alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Arbeidsinstituttet Buskerud

Arbeidsinstituttet i Buskerud (AIB) er et læringssted for ungdommer i alderen 16 til 24 år, som for en periode har behov for et annet tilbud enn den ordinære videregående skolen. Skolen tilbyr primært opplæring i trearbeid, mekaniske fag, kantine- og catering, media, salg, service og kunst og design. Tilbudet er fordelt på de fire avdelingene Drammen, Kongsberg, Ringerike, og Midtfylket.

I 2011 ble det opprettet et nytt studium i Appreciative Inquiry ved Høyskolen i Buskerud, med studiested AIB, avdeling Drammen. Appreciative Inquiry er et tankesett som bygger på positiv psykologi. AIB har utviklet en unik kompetanse på det å skape et godt gruppemiljø, og har selv tatt initiativ til å kurse andre videregående klasser som har hatt utfordringer med fravær og umotiverte elever.

I august 2011 ble det innlemmet som et av fire prosjekt (Pøbelprosjektet, GatekunstAkademiet, Kjør for livet) i Kronprinsparets humanitære fond, for støtte gjennom 3 år.

Referanser

Eksterne lenker
 Skolens hjemmeside 

Skoler i Drammen
Skoler i Kongsberg
Skoler i Ringerike
Skoler i Åmot
Skoler i Viken
STS-41-B

STS-41-B var en romferd, gjennomført av NASA med romfergen Challenger. Challenger ble skutt opp den 3. februar 1984 og landet 11. februar samme år. STS-41-B var den tiende ferden i romfergeprogrammet til NASA og Challengers fjerde. Flightnummersystemet ble endret etter STS-9 og STS-10 (som ble kansellert). Etter det gamle systemet ville STS-41-B vært STS-11.

Mannskap
  Vance D. Brand, Commander (3)
  Robert L. Gibson, Pilot (1)
  Bruce McCandless II, Oppdragspesialist (1)
  Robert L. Stewart, Oppdragspesialist (1)
  Ronald McNair, Oppdragspesialist (1)

(#) Viser antall romferder de har vært på

Høydepunkt
To kommunikasjonssatellitt ble plassert ut i verdensrommet: Westar for Western Union og Palapa B-2 for Indonesia. Begge satellittene kom ut i feil bane, med dette ble rettet opp under romferden STS-51-A. På den fjerde dagen av oppdraget gjorde astronautene McCandless og Stewart den første romvandring uten å være forankret til romfergen, opererende med hver sin Manned Maneuvering Unit. Det ble også utført flere eksperimenter.

Referanser

Eksterne lenker
 Video høydepunkter STS-41-B 
 NASA om STS-41-B

Romfergeoppdrag
Romutforskning i 1983
Artikler i astronomiprosjektet
STS-41-C

STS-41-C var en romferd, gjennomført av NASA med romfergen Challenger. Challenger ble skutt opp 6. april 1984 og landet 13. april samme år. STS-41-C var den ellevte ferden i romfergeprogrammet til NASA og Challengers femte.

Mannskap
  Robert Crippen, Commander (3)
  Dick Scobee, Pilot (1)
  Terry Hart, Oppdragspesialist (1)
  James van Hoften, Oppdragspesialist (1)
  George Nelson, Oppdragspesialist (1)

(#) Viser antall romferder de har vært på

Høydepunkt
Under romferden ble Long Duration Exposure Facility (LDEF) plassert i bane og Solar Maximum Mission-satellitten ble reparert av astronautene Nelson og van Hoften. I tillegg ble også et studenteksperiment om bier gjennomført.

Referanser

Eksterne lenker
 NASA's beskrivelse av STS-41-C 
 NASA om STS-41-C

Romfergeoppdrag
Romutforskning i 1984
Artikler i astronomiprosjektet
STS-41-G

STS-41-G var en romferd, arrangert av NASA med romfergen Challenger. Challenger ble skutt opp 5. oktober 1984 og landet 13. oktober samme år. STS-41-G var den 13. romferden (med romferger) til NASA og Challengers flyvning nr 6.

