alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Skjeggkre

Skjeggkre (Ctenolepisma longicaudata) er et insekt i familien Lepismatidae. Skjeggkre ble først oppdaget i Sør-Afrika, men det har vist seg at arten forekommer i store deler av verden. I senere tid har den blitt rapportert for å ha en sterkt økende forekomst i Europa.

Skjeggkre ble oppdaget i Norge i 2013, men det er ved gjennomgang av tidligere skadesaker registrert at det har vært skjeggkre i Norge siden 2004.

Skjeggkre gjør ingen skade på bygninger eller mennesker. De lever innendørs og kan i perioder oppholde seg i tørre omgivelser. De kan av den grunn opptre i store deler av en bygning. De er veldig sky og trives derfor best på mørke steder.

På grunn av lang levetid (opptil syv år) og relativt god formeringsevne, kan forekomst av skjeggkre oppleves som plagsom. Intensiv forskning siden skjeggkreene ble funnet første gang, har ført til at man nå har en god forståelse for hva som skal til for å håndtere skjeggkreforekomster i bygninger. Skjeggkre er følsomme for uttørking og insektgift. Fordi de kan ha en rekke tilholdssteder inne i lukkede konstruksjoner, er det imidlertid krevende å klarlegge og bekjempe skjeggkre på en effektiv måte.

Utseende 
Skjeggkre kan bli 15–19 mm lange. De har lange antenner og tre lange haletråder som er omtrent like lange som kroppen. Farge og kroppsform kan ligne på sølvkre (Lepisma saccharina), men man kan se forskjell på dem ved at voksne skjeggkre blir tydelig større og har karakteristisk behåring, særlig foran på hodet. Sølvkre har merkbart kortere haletråder, cirka halve kroppslengden. Dette er ekstra viktig fordi det ofte kan forekomme flere arter i samme bygning.

Levevis 
Skjeggkre liker seg i varme omgivelser, 17–30 °C. De er ikke like avhengige av en høy, relativ luftfuktighet som sølvkre, men de liker seg godt hvis den relative luftfuktigheten er mellom 55 og 85 % RF. Ved en altfor lav temperatur og/eller relativ luftfuktighet, stanser utviklingen opp. Vedvarende ugunstige forhold kan føre til at insektene dør. Men det ser ut til at dette er vanskelig å oppnå i normale, moderne bygninger. 

Skjeggkre kan forekomme i store deler av en bygning, men det største antallet er i området rundt arnestedene der gode temperatur- og fuktforhold gir skjeggkreene optimale utviklingsmuligheter. 

De kan livnære seg på ulike organiske stoffer som de finner i papirbaserte materialer, samt støv og smuler, både de som inneholder karbohydrater og proteiner. Utbedring av skjeggkreskader er svært krevende, og det finnes ennå ingen enkel eller rask måte å løse slike skader på. 

Skjeggkre har i løpet av kort tid spredt seg over hele Norge, og er nå funnet fra Tromsø til Lindesnes og fra Bergen til Ørje. Fordi arten er nyoppdaget i Norge, er det fremdeles en god del detaljer om artens levevis og aktuelle utbedringstiltak som er lite kjent.

Omfattende undersøkelser og forskning, har imidlertid vist at forekomsten innendørs er sterkt knyttet til mikroklimatiske forhold vedrørende relativ luftfuktighet og temperatur.

Referanser

Eksterne lenker 
 
Skjeggkreveileder hos Skadedyr.net
Skadedyrveilederen hos Folkehelseinstituttet
 Informasjon om skjeggkre på skjeggkre.no
Skjeggkrebloggen.no 

Skadedyr
Insekter
Johan Henrik Dahl

Johan Henrik Dahl (født 15. august 1928 i Tønsberg, død 2. juli 2011) var en norsk ambassadør.

Efter examen artium i Oslo, Oslo handelsgymnasium (studentfagkurs) og studieopphold i London, kunne han i 1953 starte i utenriksen. Etter ti år ble han siviløkonom ved et sørafrikansk universitet i 1963 og tok samme året utenriksdepartementets aspirantkurs. Han ble kommandør av St. Olavs Orden og mottok storkorset av Den thailandske Elefantorden. Han var gift med Helen (Lillemor) Dahl (1927–2002) som på 1950-tallet jobbet for NRK radio og senere for TV som programvert.

