Helena (keiserinne)

Helena av Konstantinopel, fullt navn Flavia Iulia Helena (født 248/250 i Drepanon [i dag Karamürsel] i Bithynia; død formodentlig 18. august 330 i Nikomedia - i dag İzmit), var mor til den romerske keiser Konstantin den store, som gav henne tittelen augusta. I den katolske og i de ortodokse kirker æres hun som helgen.

Hennes festdag i den katolske kirke er 18. august. Øya Sankta Helena er oppkalt etter henne.

Liv og virke

Bakgrunn 
Helena ble etter den fremherskende mening født ca 248/250 i Drepanon i provinsen Bithynia ved Bosporus. Hun kom fra meget enkle kår. Kirkefaren Ambrosius av Milano kriver at hun var en god herbergsvertinne. En slik enkel herkomst er det som allment antas, men det består egentlig en liten mulighet for at hun kom fra mer eleverte omstendigheter. Så er det for eksempel en britisk legende som vil at hun var datter av en  britannisk konge ved navn Coel.

Mor til Konstantin 
Hun hadde et forhold med den romerske offiser Constantius og de fikk mellom 272 og 280 sønnen Konstantin. Om Constantius og Helena også var gift, er omstridt. Det kan være at de to levde i et livslangt konkubinat. Constantius Chlorus (i så fall) skilte seg i 289 fra Helena, for å ta Theodora til rekte; hun var stedatteren av keiser Maximian. Han ble adoptert og i 293 innen rammen av det romerske tektarki utnevnt til  caesar (underkeiser).

Etter Constantius Chlorus' død overtok sønnen Konstantin farens hær, og ble utropt av hæren til overkeiser (augustus) den 25. juli 306 i det som i dag er  York. Etter sin regjeringsovertakelse hentet han sin mor til Trier.

Constantius Chlorus forble hedning, men Helena lot seg døpe. Hennes sønn Konstantin seiret i 312 under Jesu Kristi banner over sin motstander Maxentius i slaget ved Ponte Milvio, og utstedte året etter Toleranseediktet i Milano.

Reise til Palestina
Ifølge biskop Ambrosius av Milano og Eusebius reiste Helena i en alder av rundt 76 år til Palestina. Underveis var hun en tid på Kypros, noe som senere skulle spille en rolle for den stedlige kirkes autokefale karakter.

I Jerusalem minnet Helena ca 326 biskop Makarios på at en overlevering tilsa at Jesu grav skulle ligge under det Venustempelet som keiser Hadrian hadde reist etter å ha slått ned Bar Kochba-oppstanden. Keiseren ønsket å sette en stopper for de kristnes tilbedelse av graven, for allerede i løpet av de første hundre år etter Jesu korsfestelse var Golgata og graven ca 40 meter unna blitt til viktige steder for den voksende gruppen av jødekristne.

Da Hadrian hadde slått ned oppstanden og grunnlagt romerkolonien Aelia Capitolina over det ødelagte Jerusalem, innviet han buen til sin yndlingsgudinne Venus og lot bygge et stort tempel over de førkristne templene i vestkanten av byens Forum. En høy terrasse dekket den antatte graven og hele Golgataklippen, og på den ble det stilt opp en Venus-stele. Denne kunstige terrassen har muligvis bevart de to kristne hellige steder.

Etter legenden fikk Helena igangsatt gravearbeider, og fant da blant annet rester av Jesu kors og den hellige Grav. Helena lot restene av Jesu kors dele i tre. Én tredel forble i Jerusalem, én tredel tok keisermoren med tilbake til Roma, og én tredel sendte hun til sin sønn i Konstantinopel.

I Sigurd Jorsalfares saga - som gjengitt i håndskriftet Hulda - fortelles at Helena fikk korset sagd i to deler på langs. Den fremste delen, som var stenket av Kristi blod, lot hun ifølge sagaen bli tilbake i Jerusalem; mens den bakre halvdelen, som hadde vært lengst unna Kristus, fikk hun sendt til sin sønn Konstantin i Miklagard. Den biten av korset som kong Sigurd fikk i gave av kong Balduin 1. av Jerusalem, var dermed - ifølge sagaen - fra den delen av korset der Kristi blod var trengt inn.

Over graven og funnstedet for korset lot Helena og hennes sønn Konstantin bygge en basilika, den såkalte Gravkirken. Også Fødselskirken i Betlehem og den senere ødelagte Eleona- (det vil si Helena-)basilikaen på Oljeberget kan tilbakeføres til Helena. I tillegg stod hun bak oppførelsen av en rekke andre kirker, ikke bare i Jerusalem.

Helena fant angivelig relikviene etter De hellige tre konger, som først var i hennes families besittelse før de ble skjenket til biskop Eustorgius. Etterhvert kom de til Milano, og så senere bragte keiser Fredrik Barbarossa dem til Kölnerdomen. Tekstilbitene oppviser store likheter med stykker fra Syria fra samme tid ved starten av den kristne tidsregning.

Helenas dødsår angis varierende fra 329 til 335. Men året 329 er det mest sannsynlige, ettersom det ikke ble preget mynter med hennes navn etter det året. Hun døde dermed formodentlig samme år, den 18. august 329 i Nikomedia (İzmit).

Litteratur 
 Paul Dräger (utg.): Historie über Herkunft und Jugend Constantins des Großen und seine Mutter Helena. Lateinisch/Deutsch, 2., erweiterte Auflage, Kliomedia, Trier 2010, ISBN 978-3-89890-152-9.
 Paul Dräger (utg.): Lebensbeschreibung oder eher Predigt von der hl. Helena gemäß der Verfasserschaft Almanns. Lateinisch/Deutsch. Aus den Acta Sanctorum (1737/1867), verglichen mit der Handschrift der Stadtbibliothek Trier, Kliomedia, Trier 2007, ISBN 978-3-89890-113-0.
 Stephan Borgehammar: How the Holy Cross was Found. From Event to Medieval Legend. Dissertation. Uppsala 1991. Almqvist & Wiksell, Stockholm 1991, ISBN 91-22-01432-2 (Bibliotheca Theologiae Practicae. Kyrkovetenskapliga Studier. 47).
 Jan Willem Drijvers: Helena Augusta. The Mother of Constantine the Great and her Finding of the True Cross. Brill, Leiden u. a. 1992, ISBN 90-04-09435-0 (Brill's Studies in intellectual History. 27).
 Richard Klein: Helena II (Kaiserin). In: Reallexikon für Antike und Christentum. Band 14. 1988, Sp. 355–375.
 Hans A. Pohlsander: Helena – Empress and Saint. Ares, Chicago IL 1995, ISBN 0-89005-562-9.
 
 Sandra Ann Fortner, Andrea Rottloff: Auf den Spuren der Kaiserin Helena. Spätantike Pilgerinnen auf dem Weg ins Heilige Land. Sutton Verlag 2000, ISBN 978-3-89702-239-3.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Helena
 Helena, Römische Kaiserin (um 250 – um 328 nach Christus)

Romerske helgener
Personer fra Yalova
Dødsfall i 330