alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Henning Kraggerud

Henning Kraggerud (født 23. juni 1973) er en norsk fiolinist, bratsjist og komponist. 

Kraggerud ble født i Oslo som sønn av filologen Egil Kraggerud og Ellen Beate Sinding-Larsen. Han gikk på Rudolf Steinerskolen i Oslo, debuterte i 1992, og er en profilert kammermusiker. Han har også vært solist med alle norske symfoniorkestre og en rekke utenlandske. Han har gjort flere innspillinger, blant annet av Edvard Grieg sine sonater. Han har også utgitt konsertene til Sibelius og Christian Sinding, som han forøvrig er i fjern slekt med.
Se Sinding for slekta.
Som kammermusiker har han samarbeidet med musikere som bl.a. Leif Ove Andsnes, Martha Argerich, Stephen Kovacevich, Bugge Wesseltoft, Truls Mørk og Kathryn Stott. Sammen med pianisten Helge Kjekshus har Kraggerud gitt konserter i USA i abonnementseriene til ledende arrangører i San Francisco, Washington D.C., Chicago og New York, og i London Wigmore Hall Young Masters Series.

Kraggerud deltar også i dokumentarfilmen om Ole Bull. Han spiller ikke personen Ole Bull, men fiolinisten tolker Bulls musikk, og blir dermed en gjennomgangsfigur i filmen.

Henning Kraggerud fikk Griegprisen i 1998, og var festspillmusiker i Bergen i 2004. For albumet Eugéne Ysaÿe: Six Sonatas For Solo Violin fikk han Spellemannprisen 2008 i klassen klassisk musikk. Han fikk Gammleng-prisen i klassen kunstmusikk i 2011. 

Siden 2000 er han professor ved Barrat Due musikkinstitutt i Oslo. Fra høsten 2012 er han kunstnerisk leder i Nordnorsk Opera og Symfoniorkester. Siden 2015 har han vært tilknyttet Royal Northern College of Music i Manchester som «International Chair in Violin». Han er også kunstnerisk leder for kammerorkesteret til Arktisk Filharmoni.

Diskografi (utvalg) 
 Grieg: Violin Sonatas Nos. 1-3 (1997)
 Sibelius: Violin Concerto / Sinding: Violin Concerto No. 1 (2004)
 Eugéne Ysaÿe: Six Sonatas For Solo Violin (2007)
 Sinding: Violin and Piano Music (2008)
 Last Spring (2012, med Bugge Wesseltoft)

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi

Norske fiolinister
Norske bratsjister
Vinnere av Spellemannprisen
Alumni fra Barratt Due musikkinstitutt
Pedagoger ved Barratt Due musikkinstitutt
Personer fra Oslo
Appelsin

Appelsin er frukten fra appelsintreet (Citrus sinensis) og er en sitrusfrukt i rutefamilien.

Opprinnelse 
Arten stammer opprinnelig fra Kina, men dyrkes nå også i middelhavsområder. Den dyrkes også i USA og Latin-Amerika. Frukten er rund og oransje med tykt skall.

Appelsintreet kan bli opptil tolv meter høyt. Det har læraktige blader, noen torner og det blomstrer hele året. Frukten er egentlig et bær. Det er for det meste fruktene fra treet som blir brukt, men det er også mulig å lage te av blomstene. De kan også kokes og brukes i mat.

Appelsiner plukkes ofte før de er modne, hvilket får effekt på smaken, som blir mer syrlig og mindre aromatisk. Dette skyldes den oftest lange transportveien fra opphavslandene, som f.eks. Nord-Afrika, Hellas, Italia, Israel, Spania og Tyrkia.

Navnet appelsin betyr «kinesisk eple». Dette navnet kommer fra folkelig nederlandsk appelsien (standard nederlandsk: sinaasappel) og blir brukt på dansk, norsk, svensk (apelsin), islandsk (appelsína), russisk (apelsin) og på finsk (appelsiini).

Produksjon 
Brasil er per 2013 den største produsenten av appelsiner (28,5 %), etterfulgt av USA (11,6 %) og Kina (8,9 %).