Mannskap
  Robert L. Crippen, kommandør (4)
  Jon McBride, pilot (1)
  Kathryn D. Sullivan, oppdragsspesialist (1)
  Sally Ride, oppdragsspesialist (2)
  David Leestma, oppdragsspesialist (1)
  Marc Garneau, lastspesialist (1)
  Paul Scully-Power, lastspesialist (1)

(#) Viser antall romferder de har vært på

Høydepunkt
STS-41-G var den første flyvningen som hadde hele syv medlemmer ombord. Astronaut Sullivan ble den første kvinne til å utføre en romvandring og Marc Garneau ble den første kanadier i verdensrommet. Earth Radiation Budget Satellite og et IMAX-kamera var med i lasten ombord. Garneau utførte også eksperimenter som var sponset av det kanadiske regjeringen.

Eksterne lenker
 NASA mission summary
 STS-41G Høydepunkter på video 
 The Dream is Alive IMAX-film fra STS-41-G
 STS 41-G NST Program Mission Report

Romfergeoppdrag
Romutforskning i 1984
Artikler i astronomiprosjektet
STS-51-A

STS-51-A var en romferd arrangert av NASA med romfergen Discovery. Discovery ble skutt opp den 8. november 1984 og landet 16. november samme år. STS-51-A var den 14. romferden (med romferger) til NASA og Discoverys andre.

Mannskap
  Frederick Hauck, Commander (2)
  David M. Walker, Pilot (1)
  Joseph P. Allen, Oppdragspesialist (2)
  Anna Lee Fisher, Oppdragspesialist (1)
  Dale Gardner, Oppdragspesialist (2)

(#) Viser antall romferder de har vært på

Høydepunkt
STS-51-A var den første romferden med romferge til å transportere to kommunikasjonssatellitter: den kanadiske Anik D2 og SYNCOM IV ble satt ut i bane rundt jorden. Satellittene Palapa B-2 og Westar 6, som ble satt ut feil ved STS-41-B, ble tatt inn og brakt tilbake til jorden.

Galleri

Eksterne lenker
  NASA sitt oppdragssammendrag
  Video fra pressekonferansen før oppdraget
  STS-51A Videohøydepunkter 

Romfergeoppdrag
Romutforskning i 1984
Artikler i astronomiprosjektet
STS-51-C

STS-51-C var en romferd, arrangert av NASA med romfergen Discovery. Discovery ble skutt opp 24. januar 1985 og landet 27. januar samme år. STS-51-C var den 15. romferden til NASA og Discoverys tredje.

Formål
STS-51-C ble foretatt på oppdrag av det amerikanske Forsvarsdepartementet, slik at mange detaljer fra romferden har forblitt hemmelige. Eksperter tror en satellitt ble sendt ut i en geosynkron bane.

Mannskap
  Thomas K. Mattingly II, commander (3)
  Loren Shriver, pilot (1)
  Ellison Onizuka, oppdragspesialist (1)
  James Buchli, oppdragspesialist (1)
  Gary Payton, lastspesialist (1)

(#) Viser antall romferder de har vært på

Høydepunkt
STS-51-C var den første romferden som ble dedikert til det amerikanske Forsvarsdepartementet, som har gjort at mange detaljer fra romferden har forblitt hemmelige. Det kom ut lite informasjon til vanlige folk før oppskytningen. Eksperter tror en satellitt ble sendt ut i en geosynkron bane. Det sies at STS-33 og STS-38 sendte ut de gjenværende delene. STS-51-C ble siden brukt som en viktig del av etterforskningen av Challengerulykken (STS-51-L), der en av mannskapet, Ellison Onizuka, omkom.

Eksterne lenker
  NASA sitt oppdragssammendrag

Romfergeoppdrag
Romutforskning i 1985
Artikler i astronomiprosjektet
Lars Magne Ullvang

Lars Magne Ullvang (født 1. august 1994) er en norsk kajakkpadler fra Tysvær i Rogaland som representerer Tysvær Kano og Kajakklubb.

Karriere 
Før 2016

I 2011 vant Lars Magne Ullvang bronse på K2 1000m under Junior EM i Zagreb, Kroatia sammen med Eivind Vold fra Oslo kajakklubb.

