alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Prinsene i Tower

«Prinsene i Tower» er en betegnelse som jevnlig ble benyttet på Edvard V av England (født 1470) og hans yngre bror Richard av Shrewsbury, 1. hertug av York (født 1473). De to brødrene var de eneste sønnene av Edvard IV og Elizabeth Woodville ved deres fars død i 9. april 1483. Som den nye kongen ble Edvard V sendt fra Wales og til London hvor han ble møtt av sin onkel og beskytter, Rikard, hertug av Gloucester. Han ble innlosjert i Tower of London i påvente av sin kroning. I juni fikk han selskap av sin yngre bror Richard av Shrewsbury. De var henholdsvis 12 og 9 år gammel da de ble stengt inne i fengselet av sin onkel. Isteden ble de erklært illegitime under den tvilsomme begrunnelsen at deres far hadde lovt å gifte seg med en annen før hans ekteskap med Elizabeth Woodville. Isteden tok hertug av Gloucester selv makten, og lot seg i juli samme år krone som Rikard III. Guttene ble aldri sett igjen og det er antatt at Rikard III lot sine nevøer ble myrdet.

Det er uklart hva som skjedde med prinsene etter at de forsvant fra Tower tre måneder etter at de kom dit. Deres skjebne er et av de mest kontroversielle spørsmål i Englands historie. Et eventuelt mord ble godt skjult, men samtidig er det ingenting som tyder på at de overlevde oppholdet i Tower, eller at de levde der i lengre tid. Den mest vanlige hypotesen er at de ble drept på ordre av Rikard III for sikre sitt grep om tronen. Deres død skjedde antagelig en gang rundt august 1483, men bortsett fra at de forsvant er de eneste bevis kun indiser. Av den grunn har det blitt fremmet en rekke andre hypoteser om deres skjebne, inkludert at de ble myrdet av Henry Stafford, 2. hertug av Buckingham, eller av Rikard IIIs etterfølger, Henrik VII, og andre forslag. Det har også blitt foreslått at den ene eller begge av prinsene kunne ha unnsluppet. I 1487 hevdet en falsk tronkrever, Lambert Simnel, at han var Richard, hertug av York, men hevdet senere at han var Edward Plantagenet, 17. jarl av Warwick. Fra 1491 og til han ble tatt til fange i 1497 var det en annen falsk tronkrever, Perkin Warbeck, som spilte på uvissheten til prinsene i Tower og hevdet at han var Richard, hertug av York. Etter sigende skal han ha unnsluppet til Flandern. Warbecks krav ble støttet av en del samtidige av forskjellige motiver, blant annet av tante til de to tapte prinsene, Margaret av York.

I 1674 var det arbeidere ved Tower som gravde opp en kiste av tre som inneholdt to små skjeletter. Disse beinrestene ble funnet i bakken i nærheten av Det hvite tårnet, som i seg selv ligger nært det stedet som ble hevdet å være deres gravsted. Beinrestene ble i stor grad i sin tid akseptert som levningene etter prinsene, men det ble ikke bevist ved DNA-analyse. Kong Karl II av England fikk levningene gravlagt i Westminster Abbey.

Referanser

Eksterne lenker 
 Guhnfeldt, Cato (18. mars 2013): «Prinsene som forsvant», Aftenposten
 Lisle, Leanda de (Oktober 2013): «The princes in the Tower: why was their fate never explained?», BBC History Magazine

Kongelige engelskmenn
Britiske prinser
Rosekrigene
Konspirasjonsteorier
Die Hard 2

Die Hard 2 (originaltittel: Die Hard 2: Die Harder) er den andre filmen i Die Hard-serien. Filmen ble lansert i USA onsdag 4. juli 1990, og har Bruce Willis i hovedrollen som politimannen «John McClane». I Norge ble den klippet for å få 15-årsgrense på kino.

Innspilling
John McTiernan ble tilbudt å regissere oppfølgeren til sin egen suksess fra 1988, men måtte takke nei siden han var for opptatt med å spille inn Jakten på Rød Oktober. Jobben gikk heller til finske Renny Harlin, som nettopp hadde hatt suksess med A Nightmare on Elm Street 4: The Dream Master. Handlingen i filmen skal foregå ved Dulles-flyplassen utenfor Washington, men ble spilt inn i Michigan (Minnesota og andre innspillingssteder måtte droppes på gunn av mangel på snø). Under filmingen ble budsjettet stadig overskredet, og endte til slutt på $70 millioner. Det ble sagt at på slutten kostet filmen 20th Century Fox $20 000 i minuttet å produsere. 