Import til Norge 
 I 2002 importerte Norge 35 181 tonn appelsiner til en verdi av ca. 215 millioner kroner, 75% av disse fra Spania.

 I 2003 importerte Norge 33 690 tonn appelsiner til en verdi av ca. 204 millioner kroner, 75% av disse fra Spania. Dette var en tilbakegang på ca. 5% i forhold til året før.

Appelsinen i dagliglivet

Bruksområde 
I Norge spises stort sett appelsiner ferske i båter, men de kan også brukes i salater, sauser, marinader og dressinger. Også skallet kan brukes, for eksempel er apsikat laget av appelsinskall.

Hver påske spises det mer enn 17 millioner appelsiner i Norge.

Oppbevaring 
Appelsinen har god holdbarhetstid og oppbevares best ved 5-10 °C, ikke i kjøleskap.

Det finnes gode appelsiner året rundt, men toppsesongen er fra desember til rundt påsketider. Appelsiner skal være mørk gule eller oransje og blanke. Noen appelsiner har antydning til grønnfarge på enkelte områder, men dette påvirker ikke kvaliteten. En tung frukt tilsier at appelsinen er fin og saftig. Den skal være glatt og fast i skallet. Tykkelsen på skallet kan variere veldig mellom ulike appelsinsorter, så det sier lite om kvaliteten.

Næringsinnhold 
Appelsinen er en av våre viktigste vitamin C-kilder, men er også den frukten som inneholder nest mest kalsium (40 mg pr. 100 g), slått av solbær (60 mg pr. 100 g).

Se også
 Blodappelsin
 Nordens appelsin
 Pomerans
 Klementin
 Mandarin
 Sitron

Referanser

Eksterne lenker 
 

Rutefamilien
Aprikos

Aprikos (Prunus armeniaca) er frukten fra aprikostreet. Frukten spises som den er, tørket eller hermetisk. Den brukes også til syltetøy. Til tross for det vitenskapelige navnet er det omdiskutert om aprikosen stammer fra Armenia, da aprikosen har vært dyrket av mennesker svært lenge, og aprikosens opprinnelse regnes som ukjent. Aprikoskjerner har vært funnet i utgravninger fra kobberalderen i Armenia, men spor etter aprikosdyrking er også funnet i India, og i Nordøst-Kina, der den antakelig har blitt dyrket i over 4000 år. Aprikosen dyrkes først og fremst i Kaukasus, Sørøst-Asia, Sør-Europa og Nord-Afrika. Tyrkia er verdens største aprikosprodusent. 

Frøet til aprikostreet, aprikoskjernen, kan få en sterk, bitter smak, og brukes som smakstilsetning i blant annet amaretto-likør og aprikossyltetøy.
Aprikoskjerner inneholder også cyanoglycosidet amygdalin, også kjent som laetril, eller "vitamin B17". Dette påstås å skulle kunne kurere og forebygge kreft, men flere kliniske studier konkluderer med at amygdalin verken er effektivt som kreftbehandling, eller trygt å bruke, da amydalin er giftig. Aprikoskjerner bør derfor ikke inntas i store mengder.

Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 

Frukt
Kirsebærslekta
Hvite blomster
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Planter formelt beskrevet i 1753
Bjarte Engeset

Bjarte Engeset (født 25. august 1958) er en norsk dirigent.

Engeset er fra Ørsta og har studert direksjon med Jorma Panula ved Sibelius-akademiet. (diplomeksamen i 1989). I 1991 ble han innbudt til dirigentseminaret i Tanglewood i USA med lærere som Seiji Ozawa, Gustav Meier, Simon Rattle og Marek Janowski.

Engeset har vært sjefdirigent og kunstnerisk leder for Ålesund Symfoniorkester, Tromsø symfoniorkester og for Det Norske Blåseensemble. I en årrekke var han kunstnerisk leder for Nordlysfestivalen og Opera Nord og permanent gjestedirigent for det flamske radiosymfoniorkester. I perioden 2007–2012 var han sjefdirigent og kunstnerisk leder for Sveriges DalaSinfonietta. Han er siden høsten 2014 kunstnerisk leder og musikkdirektør for Kongelige Norske Marines Musikkorps.

