alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Mosh

Mosh (eller moshpit) er en publikumsaktivitet som oftest forekommer på metal- og hardcorekonserter, men også på punkkonserter. Mosh har likhetstrekk med pogo, en standard punk-dans som hevdes å være funnet opp av Sid Vicious.

Å delta i en moshpit kan være farlig. Det er dokumentert 9 dødsfall i forbindelse med moshpit mellom 1994 og 2006.

Mosh begynte på konsertene til thrash metal-band som Slayer og Anthrax på 80-tallet. Moshing blir tidvis omtalt i metal- og hardcoretekster, som i Anthrax' «Caught in a Mosh». Instrumentalpartier på Anthrax' tidlige plater er ofte kalt "MOSH PART" på tekstarket (oftest skrevet i caps).

Varianter
Det finnes et antall ulike moshpit-aktiviteter, som «circlepit», der deltakerne beveger seg i en ring som ligner en malstrøm, stagediving, der en deltaker hopper fra scenekanten og ned i moshpiten, samt crowdsurfing, som består i å la seg bære rundt på hendene til de andre deltakerne. «Wall of Death» er en sjeldnere manøver hvor publikum deler seg i to grupper som står vendt mot hverandre og deretter løper i høy hastighet mot hverandre. Dette forekommer mest på thrash metal- og metal core-konserter, og dirigeres da gjerne fra scenen.

Referanser

Eksterne lenker 

Dans
Finnmarkshallen

Finnmarkshallen er en flerbrukshall, som sto ferdig juli/august 1996. Eier er Alta kommune, men driften forestås av et eget driftsselskap, Finnmarkshallens Driftsselskap AS. Aksjene i driftsselskapet er fordelt mellom Alta kommune (51%), 4 idrettslag (10% hver) og Alta Næringsforening (9%).

Hallen er ca. 25 meter høy og inneholder en full fotballbane på 100 x 64 meter. I tillegg er det 4 meter sikkerhetsone på langsidene og 5 meter på kortsidene. Sommeren 2006 fikk hallen nytt kunstgress fra Bresco. Greenfield Real Slide 45. Dekket ble fylt med miljøvennlige grønne plastkuler, Thermo Plast Elastomer (TPE). I tillegg fikk hallen Mondo Løpebane rundt hele gresset. 4 felt på ene langsiden og 2 felt på den andre.

Bak det ene målet er det nedfelt lengdehoppgrop for friidrett, med 2, 75 meters bredde. Den ene langsiden har tribuner med sitteplass for ca. 1000 personer. Under tribunene er det lager for oppbevaring av utstyr. Hallen kan, med skillevegger som slippes ned fra taket, deles i 3 mindre treningshaller. 2 av disse har kun kunstgress, mens den minste har mulighet for sportsgolv for håndball, volleyball, badminton, tennis, m.m. I servicebygget finnes 6 garderober med dusj, 2 store undervisningsrom, 2 grupperom, kontorer, kafé med kjøkken, m.m.

Hallen benyttes av Alta Videregående skole til undervisning på dagtid. Trening foregår fra klokken 1600 - 2300 mandag - fredag. Lørdag og søndag er det utleie fra klokken 0800-2300. I løpet av sommeren 2007 bygges det et nytt inngangsparti med kjøkken og kafé.

Hotell finnes i nær tilknytning til hallen, ca. 5 min. å gå. Parkeringsplassen utenfor hallen benyttes som oppstillingsplass for bl.a. tivoli.

Eksterne lenker 
 finnmarkshallen.no
 Finnmarkshallen - Nordic Stadiums

Idrettshaller i Norge
Idrettsanlegg i Troms og Finnmark‎
Sport i Alta
Byggverk i Alta
Jens Bjerre

Jens Bjerre (født 16. mars 1921 i Maribo i Danmark, død 17. februar 2020) var en dansk eventyrer, forfatter og filmmann.