Posteringer 
 1953–1964 kansellist ved generalkonsulatene i Bremen og Cape Town. 
 1966-1974 ambassadesekretær ved Norges ambassade i Bern, Sveits og Norges ambassade i London, England, såvel som ved delegasjonen i Genève. 
 1975 byråsjef i Utenriksdepartementet, 
 1978 ambassaderåd ved Norges ambassade i Washington, USA, med ansvar for skipsfarts-, luftfarts- og energispørsmål
 1983 spesialrådgiver for olje- og energispørsmål i Utenriksdepartementet og Norges ambassadør til Det Internasjonale Energibyrå (IEA) i Paris.
 1988 ambassadør ved Norges ambassade i Bangkok, Thailand, sideakkreditert til Norges ambassade i Hanoi, Vientiane og Phnom Penh,
 1993–1999 ambassadør ved Norges ambassade i Harare i Zimbabwe, sideakkreditert til Gabarone i Botswana, Lusaka i Zambia og Norges ambassade i Maputo i Mosambik

Referanser 

Norges ambassadører til Botswana
Norges ambassadører til Kambodsja
Norges ambassadører til Laos
Norges ambassadører til Mosambik
Norges ambassadører til Thailand
Norges ambassadører til Vietnam
Norges ambassadører til Zambia
Norges ambassadører til Zimbabwe
St. Olavs Orden
Elefantordenen
Personer fra Tønsberg kommune
Lars Wichert

Lars Wichert (født 28. november 1986) er en tysk roer som spesialiserer seg i firer, lettvekt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 9.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tyske roere
Deltakere for Tyskland under Sommer-OL 2012
Roere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Tyskland under Sommer-OL 2016
Roere under Sommer-OL 2016
Fødsler i 1986
Franck Solforosi

Franck Solforosi (født 10. desember 1984) er en fransk roer som spesialiserer seg i firer, lettvekt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 7.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Franske roere
Deltakere for Frankrike under Sommer-OL 2008
Roere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Frankrike under Sommer-OL 2012
Roere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Frankrike under Sommer-OL 2016
Roere under Sommer-OL 2016
Fødsler i 1984
Medaljevinnere under Sommer-OL 2016
Olympiske medaljevinnere i roing
Skottlands førsteminister

Skottlands førsteminister (engelsk: First Minister of Scotland; skotsk gaelic: Prìomh Mhinistear na h-Alba; skotsk: «Heid Meinister o Scotland») er leder av Skottlands regjering. Førsteministeren leder det skotske kabinett og er hovedansvarlig for utformingen, utviklingen og presentasjonen av den skotske regjeringens politikk. Andre oppgaver til førsteministeren inkluderer å fremme og å representere Skottland, i en offisiell kapasitet, hjemme og i utlandet samt ansvar for konstitusjonelle saker.

Førsteministeren er medlem av Skottlands parlament (MSP) og er nominert av Skottlands parlament før den offisielle utnevningen av monarken. Medlemmene av kabinettet og underministre i regjeringen så vel som kronjurister utnevnes av førsteministeren. Som regjeringssjef av Skottlands regjering er førsteministeren direkte ansvarlig ovenfor det skotske parlamentet for sine handlinger og handlingene til regjeringen.

Alex Salmond fra Scottish National Party (SNP) har vært førsteminister. Han ble valgt som parlamentets forslag til førsteminister den 16. mai 2007 og ble tatt i ed i Court of Session den påfølgende dagen. Den 7. november 2012 ble Salmond den lengst tjenestegjørende førsteminister med sine da 2002 dager, én mer enn sin forgjenger, Jack McConnell.

Historie 
Etter den folkeavstemningen for økt selvstyre i 1997, der de skotske velgerne ga sitt samtykke, ble et skotsk parlament og hjemmestyreregjering etablert av Labour-regjeringen til Tony Blair. Prosessen er kjent som devolusjon og ble initiert for å gi Skottland et visst hjemmestyre eller selvstyre i sine indre anliggender, slik som helse, utdanning og skotsk rett. Devolusjonsprosessen resulterte i administrative og lovgivende endringer for hvordan Skottland ble styrt, samt resulterte i etableringen av posten førsteminister som leder av den skotske hjemmestyreregjeringen.

