alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
WAP

Wireless Application Protocol (WAP) er en åpen internasjonal standard for trådløs overføring av data. Den gir tilgang til Internett fra mobiltelefoner. WAP ble utviklet av Ericsson, Nokia, Motorola og Openwave (da Phone.com, tidligere Unwired Planet). De første WAP-telefonene ble lansert i november 1999. Nokia var en av pådriverne for å etablere WAP som standard. WAP ble introdusert i Norge i år 2000. WAP gir tilgang til mindre og enklere nettsider som gjør det lettere å lese på små skjermer og over trege nettlinjer. VG skrev i 2003 at WAP var lite utbredt i Norge og Sverige. Språkene som blir brukt til å programmere WAP-sider er WML – Wireless Markup Language – og XHTML.

For å benytte seg av WAP må man ha et mobilabonnement eller kontantkort – i tillegg til å ha en WAP-kompatibel mobiltelefon. Samtlige nyere mobiltelefoner har slik kompatibilitet. Man belastes som regel for WAP-bruk basert på antall nedlastede kilobyte.

Eksempler på WAP-sider 
Merk: Enkelte av linkene er kun tilgjengelig på en mobiltelefon.

 Inpoc.no
 Dagbladet.no
 NRK.no

Referanser 

Mobiltelekommunikasjonsstandarder
SpareBank 1 Østlandet

SpareBank 1 Østlandet er en sparebank med hovedkontor på Hamar. Banken ble til 1. april 2017 som et resultat av fusjonen mellom Sparebanken Hedmark (stiftet 1845) og Bank 1 Oslo Akershus (stiftet 1898).

Sparebanken er en del SpareBank 1-alliansen og består av 37 bankkontorer med 1 119 ansatte i Innlandet, Oslo og gamle Akershus fylke (nå del av Viken). SpareBank 1 Østlandets egenkapitalbevis ble notert på Oslo Børs 13. juni 2017, under tickeren SPOL.

Historie 
Banken er en fusjon mellom flere tidligere, lokale sparebanker, hvorav Hof Sparebank fra 1845 var den eldste, men først innfusjonert i 1993. Den store, avgjørende fusjonen fant sted i 1988, mellom Østerdalen Sparebank, Vinger Sparebank og Sparebanken Hedmark. Den første Sparebanken Hedmark var dannet i 1982, ved en fusjon mellom Hedemarken Sparebank og Nord-Østerdal Sparebank.

I juni 2006 kjøpte banken seg opp i SpareBank 1 Gruppen AS, og overtok begge SpareBank 1s kontorer i Hedmark fylke. I 2016 utvidet banken sitt markedsområde ytterligere gjennom kjøpet av de resterende aksjene i Bank 1 Oslo Akershus AS, som så ble fusjonert inn 1. april 2017. 

SpareBank 1 Østlandet var første norske bank til å betale ut kundeutbytte til kundene sine. Første kundeutbytte ble utbetalt i 2018.

Fusjon med Bank 1 Oslo Akershus 
Bank 1 Oslo Akershus var eid av andre banker i SpareBank1-systemet og Landsorganisasjonen i Norge (LO). I 2013 kjøpte Sparebanken Hedmark 40,5 prosent av aksjene, og i desember 2015 ble det kunngjort at Sparebanken Hedmark kjøper de resterende aksjene. Bank 1 Oslo Akershus blir etter dette et heleid datterselskap av Sparebanken Hedmark. Kjøpet blir delvis finansiert av en rettet emisjon mot LO og de øvrige bankene. Etter dette blir LO den nest største eieren i Sparebanken Hedmark Sparebankstiftelse, med 15,1 prosent eierandel. Fusjonen mellom de to bankene ble gjennomført med virkning fra 1. april 2017.

Referanser

Litteratur
 Hedmark gjennom 150 år. Per-Øivind Sandberg (red.). Hamar, 1995. ISBN 82-993669-0-9.

Eksterne lenker
 

Banker i SpareBank 1-alliansen
Banker etablert i 1845
Banker etablert i 1898
Banker etablert i 2017
1845 i Norge
1898 i Norge
2017 i Norge
Næringsliv i Viken
Næringsliv i Innlandet
Næringsliv i Oslo
Næringsliv i Hamar
Kongregasjonen for helligkåringer

Kongregasjonen for helligkåringer er en del av den romerske kurie, det vil si Den katolske kirkes og Vatikanstatens sentraladministrasjon. 