22. september 2012 vant han, sammen med sin makker Marius Borge Heir VM-gull i maraton padling for juniorer.

Den 23. august 2014 vant han Kongepokalen i K1 1000m etter et svært jevnt løp. Det så lenge ut til at Ullvang var ute av kampen. Ved 200m igjen lå han hele 10m bak. Men etter en voldsom sluttspurt klarte han å komme seg opp i tet. Løpet ble avgjort på målfoto med 1 tidel i favør Ullvang.

2016

15. juni under U23 EM i Plovdiv, Bulgaria ble han første norske padler til å ta K1 medalje i et U23 EM. Det gjorde han ved å gå helt til topps og ta gull på K1 500m. Ullvang fikk en god start på løpet og ledet etter 300m. Mot slutten kom en russisk padler opp på siden, men Ullvang holdt helt inn og ble Europamester. 
Kun to dager senere fulgte han opp gullet på K1 500 med bronse på K1 1000m.

Lars Magne Ullvang var svært nær å kvalifisere seg til sommer-OL i Rio. Under VM i Milano i 2015 kunne 7 europeiske K4 båter kvalifisere seg. Den norske K4en med Ullvang endte som europeiske båt nummer 8. Kun en plassering fra OL billett.

Han deltok i realityserien Farmen i 2016.

2017

Under EM kom han og makker Hakeem Teland på en sterk 6. plass i A-finalen på K2 500 m. Det var første gang nordmenn padlet finale i et seniormesterskap siden Eirik Verås Larsen vant OL-gull i 2012.

2018

Han vant K1 1000m under NM i Tysvær, og Kongepokalen

Han tok 11. plass på K1 1000m under VM i Montemor, Portugal.

2019

Under European Games i Minsk, Hviterussland tok Lars Magne 10. plass på K1 1000m.

Lars Magne skulle egentlig kun padle K1 1000m under VM i 2019, men 10 dager før VM fikk Amund Vold påvist blodkreft, da stod Eivind Vold uten K2 partner, og Lars Magne tok plassen til Amund og padle også K2 under VM. K1 og K2 løpene var tidsmessig veldig nære hverandre, og Lars Magne fikk derfor veldig skuffende resultater.

Under Prøve-OL en måned etter tok Lars Magne 4. plass på K1 1000m. 

2020

I 2020 tok han 2. plass på short-track under NM-veka som gikk på NRK.

Lars Magne vant også en ny Kongepokal på K1 1000m.

2021

Under den europeiske OL kvalifiseringen i Szeged, Ungarn i mai kvalifiserte Lars Magne seg til OL i Tokyo. Her ble han utslått i kvartfinalen i K-1 1000 meter.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Tysvær Kano og Kajakklubb

Norske padlere
Farmen-deltakere
Personer fra Tysvær kommune
Kongepokalvinnere i padling
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2020
Padlere under Sommer-OL 2020
Friidrett under Sommer-OL 1908 – 110 meter hekk menn

110 meter hekk for menn var en av to hekkøvelser i friidrett under Sommer-OL 1908 i London. Tjuefem deltakere fra ti nasjoner deltok i det korteste hekkløpet som ble avviklet 23- 24. juli 1908. Det var ti hekker som var 1,07 meter høye og det var ti yards (9,144 meter) mellom hekkene, avstanden fra startstreken til første hekken var 15 yards (13,716 meter).

Rekorder
Gjeldende rekorder før lekene i 1908:

(*) uoffisielt 120 yards (= 109,73 meter)

Forrest Smithson tangerte den olympiske rekorden i semifinalen (15,4 sekunder). I finalen satte han ny uoffisiell verdensrekord og olymisk rekord med tiden 15,0 sekunder.

Resultater

Forsøksheat

23. juli 1908, fjorten heat der vinneren gikk videre til semifinale. I fem heat var det kun en deltaker.

Heat 1
Healey vant med snaue fire meter etter å a ledet fra start til mål.

Heat 2

Garrels kom i mål ca 6-7 meter foran Halligan.

Heat 3

Groenings vant med ca fem meter.