Liv og virke

Journalist
Bjerre begynte som journalist ved å arbeide for småaviser utenfor København, men i 1943 ble han politisk redaktør for Aftenbladet, fram til 1947. Under den tyske okkupasjonen var han aktiv i motstandsgruppen BOPA. Etter krigen arbeidet han som frilans reisejournalist og foredragsholder. I 1947 reiste han til Sør-Afrika hvor han møtte san-buskmennenes kultur. Året etter vendte han tilbake og spilte inn filmen Kalahari, som ga et innblikk i dette folkets ritualer. På 1960-tallet levde han i en lengre tid sammen med aboriginerne i Northern Territory i Australia.

Bjerre skrev fem bøker om sine reiser og møter med naturfolk, hans siste bok var erindringsverket Forsvundne Verdner (2005). Bjerre var formann for den danske utgave av Eventyrernes Klub i 1977.

Reisejournalistikk: Fra 1947 var Bjerre frilans reisejournalist og skrev artikler og reportasjer til tallrike danske og utenlandske blader og tidsskrifter, blant annet for Life Magazine, Paris Match og The London Illustrated News, samt reportasjer for radio fra Afrika for BBC.

Vitenskapelige ekspedisjoner og foredrag 
I samarbeide med Royal Geographical Society i London og det danske nasjonalmuseum gjennomførte Bjerre ekspedisjoner til Kalahariørkenen og det indre av Australia. Han tok dessuten del i flere av kartleggingsekspedisjoner til ukjente egne av Ny-Guinea, igangsatt av de australske myndigheter. Han var med på å organisere og delta i Københavns Universitets Noona Dan-ekspedisjon til Stillehavet i tidsrommet 1961–1962. I tillegg drev han med innsamlinger til Nationalmuseet fra Ny-Guinea. 

Bjerre holdt foredrag på universiteter og museer i Danmark og på Harvard, Yale og Stanford University i USA, samt i National Geographic Society i Washington og Royal Geographical Society i London. I 1964 talte han på den internasjonale antropologkongress i Moskva.

Bibliografi 
 Blandt menneskeædere på Ny Guinea, 1955. 
 Kalahari – Atomtidens stenalder, 1958. 
 Gensyn med Stenalderen, 1963. 
 Endnu lever eventyret, 1971. '
 Forsvundne verdner – 50 år blandt naturfolk , 2005.

Danske dokumentarfilmer 
Årstall mangler
 Blandt menneskeædere på Ny Guinea
 Fra Cairo til Cap
 Himalaya. Verdens tag
 Kalahari. Afrikas buskmænd
 Atomtidens stenalderfolk. Australiens aboriginals
 På togt med Noona Dan
 Sydhavets glemte folk
 Det nye Kina
 Indiens sjæl

Priser 
 1981: Den faglitterære pris fra Dansk Forfatterforening

Referanser

Eksterne lenker 
 
  

Danske forfattere
Danske forfattere av reiseskildringer
Danske regissører
Danske journalister
Personer fra Maribo
336 skvadron

336 skvadron ble opprettet på Gardermoen i juli 1949, ved at den ble utskilt fra 331 skvadrons Vampire-ving. Vampire-flyene ble i 1953 skiftet ut med F-84 Thunderjet. I 1958 ble hele skvadronen flyttet til Rygge flystasjon, hvor den ble satt opp med F-86F Sabre jet frem til F-5 gjorde sin innmarsj i Luftforsvaret.  

I 1966 kom de første F-5 Freedom Fighther-flyene til Rygge og ble brukt helt fram til skvadronen ble nedlagt i 2000. Flere av flyene ble senere brukt i Eye of the Tiger-prosjektet (EoT) for å verifisere og kontrollere virkemåten til det nye, norskutviklede sjømålsmissilet, Naval Strike Missile (NSM).

Referanser

Luftforsvarets skvadroner
Rygge
Etableringer i 1949
Opphør i 2000
Fylkesvei 7932

Fylkesvei 7932 går mellom Løkvollen og Brustraum i Kåfjord kommune.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 331 (Troms).

Kommuner og knutepunkter

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Troms og Finnmark
Veier i Kåfjord
Fylkesvei 7968

Fylkesvei 7968 går mellom Karvik og Sekkemo i Kvænangen kommune. Veiens lengde er 38,9 km.

Veien var tidligere en del av europavei 6 fram til Sørstraumen bru ble åpnet sommeren 1980.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 367 (Troms).