Bruce Willis fikk lov til å improvisere frem de aller fleste av sine kommentarer.

Mottagelse
Selv om enkelte mente den manglet det store trykket til originalen, var filmen en suksess og mottok relativt gode kritikker. Aftenposten mente at filmen var en «langtrukken oppfølger» mens Nordlys skrev at «maken til tettpakket action og spenning er sjelden laget på film».

Handling
John McClane venter på at hans kone skal lande på Dulles Airport utenfor Washington. Mens han venter, ser han to menn i militærklær med en mystisk pakke gå inn i et avsperret område av flyplassen. Han følger etter, og en skuddveksling bryter ut mellom McClane og mennene blant bagasjebåndene på flyplassen. McClane dreper en av mennene, men sjefen for flyplasspolitiet kaptein Lorenzo nekter å etterforske hva som skjedde siden det er julerush på flyplassen.

Mennene han møtte er en del av en militærgruppe som skal befri Esperanza, en mellomamerikansk general ombord i et militærfly på vei til USA. Snart har de tatt kontroll over kommunikasjonssystemene på flyplassen, og tvinger de inngående flyenen til å sirkle over flyplassen uten å lande. Gjør de ikke som de får beskjed om, vil de la flyene krasje. 

McClane etterforsker saken selv, og får snart hjelp av en gruppe militære ledet av major Grant. Det viser seg at Grant er på lag med oberst Stuart, mannen bak flyplasskapringen. Flyet til Esperanza lander, og klarer nesten å fly med et annet fly i sikkerhet med Stuart, Grant og deres menn før McClane får revet løs en bensinledning på flyet og tent på slik at det eksploderer.

Manus 
Filmen er basert på romanen 58 minutes av Walter Wager. Romanen har samme utgangspunkt: en politimann må stoppe terrorister som tar en flyplass som gissel, mens politimannens kone sirkler rundt over hodet hans. Han har 58 minutter på seg før hans kones fly krasjlander. Både den franske og italienske tittelen heter 58 minutter.

Litteratur 
 Maasø, Arnt: Voldens rolle i filmfortellingen: en analyse av Die Hard 2, Kickboxer IV og Natural Born Killers (Politihøgskolen, 1997) ISBN 82-7808-011-9

Eksterne lenker 
 

Actionfilmer fra USA
Filmer fra 1990
Julefilmer fra USA
Filmer basert på bøker
Engelskspråklige filmer
Filmer lagt til Washington, DC
Oppfølgerfilmer
A7V

A7V er en tysk stridsvogn fra første verdenskrig, lansert i 1918.  I alt ble 22 A7V stridsvogner produsert, inkludert en uten bestykning og med treplater som pansring som ble brukt til trening og den eksperimentelle A7V-U som hadde et skrog som kopierte den britiske rombeformen deres samtidige stridsvogner brukte. A7V debuterte i kamp 21. mars 1918 ved St. Quentin og ble brukt frem til slutten av første verdenskrig.

I tillegg til stridsvognen ble chassiet brukt til å produsere over 30 A7V Gelandwagen transportkjøretøyer, tre A7V Flakpanzer ble bygget som mobile plattformer for luftverkanoner og utstyrt med to 76,2 mm kanoner, en ble bygget for å grave ut skyttergraver under navnet A7V Schützengrabenbagger og to chassier ble satt av for utvikling av A7V Funkpanzer kommunikasjonskjøretøyer.

A7V var bevæpnet med seks mitraljøser og en 57 mm kanon.

Den eneste overlevende A7V i verden er Mephisto som sto utstilt ved Queensland Museum i Brisbane frem til Flommen i Queensland i 2010-2011. Panzermuseum Munster i Tyskland har utstilt en kopi av Wotan.

Stridsvogner fra første verdenskrig
Schneider CA1

Schneider CA1 (opprinnelig Schneider CA eller Schneider Char d'Assault) var den første franske stridsvognen. Den ble utviklet under første verdenskrig for å få slutt på stillstanden i skyttergravskrigen. Tanken var at stridsvognen skulle lage åpninger i fiendens piggtråd og uskadeliggjøre maskingeværstillinger. 400 Schneider CA1 ble produsert ved SOMUA i Paris mellom september 1916 og august 1918.