I juni 2008 ledet han DalaSinfoniettaens første turne i USA blant annet på Worchester-festivalen ved Boston og i Washington D.C. Under Festspillene i Bergen 2011 ga Engeset og DalaSinfoniettan tre konserter med kjente solister som Ida Haendel, Henning Kraggerud, Oleg Kogan, Truls Mørk, Arve Tellefsen, Vilde Frang og Lars Anders Tomter.

Konsertene hans med Baltimore Symphony Orchestra i Baltimore og Strathmore ble mottatt med svært rosende omtale i blant annet The Washington Post. Han har dirigert Moskvas radiosymfoniorkester under gjestespill på den østerrikse Wörthersee Classics-festivalen i Klagenfurt. I 2010 gjestet han Russlands nasjonalfilharmoni i Moskva med reengasjement i 2012. I oktober 2014 ledet han åpningskonserten til Bergen Filharmoniens 250 års jubileumssesong. I 2011 ledet han 100-års jubileumskonsertene for Johan Svendsen med Bergen Filharmonien og Kristiansand Symfoniorkester. 

Han er faglig leder for Norsk musikkarvs arbeid med kritiske noteutgaver.

Engeset har gjort over 40 CD-innspillinger, blant annet Johan Svendsens symfonier med Bournemouth Symphony Orchestra. (Naxos), De fire CD-innspillingene av Geirr Tveitts Orkestersuiter fra «100 Hardingtonar» og klaverkonserter (solist Håvard Gimse) med Royal Scottish National Orchestra (Naxos) har oppnådd flere «Editor´s Choice» i Gramophone og høyeste utmerkelser i BBC Music Magazine. «Norske Orkesterfavoritter» med Island Symfoniorkester. (Naxos). Engeset har også samarbeidet med Eikanger-Bjørsvik Musikklag EMI og den portugiske gruppen Madredeus, .

Referanser

Eksterne lenker 
  Biografi

Norske dirigenter
Personer fra Ørsta kommune
Personer fra Larvik kommune
Fødsler i 1958
Aker Stadion

Aker stadion (sponsornavn, tidligere Molde stadion eller Nye Molde stadion) er et fotballstadion i Molde, og Molde Fotballklubbs hjemmebane. Anlegget blir i noen medier kalt Røkkeløkka.

Historie 

Anlegget ble gitt som gave til byen av forretningsmennene Kjell Inge Røkke og Bjørn Rune Gjelsten. Kjell Kosberg var arkitekt for byggverket, som sto ferdig i 1998. Det ble nominert til FIABCIs Prix d'Excellence i 1999, vant den norske City-prisen samme år, og fikk i 2007 Equalitasprisen for god tilrettelegging for funksjonshemmede.

Anlegget til 212 millioner kroner huser også kontorer for idrettsorganisasjoner, forretningslokaler, kafeteria og restaurant. Stadionet ble offisielt innviet av daværende statsminister Kjell Magne Bondevik den 18. april 1998, da Molde slo Lillestrøm 4–0. 13 010 tilskuere var til stede på åpningskampen, hvor det første målet var et selvmål av Lillestrøms Tommy Berntsen. Banen har vært åsted for to A-landskamper: Norge–Saudi-Arabia (6–0) i 1998 og Norge–Skottland (0–1) i 2013.

Molde Fotballklubbs gamle hjemmebane kalles i dag Molde idrettspark og brukes av byens øvrige fotballag, samt til andre idretter. Aker stadion ble opprinnelig kalt Molde stadion, og fikk sitt nåværende navn 3. mai 2006 etter hovedsponsor Kjell Inge Røkkes firma Aker Holding, som igjen har navn etter nå nedlagte Akers mekaniske Verksted i Oslo. Navneendringen fulgte en trend som var forholdsvis ny i Norge (tidligere hadde Aalesunds Color Line Stadion vært det eneste stadionet i Tippeligaen som var oppkalt etter en næringslivsbedrift), men som er blitt mer og mer utbredt i Europa. I forbindelse med navneendringen kunngjorde Aker at de også ville gi seks millioner kroner til en fotballhall på Årø i Molde, som har fått navnet Akerhallen. Kommunen bidro med 3,5 millioner kroner og tomt.