Kommuner og knutepunkter

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Troms og Finnmark
Veier i Kvænangen
Liste over norske alpinanlegg

Liste over norske alpinanlegg er en ukomplett liste over slike anlegg. Lista må gjennomgås med hensyn til navn på de enkelte anleggene, i tillegg til at den må kompletteres.

Norske alpinanlegg

Høyde moh. er høyeste høyde i anlegget.

Agder

Innlandet

Møre og Romsdal

Nordland

Oslo

Rogaland

Troms og Finnmark

Trøndelag

Vestfold og Telemark

Vestland

Viken

Kilder
 (ALF) Alpinanleggenes Landsforening
 yr.no
 Skiforeningen
 Turistforeningen
 Reiselivsbasen
 skisporet.no
 https://www.skiresort.info/
 Vardåsen Skisenter
 Drammen Slalåmklubb
 Drammen Skisenter
 Jerikobakken
 Leirskallen Skisenter
 Stovnerporten
 Høybråten og Stovner Idrettslag
 Vikersund Alpinsenter
 Vikersund Idrettsforening
 Ingierkollen Slalåmsenter
 Ingierkollen Rustad Slalomklubb
 Holmenkollen Oslo Ski & Snowboard Skole
 Ørsta Skisenter
 Ankenes Alpinklubb
 Alta Ski,- og Alpinsenter
 Beitostølen Resort
 Lommedalen Skisenter
 Ringkollen alpin
 Liatoppen Fjellstove
 Blefjellheisen
 Fagerfjell
 Vegårshei skisenter
 Bortelid portalen
 Eikerapen alpinsenter
 Egersund skiforening
 Sysendalen skieldorado
 Granvin IL
 Hodlekve skisenter
 Strynfjellet
 Tusten
 Kristiansund kommune
 Brattbakken Nesodden alpinanlegg
 Ingierkollen Kolbotn slalåmsenter
 Høgåsbakken
 Gausta Skisenter
 Gaustabanen

Eksterne lenker
 Alpinanleggenes Landsforening

Alpinanlegg
 
Alpinanlegg
Inger Waage

Inger Waage (født 5. februar 1923 i Stavanger, død 16. desember 1995 i Stavanger) var en norsk kunsthåndverker som spesialiserte seg på keramikk.

Waage ble født i Bergelandsgaten i Stavanger i 1923, og vokste opp i Løkkeveien i eiendommen hvor hennes far John Nielsen drev møbelverksted og –forretning. Hun døde i Stavanger i 1995, 72 år gammel. Hun utdannet seg til keramiker ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole i Oslo 1943-1946. Noen år drev hun keramikkverksted på Løkkeveien, og i 1953 begynte hun som brukskunstner ved Stavangerflint i Hillevåg. Stavangerflint hadde startet produksjonen i 1949, og det var direktør Trygve Brekke sitt ønske at bedriften i tillegg til produksjon av bruksprodukter i fajanse/flint, også skulle ha et sortiment av kunstprodukter. 

Inger Waages håndmalte produkter fra 1950-tallet vant stor popularitet, særlig i utlandet. Det meste av hennes produksjon ble eksportert. I 1961 lagde BBC en 20 minutter lang film om henne og bedriften. Den ble vist i Storbritannia og en rekke andre land i Europa. Hun arbeidet ved Stavangerflint og Figgjo Fajanse – Stavangerflint gjennom det meste av tre tiår, fram til 1979, da bedriften i Hillevåg ble lagt ned.  

Waage hadde en meget stor produksjon, og hennes produkter regnes i dag som de kanskje mest kreative og særpregede som ble lagd i Europa på 1950- og 1960-tallet. I antikvitets- og samlerkretser, regnes hun med i gruppen av tidens fremste designere fra denne perioden. I tillegg til pynteting, laget hun suvenirartikler, anledningsartikler, barneserviser og dekor til en lang rekke bruksserviser. Blant de mest kjente av disse er det ildfaste Flamingoserviset Bambus. Det er utstilt på Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design i den nymonterte samlingen som markerte 100-årsjubileet for unionsoppløsningen i 2005. Hennes ry og anerkjennelse i utlandet kan beskrives med boken Ceramics of the 1950s av Graham McLaren, utgitt i 2003. I første kapittel beskriver han utviklingen i britisk keramikk og påpeker at den hentet mye inspirasjon fra Skandinavia og Italia. For å illustrere dette poenget starter boken med et stort fargebilde av et arbeid av Inger Waage.