Termen «førsteminister» er en analog til bruken av premier for å betegne regjeringssjefer i samveldestater, slik som Canadas provinser og territorier, Sør-Afrikas provinser og delstater i Australia.

Før devolusjonen ble de tilsvarende funksjonene til førsteministeren utført av den britiske minister for Skottland, som ledet Skottlanddepartementet, som var et departement i Storbritannias regjering som eksisterte fra 1885 til 1999. Ministeren var medlem av det britiske kabinettet og utnevnt av statsministeren for å ha ansvaret for Skottlands indre anliggender. Etter 1999 har denne ministeren hatt en veldig reduserte rolle som et resultat av overføring av ansvarsområder til parlamentet i Skottland og regjeringen der.

Referanser

Eksterne lenker
Mario Gyr

Mario Gyr (født 2. mai 1985) er en sveitsisk roer som spesialiserer seg i firer, lettvekt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 5.

Han tok gull under Sommer-OL 2016.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sveitsiske roere
Deltakere for Sveits under Sommer-OL 2012
Roere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Sveits under Sommer-OL 2016
Roere under Sommer-OL 2016
Medaljevinnere under Sommer-OL 2016
Olympiske medaljevinnere i roing
Simon Niepmann

Simon Niepmann (født 2. august 1985) er en sveitsisk roer som spesialiserer seg i firer, lettvekt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 5.

Han tok gull under Sommer-OL 2016.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sveitsiske roere
Olympiske mestere for Sveits
Deltakere for Sveits under Sommer-OL 2012
Roere under Sommer-OL 2012
Medaljevinnere under Sommer-OL 2016
Deltakere for Sveits under Sommer-OL 2016
Roere under Sommer-OL 2016
Fødsler i 1985
Olympiske medaljevinnere i roing
Østerrike under EM i friidrett 1969

Østerrike deltok med 9 utøvere i EM i friidrett 1969 som ble arrangert 16.–21. september 1969 i Athen. Østerrike tok to medaljer i mesterskapet.

Medaljevinnere

Referanser 

Nasjoner under EM i friidrett 1969
Østerrike under EM i friidrett
1969 i Østerrike
Latvias nasjonalbibliotek

Latvias nasjonalbibliotek (Latvijas Nacionālā bibliotēka) er Latvias nasjonalbibliotek beliggende i hovedstaden Riga.

Biblioteket ble grunnlagt i august 1919 etter at den uavhengige republikken Latvia var blitt etablert i 1918. Bibliotekets første leder var bibliotekar og grunnlegger av Latvias vitenskapelige bibliografi, Jānis Misiņš.

Samlinger 
Biblioteket har over 4 millioner enheter og inneholder primært publikasjoner fra Latvia og utlandet omhandlende Latvia og det latviske folk. Spesialsamlinger som inngår er blant andre letonica, sjeldne bøker, manuskripter, kunst, musikk, småtrykk og kart. Bøkene har tidligere vært spredt utover flere bygninger.

Gaismas pils 
Nasjonalbibliotekets nye bygning Gaismas pils, eller Lysslottet, ligger på Mūkusalas iela 3 tett på Daugava på den andre siden av Rigas gamleby. Den er tegnet av den latviskfødte arkitekt Gunnar Birkerts, som har latt seg inspirere av latvisk folklore.

Bygningen er på over 40 000 m2, og har 13 etasjer, hvorav de øverste to har panoramautsikt og kan brukes til kulturelle arrangementer samt til utleie. Der er ca. 1000 leseplasser fordelt på forskjellige lesesaler, samt magasinplass til i alt ca. seks millioner trykte enheter.

I bygningens atrium har arkitekten utviklet en fem etasjer høy glasskonstruksjon, som skal fylles med flere tusen bøker – gaver fra folk i inn- og utland. Bygningen har også sin egen konsertsal – Ziedonis – med 400 plasser. Dertil kommer et konferansesenter samt utstillingsområder.