Utvikling

Schneider var en større fransk våpenprodusent. Tidlig under første verdenskrig hadde de fått beskjed om å utvikle traktorer for å trekke tungt artilleri. I forbindelse med utviklingen av disse begynte Schneider å eksperimentere med beltedrift.

Design

Schneider CA1 var bygget over et Holt traktorchassis og hjuloppheng. Skroget var formet som et båtskrog foran for å lette forseringer av skyttergraver, samme funksjon hadde to bøyde stålplater montert bak skroget. Foran var den utstyrt med en kutter for å trenge gjennom piggtrådsperringer. En 75 mm kanon var plassert i en pongtong foran på høyre side og den hadde to 8 mm Hotchkiss mitraljøser, en på hver side av skroget.

CA1 hadde som de fleste stridsvogner fra den første verdenskrig dårlig ventilasjon for mannskapet, men skruefjærene som hjulopphenget var utstyrt med gav en behageligere forsering av ulendt terreng enn hva som var vanlig. Ellers var CA1 en primitiv stridsvogn. Den var vanskelig å manøvrere, kanonens bevegelighet var begrenset og bensintankene, som var montert på sidene, tok lett fyr hvis de ble truffet. Ofte var et geværskudd nok til å sette stridsvognen i brann.

Senere varianter
Schneider utviklet flere varianter med tårn og bedre bestykning. Disse var kjent som CA2, CA3 og CA4. Bare prototyper ble laget av CA2 og CA3 og CA4 forlot ikke tegnebrettet.

I tjeneste

CA-1 ble levert fra september 1916, men debuterte ikke i kamp før 16. april 1917 ved Berry-au-Bac. 132 CA1 fordelt på åtte kompanier deltok, men med store tap. 76 ble i alt ødelagt av fiendtlig ild. 57 av fiendtlig artilleri og de fleste av de resterende av at bensintankene tok fyr.

Omtrent 400 CA1 ble bygget, men en del av disse uten kanon og mitraljøser og brukt som transportkjøretøyer. En prototype ble bygget med en 47 mm kanon i et lite tårn og fikk navnet CA2. Den ble aldri satt i produksjon, men førte til at Schneider CA ble CA1. Mot slutten av krigen ble Schneider CA1 faset ut til fordel for Renault FT-17.

Etter første verdenskrig

Etter krigen ble noen av stridsvognene bygget om til støtteroller. Noen ubevæpnede CA1 ble overført til den amerikanske hæren i Frankrike i 1918. Seks vogner ble solgt til Spania som var i aksjon i Marokko mellom 1923 og 1926. De fire gjenværende vognene tok del i den spanske borgerkrigen på republikanernes side.

Det finnes kun en Schneider CA1 igjen, den er utstilt ved Musée des Blindés i Frankrike og er den eldste kjørbare stridsvognen i verden.

Stridsvogner fra første verdenskrig
Lette stridsvogner
T-35

T-35 var en tung sovjetisk stridsvogn med fem tårn, produsert på 1930-tallet og i begrenset bruk under andre verdenskrig. Den viste seg å være lite effektiv i kamp. Bestykningen i hovedtårnet var en 76,2-mm kanon og i de fire mindre tårnene henholdsvis to maskingevær og to 45 mm-kanoner, som var plassert foran og bak. På bildet kan den kortløpede 76,2 mm-kanonen sees øverst, og en langløpet 45-mm kanon i det ene tårnet (til venstre i bildet) i fronten. I det andre fronttårnet (til høyre i bildet) kan et maskingeværløp skimtes. T-35 hadde et mannskap på 11 og veide  kg.

Eksterne lenker 
 

Stridsvogner fra andre verdenskrig
Stortingets helse- og omsorgskomité

Stortingets helse- og omsorgskomité er en fagkomité i Stortinget. Den behandler saker om helsetjenester, pleie- og omsorgstjenester, folkehelsearbeid, rusmiddelpolitikk og legemidler.

