alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
BTR-80

BTR-80 () er et sovjetisk pansret personellkjøretøy med åttehjulsdrift.  Det ble satt i produksjon fra 1984.  Det ble utviklet som en arvtager til BTR-70 og på basis av denne, som igjen var utviklet på basis av BTR-60.  Den så først tjeneste i den afghansk-sovjetiske krig.

Historie 

BTR-80 kom i tjeneste med sovjethæren fra 1984.  Den var utviklet på basis av den eldre BTR-70, og har mange likhetstrekk med denne.  I motsetning til BTR-70 sine doble bensinmotorer så har BTR-80 en enkelt turbodiesel, plassert i et modifiserte bakre skrog.

Marineinfanteriet begynte å bruke BTR-80 i stedet for BTR-60PB fra 1988.

BTR-80 ble senere videreutviklet til BTR-80A.

Teknisk 

Vognføreren sitter framme i skroget sammen med vognkommandøren.  Skytteren sitter i tårnet.

Skroget er helsveiset stål.  Pansringen beskytter mot 12,7 mm panserbrytende på 100 meters hold forfra, ovenfra beskytter det mot 7,62 mm panserbrytende på 100 meters hold og nedre den av skroget beskytter mot 7,62 mm panserbrytende på 750 meters hold.

I tårnet, som er nesten likt det på BTR-70 og BTR-60PB, sitter det en 14,5 mm KPV mitraljøse.  Som en forbedring fra BTR-70 kan den eleveres til +60 grader, i motsetning til BTR-70 sine +30 grader.  En PKT 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset.

Standardutstyr inkluderer TNPO og TNP-B periskoper, TKN-3 lysforsterker for vognfører og vognkommandør, et OU-3GA2M infrarød lyskaster, seks 902V 81 mm røykgranatkastere og en sambandsradio av type R-173 eller R-163-50U, en interkom og vannjet for framdrift ved svømming.

Infanterilaget om bord kan komme ut via to sidemonterte luker.  Disse er todelte, i motsetning til BTR-70 hele luker, og er vesentlig større og gir bedre beskyttelse mot fiendtlig ild under utlastning, ved at den øverste delen er sidehengslet mot fronten av kjøretøyet.

Motoren er en Kamaz AZ-7403 turboladet V8 dieselmotor på 260 hk, eller fra 1993 en YaMZ-238M2 på 240 hk.  Den driver en manuell girkasse med fem gir framover og ett bakover.  Denne driver igjen en totrinns fordelingsgirkasse.

Varianter 

BTR-80 med Cummins dieselmotor
BTR-80 M1989/1
BTR-80K Kommandovogn
BTR-80A PPK
RKhM-4-01 Oppklaringsvogn mot ABC-våpen
BREM-K Bergepanser
ZS-88 BTR-80 med høyttaler for Psyops
BMM Ambulanse
UNSh Chassis for kommandovogner

Andre kjøretøyer på BTR-80-chassis 
2S23 120 mm selvdrevet feltartilleri

Forskjellige sivile varianter er også utviklet, for eksempel GAZ-59037

Kilder 
 Jane's Armour and Artilley 1997-98, ISBN 0-7106-1542-6

Eksterne lenker 
 

Pansrede personellkjøretøyer fra Sovjetunionen
GAZ
Kjøretøymodeller introdusert i 1984
Pansrede personellkjøretøyer (hjulgående)
MT-LB

MT-LB ( - lettpansret traktor/nyttekjøretøy) er et sovjetisk pansret personellkjøretøy med beltedrift.  Det ble utviklet sent på 1960-tallet, og brukt i flere roller, blant annet for å trekke artilleri..
Kjøretøyet har et lite tårn foran til høyre med et lett maskingevær.