Bygningen åpnet offisielt den 29. august 2014 under oppsyn av president Bērziņš, samt en rekke utenlandske gjester, deriblant prinsesse Laurentien av Nederland.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Nasjonalbiblioteker
Latvisk kultur
Etableringer i 1919
Utdanningsinstitusjoner i Latvia
Soulmaz Abbasi

Soulmaz Abbasi (født 19. januar 1984) er en iransk roer som spesialiserer seg i singlesculler. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 24.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Iranske roere
Deltakere for Iran under Sommer-OL 2012
Roere under Sommer-OL 2012
Fødsler i 1984
Katsiaryna Karsten

Katsiaryna Anatoljewna Karsten (belarusisk: Кацярына Анатолеўна Карстэн, russisk: Екатерина Анатольевна Карстен — Jekaterina Anatoljevna Karsten, født 2. juni 1972) er en belarusisk roer som spesialiserer seg i singlesculler. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 5. Hun er en av de mest suksessfulle roerne i OL, med bronse fra Sommer-OL 1992, gull fra Sommer-OL 1996, gull fra Sommer-OL 2000, sølv fra Sommer-OL 2004 og bronse fra Sommer-OL 2008, alle i singlesculler. I tillegg har hun seks gull, fire sølv og syv bronsemedaljer fra VM i roing. Hun er også en av få som har konkurrert for tre forskjellige lag, da hun har representert Sovjetunionen, SUS og Belarus.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Belarusiske roere
Olympiske mestere for Belarus
Olympiske sølvmedaljevinnere for Belarus
Olympiske bronsemedaljevinnere for Belarus
Medaljevinnere under Sommer-OL 1992
Deltakere for SUS under Sommer-OL 1992
Roere under Sommer-OL 1992
Medaljevinnere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Belarus under Sommer-OL 1996
Roere under Sommer-OL 1996
Medaljevinnere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Belarus under Sommer-OL 2000
Roere under Sommer-OL 2000
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Belarus under Sommer-OL 2004
Roere under Sommer-OL 2004
Medaljevinnere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Belarus under Sommer-OL 2008
Roere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Belarus under Sommer-OL 2012
Roere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Belarus under Sommer-OL 2016
Roere under Sommer-OL 2016
Personer fra Minsk
Fødsler i 1972
Olympiske medaljevinnere i roing
Ischnovalgus

Ischnovalgus er en slekt av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster.

Utseende 
Små, svarte gullbasser med forholdsvis lange bein. Kroppen er delvis skjellkledt. Pronotum er avrundet og betydelig smalere enn dekkvingene.

Levevis 
Larven utvikler seg i morken ved. De voksne billene kan finnes på blomster, ofte flere sammen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabeidae Latreille, 1806
 Underfamilie Cetoniinae Mulsant, 1842 
 Stamme Microvalgini 
 slekten  Ischnovalgus Kolbe, 1897
 Ischnovalgus albosquamosus (Fairmaire, 1887)
 Ischnovalgus collinis Kolbe, 1897
 Ischnovalgus concentricalis Kolbe, 1897
 Ischnovalgus gracilis Kolbe, 1897
 Ischnovalgus kolbei Ruter, 1969
 Ischnovalgus sulcicollis Moser, 1921

Eksterne lenker 
 

Gullbasser
Biller formelt beskrevet i 1892
Acanthovalgus

Acanthovalgus er en slekt av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster.

Levevis 
Larven utvikler seg i morken ved. De voksne billene kan finnes på blomster, ofte flere sammen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabeidae Latreille, 1806
 Underfamilie Cetoniinae Mulsant, 1842 
 Stamme Valgini Mulsant, 1842
 slekten  Acanthovalgus Kraatz, 1895
 Acanthovalgus furcifer (Westwood, 1878)
 Acanthovalgus javanicus (Burmeister, 1842)
 Acanthovalgus marquardi Kraatz, 1895
 Acanthovalgus peninsularis Arrow, 1944
 Acanthovalgus uniformis Moser, 1914

Kilder 

 Sjekkliste over artene

Eksterne lenker 
 

Gullbasser
Biller formelt beskrevet i 1895
Chromovalgus

Chromovalgus er en slekt av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster.

Utseende 
Små, tettbygde, langbeinte, blankt svarte gullbasser. Pronotum er avrundet og betydelig smalere enn dekkvingene, som ikke dekker de bakerste bakkroppsleddene. Kroppen har felter kledt med lyse skjell.