Medlemmer
Helse- og omsorgskomiteen ledes av tidligere stortingspresident Tone W. Trøen. Komiteen har 15 medlemmer i perioden 2021–2025:

 Tone W. Trøen (Akershus H), leder
 Cecilie Myrseth (Troms Ap), første nestleder
 Bård Hoksrud (Telemark FrP), andre nestleder
 Seher Aydar (Oslo R)
 Olaug Bollestad (Rogaland KrF)
 Sandra Bruflot (Buskerud H)
 Erlend Svardal Bøe (Troms H)
 Marian Abdi Hussein (Oslo SV)
 Lisa Marie Ness Klungland (Rogaland Sp)
 Tove Elise Madland (Rogaland Ap)
 Hans Inge Myrvold (Hordaland Sp)
 Irene Ojala (Finnmark Pf)
 Even A. Røed (Buskerud Ap)
 Truls Vasvik (Vestfold Ap)
 Morten Wold (Buskerud FrP)

Historie 
Før 2005 var inndelingen mellom helse-, sosial- og arbeids-politikk noe annerledes. Forberedelse av saker til Arbeids- og administrasjonsdepartementet ble hovedsakelig gjort i Sosialkomiteen og Kommunalkomiteen, mens til saker til Helse- og omsorgsdepartementet ble gjort av Sosialkomiteen. Tidligere ledere av Sosialkomiteen er under tidligere ledere av Helse- og omsorgskomiteen under.

Tidligere ledere 2005–

Tidligere ledere av Sosialkomiteen (1945–2005)

Referanser

Eksterne lenker
 Komiteens nettside

Helse- og omsorgskomiteen
Norges helsevesen
Panservernmissil

Et panservernmissil, også omtalt som ATGM (engelsk anti-tank guided missile), er et missil laget spesielt for å bekjempe tungt pansrede kjøretøyer som stridsvogner og stormpanservogner. De varierer i størrelse fra bærbare skulderavfyrte våpen, til systemer som kun kan avfyres fra kjøretøyer eller helikoptre.

Man klassifiserer som regel panservernmissiler som enten MCLOS (Manual Command Line Of Sight) eller SACLOS (Semi-Automatic Command Line Of Sight). MCLOS forutsetter at skytteren kan se missilet gjennom hele flukten og styre det til målet ved hjelp av en stikke, mens SACLOS gjør at det er nok at siktemidlene peker på målet fram til missilet treffer. 

Mer avanserte systemer bruker lasermarkering eller TV-kameraer i selve missilet for å utpeke mål, og noen er også såkalt «fire-and-forget».

De fleste panservernmissiler har stridshode med hulladning.

Noen eksempler på panservernmissiler er den USA-produserte BGM-71 TOW, britiske Swingfire, den svenske Bofors Bantam, den fransk-tyske Euromissile MILAN og russiske AT-3 Sagger.

Panservernvåpen som RFK eller M72 er ikke panservernmissiler, siden de ikke har noe styringssystem.

Referanser

Panservernmissil
Moral

Å ha en  moral innbærer at de normer, verdier og holdninger man praktiserer er akseptert og innehar en objektiv gyldighet (det at noe er gjeldende eller gangbart). Begrepet har også en subjektiv betydning; et indre lys, et bedre jeg.

Moral kan innebære flere elementer som  f.eks:  
 Dyktighet (dyd eller dygt), dyktighet  i moralsk betydning er en opplært egenskap eller et såkalt internalisert handlingsmønster. I moralfilosofien betegnes dyktighet som en verdifull egenskap etter en  god handling.
 Kampånd, kampmoral, evne å beholde troen på en institusjon eller et mål
 Lærdom, leveregel som kan trekkes ut av en fortelling eller hendelse (lærd)
 Medmenneskelighet, evne til å sympatisere med andre mennesker og deres situasjoner. Evnen til å bære en liten byrde fra noen andre og evnen til å diskutere og kjempe for andre mennesker.

Etikk og moral
Å handle moralsk er å gjøre noe som samstemmer med gjeldende normer og verdier. Etikk er moralfilosofi, eller teoriene om moral, selv om begrepet noen ganger brukes synonymt med moral. En handling kan være moralsk i en sammenheng, men umoralsk i en annen. Å dekke ansiktet vil f.eks. kunne oppfattes som en religiøs og moralsk handling i noen subkulturer i midtøsten, mens det for offentlig ansatte i Frankrike er forbudt, og der vil være umoralsk ut fra et pliktetisk perspektiv.

Når en handler umoralsk bryter man bevisst med normene for hva som er moralsk, mens en amoralsk person ikke har moralske normer.

Seksualmoral

Seksualmoral er det settet av moralske normer som gjelder for den seksuelle atferd mellom mennesker. Synet på prevensjon, utenomekteskapelig sex, homoseksualitet, prostitusjon, voldtekt, incest, nekrofili, henger nøye sammen med øvrige etiske, juridiske og religiøse normer.