Staben består av en prefekt, en sekretær og undersekretær samt 23 andre ansatte. Selve kongregasjonen har, pr. oktober 2004, 34 medlemmer, som er kardinaler, erkebiskoper og biskoper, samt en Promotor Fidei ('Fremmer av troen') som er teolog, 5 relatorer med ansvar for sakenes framdrift og 83 fast tilknyttede konsulenter.

Historie

Kongregasjonen ble opprettet av pave Sixtus V 22. januar 1588 i bullen Immensa Aeterni Dei. Den hadde første navnet Kongregasjonen for ritene, og hadde ansvar både for regulering av gudstjenesteordningen og for helligkåringssaker. 

8. mai 1969 besluttet pave Paul VI i den apostoliske konstitusjonen Sacra Rituum Congregatio å dele den i to, slik at Kongregasjonen for gudstjeneste og sakramentsordningen ble utskilt som en egen enhet. 

Med den nye kirkelovsamlingen som kom i 1983, og flere apostoliske konstitusjoner som regulerte lovverket, ble prosessen for helligkåring drastisk lagt om. Dette betydde også en indre omstrukturering i kongregasjonen.

Arbeidsfelt

Kongregasjonen har ansvaret for helligkåringsprosesser. Dette er en komplisert og ofte svært langvarig prosess, som er beskrevet under helligkåring.

Arbeidet går ut på å sørge for at alle sider ved en helligkåringssak blir belyst, at de nødvendige fagfolk blir oppnevnt til kommisjoner som skal granske påståtte mirakler, og å forberede dokumentasjon som presenteres til paven, som tar den endelige avgjørelse i saken.

Den er også ansvarlig for å forberede informasjonsmateriale til selve salig- eller helligkåringsseremonien.

Avdelinger

Kongregasjonen er delt i tre avdelinger:

Judisiaret
Promotor Fidei
Den historisk-juridiske avdeling

I tillegg er en studieavdeling knyttet til kongregasjonen. Denne har som oppgave å forberede de som skal være postulanter (saksframleggere) i helligkåringssakene, og å oppdatere indeksen over saker.

Prefekter

Paolo Bertoli (1969–1973)
Luigi Raimondi (1973–1975)
Corrado Bafile (1976–1980)
Pietro Palazzini (1980–1988)
Angelo Felici (1988–1995)
Alberto Bovone (1995–1998) (pro-prefekt 1995–1998; prefekt 1998)
José Saraiva Martins C.M.F. (1998–2008)
Angelo Amato S.D.B. (2008–2018) 
Giovanni Angelo Becciu (2018–2020)

Eksterne lenker 
 Kongregasjonens hjemmeside

Katolske forvaltningsorganer
Norsjø

Norsjø er en innsjø i Telemark. Navnet kommer av gammelnorsk nór, som betyr «trang» eller «smal». Dybden ligger for en stor del på ca. 170 m. Regulert ved dam ved Skotfoss til en høyde over havet på 15,3 m. Lengde ca. 30 km, største bredde ca. 3 km (ved Ulefoss). Norsjø er drikkevannskilde for kommunene Skien og Nome.

De fleste elver som tilhører Skiensvassdraget samles i Norsjø  før vassdraget munner ut i Skienselva. De største av disse er Eidselva fra Bandak–Norsjøkanalen, Bøelva (Gvarvelva) fra Seljordsvatn og Sauarelva fra Heddalsvatnet.

Norsjø utgjør en sentral del av Telemarkskanalen, ved at den binder sammen Bandak–Norsjøkanalen, også kalt Bandakkanalen, med Norsjø–Skienkanalen. Fra Norsjø kan man seile med båt opp til Heddalsvatnet og Notodden. Strekningen Notodden-Skien var den siste med kommersiell tømmerfløting i Norge. Fløtingen opphørte i 2005.

Man finner en del reiselivsvirksomhet ved Norsjø, i hovedsak fra Ulefoss og nordover. Her finner man, foruten overnattingssteder og campingplasser, både skulpturpark, golfbane og museer. Sluseanleggene til begge nevnte kanaler er populære turistmål, for eksempel Løveid ved Skotfoss (Norsjø–Skienkanalen), og Ulefoss og Vrangfoss (Bandakkanalen). Ulefos Hovedgaard ligger også ved Norsjø, og er en del av Telemark Museum.