Kjernedata

| vekt                = 10,35 tonn
| lengde               = 6,45 m
| bredde               = 2,85 m
| høyde                = 1,87 m
| besetning          = 2
| passasjerer         = 11
| pansertykkelse              = 3-14 mm
| primærbevæpning    = 7,62mm PK maskingevær 2500 skudd
| motor               = JaMZ-238W  V-8 diesel
| motoreffekt         = 177 kW (240 hk)
| rekkevidde på full tank     = 500 km
| hastighet           = 61 km/h (veg)  30 km/h (terreng)  6 km/t (vann)

Konstruksjon
MT-LB er amfibisk, men til forskjell fra PT-76 sitt vannjetsystem, bruker MT-LB drivbeltene. Disse ligger rundt 6 løpehjul som også fungerer som returhjul, med drivhjulet framme og spennhjulet bak. Den effektive fjæringen gir en myk gange, og med de bredeste beltene er kjøring god i bløtmyr og dyp snø. Førerplassen er framme på venstre side, mensvognkommandøren sin plass er på høyre side under tårnet. Motoren er montert litt på siden for å skape en trang gang til transportrommet bak. Denne skal tjene som rømningsvei dersom de fremste lukene ikke kan brukes. Normal lastekapasitet er 2 tonn, og vognen kan slepe opptil 6 tonn.
MT-LB (objekt 6) er basisvognen, men den finnes i flere ulike varianter:

Varianter

MT-LB-T – Brukt for å trekke artilleri og frakte granater.
MT-LBV – Forbedret mobilitet og bredere belter (marktrykk 0,27 kg/cm2) - svært god i bløtmyr og dyp snø, og mye brukt i «nordområdene»
MT-LBV-NS "Altaj" – forbedret mobilitet og bredere belte (marktrykk 0,27 kg/cm2) - tilpasset for sivilt bruk
МТ-LBVMK — versjon med 12,7mm mitraljøse for luftvern av typen Kord maskingevær, og med motor av typen JaMZ-238VM med 240 hestekrefter. 
МТ-LBVM1K — versjon tilpasset for bruk i høyfjellet, med motor av typen JaMZ-238BL-1 med 310 hestekrefter og ny radiostasjon.
SA-13 Gopher – Luftvernskøyretøy basert på et MT-LB chassis
MT-LBVMA (objekt 6MA) med utstyr og væpning som tilsvarer BTR-80
MT-LBVMA1 (objekt 6MA1) med utstyr og væpning som objekt 6MA, men i tillegg en 30mm granatkaster av type AGS-17
MT-LBVMA2 (objekt 6MA2) med utstyr og væpning som objekt 6MA, men med 23mm ZU-23 luftvernkanon i stedet for maskingeværet KPVT.
MT-LBVMA3 (objekt 6MA3) med utstyr og væpning som objekt 6MA, men med 4 panserbekjempingsraketter av typen 9M133 Kornet, og granatkaster av typen AGS-30 Atlant
MT-LBM1 (objekt 6M1) - modifisering av MT-LB med motor av typen JaMZ-238BL-1 med 310 hestekrefter og mekanisk transmisjon samt hydraulisk styresystem.
9P149 "Sjturm-S" – panservernversjon med 9M114 Kokon ATGM.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Pansrede personellkjøretøyer fra Sovjetunionen
Pansrede personellkjøretøyer (beltegående)
Challenger 1

Challenger 1 er en britisk stridsvogn fra Vickers Defence Systems, med 120 mm kanon. De første produksjonsmodellene sto ferdig i 1983. Videreutvikling resulterte i Challenger 2.

Historie 

Challengers opprinnelse er fra Shir 2, som opprinnelig ble utviklet for Iran. I mars 1983  leverte Royal Ordnance Leeds (senere overtatt av Vickers) de første vognene til den britiske hæren. I alt 420 ble bygget.

Teknisk 

Vognføreren sitter framme i skroget. Skytteren og vognkommandøren sitter på tårnets høyre side og laderen på venstre side.

Challenger bruker Chobham-panser både i skroget og i tårnet.

Kanonen er en 120 mm Royal Ordnance L11A5 riflet kanon, også i bruk i Chieftain. Den kan eleveres fra -10° til +20°. Ammunisjonen inkluderer APDS-T, APFSDS-T, HESH, røykgranater og kaldgranater. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og en til er montert ved vognkommandørens luke på tårntaket.

Motoren er en Perkins Condor V-12 som yter 1 200 hk ved 2 300 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget og forsynes av dieseltanker på 1 592 liter.

