare om vinteren. Når våren kommer, er det normalt tappet så mye vann fra Roskreppfjorden at det er plass til både snøsmelting og nedbør utover sommeren og høsten.

Kraftverket ble bygget i 5. byggetrinn og idriftsatt i 1979. Vannet som starter i Roskreppfjorden skal gjennom fem kraftstasjoner før det renner ut i havet ved Åna-Sira. Da har det utnyttet en samlet fallhøyde på mer enn 900 meter. Det samles også inn vann fra et bekkinntak.

Rosskreppfjorden er oppdemmet og reguleres mellom 929 og 890 moh. Hoveddammen er en steinfyllingsdam på ca. 40 m og volum på 684 millioner m³.

Installert effekt er 50 MW fra en francisturbin. Midlere årsproduksjon er ca. 106 GWh.

Kraftverket startet produksjonen i 1979 mens reguleringen av Rosskreppfjorden startet allerede i 1968 i forbindelse med bygging av Tonstad kraftverk.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase
 Sira-Kvina kraftselskap
 Statkraft
 Skagerak Kraft
 Agder Energi

Vannkraftverk i Agder
Kraftverk i Sirdal
Kraftverk i Valle
Agder Energi
Statkraft
Skagerak kraft
Sira-Kvina Kraftselskap
Kvinavassdraget
Kraftverk etablert i 1979
Kvinen kraftverk

Kvinen kraftverk  er et  vannkraftverk ved Hegrefosslega i Sirdal kommune i Agder som driftes av Sira-Kvina kraftselskap. Deler av nedbørfeltet ligger i  Valle kommune. Kraftverket startet produksjonen i 1981.

Opprinnelig var det planlagt to kraftverk på den 11 kilometer lange strekningen mellom Øyarvatn og Kvifjorden/Nesjen. Senere viste det seg at det ble rimeligere og mer miljøvennlig å bygge lange tunneler. Kraftverket ble plassert ved Hønevatn omtrent midtveis mellom de to magasinene. Det betyr at både tilløpstunnelen fra Øyarvatn og avløpstunnelen ned til Kvifjorden er mer enn fem kilometer. Roskreppfjorden øverst i Kvina er det nest største magasinet i Sira-Kvina utbyggingen.

Produksjonen i Kvinen kraftverk er tett knyttet opp til det som skjer i Roskrepp kraftverk lenger oppe i vassdraget. I praksis betyr det at Kvinen kraftverk, på samme måte som Roskrepp kraftverk, har størstedelen av produksjonen om vinteren.

Installert effekt er på 80 MW fra en francisturbin, og midlere årsproduksjon er ca. 218 GWh.

Samtidig med at kraftverket ble bygget, ble også 300 kV-linjen videreført fra Solhom kraftverk. Dette arbeidet var ferdig i 1981. Da var ringforbindelsen med 300 kV-linjen fra Lysebotn via Duge, Roskrepp, Kvinen og Solhom med endestasjon i Tonstad på plass.

Øyarvatn er oppdemmet og reguleres mellom 820 og 837 moh. Det samles også inn vann fra et bekkeinntak (Støyrlotjønn).

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase
 Statkraft
 Sira-Kvina kraftselskap
 Agder Energi
 Skagerak Kraft

Vannkraftverk i Agder
Kraftverk i Sirdal
Siravassdraget
Agder Energi
Statkraft
Skagerak kraft
Sira-Kvina Kraftselskap
Kraftverk etablert i 1981
Solhom kraftverk

Solhom kraftverk er et vannkraftverk ved Kvifjorden i Kvinesdal kommune i Agder som driftes av Sira-Kvina Kraftselskap. Deler av nedbørfeltet ligger i  Sirdal kommune. Kraftverket startet produksjonen i 1974.

Kraftverket utnytter fallet på 215 meter mellom Nesjen/Kvifjorden og Homstølvatnet i elven Kvina. Vannet benyttes senere i Tonstad kraftverk.

Kraftverket ligger godt gjemt 1 200 meter inne i fjellet under juvet ved dam Nesjen. Terrengformasjonen gjorde at dette var den beste plasseringen. Solhom kraftverk var en del av 3. byggetrinn i Sira-Kvina utbyggingen og stod ferdig i 1974. Mellom magasinene er det en høydeforskjell på ca. 215 meter. Med vann fra de to øverste kraftverkene i Kvina vassdraget, sammen med tilsiget til Kvifjorden, gir det en årlig middelproduksjon på ca. 710 GWh. Dette gjør Solhom til det nest største kraftverket i Sira-Kvina kraftselskap.

Fra kraftstasjonen ble det bygget en 300 kV-linje til Tonstad. Ved Solhom kraftverk ble det første SF6-isolerte koblingsanlegget på så høyt spenningsnivå i Norge levert. Snøforhold og liten plass til åpne koblingsanlegg gjorde at kapslet SF6-anlegg ble valgt. Fra Solhom kraftverk går det en 4 300 meter lang avløpstunnel ut i Homstølvatn. Her går tunnelen som fører vannet til Josdal der det møter tunnelen fra Siravassdraget. Herfra går det en felles tunnel mot Tonstad.

