alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Robert Hermansen

Robert Norman Hermansen (født 26. februar 1939 i Botne i Vestfold) er en norsk industrileder. I perioden 1999–2008 var han administrerende direktør for Store Norske Spitsbergen Kulkompani på Svalbard. Han er tilkjent mye av fortjenesten for å ha gjort norsk kullgruvedrift på Svalbard lønnsom, etter flere tiår med produksjonsregulering og statsstøtte.

Hermansen er utdannet sivilingeniør ved berglinjen på NTH i Trondheim, hvor han ble uteksaminert i 1965. Det var i studietiden han fikk tilnavnet "Røde Robert", som delvis kom av hans politiske ståsted som leder av Studentersamfunnet og av den røde hårfargen. Han har senere vært en sentral lederskikkelse i en rekke norske industribedrifter. Blant disse er A/S Sydvaranger, LKAB og Odda Smelteverk.

22. mai 2008 ble han enstemmig valgt til ny styreleder i Troms Kraft. Fra 2009 til 2010 var han styreleder i komposteringsselskapet Hera Vekst på Hornmoen i Elverum.

I 2010 gikk Robert Hermansen av som direktør for Troms Kraft, og trakk seg fra alle offentlige verv, bortsett fra styret i Narvik Havn KF. Dette på grunn av medieoppmerksomheten rundt et privat lån i millionklassen som han tok opp av en underleverandør til Store Norske den gang han var direktør der. I 2011 ble Hermansen dømt til 2 år ubetinget fengsel og inndragning av 3,9 millioner kroner av Nord-Troms tingrett for korrupsjon.

I 2003 fikk han Bergmannstaven, som er Norsk Bergforenings høyeste utmerkelse.

Robert Hermansen er bror til Tormod Hermansen.

Litteratur 
 Otto Ulseth Røde Robert Hermansen : redningsmann og syndebukk Aschehoug 2014  ISBN 978-82-03-29399-3

Referanser 

Norske konsernsjefer
Fødsler i 1939
AVCHD

AVCHD (Advanced Video Codec High Definition) er et HD opptaksformat laget av Sony og Panasonic. Det kan bruke forskjellige lagringsmedier, f.eks 8 cm DVD,  harddisk, eller flash minnekort.

Datastrukturer
Datakompresjonsalgoritmer
Multimedia
Film- og videoteknikk
TV
Video
Dag Anckar

Dag Börje Börjesson Anckar (født 12. februar 1940 i Helsingfors) er en  finlandssvensk statsviter. Anckar er professor emeritus i statsvitenskap ved Åbo Akademi.

Anckar studerte statsvitenskap ved Åbo Akademi der han i 1970 avla lisensiateksamen. I 1971 avla han doktorgraden på en avhandling om Partiopinioner och utrikespolitik. Etter først å ha arbeidet som forskningsassistent ble Anckar i 1972 ansatt som dosent ved Åbo Akademi. Allerede året etter tiltrådte han som professor, først som vikar deretter fra 1974 som fast, i lærestolen etter Sven Lindman, som også hadde vært hans veileder. I to perioder,  1975-1978 og 1986-1987, var Anckar dekanus ved Det økonomisk-statsvitenskapelige fakultet. Fra 1994 var Anckar gjesteprofessor ved Mittuniversitetet i Sverige. Anckar har vært særlig aktiv i nordisk statsvitenskap og har i den forbindelse sittet i styret for Nordic Political Science Association (NOPSA). I årene 1984-1987 var han foreningens formann.

Anckar har i sin forskning vist interesse for et bredt spekter av felt innen statsvitenskap, inkludert fagfeltet sammenlignende politikk, med et empirisk nedslagsfelt som både omfatter Finland og andre lands politiske systemer. Han var på 1970- og 1980-tallet engasjert i spørsmålet om presidentembetet i Finland. Fra slutten av 1980-tallet dreide han oppmerksomheten mot politisk geografi, da i særdeleshet mot politikk i små øystater. Han gjennomførte i den forbindelse feltstudier i flere små øystater, blant annet i stillehavsområdet. Sammen med den kanadiske forskeren Barry Bartman fra University of Prince Edward Island utførte Anckar i 2000 en studie i forutsetningene for et selvstendig Åland.