Moral som lærdom
En fortelling kan ha en moral, ofte eksplisitt uttrykt i avslutningen for å presisere hva fortellingen skal lære oss.

Et eksempel på en slik moral er den som finnes i Johan Herman Wessels dikt Smeden og Bageren, der en baker ble dømt for noe en smed hadde gjort, og som slutter slik:

--- 
Den Bager græd Guds jammerlig, 
da man ham førte væk.
Moral:
Beredt til Døden altid vær! 
Den kommer, naar du mindst den tænker, nær.

Se også
 Dobbeltmoral
 Etikk, grunnlaget for moral

Referanser

Etikk
Kampvilje

Kampvilje, eller kampmoral, er evnen til å beholde troen på en institusjon eller et mål. Den uttrykkes gjerne gjennom selvsikkerhet, positivitet, disiplin og villighet til å utføre tildelte oppgaver.

Begrepet er spesielt relevant i forhold til militært personell. Etter at Carl von Clausewitz skrev Vom Kriege (Om krig) etter Napoleonskrigene ansees opprettholdelse av kampvilje som et av de fundamentale prinsippene i krig, mens Basil Liddell Hart beskrev det enda mer fundamentalt:

Til tross for kampåndens uhåndgripelige natur, kan den bli påvirket av materielle faktorer som lønning, mat og fysisk beskyttelse. I psykologisk krigføring kan et av målene være å bryte ned fiendes kampånd.

Kampmoral er ikke utelukkende et militært begrep, men er også vesentlig innenfor sport og idrett, særlig lagsport, som fotball, håndball, men også i individuelle idretter hvor individuelle idrettsfolk stiller sammen som lag som i stafett.Fotballspillere har god kampmoral forut og under en kamp, og god lagånd for å takle nederlag.

Se også 
 Korpsånd

Referanser

Litteratur 
 Ulio, James (november 1941): «Military Morale» i: American Journal of Sociology 47 (3), The University of Chicago Press.

Militærvesen
Følelser
Skjema

Et skjema (formular) var opprinnelig et forhåndstrykket dokument for registrering av spesifikk informasjon. Med informasjonsteknologi har det også blitt mulig og ofte mer effektivt med elektroniske skjema, gjerne koblet mot databaser. Skjemaet inneholder avmerkede felter som skal fylles inn med etterspurt informasjon.

Skjemaet er laget av en innsamler av data for å standardisere svarene, slik at de kan brukes enten i en statistikk eller til å registrere dataene i et register som kan brukes av innsamleren.

Fordeler ved bruk av skjema:
Utfylleren trenger ikke å skrive mere tekst enn de variable dataene.
Utfylleren blir minnet om de dataene som trengs for at skjemaet blir riktig utfylt.
Innsamleren av skjemaet kan lett registrere dataene på riktig plass i registeret. 
Ved bruk av elektronisk skjema kan dataene overføres direkte i registeret.

ELMER (Enklere og mer effektiv rapportering) er en forvaltningsstandard for skjema på nett. Standarden er obligatorisk for formelle skjema rettet mot næringsdrivende, og anbefalt for innbyggerskjema. I tillegg er det mange som bruker retningslinjene frivillig, som et ledd i sitt brukskvalitetsarbeid. Målet med retningslinjene er å sikre at offentlige skjema er enhetlige og brukervennlige. Brønnøysundregistrene er ansvarlig for videreutvikling og veiledning knyttet til retningslinjene.

Skjema er også et begrep som brukes i Jean Piagets læringsteorier.

Se også 
 Schema

Eksterne lenker
 Altinns skjemakatalog - elektroniske skjemaer og tjenester for næringslivet
 ELMER - forvaltningsstandard for skjemaer på nett

Dokumenter
Fylkesvei 418

Fylkesvei 418 (Fv418) går mellom Egddalen i Gjerstad og Bråten i Risør.

Bare strekningen mellom Egddalen og Fv416 ved Akland er primær fylkesvei. Traséen fra Aspelund til Sundebru var tidligere del av europavei 18.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

2019 ble veien forlenget med fylkesvei 71 (Aust-Agder), fylkesvei 515 (Telemark) og fylkesvei 276 (Aust-Agder).

Kommuner og knutepunkter







Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Agder
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Åmli
Veier i Nissedal
Veier i Gjerstad
Veier i Risør
Fylkesveier gjennom flere fylker
Paul Okkenhaug

Paul Okkenhaug (født 30. juni 1908 i Frol i Levanger, død 30. november 1975) var en norsk komponist og organist. Han virket i Levanger, og er mest kjent for musikken til Spelet om Heilag Olav som hadde urpremiere den 29. juli 1954.