Levevis 
Larven utvikler seg i morken ved. De voksne billene kan finnes på blomster, ofte flere sammen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Asia, der den er kjent fra Tyrkia, Syria og Afghanistan.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabeidae Latreille, 1806
 Underfamilie Cetoniinae Mulsant, 1842 
 Stamme Valgini Mulsant, 1842
 slekten  Chromovalgus Kolbe, 1897
 Chromovalgus klapperichi Endrödi, 1956 - beskrevet fra Afghanistan
 Chromovalgus peyroni (Mulsant, 1852) - Tyrkia og Syria

Kilder 

 Sjekkliste over artene

Eksterne lenker 
 

Gullbasser
Dyr formelt beskrevet i 1897
Comythovalgus

Comythovalgus er en slekt av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster.

Utseende 
Små, svarte gullbasser med forholdsvis lange bein. Som vanlig for Valgini er pronotum mye smalere enn dekkvingene. Kroppen er tett kledt med lyse skjell, i tillegg har den dusker av lange, lyse, oppstående hår på pronotum og dekkvingene.

Levevis 
Larven utvikler seg i morken ved. De voksne billene kan finnes på blomster, ofte flere sammen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i østlige, sentrale og sørlige deler av Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabeidae Latreille, 1806
 Underfamilie Cetoniinae Mulsant, 1842 
 Stamme Valgini Mulsant, 1842
 slekten Comythovalgus Kolbe, 1897
 Comythovalgus aemulus Kolbe, 1897
 Comythovalgus fasciculatus (Gyllenhaal, 1817)
 Comythovalgus gallanus Müller, 1940
 Comythovalgus gedyei Schein, 1956
 Comythovalgus kenyensis Schein, 1956
 Comythovalgus kilimanus Kolbe, 1910
 Comythovalgus luvungiensis Burgeon, 1935
 Comythovalgus modestus Schein, 1956
 Comythovalgus plumatus (Fåhraeus, 1857)
 Comythovalgus pustulipennis (Kraatz, 1883)
 Comythovalgus sansibaricus (Kolbe, 1896)
 Comythovalgus unicolor Kolbe, 1897
 Comythovalgus villosus (Kolbe, 1884)

Kilder 
 Sjekkliste over artene

Eksterne lenker 
 Bilde av Comythovalgus aemulus
 

Gullbasser
Dyr formelt beskrevet i 1897
Finansstiftelse

En finansstiftelse er en stiftelse opprettet av en finansinstitusjon i henhold til bestemmelsene i finansieringsvirksomhetslovens §2c-4. Normalt vil en finansstiftelse kunne etableres ved omdanning av en selveiende finansinstitusjon (f.eks. et gjensidig forsikringsselskap eller en sparebank) til aksjeselskap eller ved fusjon mellom to eller flere finansinstitusjoner.

Norske finansstiftelser er lovregulert i første rekke gjennom finansieringsvirksomhetsloven og stiftelsesloven, og virksomheten er underlagt tilsyn fra Finanstilsynet. Det er ved utgangen av 2020 i alt 36 finansstiftelser i Norge, Gjensidigestiftelsen samt 35 sparebankstiftelser.
ø

Norske stiftelser
Finansselskaper
Cosmovalgus

Cosmovalgus er en slekt av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster.

Utseende 
Små gullbasser, kroppen tett kledt med brunlige skjell. Som vanlig for Valgini er pronotum mye smalere enn dekkvingene. Pronotum og dekkvinger har tette dusker av lyse, oppstående hår.

Levevis 
Larven utvikler seg i morken ved. De voksne billene kan finnes på blomster, ofte flere sammen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabeidae Latreille, 1806
 Underfamilie Cetoniinae Mulsant, 1842 
 Stamme Valgini Mulsant, 1842
 slekten  Cosmovalgus Kolbe, 1897
 Cosmovalgus conradti Kolbe, 1897
 Cosmovalgus ferranti Moser, 1912
 Cosmovalgus inornatus Kolbe, 1897

Eksterne lenker 
 Bilde av Cosmovalgus conradti, hann og hunn
 

Gullbasser
Dyr formelt beskrevet i 1897
Homovalgus

Homovalgus er en slekt av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster. Slekten blir vanligvis nå slått sammen med slekten Valgus.

Utseende 
En liten, rødbrun gullbasse, kroppen delvis kledt med lyse skjell. Pronotum er mye smalere enn dekkvingene med to opphøyde lengdekjøler i den fremre delen. Dekkvingene dekker ikke hele bakkroppen.