Andre kjøretøyer basert på Challenger 1-chassis 

Challenger ARV Bergningsvogn
Challenger driver training tank Tårnet byttet ut med et ikke-roterende overbygg.

Kilder 

 Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker 
 

Stridsvogner fra Storbritannia
Challenger 2

Challenger 2 er en britisk stridsvogn med 120 mm kanon, fra Vickers Defence Systems. De første prototypene sto ferdig i 1991.

Historie 

Challenger 2 ble opprinnelig utviklet som et privat prosjekt av Vickers Defence Systems og ble valgt av den britiske hæren i 1991 for å erstatte Chieftain. I 1991 ble ni prototyper bygget.

Selv om vognen utvendig har noen likheter med Challenger 1, er den en nyutvikling.

Vogna fikk sin ilddåp i 2003 under invasjonen av Irak.

Teknisk 

Vognføreren sitter framme i skroget, med vognkommandøren og skytteren på høyre side av tårnet og laderen på venstre side. Kommandøren har et takmontert 360° perioskop med laseravstandsmåler.

Pansringen består av en blanding av Chobham-panser og stål.

Kanonen er en Royal Ordnance L30 riflet 120 mm kanon. Tårntraversen og kanonelevering er elektrisk. Kanonen kan heves fra -10° til +20°. En 7×62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og en annen er plassert på tårntaket ved laderens luke.  Et fullstendig datastyrt siktesystem med termiske siktemidler er tilgjengelig.

Motoren er en Perkins Condor V-12 dieselmotor som gir 1 200 hk ved 2 300 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget. Samlet drivstoffkapasitet er 1 797 liter.

For å øke rekkevidden kan ekstra drivstofftanker monteres bak på skroget. Et bulldozerskjær kan monteres foran.

Varianter 

Challenger 2E Eksportvariant med annen elektronikk og optikk.  Motor og girkasse er erstattet med EuroPowerPack 1500 hk diesel og Renk girkasse.
CRARRV Bergepanservariant.

Kilder 

 Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker 
 
 Den britiske hærens side om Challenger 2 (engelsk)
 The Armor Site (engelsk)
 Videofil fra www.janes.com

Stridsvogner fra Storbritannia
Hyundai Type 88

Type 88 er en sørkoreansk stridsvogn med 105 mm kanon, fra Hyundai. I den sørkoreanske hæren kalles den K1. De første prototypene sto ferdig i 1983, og produksjonen startet i 1985/86.

Historie og utvikling 

Type 88 ble uviklet under programmet XK-1 av General Dynamics Land Systems, som også produserer M1 Abrams, for å passe den sørkoreanske hærens behov. Den første av to prototyper ble ferdigstilt i USA i 1983, mens Hyundai tok over produksjonen ved Changwon i 1985/86. Jane's estimerer at over 400 kjøretøyer er bygget.

Mange av komponentene i vognen er utviklet utenlands.

Teknisk 

Vognføreren sitter framme og til venstre i skroget, med vognkommandøren og skytteren på tårnets høyre side og laderen på venstre side.

Kanonen er en 105 mm med et 7,62 mm maskingevær montert koaksialt. På tårntaket er det et 12,7 og en 7,62 mm maskingevær. Kanonen kan eleveres fra -10° til +20°.

Motoren er en MTU 871 Ka-501 diesel som gir 1 200 hk ved 2 600 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget.

Hjulopphenget på Type 88 er noe ukonvensjonelt, med hydropnaumatisk oppheng på det bakerste og fremste hjulsettet, og torsjonsstaver på resten. Vognføreren kan stille inn egenskapene på understellet etter terrenget som skal krysses.

Kilder 

 Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker 
 

 GlobalSecurity.org om Type 88 (engelsk)

Stridsvogner
M1 Abrams

M1 Abrams er en amerikansk stridsvogn med 105 mm (M1) eller 120 mm kanon (M1A1 og senere), fra General Dynamics. Den kom i tjeneste i 1980 og er oppkalt etter general Creighton Abrams.