Anckar har vært en sentral skikkelse i finsk statsvitenskap generelt og den finlandssvenske del av fagfeltet spesielt og har vært veileder for flere sentrale finlandssvenske forskere, blant ennet Lauri Karvonen og Marie-Louise von Bergmann-Winberg. Dag Anckar er far til professor Carsten Anckar, også han professor i statsvitenskap ved Åbo Akademi.

I 1998 ble Anckar utnevnt til æresdoktor ved Uppsala universitet.

Bibliografi 
 Partiopinioner och utrikespolitik: en studie av partipolitiska pressopinioner kring ett antal händelser i Finlands utrikespolitik 1955-1963 (1971; doktorgradsavhandling) 
 Government and administration: three papers on governmental responsiveness and administrative development (1977)
 Prospects for neutrality – the case of Finland (1982)
 Folket och presidenten: en författningspolitisk studie (1984)
 Sven Lindman: hans vetenskapssyn och vetenskapliga gärning (1986)
 Rationality and legitimacy: essays on political theory (1988)
 Politics and geography: contributions to an interface (1997)
 Ett ramverk för ett självständigt Åland (2000) (med Barry Bartmann)
 Politik i lilleputtar: mikrostater i komparativ belysning (2004)

Finske statsvitere
Finske professorer
Finlandssvensker
Personer fra Helsingfors
Vitenskapelig ansatte ved Mittuniversitetet
Fødsler i 1940
Ian Curtis

Ian Curtis (født 15. juli 1956 i Stretford, England, død 18. mai 1980 i Macclesfield, England) var sanger og låtskriver i postpunk-bandet Joy Division. 

Curtis var sønn av politimannen Kevin og hustru Doreen. Han bestemte seg tidlig for å bli musiker, selv om han aldri la ned noe tid på å lære seg å synge eller spille noe instrument. Han dannet et band sammen med Bernard Sumner, Peter Hook og Stephen Morris i 1976. Til å begynne med kalte de seg for Warsaw, men da de begynte å bli kjente ble de tvunget til å bytte navn, for det fantes allerede et punkband i London som het Warzaw Pact. Navnet Joy Division er tatt fra romanen The House of Dolls, der «gledesdivisjonen» var en sex-slave-avdeling i en av nazitysklands konsentrasjonsleirer. 

Ian Curtis begikk selvmord ved henging 18. mai 1980, rett før bandet skulle på Amerika-turné. Det sies at han hadde sett Werner Herzogs film Stroszek hver dag i flere måneder før dette, og Iggy Pops The Idiot snurret på platespilleren hans samme kveld han begikk selvmord.

Media 
Ian Curtis' enke, Deborah Curtis, skrev boken Exorcise One: Ian Curtis. Tittelen ble senere forandret til Touching From a Distance: Ian Curtis and Joy Division. Det har blitt skrevet mange bøker om Joy Division og Ian Curtis, men dette er nok den mest kjente. 

Anton Corbijn laget filmen Control: The Ian Curtis Film (2007) basert på denne boka. Den ble vist på Cannes-festivalen den 17. mai 2007 og hadde premiere i Norge den 26. oktober samme året.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Artikkel i Dagbladet: Han som mistet kontroll Besøkt 25. oktober 2007
 In a Lonely Place – svenskt hem för Joy Division-fans
 Ian Curtis och Joy Division Fanklubbar
 http://www.cluas.com/music/features/iancurtis.htm
 https://web.archive.org/web/20150326083233/http://incubation.ch/
 Joy Division central

Engelske sangere
Personer fra distriktet Trafford i Stor-Manchester
Fødsler i 1956
Dødsfall i 1980
Gran Via de les Corts Catalanes

Gran Via de les Corts Catalanes, ofte forkorta til Gran Via, er en av Barcelonas viktigste avenyer. Den krysser byen fra nordøst, like ved Sant Adrià de Besòs, til sørvest, hvor byen grenser til L'Hospitalet de Llobregat. Avenyen passerer de fleste av byens viktigste plasser: Plaça d'Espanya, Plaça Universitat, Plaça de Catalunya, Plaça de Tetuan og Plaça de les Glòries Catalanes. Den er over åtte kilometer lang.