Heat 4

Kiely var allene i heat nummer fire og vant på walk over.

Heat 5

Jevnt løp mellom Rand og Powell, men Powell sneiet den niende hekken og Rand vant løpet.

Heat 6

Lemming falt og fullførte ikke løpet.

Heat 7

Knyvett uten konkurrent, videre på walk over

Heat 8

Halbart uten konkurrent, videre på walk over

Heat 9

Ahearne uten konkurrent, videre på walk over.

Heat 10

Smithson var i mål ni-ti meter foran Kovács.

Heat 11

Blijstad falt og fullførte ikke.

Heat 12

Kinahan i mål ni-ti meter foran Guttormsen.

Heat 13

Howe og Leader passerte hekkene samtidigt men Howe var sterkest i spurten.

Heat 14

Shaw uten konkurrent, videre på walk over.

Semifinaler

24. juli 1908. Fire semifinaler der vinnere gikk videre til finalen.  

Semifinale 1

Shaw vant den første semifinalen, han var cirka fem meter foran Hussey i mål.

Semifinale 2

Smithson tangerte den gjeldende olympiske rekorden da han vant den andre semifinalen.

Semifinale 3

Healey ledet løpet tett fulgt av Rand, men Healey misset litt på niende hekken og Rand vant løpet knepent.

Semifinale 4

Halbert vant enkelt han passerte mållinjen nesten femten meter foran Garrels.

Finale

Smithson øket avstanden ved hver hekkpassering og var i mål cirka fem meter foran Garrels, med ny verdensrekord.

Kilder
 
  
  

00110 meter x herrer
Hekkeløp
Piratpartiet (Norge)

Piratpartiet er et norsk politisk parti som  baserer seg på det svenske Piratpartiet og formelt ble stiftet 16. desember 2012 og godkjent i Partiregisteret 24. januar 2013. Piratpartiet stilte først i stortingsvalget i 2013 hvor kampen mot Datalagringsdirektivet var en av hovedsakene til partiet. Svein Mork Dahl ble valgt til partileder i 2019. Partiet er en del av den internasjonale piratpartibevegelsen Pirate Parties International.

Partiets grunnprinsipper per 2017 var «full åpenhet i statsforvaltningen, personvern på internett samt mer og bedre bruk av IT og teknologi for å få til et best mulig demokrati».

Historikk 
I 2009 skrev enkelte medier om at det svenske Piratpartiet ville starte et søsterparti i Norge, og Piratpartiet Norge ble resultatet. 16. juni 2012 inviterte Piratpartiet til startmøte i Trondheim for å bli enige om en strategi for å skaffe de 5 000 underskriftene som loven krevde for at et politisk parti skulle bli registrert i partiregisteret. Partiet hadde fått 5257 underskrifter den 16. desember 2012, og disse underskriftene ble sendt inn til registrering.

Piratpartiet ble offisielt registrert i partiregisteret i Brønnøysund 24. januar 2013, og partiet ble landsdekkende den 2. april 2013, da det ble etablert fylkeslag og innlevert valglister i alle fylker. Partiet stilte lister i alle fylker til stortingsvalget 2013 og oppnådde 9869 stemmer, det vil si 0,35 prosent av samtlige avgitte stemmer. Ved kommunestyre- og fylkestingsvalget 2015 fikk partiet 7165 stemmer i fylkestingsvalget, som tilsvarer 0,3 % av stemmene, samt 1428 stemmer i kommunevalget fordelt på Oslo, Trondheim, Kristiansand og Kongsberg.

Piratpartiet stilte også liste i 13 fylker, tre kommuner (utenom Oslo) og en Oslo-bydel til kommunestyre- og fylkestingsvalget 2015. De stilte under stortingsvalget 2017 med lister i elleve fylker. Ved stortingsvalget 2013 ble partiet Norges tolvte største parti i stemmetall med 9868 stemmer, men uten stortingsrepresentanter. De fikk flest stemmer i Sør-Trøndelag, med 0,5 % av stemmene.

Ved stortingsvalget 2017 fikk partiet 3348 stemmer totalt, og ble dermed Norges 15. største parti.