Liv og virke
Moren til Paul Okkenhaug var barnebokforfatteren Sigrun Okkenhaug. Paul Okkenhaug tok organistutdanning ved Musikkonservatoriet i Oslo som 20-åring; senere studerte han komposisjon med Bjarne Brustad, David Monrad Johansen og Geirr Tveitt. 

Paul Okkenhaug var gårdbruker på Øvre Okkenhaug i tillegg til arbeid som organist og kirkekorleder, pianist og lærer. Fra 1949 virket Okkenhaug fast som organist i  Levanger kirke.

Okkenhaug komponerte i en nasjonal, senromantisk stil, også med trekk fra impresjonismen.  Han hadde det enkle og folkelige som forbilde i sine melodier. Både i melodiene og i harmonikken fikk han sterke impulser gjennom de gamle kirketoneartene. I 1936 feiret Levanger 100 år som by og Okkenhaung komponerte Levangerkantaten som bestillingsverk. I 1946 fikk Okkenhaug komponiststipend og han benyttet dette til et opphoald i København.

Verker 
Paul Okkenhaug er  mest kjent for musikken til Spelet om Heilag Olav som hadde urpremiere den 29. juli 1954.

Hans komposisjoner omfatter verker for orkester, kor, scene, klaver, orgel, kammerbesetninger og sang. 
Noter
 Olsok, finale frå musikken til Stiklestad. Tekst Olav Gullvåg; musikk Paul Okkenhaug. Musikk-Huset, 1960
 Norsk Tonesamling, melodibok for skoler for ungdom (1964), redigert sammen med Ludvig Nielsen og Per Hjort Albertsen
 Fra koral til barcarole – toner gjennom femti år. Norsk Musikkforlag, 2000
 Spelet om Heilag Olav. Pianoutgave. Norsk Musikkforlag, 2002
 Korsanger. Norsk Musikkforlag, 2002

Innspillinger
 Tonar frå Trøndelag. Orkestermusikk, sanger og cello/klaver. Bergen Digital 1988    
 Spelet om Heilag Olav. Konsertversjon. Ole Kristian Ruud, dirigent. Simax classics 1996 
 Eg veit ei lita gjente. Eir Inderhaug, sopran, og Sveinung Bjelland, piano. Simax classic 2005

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske organister
Norske komponister
Norske bønder
Personer fra Levanger kommune
Fødsler i 1908
Dødsfall i 1975
Fylkesvei 363

Fylkesvei 363 (Fv363) går mellom Kil i Kragerø og Dørdal i Bamble.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Strekningen mellom Sprang bru og Rugtvedt var del av europavei 18 frem til motorveien Dørdal – Rugtvedt ble åpnet 2. desember 2019.

Kommuner og knutepunkter



Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Kragerø
Veier i Bamble
Solipsisme

Solipsisme (av latin solus «alene» og ipse «selv») er en sinnsfilosofisk teori som hevder at jeget er det eneste som eksisterer, og følgelig at verden og andre mennesker kun eksisterer som en del av jegets bevissthet.

Man kan skille mellom ulike typer solipsisme:
 Den ontologiske (eller metafysiske) solipsismen rendyrker idealismens overbevsining om at bare sinnet har en reell eksistens, ved å hevde at bare mitt sinn har en reell eksistens. Det fins ingen (eller ytterst få) filosofer som har forfektet et slikt syn, men det har blitt diskutert som en teoretisk mulighet. Diskusjonene har hovedsakelig dreid seg om en slik posisjon er konsistent og om den i så fall lar seg motbevise.
 I erkjennelsesteorien betegner solipsismen en metode som betrakter den egne erkjennelse som den eneste sikre kunnskapen (epistemologisk eller metodisk solipsisme). Et eksempel på dette er Descartes’ utsagn cogito ergu sum («jeg tenker, altså er jeg»).
 Solipsisme eksisterer også som en sinnsfilosofisk posisjon (metodologisk solipsisme), der den innebærer at betydningen av begreper ene og alene er avhengig av subjektets bevissthetstilstand.
 Etisk solipsisme forfekter at bare det som gagner selvet, har moralsk verdi. En slik posisjon er mer eller mindre identisk med egoismen som etisk doktrine.

Kilder 
 

Filosofi