Gran Via de les Corts Catalanes ble på slutten av 1800-tallet inkludert som en viktig del av byplanleggeren Ildefons Cerdà plan for Barcelona. Avenyen har hatt ulike navn etter hvert som ulike regimer har hatt makta i Spania. Sitt nåværende navn fikk den da Francos diktatur tok slutt i 1979.

Eksterne lenker
 Bykart over Barcelona

Gater i Barcelona
Paviap atuarfik

Paviap atuarfik er en folkeskole i bygda Aappilattoq i Avannaata kommune, nordvest på Grønland.

Pr 2007 er det 37 elever ved skolen, som er delt inn i 5 «hold» (klassetrinn), der 5. hold dekker 8. klasse. Skolen underviser kun opp til 8. klasse. 

Skolen er et senter for aktivitetene i bygda, og arrangementene her trekker store deler av innbyggerne. F.eks. arrangeres juletrefest, luciatog, teaterforestillinger og fastelavn her. Skolen ble bygd ut og renovert i 1996, og her ligger også bygdas badeanlegg. Folkebiblioteket ligger i en bygning like ved skolen. 

Skoler på Grønland

da:Aappilattoq (Upernavik)#Socialvæsen
Liste over bergarter

Liste over bergarter er en oversikt over noen vanlige bergarter, i alfabetisk rekkefølge. Tabellen angir hvorvidt bergarten er eruptiv (E), magmatisk (Ma), metamorf (M) eller sedimentær (S), og deretter hvordan bergarten hovedsakelig ble dannet. For de eruptive størkningsbergartene oppgis det hvorvidt de er felsiske eller mafiske, og om det er tale om dyp-, gang- eller dagbergarter. Videre oppgis vanlig alder i funn på jordoverflaten. Det oppgis de vanligste mineralene bergarten består av, og til slutt hvor den er utbredt og hvilken bruk bergarten har. Engelske navn oppgis i parentes når disse avviker betydelig fra det norske navnet.

Se også 
 Liste over mineraler
 Mineralogi
 Petrologi
 Metamorf bergart
 Vulkansk bergart
 Sedimentær bergart

Referanser

Eksterne lenker 
 British Geological Survey
 Igneous rock classification 
 Classification of common rocks and soils
 Metamorphic Rock Classification
 Volcanic rocks

Bergarter
Ole Morten Geving

Ole Morten Geving (født 6. august 1974 i Hølen i Akershus) er en norsk kommunikasjonsdirektør og politiker (Sp).

Liv og virke 
Han vokste opp i Hølen og i Flatanger i Nord-Trøndelag, og bor i Hølen. Han er sønn av gårdbruker og ordfører Ronald Geving og hustru Anny Haugen på Nergården på Sitter. Også oldefaren Carl Sitter var ordfører i Flatanger.

Han var leder for Senterungdommen i Nord-Trøndelag fra 1996 til 1998, medlem av Senterungdommens sentralstyre fra 1998 til 2000. Han var også medlem av Flatanger kommunestyre fra 1999 til 2003.

Geving var ansatt som politisk sekretær for Nord-Trøndelag Senterpartis fylkestingsgruppe fra 1999 til 2000, politisk sekretær for Senterpartiets programkomité fra 2000 til 2001, politisk rådgiver for Senterpartiets stortingsgruppe fra 2001 til 2006 og statssekretær i Finansdepartementet under Stoltenberg-regjeringen fra 2007 til 2010.

Geving var medlem av Vestby kommunestyre og formannskap fra 2007 til 2019.