Historie og utvikling 
M1 Abrams ble utviklet av Chrysler Defense, som ble kjøpt av General Dynamics Land Systems Division i 1982. Vogna kom i tjeneste i den amerikanske hæren i 1980. I 1985 ble den oppgradert og fikk da typebetegnelsen M1A1. Den nye varianten fikk en 120 mm L44 glattløpet kanon, produsert av tyske Rheinmetall; forbedret pansring og beskyttelse mot ABC-våpen.

M1A2 er en annen forbedret variant, blant annet med termisk sikte for vognkommandøren, navigasjonsutstyr og bedre integrasjon av de elektroniske systemene ombord.

Abrams var i kamp for første gang i Gulfkrigen i 1991.

Teknikk 
Abrams har mannskap på fire. Vognføreren sitter framme i skroget, vognkommandøren, skytteren og laderen sitter i tårnet.

Panseret er av komposittmaterialer, avledet av den britiske Chobham-pansringen. Den består av forskjellige lag med keramikk, stål og aluminium.  M1A1 fikk fra 1988 forsterkninger av utarmet uran.

De første utgavene hadde en 105 riflet kanon kalt M68A1. M1A1 og M1A2 har en 120 mm glattløpet kanon. I tillegg har vognkommandøren en 12,7 mm M2 Browning og laderen en 7,62 maskingevær. En tredje mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset.

Motoren er en 1 500 hk Honeywell AGT1500 gassturbin, med en firetrinns automatisk girkasse.

Varianter 

M1 1980–1985
M1 IP (IPM1) Forgjenger til M1A1 i 1985
M1A1 120 mm kanon. 1985–1992
M1A1AIM Oppgraderte eksisterende vogner på tidspunktet
M1A1D Oppgradering til digitale systemer
M1A2 Fra 1992
M1A2SEP
M1 Grizzly Ingeniørvogn
M1 Panther II Fjernstyrt minerydder
M104 Wolverine Brulegger

Eksterne lenker 
 
 M1A1/A2 Abrams Main Battle Tank hos Army-technology.com (engelsk)
 Main Battle Tank M1A1 Abrams (engelsk)
 Promovideo fra det australske forsvarsdepartementet

Abrams
C1 Ariete

C1 Ariete er en italiensk stridsvogn med 120 mm kanon, fra OTO Melara og Fiat. De første prototypene sto ferdig i 1992.

Historie 

I 1984 gikk OTO Melara og Iveco Fiat sammen om å lage et konsern for å utvikle en nye familie kampkjøretøyer for den italienske hæren. Den besto av B1 Centauro 8×8 panserjager, C1 Ariete stridsvogn og VCC-80 stormpanservogn. OTO Merala utviklet stridsvognen og Iveco Fiat utviklet motoren. De første prototypene sto ferdig i 1992.

Teknisk 

Vognføreren sitter foran til høyre i skroget, med skytteren og vognkommandøren til høyre i tårnet.  Laderen sitter til venstre i tårnet.

Pansringen er en blanding av stål og komposittmaterialer.

Motoren er en Iveco Fiat V-12 MTCA 12-sylindret turbomatet dieselmotor som gir 1 250 hk ved 2 300 omdreininger/minutt. Den er montert bak i skroget.

Kilder 

 Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker 

 GlobalSecurity.org om Ariete (engelsk)

Stridsvogner fra Italia
Mitsubishi Type 90

Type 90 er en moderne japansk stridsvogn med 120 mm kanon, utviklet av Mitsubishi Heavy Industries for å erstatte tidligere japanske Type 61 og Type 74.  Modellen må ikke forveksles med den russiske T-90 eller den kinesiske Type 90-II/MBT-2000.

Historie og utvikling 

Prosjektet ble startet på 1970-tallet, like etter at Type 74 var tatt i bruk.  Stridsvognen skulle kunne bekjempe den sovjetiske T-72. Den første prototypen ble bygget i 1982 under navnet TK-X. Japan tok stridsvognen i bruk i 1989, og i 1990 fikk den typebetegnelsen Type 90.

Teknisk 

Vognføreren sitter framme i skroget, med vognkommandøren på høyre side av tårnet og skytteren på venstre side.