Nesjen/Kvifjorden er oppdemmet og reguleres mellom 715 og 670 moh. Til Nesjen/Kvifjorden tilføres det vann fra flere overføringer. Dette gjelder Ognhellervatn og Guddilsvatn som før reguleringen rant ned i Sirdal. Kvinen kraftverk leverer også vann til Nesjen/Kvifjorden.

Samlet effekt er 200 MW fra to francisturbiner, og midlere årsproduksjon er på ca. 710 GWh.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase
 Sira-Kvina kraftselskap
 Statkraft
 Skagerak Kraft
 Agder Energi

Vannkraftverk i Agder
Kraftverk i Sirdal
Kraftverk i Kvinesdal
Agder Energi
Statkraft
Skagerak kraft
Kvinavassdraget
Sira-Kvina Kraftselskap
Kraftverk etablert i 1974
Kystlink

Kystlink var et norsk rederi som tilbød fergetrafikk fra Langesund i Bamble kommune i Telemark til Hirtshals i Danmark og Strömstad i Sverige. Skipet MS «Kongshavn» seilte til Sverige på dagtid og Danmark på kveldstid. Rederiet seilte fra 1. oktober 2008 seile i en trekantrute, Langesund – Strömstad – Hirtshals – Langesund.

21.oktober 2008 ble rutedriften innstilt og Kystlink styrt avviklet og lagt ned.

Historikk 
I november 2003 søkte rederiet om å få starte fergetrafikk mellom Langesund (Norge) og Strømstad (Sverige). 1. november 2006 seilte bil- og passasjerfergen MS «Pride of Telemark» sin første ordinære tur til Strømstad. Fra denne datoen startet rederiet med én daglig rute til Strømstad og Hirtshals. «Pride of Telemark» kom i drift 18. juni 2005 og har Skagerraks største taxfreeutsalg på 1000 m².

11. september 2007 kolliderte MS «Pride of Telemark» med moloen på vei inn i Hirtshals havn. Grunnstøtingen forårsaket et større hull i skroget på ferjen. Båten er per dags dato ute av drift og 50-60 ansatte var i en lengre periode permittert til de fikk en erstatningsferje, MS «Fantaasia».

I november 2007 chartret kystlink skipet MS «Fantaasia».
I april 2008 kjøpte Kystlink eier Ole T. Bjørnevik og Reitan familien "Fantaasia" som da fikk navnet "Kongshavn" med hjemmehavn Langesund

M/S Pride of Telemark er hugget opp i Alang, India. 
M/S Kongshavn er solgt til Blue line, Kroatia. Nytt navn er M/S Regina della pace.

Referanser 

Norske rederier
Fergesamband i Norge
Bambles historie
Sjøfart i Vestfold og Telemark
Næringsliv i Bamble
Artikler i sjøfart-prosjektet
Finså kraftverk

Finså kraftverk  er et  vannkraftverk i Tonstad i Sirdal kommune i Agder.

Kraftverket utnytter fallet på 302 meter fra reguleringsmagasinene Lindvatn og Bjørnestadvatnet til Sirdalsvatnet. Bjørnestadvatnet reguleres mellom 353 og 338 moh.

Installert effekt er 23 MW fra en francisturbin. Midlere årsproduksjon er på 154 GWh. 
 
Kraftverket eies av Agder Energi og startet produksjonen i 1963. Kraftverket ble modifisert på slutten av 1990-årene. Den opprinnelige kraftstasjonen på stedet ble bygget i 1922 for å gi strøm til lokalområdet.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase
 Agder Energi

Vannkraftverk i Agder
Kraftverk i Sirdal
Agder Energi
Siravassdraget
Kraftverk etablert i 1963
Albani

Albani var en adelig familie utdødd året 1852, opprinnelig fra Albania, som innvandret til Urbino, nåværende Italia, på 1400-tallet med kapteinen i Skanderbegs armé Filippo de Lazj, kalt «albanen», som førte til at slekten kom til å hete Albani.

Filippo de Lazjs sønner ble patrisier av Urbino, og slekten forble i Urbinos ledende skikt. Fra slektens romerske gren kommer pave Clemens XI. Hans brødres sønner ble opphøyd til prinser av Urbino. Hans brors sønn Alessandro Albani var kardinal. 

Adelige slekter
Italias historie

de:Albani
Rosenborgbanen

Rosenborgbanen ble ferdigstilt sommeren 2006 og er et samarbeidsprosjekt mellom fotballklubbene FK Kvik og IL Trond og banken Sparebank1.

Banen ligger rett bak Rosenborg ungdomsskole i Trondheim og erstattet den gamle grusbanen. Ved siden av den nye kunstgressbanen ligger det en gressbane som vedlikeholdes av Trondheim kommune. Her spilte Trondheims-Ørn sine kamper før de ble flyttet til Lade idrettsanlegg i 2006.

Innsamlingsaksjon
I forkant av bygging av banen ble det satt i gang en lynaksjon for å få penger. Man kan kjøpe 1 kvm av banen (1 andel) for 500 kr stk.

Idrettsanlegg i Trondheim
Fotballstadioner i Norge
Østbyen (Trondheim)