Utstillinger 
Permanente
 Norsk Folkemuseum på Bygdøy, i Oslo
 Kunstindustrimuseet i Oslo

Litteratur 
 Gjerde, Jan (2008): Håndmalt – inger. Inger Waage 1923 -1995. Med sammendrag på engelsk. Stavanger. ISBN 978-82-997803-0-8

Referanser

Eksterne lenker 
 Inger Waage nettside 
 Stavangerflints nettside 

Brukskunst
Norske keramikere
Fødsler i 1923
Dødsfall i 1995
Langhalekreps

Astacoidea
 Enoplometopoidea
 Nephropoidea

Langhalekreps (Astacidea) er en gruppe (infraorden) innen ordenen tifotkrepser. Gruppen omfatter blant annet artene europeisk hummer, sjøkreps og ferskvannskreps. Individene har en relativt lang hale, som mange av dem bruker til å svømme baklengs med gjennom å «sparke fra» med halen i vannet. I motsetning til langhalekrepsene har for eksempel krabber en kort hale som ikke egner seg til fremdrift.

Taksonomisk plassering 
Taksonomien til storkreps er komplisert og under stadig revisjon. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. En moderne oppdatering av systematikken gis her med basis i WoRMS-databasens systematikk fra 2013.. 

 Rekke: krepsdyr (Crustacea) -  arter
 KLASSE storkreps (Malacostraca) - + arter Latreille, 1802
 Underklasse Eumalacostraca Grobben, 1892
 Usikker overorden Eucarida Calman, 1904
 Orden tifotkrepser (Decapoda) -  slekter,  arter Latreille, 1802
 Underorden kreps og krabber Reptantia = Macrura Reptantia
 Infraorden langhalekreps, kreps og hummere  (Astacidea)
 Usikker overfamilie ferskvannskreps (Astacoidea) Latreille, 1802
 Usikker familie Astacidae «Norway lobsters» Latreille, 1802
 Usikker familie Cambaridae Hobbs, 1942
 Familie Parastacidae 
 Overfamilie Enoplometopoidea Saint Laurent, 1988
 Familie Enoplometopidae Saint Laurent, 1988
 Overfamilie Nephropoidea «true lobsters» Dana, 1852 
 Familie hummere Nephropidae Dana, 1852

Referanser

Eksterne lenker 
 
 de Grave, Sammy, et. al., «A classification of living and fossil genera of decapod crustaceans», i: Raffles Bulletin of Zoology. Suppl. 21, 2009, side 1–109

Tifotkreps
Dyr formelt beskrevet av Pierre André Latreille
Birgit Cullberg

Birgit Ragnhild Cullberg (født 3. august 1908 i Nyköping, død 8. september 1999 i Stockholm) var en svensk ballettdanser og koreograf, grunnlegger av Cullbergballetten.

Cullberg fikk interesse for dans da hun, etter endt gymnas, gikk på malerskole i Stockholm. Hun tok danseklasser, og lærerne tok henne med til London, der hun blei utdanna til profesjonell danser. Under andre verdenskrig deltok hun i svensk revyliv, blant annet hos Karl Gerhard, med antinazistiske satirer, f.eks Kulturpropaganda (1942). De første større arbeidene kom med et eget ensemble fra 1944 av: Offensiv, Romeo och Julia og Herkules vid skiljovägen.

I 1946 starta Cullberg sammen med Ivo Cramér Svenska Dansteatern. 1950 kom gjennombruddet med Fröken Julie, og etter dette ble hun fast koreograf ved Stockholms Operaballett fra 1952 til 1957. I 1960 blei hun utnevnt til regissør og koreograf ved Stockholms stadsteater. Kjente verker fra denne tida er Medea (1953), Månrenen (1957) og Kvinnan vid havet (1960, etter Ibsen).