Ved kommunestyre- og fylkestingsvalget i Norge 2019 fikk partiet 908 stemmer totalt i Oslo og Bergen, som var de eneste kommunene de stilte liste i, og 3538 stemmer totalt i fylkestingsvalget, der de stilte liste i de fire fylkene Agder, Trøndelag, Vestland og Viken. I Arendal stod politisk nestleder Svein Mork Dahl på 18. plass på den tverrpolitiske Hovelista, men endte opp på 9. plass etter at personstemmer og slengere var telt opp. Hovelista fikk 5,9 % av stemmene ved valget, og to innvalgte representanter. Dahl ble nestleder i Klageutvalget  og Sakkyndig ankenemnd eiendomsskatt i Arendal kommune etter valget, men senere leder for Sakkyndig ankenemnd i Arendal kommune.

Partiledere 
 Svein Mork Dahl (2019 - D.D)
 Thomas Gramstad (2017 - 2019)
 Tale Haukbjørk Østrådal (2015 - 2017)
 Øystein Bruås Jakobsen  (2013 - 2015)
 Geir Aaslid (2012 - 2013)

Valgresultat

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Piratpartiets valgprogram 2017 
 

Piratpartiet
Politiske partier etablert i 2012
Politiske partier i Norge
Friidrett under Sommer-OL 1908 – 400 meter hekk menn

400 meter hekk for menn var en av to hekkøvelser i friidrett under Sommer-OL 1908 i London. Femten deltakere fra seks nasjoner deltok i det lengste hekkløpet som ble avviklet 20 - 22. juli 1908. Det var tredje gangen 400 meter hekk var med på det olympiske programmet. Hekkene var 91,5 centimeter høye (3 fot) og avsatanden mellom hekkene var 35 meter, det var 45 meter fra startstreken til første hekken.

Rekorder
Gjeldende rekorder før lekene i 1908:

(*) uoffisielt

(**) Banen var 500 meter i omkrets.

I forsøksheaten satte Charles Bacon ny olympisk rekord med 57,0 sekunder. Harry Hillman forbedret rekorden til 56,4 sekunder og i finalen satte Charles Bacon ny verdensrekord med 55,0 sekunder. Dette var den første offisielle verdensrekorden på 400 meter hekk.

Resultater

Førsøksheat
Tolv forsøksheat, den beste fra hvert heat gikk videre til semifinalen. 

Heat 1

Kun en løper i første heatet, Koops vant på walkover.

Heat 2

Jevnt heat fra start til mål, Coa vant cirka en meter foran Densham.

Heat 3

Bacon vant lett, satte ny olymisk rekord.

Heat 4

Kun en løper i fjerde heatet, Harmer vant på walkover.

Heat 5

Kun en løper i femte heatet, Burton vant på walkover.

Heat 6

Heat 7

Kun en løper i sjuende heatet, Groenings vant på walkover.

Heat 8

Kun en løper i åttende heatet, Gould vant på walkover.

Heat 9

Kun en løper i niende heatet, Kovacs vant på walkover.

Heat 10

Kun en løper i tiende heatet, Tremer vant på walkover.

Heat 11

Ellevte heatet avlyst, ikke noen løpere i heatet.

Heat 12

Borton vant det tolvte og siste forsøksheatet,

Semifinaler
Fire semifinaler, beste fra hver heat til finale.
Heat 1

Koops falt og Hillman vant enkelt med ny olympisk rekord.  

Heat 2

Bacon startet tøft og de ti konkurrentene ga opp etter 200 meter.

Heat 3

Burton ledet etter siste hekken og tapte terreng på slutten men vant knepent

Heat 4

Burton ga opp og Tremeer vant.

Finale

22. juli 1908.

Halvveis ledet de to amerikanske hekkløperne, Bacon var sterkest i spurten og vant med et par meter og satte ny verdensrekord, Hillman var også raskere enn den forrige verdensrekord.

Kilder
   
Official Report

00400 meter x herrer
Hekkeløp
Seirfjellet

Seirfjellet eller Se'ir-fjellene (hebraisk: , Har Se'ir) utgjør den sørøstlige grensen av oldtidsrikene Edom og Judea i bibelsk tid, men betegnelsen kan også være en ekko av den eldre historiske grensen mellom oldtidens Egypt og Kanaan.