I oktober 2013 bestemte klubben seg for å legge kunstgress på banen, og det ble ferdigstilt før seriestart i 2014. Da begynte Moldes kvinnelag å spille hjemmekamper på Aker stadion.

Tekniske detaljer 

Aker stadion har publikumskapasitet på 11 249, hvorav 10 100 er sitteplasser. Tilskuerrekorden er på 13 308 og ble satt mot Rosenborg den 26. september 1998. I 1999 kvalifiserte Molde seg til Mesterligaen i fotball for menn, noe som førte til at ståtribunen ble erstattet av sitteplasser og kapasiteten redusert. 

Banens mål er 105×68 meter, tilsvarende UEFAs standard banestørrelse for spill i de forskjellig europacupene.

Anlegget har elektrisk undervarme og flomlys som yter 1 200 lux. 

Lydanlegget består av 226 små høyttalere og 32 større høyttalergrupper. Gruppene består av to horn og en basshøyttaler. Den samlede forsterkerkraften er 32 kW.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Molde Fotballklubb

Kjell Inge Røkke
Fotballstadioner i Norge
Molde Fotballklubb
Idrettsanlegg i Møre og Romsdal
Byggverk fullført i 1998
Byggverk i Molde
Baltikum

Baltikum (muligens av baltisk baltai (baltere) «de hvite») er en fellesbetegnelse for en region og utgjøres av de tre nasjonene Estland (cirka 1,3 millioner innbyggere), Latvia (cirka 1,9 millioner innbyggere) og Litauen (cirka 2,8 millioner innbyggere). Regionen utgjør cirka  km² og omhandler i alt cirka 6 millioner innbyggere. Den ligger langs østbredden av Østersjøen (også kalt Det baltiske hav) og grenser i øst mot Russland, i sørøst mot Hviterussland, og i sør mot den russiske oblasten Kaliningrad og Polen.

De baltiske statene var en del av det tidligere Sovjetunionen, men etter Sovjetunionens fall (1991) har de gjenoppstått som selvstendige nasjoner. Historisk regnes også Øst-Preussen med til Baltikum, men dette området ble delt etter andre verdenskrig og inngår nå i henholdsvis Polen og som Kaliningrad oblast i Russland.

Baltikum har tradisjonelt stått sentralt for all handel i denne delen av Europa, og regionen er i dag i ferd med å vinne tilbake denne posisjonen. Estland, Latvia og Litauen har siden Sovjetunionens fall hatt høyere økonomisk vekst enn andre land i Europa.

Etymologi 
Baltia (Ba'ltia) ble først nevnt av den greske forfatteren Xenofon av Lampsakos som en enorm øy, som ligger tre dagers reise fra kysten av Skytia. Andre greske forfattere nevner et annet Baltia liggende på vestkysten av Schleswig eller Holstein, muligens med henvisning til en av øyene Sylt eller Helgoland. Den romerske forfatteren og naturfilosofen Plinius den eldre snakker også om en øy som heter Baltia. I nyere tid har det blitt antatt at med dette navnet ble det referert til den skandinaviske halvøy, snarere enn Samland på den prøyssiske kysten, nordvest for dagens Kaliningrad.

I Adam av Bremen (1000-tallet) forekommer navnet Det baltiske hav (av lat. Mare Balticum) for Østersjøen. Navnebeskrivelsene Baltia og Balticum kommer sannsynligvis fra samme rot som det latinske ba'lteus, som betyr «belte». Adam av Bremen mener at Det baltiske hav (altså Østersjøen) har fått navnet sitt fordi det er formet som et belte. Ifølge en annen tolkning kan navnet Mare Balticum også tolkes som havet som nås ved å seile gjennom et belte (med referansene til Storebelt, Lillebelt eller Fehmarnbelt).