I 1967 blei hun leder av et eget danseensemble ved Svenska Riksteatern. Dette blei etter hvert hetende Cullbergballetten, og det regnes som et av verdens fremste kompanier for samtidsdans. Her satte Cullberg opp flere balletter basert på Martha Grahams teknikk, f.eks Eurydike er död (1968) og Bellman (1971). Hun koreograferte også flere fjernsynsballetter, bl.a Den elaka drottningen (1961). For denne fikk hun Prix  Italia. I 1976 lagde hun Peer Gynt for norsk fjernsyn, til musikk av Gunnar Sønstevold.

Så seint som i 1977 deltok Cullberg sjøl som danser, i Soweto av sønnen Mats Ek.

Cullberg var gjestekoreograf ved tallrike dansekompanier rundt om i verden, blant annet Den norske Opera.

Etter at hun trakk seg tilbake i 1985, tok Mats Ek over ledelsen av Cullbergballetten. 

Cullbergstipendiet er oppretta til hennes minne. Det utdeles av Konstnärsnämnden. Cullberg blei tildelt et æresprofessorat ved Stockholms universitet, der hun studerte som ung. Hun mottok den franske Commendeur des Arts et Lettres og den italienske Cavaliere Ufficiale.

Cullberg var i perioden 1942-1949 gift med skuespilleren Anders Ek. Hun var mor til danserne Niklas og Mats og skuespilleren Malin Ek. Hun er gravlagt i minnelunden på Skogskyrkogården.

Priser (utvalg) 
 1976 – Svenska Akademiens teaterpris

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Koreografer
Ballettdansere
Svenske dansere
Kongepokalvinnere i friidrett for kvinner

Kongepokalvinnere i friidrett for kvinner mottar Hans Majestet Kongens Pokal (Kongepokalen). Den tildeles den beste utøveren under hovedmesterskapet i friidrett. Vinneren utpekes av en jury som nedsettes i forkant av hvert mesterskap. Det er ingen begrensning i hvor mange ganger samme utøver kan tildeles pokalen.

Den første norske kongepokalen ble utdelt i kombinert skiidrett under Husebyrennene i 1879. Den første kongepokalen innen friidrett ble tildelt Haakon Blystad i 1902. Kvinnene ble tildelt kongepokalen første gang i 1949, da til Kirsti Jordet. Siden det året har pokalen blitt utdelt årlig uten unntak.

Historie  
Det første offisielle norske mesterskapet i friidrett for kvinner var i 1947. Det ble avholdt på Bislett med Torshov-klubben Torshaug idrettsforening som arrangør. Dette var fem dager før mennenes NM, også det på Bislett, arrangert av forbundet. To år senere ble det satt opp egen kongepokal til beste kvinne under NM. NM for kvinner i 1949 gikk på Skansemyren i Bergen, fortsatt arrangert adskilt fra mennenes mesterskap. Under dette mesterskapet vant Solveig Toms fra Oslo Idrettslag hele fem øvelser innen sprint og hekkeløp. Likevel ble Kirsti Jordet fra Idrettslaget Follogutane tildelt kongepokalen etter ny norsk rekord i høydehopp med 1,50 meter. Hun vant også kulestøt med ny mesterskapsrekord, 11,43 meter, og ble nummer to på 100 meter, 200 meter og i lengdehopp.

Kirsti Jordet vant pokalen også i 1950, denne gang for 39,95 meter i spydkast og ny mesterskapsrekord med en forbedring på over 5 meter. Fra 1951 ble mesterskapene for kvinner og menn arrangert sammen. Det skjedde på Bislett fra 17. til 19. august. Den allsidige utøveren Jorun Askersrud (Nygaard) som i sin karriere vant hele 39 NM-gull, ble tildelt sin eneste kongepokal det året.

Fra 1954, etter at sleggekasteren Sverre Strandli vant fire pokaler på rad, ble det bestemt at kongepokalen skulle alternere mellom øvelsesgruppene løp, hopp og kast. Denne bestemmelsen var ikke tellende for kvinnenes tildeling, og juryen har siden 1949 vurdert mesterskapets beste prestasjon. Værforhold og en utøvers resultater og plasseringer i andre øvelser er forhold juryen tar med i vurderingene.