Se også 
 Liste over innsjøer i Skandinavia

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Siste tømmer ned kanalen, NRK
 Siste slep for "Axel", SSB

Innsjøer i Skien
Norsjø–Skienkanalen
Innsjøer i Nome
Innsjøer i Midt-Telemark
Reservoarer i Vestfold og Telemark
Skiensvassdraget
Drikkevannsreservoarer i Norge
Seljordsvatn

Seljordsvatn (eller Seljordsvannet) er en innsjø i Seljord kommune i Vestfold og Telemark. Innsjøen er ca. 15 km lang og ca. 1,8 km bred.  Seljordsvannet er mest kjent for Seljordsormen, som senere år har fått navnet Selma. Beretninger om denne skapningen finnes i skriftlige kilder fra midt på 1700-tallet, og forskjellige ekspedisjoner har gjentatte ganger besøkt innsjøen i forsøk på å bevise at Selma eksisterer.

Innsjøen er en del av Skiensvassdraget. Viktigste tilløp er Vallaråi, og utløpet er via Bøelva til Norsjø.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Innsjøer i Midt-Telemark
Innsjøer i Seljord
Reservoarer i Vestfold og Telemark
Skiensvassdraget
Rikslønnsnemnda

Rikslønnsnemnda er en permanent lønnsnemnd som behandler interessetvister som partene i arbeidslivet frivillig bringer inn til avgjørelse, og tvister som Stortinget vedtar skal løses ved tvungen lønnsnemnd. Rikslønnsnemnda oppnevnes av regjeringen for tre år av gangen og er sammensatt av nøytrale medlemmer og representanter fra partene i arbeidslivet.

Nemnda er satt sammen av følgende medlemmer:
 Utpekt av Kongen
 1 formann
 2 nøytrale medlemmer
 1 representant for arbeidstakerinteresser etter arbeidstvistloven (Uten stemmerett) eller
 1 representant for arbeidstakerinteresser etter tjenestetvistloven (Uten stemmerett)
 1 representant for arbeidsgiverinteresser etter arbeidstvistloven (Uten stemmerett) eller
 1 representant for statens interesser etter tjenestetvistloven (Uten stemmerett)
 Utpekt av konfliktens parter
 2 representanter for arbeidstakersiden i konflikter etter arbeidstvistloven (1 med stemmerett) eller
 1 representant for arbeidstakersiden i konflikter etter tjenestetvistloven
 2 representanter for arbeidsgiversiden i konflikter etter arbeidstvistloven (1 med stemmerett) eller
 1 representant for arbeidsgiversiden i konflikter etter tjenestetvistloven

Følgelig møter 7 representanter ved konflikter etter tjenestetvistloven og 9 representanter ved konflikter etter arbeidstvistloven, mens i alle tilfeller har kun 5 av de møtende stemmerett.

Nemnda er hjemlet i lønnsnemndloven av 2012.

Formenn
 Ragnar Christiansen 
 Charles Philipson (1982-1984)
 Trygve Leivestad 
 Georg Fr. Rieber-Mohn 
 Oluf Skarpnes (setteformann sak 1/1985)

Referanser

Eksterne lenker

 Rikslønnsnemnda

Norske statlige nemnder
Newzealandsk dollar

Newzealandsk dollar er valutaen i New Zealand. Valutakoden er NZD. Dollaren ble tatt i bruk 10. juli 1967 og erstattet det ikke-desimale nyzealandsk pund.

Pitcairnøyene, Cookøyene, Niue og Tokelau benytter også newzealandsk dollar.

Sedler 
Fra 1840 til 1967 var pund i bruk. Reserve Bank of New Zealand har utgitt sju seddelserier, to for nyzealandsk pund og fem for nyzealandsk dollar.

Tredje seddelserie: Fra pund til dollar 

Det ble utgitt to pundseddelserier. Den siste av disse, fra 1940, ble avløst av en ny seddelserie i forbindelse med desimalreformen og innføring av dollar i 1967. I forbindelse med reformen ble betegnelsen på den nye pengeenheten diskutert, med kiwi og zeal som alternativer til dollar, som til slutt ble valgt.

Den tredje seddelserien fikk dronning Elizabeth II som motiv på framsiden, mens baksiden var prydet av planter og fugler. Det ble utgitt sedler med pålydende 1, 2, 5, 10, 20 og 100 dollar. Firmaet De La Rue i London trykket de nyzealandske dollarsedlene.