I 2011 ble Geving direktør for næringspolitikk i Sparebankforeningen i Norge, senere direktør for kommunikasjon, næringspolitikk og media i Finans Norge. Han sluttet i stillingen med umiddelbar virkning i mai 2020, etter å ha blitt dømt i en straffesak i Follo Tingrett.

Han er cand.polit. med hovedfag i geografi (med hovedvekt på økonomisk geografi) fra NTNU fra 2000.

Referanser 

Statssekretærer fra Sp
Statssekretærer i Regjeringen Stoltenberg II
Lokalpolitikere i Flatanger
Sp-politikere i Nord-Trøndelag
Lokalpolitikere i Vestby
Sp-politikere i Akershus
Tillitsvalgte i Senterungdommen
Norske kommunikasjonsfolk
Alumni fra NTNU
Personer fra Vestby kommune
Pissoar

Et pissoar (fra fransk pissoir) eller urinal er en anordning i offentlig miljø der gutter og menn kan urinere. Det er vanligvis utformet som en skål eller renne i porselen eller metall og opphengt på veggen. Noen ganger er det skillevegger mellom pissoarene.

Pissoaret spyles enten ved at brukeren trykker på en knapp, eller automatisk. Automatiske systemer går enten på faste intervaller, eller styres av bevegelsessensorer.

På utesteder og offentlige bygg finner man ofte pissoarer utformet som en renne. Disse har større kapasitet, og som regel automatisk spyling.

Frittstående pissoarer i støpejern, samt egne porselensplater til montering på husvegger, var salgsvare fra tidlig i forrige århundre. Anskaffelse og drift av slike ble ansett å være et kommunalt anliggende. Disse er etterhvert blitt avviklet, av hygieniske hensyn eller på grunn av vandalisme. Den franske humoristiske fortellingen Et forargelsens hus skildrer forøvrig hvordan lokale krefter ble satt i sving, da den lille (fiktive) byen Clochemerle kanskje skulle oppleve å være stor nok by til at et pissoar var nødvendig.

I Norge ble pissoaret i Stensparken i Oslo ,som det første, fredet i 2009.

Eksterne lenker 
 

Toaletter
Byggverk etter funksjon
Jacob de Wit

Jacob de Wit (døpt 19. desember 1695, Amsterdam, død 12. november 1754 samme sted) var en nederlandsk maler, kjent for religiøse scenerier og som dekoratør av tak og dører. 

Han bodde ved  Keizersgracht i Amsterdam, og mange av husene der har fortsatt dører og tak med hans dekorasjoner. Siden mange av de som bodde der, var velstående, fikk han også maleoppdrag på landstedene i Haarlem og langs elven Vecht. En av dørene, opprinnelig fra Heemstede, er nå plassert på Linnè-museet i Uppsala.

Han ble medlem av Sint-Lucasgildet i Antwerpen i 1714.

Noen arbeider
Jesu dåp (1716) – kritt- og pennetegning
Hyrdenes tilbedelse (1726) – olje på lerret
Hellig familie og treenighet (1726) – olje på lerret
 En tilnærmet komplett liste over hus i Keizersgracht finnes på nederlandsk WP.

Referanser

Nederlandske malere
Personer fra Amsterdam
Medlemmer av Sint-Lucasgildet i Antwerpen
Kristen Gislefoss

Kristen Gislefoss (født 2. mai 1954) er en tidligere norsk statsmeteorolog og værmelder på NRK. 

Gislefoss er født og oppvokst i Vennesla. Videregående opplæring tok han ved Kristiansand katedralskole. Han studerte meteorologi og tok pedagogisk seminar ved Universitetet i Bergen fra 1973 til 1980, med ett års avbrekk til militærtjeneste.

Han gikk av med pensjon i mai 2021 etter å ha vært værmelder i NRK siden 1990.

Han er far til meteorologen Kristian Gislefoss.