Kanonen er en lisensbygget Rheinmetall L44 120 mm glattløpet, den samme som er i bruk på senere varianter av den amerikanske M1 Abrams. Den er utstyrt med en automatlader og et ildledningssystem fra Mitsubishi Electrical. Et 7,62 mm maskingevær er montert koaksialt med hovedskytset, og et 12,7 mm maskingevær er montert på tårntaket.

Motoren er en Mitsubishi M-12ZG 10-sylindret vannkjølt dieselmotor som yter 1 500 hk ved 2 400 omdreininger i minuttet.

En laservarsler er montert foran på tårnet.

Eksterne lenker 
 

 GlobalSecurity.org: Type 90 (engelsk)
 The Type 90 tank hos Federation of American Scientists (engelsk)
 Type 90 Tank hos ArmsWorld (engelsk)

Stridsvogner
OF-40

OF-40 er en italiensk stridsvogn med 105 mm kanon, fra OTO Melara og Fiat. Den kom i tjeneste med De forente arabiske emirater fra 1981.

Historie og utvikling 

OF-40 ble tatt fram på privat initiativ, spesielt for eksportmarkedet. Prosjektet startet i 1977. OTO Melara hadde ansvaret for totaldesignet og produksjon, og Fiat tok fram motoren. Den første prototypen sto klar i 1980, og i 1981 tok Emiratene leveranse av den første produksjonsvognen – den første av 18 av Mk 1-varianten. En ordre for 18 Mk 2 fulgte, sammen med tre bergepansere, og alle Mk 1-vognene ble også oppgradert til Mk 2.

Teknisk 

Vognføreren sitter framme på høyre side i skroget, med vognkommandøren og skytteren til høyre i tårnet og skytteren til venstre.

Kanonen er en 105 mm riflet, som kan avfyre standard NATO-ammunisjon. Den kan eleveres fra -9° til +20°. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og en til er montert på tårntaket til luftvernbruk. Denne siste kan erstattes med en 12,7 mm mitraljøse.

Motoren er en MTU MB 838 Ca M500 kompressormatet V10 dieselmotor på 830 hk ved 2 200 omdreininger/minuttet. Den er montert bak i skroget.

Varianter 

OF-40
OF-40 Mk 2 Galileo OG14L2A ildledningssystem som inkluderer stabilisering for kanonen og et lysforsterkende kamera montert over løpet.
OF-40 ARV Bergepanser.

Andre kjøretøyer på OF-40-chassis 

OTO-76/62 Prototyp på luftvernkjøretøy.
Palmaria 155 mm selvdrevet felthaubits.

Kilder 

 Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker 

 Data på armyrecognition.com (fransk)

Stridsvogner fra Italia
TAM (stridsvogn)

TAM (Tanque Argentino Mediano) er en argentinsk stridsvogn med 105 mm kanon, utviklet av tyske Thyssen Henschel på vegne av den argentinske regjeringen. Den veier rundt 30 tonn.

Historie og utvikling 

I 1974 fikk Thyssen Henschel en kontrakt av den argentinske regjeringen for å fremstille en ny stridsvogn og stormpanservogn. Stridsvognprogrammet het TAM og stormpanservognprogrammet het VCI (Véhiculo Combate Infanteria). Kontrakten dekket utvikling og framstilling av tre prototyper av hver vogn.

Den første prototypen av TAM ble framstilt i Tyskland i 1976, og den andre og tredje var klar året etter. Produksjon av chassis og sammenstilling fant sted i Buenos Aires, mens tårnet og bevæpningen ble satt sammen i Rio Tercero.

Produksjonen av de ferdige kjøretøyene ble gjort av argentinske TAMSE. Over 1 450 endringer ble foretatt. Det totale antallet argentinske myndigheter opprinnelig ønsket var 512, men produksjonen ble avsluttet etter at 350 enheter var produsert. Malaysia var også interessert i 102 kjøretøyer i tre forskjellige utgaver, og kom så langt som til å skrive under kontrakt i 1981, men det ble aldri levert noen kjøretøyer.