Fjerde seddelserie 

I 1979 ble det utlyst anbudskonkurranse om trykking av en ny seddelserie. Et nyzealandsk firma, Bradbury Wilkinson and Company med et nybygd seddeltrykkeri i Whangarei, vant anbudet. Til den fjerde serien, der utgivelsen begynte i 1981, ble portrettet av dronningen fornyet, mens plante- og fuglemotivene fra reversen ble beholdt. En ny 50-dollarseddel ble utgitt i 1983.

Femte seddelserie 
I 1991 begynte utgivelsen av den femte seddelserien. Sedlene fikk da helt ny utforming. Forsiden av 5-dollarseddelen fikk portrett av tindebestigeren Edmund Hillary, mens suffragetten Kate Sheppard pryden 10-dollarseddelen. Et portrett av dronning Elizabeth II var fortsatt å finne på 20-dollarsedelen. 50-dollarseddelen fikk portrett av maoripolitikeren Āpirana Ngata og 100-dollarseddelen et portrett av nobelprisvinneren i kjemi Ernest Rutherford. Reversen på sedlene fikk motiv fra nyzealandsk natur, med fugler, planter og landskap. Fuglenes navn er skrevet på maori.

Sjette seddelserie 
I 1999 gikk New Zealand over til polymersedler. Bortsett fra nye sikkerhetsdetaljer var motivene i sjette serie de samme som i den foregående.

Sjuende seddelserie 
Utgivelsen av den sjuende seddelserie begynte i oktober 2015, da det kom nye utgaver av 5- og 10-dollarsedlene. 20-, 50- og 100-dollarsedlene ble utstedt i mai 2016. Persongalleriet og hovedmotivene ellers er i hovedsak de samme i denne serien, som i de to foregående seddelseriene, men med større tall for å angi verdi og klarere fargekontraster. I tillegg ble det lagt til elementer for å styrke sedlenes maoriske identitet, blant annet slik at landets navn på maori, Aotearoa, kom med. Også sentralbankens navn på maori ble tatt med. Utformingen av sedlene ble oppgradert med nye sikkerhetsdetaljer for å det vanskeligere å forfalske sedlene. Seddelserien ble presentert som «Brighter Money». Sedlene fra den sjette serien fortsatte i sirkulasjon.

Referanser

Eksterne lenker 
 Sedler fra New Zealand (på tysk) (på engelsk) (på fransk)

Oseanias valuta
New Zealands økonomi
Pitcairnøyene
Rødsprit

Rødsprit er 70-95% denaturert etylalkohol, etanol (C2H5OH). Rødspriten er tilsatt et denatureringsmiddel som gjør den ubrukelig til mat og drikke, samt ofte fargestoffet fuksin som gir en rødaktig farge. Rødsprit er et rense- og løsemiddel beregnet til teknisk bruk.

Bruk og egenskaper
Rødsprit benyttes som avfettingsvæske for tre og metall før lakkering eller maling, og som antifrostmiddel i vannlåser og vannpumper. Den brukes også som løsemiddel for farge, beis, lakk og lim, og brukes som brennvæske i spritapparater som for eksempel stormkjøkken, Primus og Fondue-brenner.

Rødspriten fordamper hurtig og er raskt nedbrytbar. Alkoholen er svært brannfarlig, og har et flammepunkt på 13 ℃.

Rødsprit kalles vanligvis teknisk sprit på svensk og husholdningssprit på dansk.

Se også
 White spirit

Alkoholer
Løsningsmidler
Knivskjelodden

Knivskjelodden (71° 11’ 08” N) er en halvøy like vestnordvest for Nordkapplatået på Magerøya i Nordkapp kommune. Odden er Norges nordligste fastlandspunkt når man regner med alle tilhørende skjær og øyer, og ligger  meter lenger nord enn Nordkapplatået (71° 10’ 21” N).

Det går en merket tursti fra Nordkappveien (E69, 7 km sør for Nordkapplatået) til Knivskjelodden. Turen tar omtrent 2,5 time.

Se også 
 Oversikt over norske geografiske ytterpunkter

Eksterne lenker 
 Dropp dyre Nordkapp – nyt Nordishavet gratis (Aftenposten)

Nordkapps geografi
Halvøyer i Troms og Finnmark
Verdens geografiske ytterpunkter
Selisk

Selisk var et språk som tilhørte de baltiske språkgruppe i de Indoeuropeiske språkfamilie. Dette språket ble talt av selerne som levde inntil 1400-tallet i det som i dag er østre del av Latvia og nordøstlige Litauen. De utgjorde en liten baltisk stamme. 