Språklig sammensetning 
Esterne lengst i nord taler estisk, som er et østersjøfinsk språk. Latvierne og litauerne, som utgjør områdene for det sørligste baltiske folket, taler baltiske språkene latvisk og litauisk. Dette er to språk som innbyrdes er omtrent like forståelige seg imellom som norsk og tysk.

Selv etter Sovjetunionens fall er det fortsatt mange etniske russere bosatt i Baltikum, og disse snakker primært russisk. Litauen har også en polsktalende minoritet. Estland og Latvia hadde en tysktalende overklasse, men denne forsvant etter andre verdenskrig. Minoritetsspråkene estlandssvensk og livisk er gått ut av bruk.

Nasjonsflaggene i Baltikum

Referanser

Eksterne lenker 
 Statistical data based on 2000/2001 censuses
 vifanord – a digital library that provides scientific information on the Nordic and Baltic countries as well as the Baltic region as a whole.
Stockholms skjærgård

Stockholms skjærgård er Sveriges største skjærgård og en av de største i Østersjøen, for ikke å si verden. Den strekker seg fra Stockholm cirka 60 km ut i Østersjøen. Drøyt  øyer, holmer og skjær er beliggende utenfor Upplands og Södermanlands kyst, fra Björkö-Arholma i nord til Öja-Landsort i syd.

År 1719 hadde hele Stockholms skjærgård en befolkning på  personer. Fra å ha vært hjemsted for fiskere, har Stockholms skjærgård i stadig større grad blitt feriested for velstående stockholmere. Fast befolkning finnes på mange av øyene, særlig Vaxholm og andre større øyer.

På Resarö i Stockholms skjærgård ligger landsbyen Ytterby, hvor den berømte Ytterby gruve ligger. I mineralene derfra oppdaget svenske forskere intet mindre enn sju nye grunnstoffer som til da var helt ukjente. Av disse er fire oppkalt etter landsbyen Ytterby: erbium, terbium, yttrium og ytterbium.

Landhevningen i Stockholms skjærgård er ca. 5 mm pr. år.

Øyer
Arholma
Blidö
Dalarö
Finnhamn
Furusund
Grinda
Husarö
Ingmarsö
Ljusterö
Möja
Nåtarö
Nämdö
Ornö
Resarö
Rindö
Sandhamn
Siarö
Svartsö
Utö
Vaxholm
Yxlan
Öja
Muskö

Referanser

Eksterne lenker
 Skärgårdsguiden
 Skärgårdsstiftelsen
 Stockholms skärgård
 Destination Stockholms skärgård
Schleswig

Schleswig (plattysk Sleswig, dansk og norsk Slesvig, sønderjysk Sljasvig) er en by i den tyske delstaten Schleswig-Holstein. 

Byen er oppstått på nordsiden av fjorden Slien etter at vikingehandelsplassen Hedeby ble oppløst. Den har flere ganger blitt befestet ved både borg og bymur – senest med Gottorp slott, som samtidig var residens for hertugene av Slesvig. Byens domkirke har siden slutten av 1800-tallet vært prydet av Nordtysklands høyeste kirketårn, og rommer både en rekke hertuglige gravmonumenter og adskillige minnesmerker om de dansk-tyske forbindelser. Kong Frederik I av Danmark og Norge ligger begravet her. Det sies også at kong Nils av Danmark skal være gravsatt i kirken, men graven kjennes ikke.

Se også
Hertugdømmet Slesvig

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Danmark-Norge
Astronomisk enhet

En astronomisk enhet (AE eller AU, engelsk: Astronomical Unit) er en lengdeenhet som tilsvarer den omtrentlige middelavstanden mellom jorden og solen. Verdien av en AE er bestemt til 149 597 870 691 meter (omtrent 150 millioner kilometer).

Jordens bane er ikke en sirkel, men en ellipse; opprinnelig var en AE definert som lengden av halvparten av storaksen i en beskrevet jordbane. Den internasjonale astronomiske union (IAU) omdefinerte i 1976 en AE til å være den distansen fra solen som en partikkel med neglisjerbar masse med en omløpstid på 365,2568983 dager (et gaussisk år) ville ha i en uforstyrret sirkulær bane. 