Seirfjellet var en fjellrik region som var bosatt av edomittene og strakte seg langs den østlige siden av Wadi Arabah fra den sørøstlige ytterpunktet av Dødehavet til nærheten av Akabah, eller den østlige grenen av Rødehavet. Det var opprinnelig bosatt av horittene, men de ble drevet ut eller underkastet seg edomittene. Området ble deretter tildelt etterkommerne av Esau.

Tanákh 
I Tanákh (den hebraiske Bibelen) er Seirfjellet en region som særlig merket som det stedet hvor Esau, bror av Jakob, hadde sitt hjem. Det ble oppkalt etter horitten Seir (hebraisk: , Se'ir, «grov, hårete») og sønnene til Seir var bosatt i dette området. Esaus sønner drev krig mot Seirs sønner og beseiret dem. Seirfjellet er også oppgitt som stedet hvor levningene av amalekittene hadde unnsluppet og ble tilintetgjort av fem hundre simeonitter. Seirfjellet er også nevnt i en fordømmende profeti i Esekiels bok: «Edom skal bli en ødemark».

Referanser

Eksterne lenker 
 Mount Seir, artikkel og bilde hos NASA
 «Mount Seir», Guided Bible Studies

Bibelske steder
Første Mosebok
STS-51-B

STS-51-B var en romferd arrangert av NASA med romfergen Challenger. Challenger ble skutt opp 29. april 1985 og landet 6. mai samme år. STS-51-B var den 17. romferden til NASA og Challenger sin sjuende.

Mannskap
  Robert F. Overmyer, Commander (2)
  Frederick D. Gregory, Pilot (1)
  Don L. Lind, Oppdragspesialist (1)
  Norman Thagard, Oppdragspesialist (2)
  William E. Thornton, Oppdragspesialist (2)
  Lodewijk van den Berg, Lastspesialist (1)
  Taylor Wang, Lastspesialist (1)

(#) Viser antall romferder de har vært på

Høydepunkt
STS-51-B var den andre romferden til Den europeiske romfartsorganisasjons Spacelab, og det første med Spacelab-modulen. To aper og 24 rotter med brakt med til forsøk. Dette var andre gangen hvor amerikanerne transporterte ikke-menneskelige vesener med opp i verdensrommet. På oppdraget brakte Spacelab med 15 eksperimenter, der av 14 var suksessfulle. STS-51-B ble i etterkant av STS-51-L (Challengerulykken) brukt som en del av etterforskningen.

Eksterne lenker
  NASA sitt oppdragssammendrag
  STS-51B Videohøydepunkter 

Romfergeoppdrag
Romutforskning i 1985
Artikler i astronomiprosjektet
STS-51-G

STS-51-G var en romferd, arrangert av NASA med romfergen Discovery. Discovery ble skutt opp den 17. juni 1985 og landet 24. juni samme år. STS-51-G var den 18. romferden til NASA og Discoverys femte.

Mannskap
  Daniel Brandenstein, Commander (2)
  Frederick D. Gregory, Pilot (1)
  John M. Fabian, Oppdragspesialist (2)
  Steven R. Nagel, Oppdragspesialist (1)
  Shannon Lucid, Oppdragspesialist (1)
  Patrick Baudry, Lastspesialist (1)
  Sultan bin Salman Al Saud, Lastspesialist (1)

(#) Viser antall romferder de har vært på

Høydepunkt
STS-51-G hadde med seg en franskmann og en saudiaraber. Sultan bin Salman Al Saud var den første araber, muslim og kongelige i verdensrommet. STS-51-G transporterte med seg tre kommunikasjonssatellitter, deriblant en arabisk og en meksikansk. Alle tre kom inn i sine planlage baner. Spartan 1 ble også fraktet med opp, og denne hadde med seg flere eksperimenter, deriblant flere franske.