Etter at Storhertugdømmet Litauen var etablert underla det seg alle mindre stammer, også selerne, som ble assimilert og i løpet av det påfølgende århundre også mistet språket sitt, som dermed døde ut.

Sporene av selisk språk kan fremdeles sees i de områdene selerne befolket, særlig i aksent og fonetikk.

Baltiske språk
Utdødde språk i Europa
Oslo-avtalen

Oslo-avtalen fra august 1993 representerte et gjennombrudd i forhandlingene mellom PLO og Israel. Avtalen var betydningsfull fordi PLO og Israel da anerkjente hverandre som forhandlingspartnere og innledet en prosess mot en endelig fredsavtale mellom palestinerne og israelerne.

Bakgrunn 
Der stormaktene mislyktes med Madrid-konferansen og forhandlinger i Washington, lyktes tilsynelatende det utradisjonelle norske initiativet. Terje Rød-Larsen og Mona Juul var også fremtredende i prosessen.

13. mars 2002 vedtok FNs sikkerhetsråd en resolusjon som slo fast prinsippet om en to-statsløsning. For første gang erklærte en amerikansk president at dette er målet – et mål det såkalte veikartet for fred også slår fast. 

Disse tiltakene er imidlertid flere ganger blitt utsatt.

Oslo-avtalen har blitt utsatt for kritikk fra en rekke hold, fra den israelske historikeren og diplomaten Shlomo Ben-Ami har den blitt omtalt å bygge på et ny-kolonialistisk grunnlag.

Se også 
 Interimsavtalen (Oslo II-avtalen)
 Relasjoner mellom Norge og Israel
 Midtøsten-konflikten

Referanser

Litteratur

 Odd Karsten Tveit: De skyldige : Israel og Palestina - krigen, menneskene, spillet, Kagge forlag, 2015 ISBN 9788248916871
 Oslo-avtalen, artikkel hos Norgeshistorie.no

Midtøstens historie
Forholdet mellom Israel og Palestina
Fredsavtaler
Internasjonale avtaler
Israel og Norge
Traktater av 1993
1990-årene i Israel
Kaspar Maria von Sternberg

Kaspar Maria greve von Sternberg (også Caspar Maria) (født 1761, død 1838) var en bøhmisk teolog, mineralog og botaniker.

Han etablerte det Bøhmiske Nasjonalmuseet i Prag og regnes som grunnlegger av moderne paleobotanikk. Han var også en venn av Goethe.

Referanser

Eksterne lenker 
 https://web.archive.org/web/20041010013206/http://www.univie.ac.at/sternberg/

Østerrikske botanikere
Katolske teologer
Tsjekkiske katolske prester
Østerrikske geologer
Mineraloger
Paleontologer
Østerrikere
Personer fra Praha
Fødsler i 1761
Dødsfall i 1838
Entitet

Entitet (fra latin ens, «det som er», avledet av esse, «være») er i filosofien et begrep for noe som har en eksistens. En entitet kan være et menneske, en stat, en gjenstand, en tanke eller et annet subjekt som eksisterer. En antakelse kan også være en entitet.

En entitet kan være sammensatt av subjekter som selv er entiteter.

Se også 
 Vesen

Filosofi
Objekter
Grunnleggende konsepter i metafysikk

cs:Entita
ja:物
Vestbaltiske språk

De vestbaltiske språk døde ut på 1700-tallet med gammelprøyssisk. Man kjenner dessuten to andre språk som tilhører denne språkgruppen, nemlig jotvingisk og galindisk.

Baltiske språk
Ostpolitik

Ostpolitik (norsk: østpolitikk) var Willy Brandts sterkt kontroversielle politikk på begynnelsen av 1970-årene som søkte å forbedre forholdet til de kommunistiske diktaturene i Øst-Europa. Den innebar en anerkjennelse av statene Polen og DDR, og av de daværende de facto-grensene (Curzonlinjen i øst og Oder-Neisse-linjen) som faktiske (riktignok med forbehold om rett til senere grenseendringer), noe som var et brudd med tidligere tysk politikk. Mange konservative så på Brandts Ostpolitik som landssvik og mente det var i strid med den tyske grunnloven, som krevet gjenforening av Tyskland (i grensene fra 1937), at tyske flyktninger skulle få returnere til sine hjem i Øst-Tyskland: Schlesien, Pommern, Øst-Brandenburg, Vest- og Øst-Preussen foruten Sudetenland. 