Siden 2012 har enheten vært definert som nøyaktig 149 597 870 700 meter.   

Avstanden mellom jorden og solen er imidlertid ikke konstant. Fordi solen taper masse, blir gravitasjonskraften gradvis svakere, og jorden blir derfor lengre unna, selv om dette ikke er mer enn 1,37 cm per år. Men for Merkur blir dette mer merkbart. Det er derfor foreslått å få en mer nøyaktig definisjon av astronomisk enhet, for eksempel ut fra verdien av solens masse i 2000

Eksempler 
 Pluto er 39,5 AE fra solen.
 Jupiter er 5,2 AE fra solen.
 Middeldiameteren av Betelgeuse er 2,57 AE.
 Månen er 0,0026 AE fra jorden.

Noen omtrentlige omregningsfaktorer:

 1 AE = 149 600 000 km = 8,317 lysminutter
 1 ly (lysår) = 63 241 AE

Referanser

Se også
Lysår
Parsec

Astronomiske måleenheter
Lengdeenheter
Himmelmekanikk
Artikler i astronomiprosjektet
Tisjré

Tisjré, tisjri eller tishrei (hebraisk  [tišrē] eller [tišrī]) er den sjuende måneden i det jødiske året og varer i 30 dager fra nymåne i september eller tidlig oktober. Jødiske helligdager i måneden tisjré er:

1.(–2.) tisjré: Rosj hasjaná eller jødisk nyttår.
10. tisjré: Jom kippúr eller forsoningsdagen.
15.–21. tisjré: Sukkót eller løvhyttefesten.
22.(–23.) tisjré: Sjeminí aseret og Simhat Torá

Det jødiske året
Hebraiske ord og uttrykk
Det hebraiske alfabetet

Det hebraiske alfabetet er en form av den semittiske skriften og brukes i dag av dem som snakker språkene hebraisk, jødisk-arameisk, jødearabisk, djudíospanjol (ladino), jiddisch med flere. Skriften leses fra høyre mot venstre.

Historie 
Alfabetet er en form av den semittiske skriften, som i gammel tid ble brukt av flere folk i Midtøsten. Den semittiske skriften er en av de eldste skrifttyper i verden. Funn fra Kanaan som kanskje skriver seg helt tilbake til 1600-tallet f.Kr. viser en tidlig form for skriftstegn. Man har gjettet på at det var noen mennesker på Sinaihalvøya som opprinnelig fant opp alfabetet. Etter formen å dømme er det sannsynlig at bokstavene er hentet fra noen av tegnene i de egyptiske hieroglyfer. 

Alfabetet gjennomgikk mange forandringer. På et tidspunkt ble noen av bokstavene tatt opp av grekerne da de oppfant sitt alfabet. De typiske moderne hebraiske bokstavene har en særegen tykk form og skiller seg ganske meget fra tidligere former. Det samaritanske alfabetet er en særegen type hvor bokstavene minner mer om eldre former, men er tykkere. I dag brukes også en form for penneskrift, hebraisk kursiv, som har tynne bokstaver.

Den semittiske skriften gav opphav til det greske alfabetet, som igjen gav opphav til det etruskiske alfabetet, det latinske alfabetet, runene og det kyrilliske alfabetet. Den semittiske skriften gav også opphav til en type skrift som ble brukt av nabateerne, og denne gav igjen opphav til arabisk skrift. Dessuten gav den opphav til Brahmi-skriften i India som igjen gav opphav til forskjellige indiske skriftsystemer. Dermed er den semittiske skriften stamformen til mange av de viktigste skriftspråkene i verden, både nå og i tidligere tider.