Referanser

Eksterne lenker 
 Artikkel i Store norske leksikon
 Nettmøte hos VG
 Intervju hos Studvest

Norske meteorologer
Personer fra Vennesla kommune
Personer tilknyttet Meteorologisk institutt
Havhingsten fra Glendalough

Havhingsten fra Glendalough, eller bare Havhingsten, er en rekonstruksjon av vikingskipet Skuldelev 2 og tilhører Vikingskipsmuseet i Roskilde, Danmark. Det var det hittil lengste vikingskip i Danmark som ennå var funnet.

Byggingen startet i 2000 på Vikingskipsmuseet og ble avsluttet den 4. september 2004, da skipet ble sjøsatt og døpt av dronning Margrethe II.

Sommeren 2006 var skipet på et vellykket tokt i Skagerrak fra 10. juli til 4. august. Skipet besøkte Læsø, Lysekil (Sverige), Oslo, Tønsberg, Risør, Lyngør (Norge), Thyborøn, Løgstør og Orø. 

Sommeren 2007 dro skipet på sommertokt fra Roskilde via Norge og Skottland til Dublin, hvor skipet overvintret på det irske nasjonalmuseet, før det i 2008 returnerte til Roskilde.

Litteratur 
 Werner Karrasch, Havhingsten fra Glendalough, Vikingskipsmuseet i Roskilde, 2008. ISBN 978-87-85180-45-2.
 Henrik Kastoft, På vikingetogt med Havhingsten : et krigsskib vender hjem, Sohn, 2007. ISBN 978-87-91959-09-7.

Eksterne lenker 
 
 Vikingeskibsmuseet.dk
 Forside – dr.dk/Tema/Havhingsten
 Videopodcast – Havhingsten fra Glendalough

Rekonstruksjoner av vikingskip
Roskilde
Siddishallen

Siddishallen er Stavangers første ishall, med isflate anlagt i 1968. Siddishallen ligger i Stavanger Forum-området og benyttes av ishockeylagene i byen. Ishockeyklubbene Viking Ishockeyklubb og senere Stavanger Oilers spilte sine hjemmekamper i Siddishallen frem til 2012, da de flyttet over i nybygde DNB Arena, som ligger i samme område, fem kilometer vest for sentrum. Mellom dem ligger Stavanger ishall, som også ble tatt i bruk i 2012.

Stavanger kommune rehabliliterer i 2014 Siddishallen. I sommerhalvåret utenom skøyte-sesongen blir ishallene benyttet til flere typer messer, utstillinger, konserter og liknede med et stort antall besøkende. De mest kjente er ONS, oljemessen som blir arrangert hvert andre år med over 38 000 besøkende i 2008. Det forligger en samarbeidsavtale med Stavanger kommune som innebærer at all konferanse- og messevirksomhet i Siddissenteret planlegges og organiseres av selskapet Stavanger Forum AS.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Ishaller og baner i Norge hockey.no
 Stavanger forum utbyggingsområde

Ishaller i Norge
Idrettsanlegg i Stavanger
Casa Terrades

Casa Terrades, også kjent som Casa de les Punxes, «Spikerhuset», er en modernistisk bygning i den katalanske byen Barcelona. Bygningen er tegna av arkitekten Josep Puig i Cadafalch, og befinner seg i Avinguda Diagonal. Den ble bygd mellom 1903 og 1905. Bygningen kalles også «Spikerhuset» på grunn av de spisse tårna. Den modernistiske stilen kommer sterkest fram av blomsterskulpturene på fasaden, bruken av rød murstein og enkelte sentraleuropeiske gotiske trekk. Hele bygningen ble pussa opp på 1980-tallet. Den er i dag stengt for besøkende.

Eksterne lenker 
 
 Informasjon om Casa Terrades

Byggverk i Barcelona
Katalansk modernisme
Mo prestegjeld

Mo prestegjeld var et prestegjeld i Indre Helgeland prosti. Prestegjeldet ble utskilt fra Hemnes prestegjeld og omdannet til et eget soknekall ved kongelig resolusjon av 19. april 1843. Prestegjeldets eneste kirke før 1891 var Mo kirke.