Galleri

Eksterne lenker
 NASA mission summary (engelsk)
 STS-51G Video Highlights  (engelsk)

Romfergeoppdrag
Romutforskning i 1985
Artikler i astronomiprosjektet
STS-51-F

STS-51-F var en romferd arrangert av NASA med romfergen Challenger. Challenger ble skutt opp 29. juli 1985 og landet 6. august samme år. STS-51-G var den 19. romferden til NASA og Challengers åttende.

Mannskap
  C. Gordon Fullerton, Commander (2)
  Roy D. Bridges, Jr., Pilot (1)
  Karl Gordon Henize, Oppdragspesialist (1)
  Story Musgrave, Oppdragspesialist (2)
  Anthony W. England, Oppdragspesialist (1)
  Loren Acton, Lastspesialist (1)
  John-David F. Bartoe, Lastspesialist (1)

(#) Viser antall romferder de har vært på

Høydepunkt
STS-51-F hovedoppgave var å transportere laboratorium til Spacelab 2-modulen. Det var første gang ESA Instrument Pointing System ble testet i bane. Spacelab Infrared Telescope ble også transportert på romferden. Ved nye eksperiment ble blant annet nye matvarer til astronautene testet ut, skaffet av Coca-Cola og Pepsi. Astronautene selv mente at dere faste drikkevarer var bedre.

Eksterne lenker
 NASA mission summary
 Press Kit
 STS-51F Video Highlights 
 Space Coke Can
 Carbonated Drinks in Space

Romfergeoppdrag
Romutforskning i 1985
Artikler i astronomiprosjektet
STS-51-I

STS-51-I var en romferd, arrangert av NASA med romfergen Discovery. Discovery ble skutt opp 29. juli 1985 og landet 6. august samme år. STS-51-G var den 20. romferden til NASA og Discoverys sjette.

Mannskap
  Joe Henry Engle, Commander (5)
  Richard O. Covey, Pilot (1)
  James van Hoften, Oppdragsspesialist (2)
  John M. Lounge, Oppdragsspesialist (1)
  William Frederick Fisher, Oppdragsspesialist (1)

(#) Viser antall romferder de har vært på

Høydepunkt
STS-51-I transporterte tre kommunikasjonssatellitter i tillegg til at mannskapet skulle reparere satellitten SYNCOM IV-3, som hadde blitt satt ut feil under STS-51-D. Alle satellittene som ble sendt ut var amerikanske. Oppdragene ble gjennomført med suksess. Det var to romvandring  i løpet av ferden.

Galleri

Eksterne lenker
 NASA mission summary
 STS-51I Video Highlights 

Romfergeoppdrag
Romutforskning i 1985
Artikler i astronomiprosjektet
STS-61-A

STS-61-A var en romferd, arrangert av NASA, i samarbeid med Tyskland, med romfergen Challenger. Challenger ble skutt opp den 30. oktober 1985 og landet 6. november samme år. STS-61-A var den 22. romferden til NASA og Challengers niende. Romferden var Challengers siste suksessfulle.

Mannskap
  Henry W. Hartsfield jr., Commander (3)
  Steven R. Nagel, Pilot (2)
  Bonnie J. Dunbar, Oppdragspesialist (1)
  James Buchli, Oppdragspesialist (2)
  Guion Bluford, Oppdragspesialist (2)
  Reinhard Furrer, Lastspesialist (1)
  Ernst Messerschmid, Lastspesialist (1)
  Wubbo Ockels, Lastspesialist (1)

(#) Viser antall romferder de har vært på

Høydepunkt
STS-61-A satte rekord for største mengden mannskap ombord på en romferd. Oppdraget bar med seg NASA/ESA Spacelab-modulen med 76 suksessfulle eksperimenter. Romferden ble erklært en suksess. Lasten ble kontrollert av German Space Operations Center, og ikke av NASA. De tyske astronautene og de amerikanske astronautene hadde ulike oppgaver på ferden. Spesielt tyskerne jobber i Spacelab, mens amerikanerne opererte fra romfergen.

Eksterne lenker
 NASA sammendrag om ferden
 STS-61A Video høydepunkter 
 German-run shuttle mission successful - Science News

Romfergeoppdrag
Romutforskning i 1985
Artikler i astronomiprosjektet