Opposisjonen forsøkte i 1972 å fremme et mistillitsforslag for å kaste Brandt som kansler på grunn av denne politikken, og regnet med å vinne avstemningen. Men til deres overraskelse tapte de den; senere viste det seg at to konservative parlamentsmedlemmer hadde blitt bestukket av Stasi, etterretningsorganisasjonen til det sovjetiske marionettregimet i DDR. De fordrevnes organisasjoner, for eksempel Bund der Vertriebenen som med flere millioner medlemmer er en viktig maktfaktor i tysk politikk, avviser til dags dato Brandts østpolitikk.

Ved Russlands invasjon av Ukraina 2022 ble Tysklands Ostpolitik utfordret. I en spesialsesjon i det tyske parlamentet, Forbundsdagen, ble en rekke tiltak lagt frem, som levering av våpen til Ukraina, og en kraftig satsing på det tyske forsvaret. En rekke politiske kommentatorer (i forskjellige media, i ulike land) anser at grunnet Russlands angrep på Ukraina er Ostpolitik i praksis avsluttet.

Referanser

Eksterne lenker 
 Sikre freden og overvinne muren – øst- og tysklandspolitikk 1955–1989 på willy-brandt-biografi.com - Forbundskansler Willy Brandt-stiftelsen i samarbeid med Den norsk-tyske Willy Brandt-sfiftelsen
  Willy Brandt’s Ostpolitik på cvce.eu - Universitetet i Luxembourg

Tysk utenrikspolitikk
Tysklands historie (1945–1990)
Langeleik

Langeleik, også kalt  langleik, langhørpu og langspill, er et norsk folkeinstrument. Det er et strengeinstrument i form av en siter som har en lang, smal resonanskasse, med eller uten bunn, og antallet strenger kan variere. Vanligvis dreier det seg om én melodistreng med tverrbånd under og sju akkompagnementsstrenger.

Langeleikens historie i Norge 
Instrumentet ble i utgangspunktet kalt langspill. Det er funnet en langeleik som er datert så tidlig som 1524. Instrumentet var utbredt over det meste av landet. Det er funnet rester av langeleiker så langt nord som til Finnmark.

Valdres 
Som bruksinstrument i våre dager har langeleiken bare overlevd i Valdres. I Valdres var det på 1800-tallet flere kvinner som var kjent for sitt langeleikspill. Mange av disse kvinnene hadde en liten dukke festet til høyrehånden mens de spilte, og for tilhørerne så det da ut som om dukken danset på bordet til langeleikens toner. «Bestemor til Ola Brustugu, ho Barbro på Kleiven, spelte langeleik. Ho hadde eit par «dokke-figurar» som dansa etter spelet hennar. Dette totte mange var lettsindig. Ein dag kom det inn til Barbro ein framandkar. Han spurde kva ho ville ha for langeleiken sin. Nei, ho hadde  ikkje tenkt å selja han. Men så tok han opp 5 dalar og la på bordet. Så tok han langeleiken og la han bort i peisen og brende han opp. Dei skulle ha vore så musikalske forfedrane til Peiseguten.»Berit Pynten er i ettertid blitt stående som en av de mest kjente Valdres-musikantene med langeleiken som instrument: «Berit hadde, som sume andre langeleikspelarar, to dokkor som «dansa» etter som ho slo med pretten. Sonedotteri til Berit Pynten, ho Guri Kårstad, har i «Valdres» 22/2 1955 skrive mel. a. dette om dokkeparet til Berit.«Vi småjenter tok oss ofte turer til Pynten for å høre langeleikspel, og det som drog oss mest, var å se et dukkepar som danset når bestemor spilte. Dukkene skulle forestille mann og kone, og de var kledd i fine, gamle nasjonaldrakter. (---) Det var et stativ som dukkene stod på. Dukkene hadde ledd i knær og ankler, så de var bevegelige... I hodene på dem var festet en tråd i og opp gjennom stativet. Så viklet hun trådene fra dukken på pekefingren som hun førte spretten med, altså på høyre handa. Når så spillet tok til, danset dukkene.»»

Beslektede instrumenter 
Blant beslektete klimpreinstrumenter og bordunsitere kan nevnes nederlandsk Hommel, svensk Hummel, fransk Épinette des Vosges, og amerikansk Appalachian dulcimer, også kjent som ''«mountain dulcimer»:

 Appalachian dulcimer
 Epinette des Vosges
 Langspil
 Scheitholt
 Hummel
 Siter
 Kantele

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske folkeinstrumenter
Siterinstrumenter