Kongelig resolusjon av 12. august 1880 ga tillatelse til å anlegge en gravplass på gården Nordre Nevernes i Dunderlandsdalen. Ved kongelig resolusjon av 14. november 1891 ble det gitt tillatelse til å bygge et kapell på gården. Nevernes kapell skulle ifølge høyeste resolusjon av 19. juni 1896 ha 13 gudstjenester årlig.

Ved regjeringens resolusjon av 7. juli 1922 ble prestegjeldets navn endret til Nord-Rana. Navneendringen ble imidlertid ikke gjennomført, ettersom Mo fortsatt ble brukt i Norges statskalender.

I 1953 ble Røssvoll kapell bygd.

Ved kongelig resolusjon av 24. april 1964 ble Mo prestegjeld (Nord-Rana sokn) delt i tre: Mo prestegjeld, Nord-Rana prestegjeld og Gruben prestegjeld.

Prestegjeldet ble faset ut i forbindelse med omstruktureringene i Den norske kirke på 2000-tallet.

Eksterne lenker 
 Prestegjeld og sogn i Nordland

Indre Helgeland prosti
Etableringer i 1843
Opphør i 2004
Prestegjeld i Sør-Hålogaland bispedømme
Aukštojasbakken

Aukštojasbakken (litauisk Aukštojas eller Aukštasis kalnas) er med sine 293,84 moh. Litauens høyeste punkt. Bakketoppen som ligger 24 km sørøst for Vilnius i Medininkai i Vilnius landkommune befinner seg kun to km vest for grensen mot Hviterussland.

Aukštojasbakken ligger noen hundre meter fra en annen bakketopp, Juozapinėbakken (292,7 moh.), som inntil 1994 ble regnet å være landets høyeste punkt. Aukštojasbakken, som viste seg å være 19 cm høyere enn den nest høyeste bakketoppen, Kruopinėbakken (293,65 moh.), var på dette tidspunktet navnløs, og det ble derfor utlyst en navnekonkurranse. Forslaget som den 18. november 2005 vant betyr rett og slett «Den høyeste» eller «Høybakken».

Juozapinėbakken viste seg til slutt å bare være den tredje høyeste bakken i Litauen.

Litauens geografi
Vilnius fylke
Einar Lie

Einar Lie (født 26. januar 1965 i Oslo) er en norsk samfunnsøkonom og historiker, og er professor i historie ved Universitetet i Oslo. Lie var prodekan for forskning ved Humanistisk fakultet, Universitetet i Oslo, fra 2011 til 2014, og har- og har hatt en rekke styreverv i tilknyting til høyere forskning og utdanning.

Lie er en ledende forsker innen nyere norsk økonomisk historie, og har utgitt en rekke bøker og vitenskapelige publikasjoner. Han er utdannet cand.polit i sosialøkonomi ved UiO i 1991, og dr.philos i historie samme sted 1996. Lie har hatt forskeropphold ved INSEL i Paris, ved Lancaster University, Oxford University og UC Berkeley. En stor del av forskningen er knyttet til utformingen av økonomisk politikk i et historisk perspektiv, særlig forholdet mellom vitenskap, administrasjon og politikk. 

Lie var i 1995 hovedforfatter bak første bind av Finansdepartementets historie 1945-65, og skrev bind 2 sammen med forskeren Christian Venneslan. Sammen med Hege Roll-Hansen har han skrevet boken Faktisk talt. Statistikkens historie i Norge (2001). Lie har også bidratt til en rekke forskningsarbeider i tilknytning til norsk nærlingslivshistorie og statlig eierskap, og han var medforfatter på boken Staten som kapitalist. Rikdom og eierskap for det 21. århundre sammen med Egil Myklebust og Harald Norvik, og Norges Bank 1816-2016, sammen med Jan Thomas Kobberrød, Eivind Thomassen og Gjermund F. Rongved. Lie har også gitt originale bidrag til utforskningen av mellomkrigstiden og forståelsen av Norges vei ut av krisen i 1930-årene.

Einar Lie er en aktiv spaltist og mye benyttet foredragsholder og deltar ofte i den offentlige debatt omkring bedriftshistorie, økonomisk historie og økonomisk politikk.