Levevis 
Larven utvikler seg i morken ved. De voksne billene kan finnes på blomster, ofte flere sammen.

Utbredelse 
Arten er utbredt i det østlige Nord-Amerika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabeidae Latreille, 1806
 Underfamilie Cetoniinae Mulsant, 1842 
 Stamme Valgini Mulsant, 1842
 slekten  Homovalgus Kolbe, 1897 - nå vanligvis synonymisert ved Valgus
 Homovalgus seticollis (Palisot de Beauvois, 1805)

Kilder 
 Jameson, M.L. og Swoboda, K.A. (2005): Synopsis of the Scarab beetle tribe Valgini (Coleoptera: Scarabaeoidea: Cetoniinae) in the New World. Annals of the Entomological Society of America 98(5): 658-672.

Eksterne lenker 
 

Gullbasser
Dyr formelt beskrevet i 1897
Lobovalgus

Lobovalgus er en slekt av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster.

Levevis 
Larven utvikler seg i morken ved. De voksne billene kan finnes på blomster, ofte flere sammen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i tropisk Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilie Cetoniinae Mulsant, 1842 
 Stamme Valgini Mulsant, 1842
 slekten  Lobovalgus Kolbe, 1897
 Lobovalgus brevicauda Burgeon, 1935
 Lobovalgus burgeoni Antoine, 2002
 Lobovalgus cantaloubei Antoine, 2002
 Lobovalgus caudatus Burgeon, 1935
 Lobovalgus decellei Antoine, 2002
 Lobovalgus distinctus Antoine, 2002
 Lobovalgus ellenbergeri Antoine, 2002
 Lobovalgus francoisi Antoine, 2002
 Lobovalgus glabratus (Kolbe, 1884)
 Lobovalgus kinduensis Antoine, 2002
 Lobovalgus lerui Antoine, 2002
 Lobovalgus maynei Antoine, 2002
 Lobovalgus monstruosus Antoine, 2002
 Lobovalgus murinus Moser, 1913
 Lobovalgus schulzei Antoine, 2002
 Lobovalgus tavernieri Antoine, 2002
 Lobovalgus uelensis Burgeon, 1935

Eksterne lenker 
 

Gullbasser
Biller formelt beskrevet i 1897
Oedipovalgus

Oedipovalgus er en slekt av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster.

Levevis 
Larven utvikler seg i morken ved. De voksne billene kan finnes på blomster, ofte flere sammen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i tropisk Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
 Underfamilie Cetoniinae Mulsant, 1842 
 Stamme Valgini Mulsant, 1842
 slekten  Oedipovalgus Kolbe, 1897
 Oedipovalgus burgeoni Bourgoin, 1921
 Oedipovalgus fulvus Kolbe, 1897
 Oedipovalgus nigrescens Kolbe, 1897
 Oedipovalgus oedipus (Gerstäcker, 1882)

Eksterne lenker 
 

Gullbasser
Dyr formelt beskrevet i 1897
Alexander Løken

Alexander Løken (født 16. mai 1982) er en norsk forfatter, oppvokst og bosatt i Asker. Han er utdannet Art director fra Westerdals School of Communication, og har jobbet som tegneserieskaper, skribent og frilans illustratør.

Han debuterte med barneboken Trollskallen (Cappelen Damm) i 2014, en fantasyroman med handling fra Østerdalen i 1887.  Trollskallen ble nominert til Arks barnebokpris, Kulturdepartementets Debutantpris og Bokslukerprisen 2014/15 til Foreningen !les. Den vant også Bokslukerprisen 2014/15. Løken har siden mars 2021 vært leder i Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere.

Bibliografi 
 Trollskallen – barnebok, Cappelen Damm (2014)
 Ormeegget – barnebok, Cappelen Damm (2015)
 Ulvehammeren – barnebok, Cappelen Damm (2016)
 De døde ser deg – ungdomsroman, Cappelen Damm (2017)
 Heksenatten – ungdomsroman, Cappelen Damm (2018)
Victoria Vargmo og Jerntrollet – barnebok, Cappelen Damm (2019)
Blüchers hemmelighet – barnebok, Cappelen Damm (2022)

Referanser

Kilder
Presentasjon av Alexander Løken i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 Alexander Løken hos Cappelen Damm

Norske barnebokforfattere