Teknisk 

Chassiet til vogna er basert på stormpanservognen Marder. Vognføreren sitter framme til venstre i skroget og styrer kjøretøyet med et konvensjonelt ratt. Vognkommandøren og skytteren sitter til høyre i tårnet, og laderen til venstre.

Pansringen skal tåle panserbrytende ammunisjon i opp til 40 mm kaliber fra fronten.

Kanonen er en argentinsk 105 mm, med 50 granater om bord, hvorav 20 er stuet i tårnet. Koaksialt med hovedskytset er en 7,62 mm mitraljøse.

Motoren er montert framme til høyre, ved siden av vognføreren. Den er en MTU MB 833 Ka-500 6-sylindret dieselmotor. Motoren driver en Renk HSWL 204 girkasse, med fire gir framover og fire bakover. Styresystemet er hydrostatisk. For å øke rekkevidden så kan to 200-liters tønner monteres bak på vognen.

Standardutstyret inkluderer vern mot ABC-våpen, varmeapparat både for kaldstarter og for mannskapets del, elektriske lensepumper og et brannslukkingssystem som kan utløses manuelt eller automatisk.

Varianter 

 Henschel Wehrtechnic TH 301 (TAM) – tysk kommersiell variant, kan bruke Rheinmetall 105 mm kanon.

Kjøretøyer basert på TAM-deler 

 VCA 155 – 155 mm selvdrevet haubits.
 VCTP – stormpanservogn.
 VCRT – bergningsvogn.

I tillegg er en artillerivariant med raketter utprøvd i Israel.

Kilder 

 Jane's Armour and Artillery, ISBN 0-7106-1542-6

Eksterne lenker 
 
 ArmyRecognition.com – bilder (engelsk)

Stridsvogner
Khalid (stridsvogn)

Khalid er en stridsvogn med 120 mm kanon, utviklet av britiske Royal Ordonance Leeds på en kontrakt fra 1974 fra den iranske regjeringen. I bunn og grunn er det en sterkt modifisert variant av Chieftain.

Historie og utvikling 

I 1974 fikk Royal Ordnance Leeds en kontrakt av iranske myndigheter på leveranse av 125 Shir 1 og 1 225 Shir 2, men etter den iranske revolusjonen ble disse kansellert. Produksjonen var da allerede i gang.

I 1979 bestilte den jordanske regjeringen 274 modifiserte Shir 1 under navnet Khalid.  Disse ble levert fra 1981.

Teknisk 

Vognføreren sitter framme i skroget, med vognkommandøren og skytteren på høyre side av tårnet og laderen på venstre side.

Kanonen er en 120 mm L11A5, den samme som brukes i Chieftain og Challenger 1. Den kan eleveres fra -10° til +20°, men kan ikke gå under 0 hvis den pekes over bakdekket. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med kanonen, mens en annen er montert på tårntaket ved vognkommandørens luke.

Motoren er en Perkins Condor 12V 1200 12-sylindret dieselmotor som yter 1 200 hk ved 2 300 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget.

Kilder 

 Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Stridsvogner fra Storbritannia
AMX-30

AMX-30 er en fransk stridsvogn med 105 mm kanon, utviklet midt på 1950-tallet.

Historie og utvikling 

AMX-30 ble utviklet ved Atelier de Construction d'Issy-les-Moulinaux. De to første prototypene sto ferdige i 1960. Syv prototyper til, disse med en tolvsylindret «multifuel»-motor fra Histpano-Suiza kalt HS 110, sto ferdige i 1963. Denne motoren ble senere brukt i produksjonsmodellene.

I juli 1963 ble AMX-30 vedtatt tatt i bruk som erstatning for amerikanske M47 Patton. To førproduksjonsvogner ble også bygget. Produksjonen startet i 1966 hos Centre de Roanne, som tidligere hadde bygget den lette stridsvognen AMX-13. AMX-30 har også blitt bygget under lisens i Spania.

I 1987 kjøpte Kypros 15 AMX-30 B2 og en AMX-30D bergepanser. Disse ble levert i 1988. I 1989 la Kypros også inn en ordre hos GIAT for leveranse av 35 AMX-30 B2 til, samt enda en AMX-30D bergepanser.