Beskrivelse 
Alfabetet har 22 bokstaver. I ca. 8. årh f. Kr. ble disse bokstavene betraktet som konsonanter. Senere ble bokstavene א ו י ה tatt i bruk som halv-vokaler (latinsk: matres lectionis). De kan fungere både som konsonanter og vokaler. Disse alene skrevne vokaler virker alltid som naturlange vokaler p.g.a naturlig kontraksjon. På hebraisk har man også en type vokaler som kalles for defektivt skrevne vokaler. Disse vokaler ble tatt i bruk på 400-tallet da halv-vokalene viste seg ikke å være tilstrekkelig. De blir tatt i bruk som tegn over, under og midt i bokstavene. Fem av bokstavene har to forskjellige former, hvorav den ene brukes i begynnelsen og inni et ord, mens den andre brukes i slutten av ord. Noen av bokstavene kan uttales både på en hard (eksplosiv) og bløt (frikativ) måte. Bokstavene ב ג ד כ פ ת (b/v, g, d, k/ch, p, t) angir alltid en eksplosiv uttale i begynnelse av ord.

Noen bokstaver (כ מ נ פ צ) har en annen form på slutten av ord (henholdsvis ך ם ן ף ץ).

Alfabetet 
  álef
  bet/vet
  gímel
  dálet (daled)
  he
  vav
  záyin 
  chet 
  tet
  yod (yud)
  kaf/chaf
  lámed 
  mem
  nun
  sámech
  áyin
  pe/fe
  tzadi (tzade, tzaddiq)
  qof (quf)
  resh
  shin/sin
  tav

 
Jødedom
Hebraisk
Skriftsystemer fra Asia
Finder

Finder er et dataprogram for filnavigering i Mac OS. Finder brukes til å navigere og organisere filer og mapper på Macintosh-maskiner fra Apple. Finder organiserer også skrivebordet.

Finder i Mac OS X er organisert med et sidepanel på venstre side hvor brukeren har rask tilgang til alle stasjoner koblet til Macintosh-maskinen, samt sine favorittmapper.

Organiseringen av Finder ligner på navigasjonssystemet i programmene iTunes og iPhoto. En annen funksjon Finder deler med disse to programmene er et avansert søkesystem som viser aktuelle resultater ettersom søkestrengen skrives inn.

Versjoner

Finder 10.3
 Nytt utseende
 real-time søk
 Sidebar
 Zip støtte innebygd

Finder 10.4

Finder 10.5
 Nytt utseende, mer likt iTunes. 
 Nye funksjoner Cover Flow og Quick Look
 Bedre integrert med Spotlight

Se også
 MacWrite.

Eksterne lenker 
 

Proprietær programvare
Apple
Filbehandling
ITunes

iTunes er en digital multimedieavspiller, mediebibliotek, nettradiospiller, podkastspiller, nettbutikk og synkroniseringsprogram for Apple-produkter og er tilgjengelig på forskjellige plattformer, inklusiv macOS, Apple TV, Microsoft Windows, med flere.

3. juni 2019 kunngjorde Apple at iTunes for macOS kom til å bli utfaset til fordel for tre separate programmer, «Music», «Podcasts» og «TV».

iTunes lar brukeren organisere all sin digitale musikk på ett sted, med mulighet for å opprette spillelister for ulike anledninger. Det er også mulig å brenne CD-er direkte fra iTunes, enten fra spillelister eller ved å markere enkeltsanger.

iTunes støtter lydkomprimeringsmetodene AAC, AIFF, Apple Lossless, MP3 og WAV (støtter i tillegg konvertering av WMA til MP3 i Windows-versjonen).

iTunes støtter også bonjour (tidligere rendezvous), som støtter deling av musikken over lokalnettverket til og fra andre maskiner med iTunes eller annen programvare som benytter Digital Audio Access Protocol (DAAP).

iTunes Store 

I enkelte land (Norge, Sverige, Danmark,  Frankrike, Portugal, Nederland, Sveits, Hellas, Spania, Tyskland, Italia, Luxembourg, USA, Storbritannia, Østerrike, Belgia og Finland) kan iTunes-brukere kjøpe musikk over internett fra Apple igjennom iTunes Store.

Se også 
 Apple Inc.
 QuickTime Player

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Apple Norge
 Kundestøtte for QuickTime Player på Apples nettsider

Multimedieavspillere
Apple-programvare