Bibliografi 
 Norges Bank 1816-2016. Fagbokforlaget 2016, med J.T. Kobberrød, E. Thomassen og G.F. Rongved.
 Staten som kapitalist, Pax 2014. med Egil Myklebust og Harald Norvik ISBN 9788253037264
 Norsk økonomisk politikk etter 1905, 2012. ISBN 9788215018102
 Norsk Hydros historie 1977-2005, Pax 2005
 Faktisk talt – Statistikkens historie i Norge, Oslo 2001 (med Hege Roll-Hansen)
 Den norske Creditbank 1982-1990: en storbank i vekst og krise Universitetsforlaget 1998. ISBN 82-00-12754-0
 I teknologienes tegn. Universitetsforlaget, Oslo 1996, red. m. Sissel Myklebust og Torben Hviid Nielsen
 Ambisjon og tradisjon: Finansdepartementet 1945-1965 Universitetsforlaget 1995. ISBN 82-00-22622-0
 Institusjon, profesjon og politikk: Finansdepartementet 1945-1965

Referanser

Eksterne lenker  
 Einar Lie, Universitetet i Oslo

Norske forskere
Norske økonomiske historikere
Norske samfunnsøkonomer
Norske historieprofessorer
Professorer ved Universitetet i Oslo
Norske professorer i økonomisk historie
Personer fra Oslo
Fødsler i 1965
Dal stasjon

Dal stasjon ble åpnet i 1854 da Hovedbanen sto ferdig. Stasjonen ligger 57,20 kilometer fra Oslo S og 152,4 meter over havet. Stasjonen ble opprustet 2011 med ny utforming. Denne ble offisielt åpnet 16. november 2011 og har blant annet bussterminal og er utstyrt med 59 parkeringsplasser for reisende. Stasjonsbygningen er fredet.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Jernbanestasjoner på Hovedbanen
Jernbanestasjoner i Viken
Jernbanestasjoner åpnet i 1854
1854 i Norge
Kulturminner i Eidsvoll
Jernbanebyggverk i Eidsvoll
Fredete byggverk i Viken
Akershus' samferdselshistorie
Karl Hein

Karl Hein (født 11. juni 1908 i Hamburg, død 10. juli 1982) var en tysk friidrettsutøver. Han vant gull i sleggekast i OL 1936 i Berlin. Han tok også gull i EM 1938 i Paris.

Karl Hein var tidlig i karrieren diskoskaster, kulestøter og mangekjemper. Etter at han giftet seg på begynnelsen av 1930-tallet, sluttet han med friidrett. I 1934 så han en film om OL 1932 og var særlig imponert over den irske sleggekasteren Patrick O’Callaghan. Han begynte å trene igjen, og spesialiserte seg som sleggekaster.

Etter andre verdenskrig var han aktiv innen veteranidrett. 65 år gammel oppnådde han 53 meter i sleggekast.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Hamburg
Tyske sleggekastere
Olympiske mestere for Tyskland
Olympiske mestere i sleggekast
Europamestere i friidrett for Tyskland
Medaljevinnere under Sommer-OL 1936
Deltakere for Tyskland under Sommer-OL 1936
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1936
Deltakere for Tyskland under EM i friidrett 1938
Vasilij Rudenkov

Vasilij Vasiljevitsj Rudenkov (russisk Василий Васильевич Руденков, født 7. mai 1931, død 2. november 1982) er en tidligere belarusisk sleggekaster, som representerte Sovjetunionen. Hans største bedrift var gullmedaljen under OL 1960 i Roma.

OL-medaljer 
 1960  Roma  -  Gull i friidrett, slegge  Sovjetunionen

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sovjetiske sleggekastere
Belarusiske sleggekastere
Medaljevinnere under Sommer-OL 1960
Deltakere for Sovjetunionen under Sommer-OL 1960
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1960
Olympiske mestere for Sovjetunionen
Olympiske mestere i sleggekast
Personer fra Homel oblast