AMX-30-serien ble brukt av Frankrike, Saudi-Arabia og Qatar under Gulfkrigen i 1991.

De siste AMX-30 ble produsert sent i 1993 med de siste AMX-30 EGB som ble levert til den franske hæren. AMX-30 ble senere erstattet av den mer moderne Leclerc.

Teknisk 

Vognføreren sitter framme til venstre i skroget, og har utsyn gjennom tre periskoper. Det ene periskopet er i noen modeller utstyrt med nattsyn. Vognkommandøren og skytteren sitter til høyre i tårnet, med laderen til venstre. Vognkommandøren har ti periskoper for utsyn, og et infrarød nattsynsperiskop som kan roteres. Skytteren sitter foran og lavere enn vognkommandøren, og har et dag- og nattsikte og to periskoper. Laderen har også to periskoper.

Kanonen er en 105 mm riflet kanon kalt CN-105-F1 med en lengde på 56 kalibre. 47 skudd bæres totalt, 19 av disse i tårnet og resten i skroget ved siden av vognføreren. Koaksialt med hovedkanonen er en 20 mm maskinkanon som kan eleveres enten sammen med hovedskytset eller på egen hånd opp til 40 grader. Den kan brukes mot lavtflyvende helikoptre og langsomme fly. 480 skudd ligger klare, med 550 til i reserve.

Motoren er en Hispano-Suiza HS-110 som kan kjøres på olje, bensin eller parafin. Motoren er vannkjølt, produsert av Renault og kan byttes på 45 minutter av tre mekanikere.  Kraftoverføringen består av en automatisk clutch og en femtrinns manuell girkasse.

Varianter 

AMX-30
AMX-30 S Variant for ørkenbruk.  I tjeneste med Saudi-Arabia.
AMX-30 B2 Annonsert i juni 1979, hadde integrert ildledningssystem, termiske sikter, forbedret girkasse og andre forbedringer.
AMX-30 ERA Med reaktivt panser.

Andre kjøretøyer på AMX-30-chassis 

AMX-30D Bergepanser
AMX-30 Brulegger
AMX-30 EBG Pansret ingeniørkjøretøy
AMX-30 FDR Kansellert minerydderprosjekt
Roland Med Euromissile Roland (missil) luftvernmissiler
Shahine Med Shahine luftvernmissiler
30 mm luftvern Med to 30 mm maskinkanoner i tårn, brukt av Saudi-Arabia
GCT 155 mm haubits

Kilder 

 Jane's Armour and Artillery 1997-98, ISBN 0-7106-1542-6
 Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker 
 

Stridsvogner
Mitsubishi Type 74

Type 74 er en japansk stridsvogn med 105 mm kanon, fra Mitsubishi Heavy Industries. Produksjonen begynte i 1975.

Historie og utvikling 

Utviklingen av Type 74 begynte tidlig på 1960-tallet for å supplere Type 61. De første prototypene sto ferdig i 1969, og de første vognene kom i produksjon i 1975.

Rundt 870 Type 74 ble til sammen produsert. Den ble etterfulgt av Type 90.

Teknisk 

Vognføreren sitter framme i skroget. Vognkommandør og skytter sitter på tårnets høyre side, med laderen på venstre side.

Kanonen er en Royal Ordnance L7 105 mm, produsert på lisens i Japan. Den kan eleveres fra -6° til +15°, noe som kan utvides fra -12° til +15° ved hjelp av hjulopphenget. Et 7,62 mm maskingevær er montert koaksisalt med hovedskytset, og et 12,7 mm maskingevær står på tårntaket.

Motoren er en Mitsubishi 10ZF Type 22 WT 10-sylindre luftkjølt dieselmotor som utvikler 720 hk ved 2 200 omdreininger i minuttet. Motoren og girkassen er montert bak i skroget, og vogna bringer med seg 950 liter drivstoff.

Andre kjøretøyer basert på Type 74-chassis 

Type 78 Bergepanser.
Type 87 Mobilt luftvern med doble 35 mm maskinkanoner.

Kilder 

 Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker 
 

 GlobalSecurity.org om Type 74 (engelsk)

Stridsvogner