Statistikk 
37 kvinner har blitt tildelt kongepokalen i friidrett siden 1949, hvorav 11 har mer enn én pokal. Løperdronningen Grete Waitz vant troféet syv ganger, og dét syv år på rad. Den meritten er uovertruffen, også sammenlignet med mennene. Spydkasteren Trine Hattestad har fem pokaler. Det samme har høydehopperen Hanne Haugland.

Oversikt over vinnere
 Prestasjonene i tabellen er seire under hovedmesterskapet.
 Det er bare vinnerresultater som er gjengitt i tabellen.

Referanser

Eksterne lenker 

 Om Kongepokalvinnere, fra nettstedet friidrett.no

NM i friidrett
Lister over friidrettsutøvere
 
Utmerkelser etablert i 1949
Friidrett for kvinner
Det Norske Travselskap

Det Norske Travselskap, forkortet DNT, er en organisasjon som består av 13 travforbund og 179 travlag i Norge. Mer enn 16 000 medlemmer er organisert i lokallagene. DNT ble dannet allerede i 1875 for å styrke hesteavl og travsport i Norge. Fra 1903 har DNT vært sentralforbundet for all norsk travsport. I 1982 opprettet DNT stiftelsen Norsk Rikstoto som driver totalisatorspill ved elleve norske travbaner.

Eksterne lenker
 Det Norske Travsselskaps nettsider

Travsport i Norge
Norske idrettsforbund
Organisasjoner etablert i 1875
Bjørnsgård skole

Bjørnsgård skole var en barneskole på Østre Toten og ble lagt ned skoleåret 2008/2009 da utbyggingen av Kapp skole var ferdig.

Til skolen søkte den nordre delen av tettstedet Kapp og den søndre delen av bygdelaget Nordlia.

Kretsen ble oppretta i 1861, på skoletomt kjøpt fra garden Bjørnstad (Stor-Bjørnstad). Dette danner nok den umiddelbare bakgrunnen for navnet Bjørnsgård.

Det ble først oppført ei lita toroms skolestue, men i 1894 ble det bygd en litt større bygning i tillegg. Bjørnsgård skole holdt hus her til i 1919, da hele skolen flytta en snau kilometer lenger sørøst, til ei tomt utskilt fra garden Hermannrud. Skolen kom nå nærmere Kapp og tettbebyggelsen ved Faukalplassen, som hadde vokst fram etter at gamle Bjørnsgård skole ble bygd. Bygget som ble oppført i 1919, brant ned i 1971. Nytt skolebygg ble oppført på samme tomt og ferdigstilt i 1973.

Styrere/rektorer 
Bjarne Myrvang (1957–69)
Jøstein Vågan (1969–85)
Per Sletmo (1986–88)
Terje Bråthen (1989-?)
Aaslaug Herland (?-2007?)

Nordlia
Nordli skole

Nordli skole er en barneskole på Østre Toten. Til skolen søker den nordre delen av bygdelaget og kirkesognet Nordlia. Etter 1980 har elevtallet vært i underkant av 100.

Kretsen ble oppretta i 1862, da skoletomt ble kjøpt fra garden Kolbjørnrud. Til 1916 hadde skolen bare ett hus til disposisjon, men da ble det oppført et nybygg i tun med det gamle skolehuset.

I 1980 ble det første større byggefeltet i Nordlia oppført (Kallrustadskauen), og her fikk også Nordli skole ny tomt. Denne tomta lå en snau kilometer sør for den gamle. Skolen sto ferdig høsten 1980.

De gamle skolebygningene brukes fra 1990-tallet til henholdsvis grendehus (huset fra 1916) og barnehage (huset fra 1862). Skolejorda ble på slutten av 1990-tallet nedbygd med boliger. Feltet har navnet Nordlijordet. Den gamle låven er revet.

Styrere/rektorer 
Håkon Lundstein 
Ragnar Mæhlum (1973–2005)
Bjørg Erlimo (2005–2008)
Tove Thomassen (2008–2008)
Åsne Marit Pladsen(2010–)

Eksterne lenker 
 Hjemmeside
 «Nordli skole» på lokalhistoriewiki.no

Nordlia
Barneskoler i Innlandet
Yrkesforbud

Yrkesforbud, på tysk Berufsverbot, er i Tyskland og andre land et forbud mot å ansette personer som er mistenkt for forfatningsfiendtlig innstilling eller virksomhet, i offentlige stillinger. Yrkesforbud kan også praktiseres ved at personer som har et samfunnsskadelig politisk eller kulturelt syn, mister jobben de allerede har.

Berufsverbot i Tyskland
Berufsverbot var historisk en foranstaltning iverksatt av de nazistiske myndighetene og var rettet mot «samfunnsavvikere» og «mindreverdige raser». Ordningen skulle være til hinder for at kunstnere fortsatte å lage entartete kunst, og sikre at bare rettsindige mennesker fikk anledning til å tjene til livets opphold. 

Berufsverbot ble praktisert i Vest-Tyskland fra 1972 av frykt for politiske ekstremister, og begrepet fikk stor oppmerksomhet i den politiske samfunnsdebatten på 1970-tallet. Ordninga gikk ut av bruk på 1980-tallet. Den tyske grunnloven har fortsatt forordningen, men nå rettet mot «samfunnsskadelig virksomhet». Forordningen opphever blant annet menneskerettighetskonvensjonens bestemmelse om enhvers rett til å søke lykken på sin egen måte.

Yrkesforbud i Norge
I Norge fastslår arbeidsmiljøloven og diskrimineringsloven at ingen kan utestenges fra et arbeid på grunn av politisk eller annen overbevisning. Unntatt er virksomheter som skal fremme spesielle politiske eller religiøse meninger. Også plagsom agitasjon på arbeidsplassen kan medføre oppsigelse. Det samme kan ifølge straffeloven dessuten gjelde for visse yrker der personer dømt for straffbare handlinger er utestengt.  Dersom en person gjennom lovbrudd har vist seg «uverdig» en offentlig stilling, kan han eller hun også fradømmes en slik stilling.

Andre yrkesbegrensninger
Svært mange land har i praksis bestemmelser som legger begrensninger for yrkesvalg. En kan diskrimineres ut fra kriminell bakgrunn, men også kjønn, etnisk tilhørighet, politisk virksomhet, religiøst syn og annet. Særlig personer med visse typer notater i strafferegisteret kan ikke søke utdanning og jobb i enkelte yrker. Eksempler på en type yrkesforbud i Norge er utestengelse av ranere i vaktselskaper og dømte sexovergripere mot barn i barnehager. Også politiet krever plettfri vandel hos sine ansatte. Dette legges imidlertid ikke til hinder for annen yrkesutøvelse. 

Vanlige yrkesbegrensninger som faglige krav til beståtte prøver, eksamener og praksisperioder samt fysiske krav til arbeidssøkeren, for eksempel krav om svømmeferdigheter, normalt fargesyn og så videre, regnes ikke som yrkesforbud.

Arbeidsliv
Lover
Det tredje rike
Sandhøns

steppehøner
 egentlige sandhøns

Sandhøns er ei familie av fugler som har sin egen orden. De lever kun åpent landskap uten trær, som stepper og halvørkener.

Fylogeni 
Kladogrammet er i henhold til Jarvis, E.D. et al. (2014).

Arter 
 Syrrhaptes
 Tibetsteppehøne, Syrrhaptes tibetanus 
 Steppehøne, Syrrhaptes paradoxus 
 Pterocles
 Hvitbuksandhøne,  Pterocles alchata 
 Namaquasandhøne, Pterocles namaqua
 Brunbuksandhøne,  Pterocles exustus
 Prikksandhøne, Pterocles senegallus 
 Svartbuksandhøne,  Pterocles orientalis 
 Lysbuksandhøne,  Pterocles coronatus 
 Gulstrupesandhøne, Pterocles gutturalis 
 Kalaharisandhøne, Pterocles burchelli 
 Madagaskarsandhøne,  Pterocles personatus 
 Maskesandhøne, Pterocles decoratus 
 Stripesandhøne, Pterocles lichtensteinii 
 Tobeltesandhøne, Pterocles bicinctus 
 Indiasandhøne, Pterocles indicus 
 Sahelsandhøne, Pterocles quadricinctus

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fugler