Interneringsleirene i Sverige under andre verdenskrig

Interneringsleirene i Sverige under andre verdenskrig  ble i samtiden også omtalt som konsentrasjonsleirer. Dette var en type arbeidsleirer for politiske fanger. 

Myndighetene brukte interneringsleirene for å kontrollere kommunister og andre som man så på som statsfiendlige elementer.   Frihetsberøvelsen omfattet, i tillegg til kommunistene, også radikale sosialdemokrater, syndikalister, fagforeningsfolk, anti-nazister og tyske desertører, såkalte "Englandsvänner". Noen ble også plassert i leirene på grunn av sin etnisitet.  

Frihetsberøvelsen skjedde uten rettergang eller dom.  Sosialdemokraten Tage Erlander hadde det øverste politiske ansvar for disse leirene.  Fra starten av var det svenske borgere som ble internert, men etterhvert tok man også hand om utenlandske soldater.  

Historisk forskning om disse leierene har til dels vært svært vanskelig fordi dokumentasjonen i stor grad har blitt destruert.

Terminologi 
De svenske arbeidsleirene ble i samtiden omtalt som konsentrasjonsleirer.  
Seinere ble dette kontroversielt, som for eksempel i 2008 da Tobias Berglund og Niclas Sennerteg utga bok med tittelen Svenska koncentrationsläger i Tredje rikets skugga (Natur & Kultur). De leirene som fantes i Sverige under andre verdenskrig omtales enkelte steder som "interneringsleirer" i motsetning til det historisk korrekte konsentrasjonsleirer som brukes i kildematerialet. Men våre assosiasjoner i dag gjør dette problematisk. Enkelte hevder at det er uklart hvor grensen går mellom begrepene interneringsleir og konsentrasjonsleir.

Begrunnelse 
Ifølge historikeren Karl Molin forsøkte den militære ledelse å påvirke den svenske samlingsregjeringens utenrikspolitikk i retning mot et sterkere engasjement for Finland, men dette motsatte kommunistene seg.  Hensikten med et slikt engasjement var å sikre Sveriges stilling i den verdensorden som ville råde etter en tysk sluttseier i krigen. 
 

Karl Molin har spekulert hva som ville hendt med de internerte om Sverige hadde blitt okkupert av Nazityskland.  I Norge og Danmark fantest liknende leirer og de som satt fengslet der ble myrdet i Auschwitz og andra leirer  under den tyske okkupasjonen.

Overvåkning 
Interneringen var relativt enkel å gjenomføre da krigsmakten og sivil sikkerhetstjeneste hadde et omfattende register over de aktuelle personene  via en myndighet Krigsmakten opprettet i 1928 uten Riksdagens kjennskap, kalt "underrättelsebyrån (UB)"
som i første rekke arbeidet mot antimilitarisme, men i et dokument fra 1934 går det fram at deres interesse på dette tidspunkt var konsentrert om kommunister. 

Samme kilde forteller at 100 000 personer var registrert.  I 1941 omfattet registeret 40 000 personer; dette var mer enn antall medlemmer i Sveriges Kommunistiske Parti på dette tidspunktet. 
 En tredel av de tyske kommunistene som besøkte Sverige på denne tiden ble plassert i leirene.

Arbeidsleirene
Under andre verdenskrig ble mellom 600 og 700 vernpliktige menn innkalt til tjeneste i arbeidstroppene og disse ble innkvartert i særskilte leirer. I ettertid har disse leirene blitt betraktet som interneringsleirer og verneplikttjenesten som internering. De fleste som ble innkalt til disse leirene var kommunister.  og arbeidsleirene ble opprettet eksklusivt for kommunister. Men det fantes også radikale sosialdemokrater,
 syndikalister, fagforeningsfolk, anti-nazister, tyska desertører, såkalte Englandsvänner og andre som ble regnet som upålitelige elementer. Men også vernepliktige som var skyldige i disiplinære ble plassert i leirene. Formelt ble leirene i de fleste tilfelle omtalt som arbeidskompanier.

Hensikten var at de man i militæret oppfattet som samfunnsfarlige og kanskje landsforæderiske elementer skulle avtjene sin lovfestede militærtjeneste som alle andre medborgere, men uten våpen i hånden og uten å true den militære disiplin. Arbeidskompaniene var isolert og de vernepliktige fikk ikke bære våpen.  Systemet var sanksjonert av den svenske samlingsregjeringen, men det ble gjennomført som et administrativt militært prosjekt. Interneringen var basert på opplysninger fra sikkerhetstjenesten, sivil overvåkning og post-overvåkning.  og angiveri.

I Vindeln og Stensele arbeidet de internerte med å bygge en hemmelig flyplass. I Storsien og i Vägershult var oppgaven veibygging.

Noen av de internerte betegnet arbeidskompaniene som konsentrasjonsleirer i en mildere form.  Særskilt leiren i Storsien og på logementfartøyet Bercut har blitt fremstilt som ubehagelige opplevelser for de innkalte mens andre var mer idylliske. 

I mai 1941 ble det lagt planer for totalt ti arbeidsleirer for 3000-3500 vernepliktige, men mot slutten av 1941 ble planene lagt på is etterat den sosialdemokratiske forsvarsministeren, Per Edvin Sköld,  grep inn.  Sköld hadde gjennom egne kontakter i partiet og fagforeningene fått innsikt i hvor omfattende innkallingene til arbeidskompaniene og utformet nye retningslinjer som medførte at innkallingen i praksis opphørte. 

I 1943 ble den siste leiren stengt. All dokumentasjon ble brent. Etter krigen fikk mange som hadde tjenestegjort i arbeidskompaniene vanskelig å få arbeid fordi de var stemplet som "subversiva element". 

Da sannheten om leirene etterhvert kom fram etter krigen førte det til sterk kritikk.

Interneringsleirer
Interneringsleirer for utenlandske soldater  ble opprettet etter Haagkonventionens krav til nøytrale stater. Utenlandske soldater ble internert blant annet i Långmora, Backamo och Smedsbo. Sovjetiske soldater som hadde rømt fra tyske fangeleirer i Norge ble internert blant annet på Krampenleiren i Skinnskattebergs kommune. Polske ubåtsmatroser ble internert i Mariefred. Tyske krigsfanger ble internert i Lagerlingen på Gotland og tyska flyktinger og deserterte soldater på Rinkaby flygbas.  Etter andre verdenskrigen ble tre av leirene anvendt til flyktninger fra Baltikum (inklusive 150 soldater) i Ränneslätt, Rinkaby och Gälltofta. 

Fram til høsten 1941 ble tyske desertører sendt tilbake i overensstemmelse med en hemmelig instrukt fra Tage Erlander og Gustav Möller. Trolig ble de henrettet der. 

Da krigen nærmet seg slutten ble kommunistene, anti-nazister og andre grupper sluppet ut. Leirene ble tatt i bruk til utlendinger med nazistsympatier, de fleste var normenn og dansker.

Forskning och rapportering 
Dokumenter fra arbeidsleirene i Sverige er ødelagt  og dette har ført til at forskning om temaet har vært vanskelig å gjennomføre.

Karl Molin var 1991 den i Sverige som hadde drevet mest forskning om arbetskompanierna. Også Gunnar Kieri med Ivar Sundström og Tobias Berglund med Niclas Sennerteg har skrevet bøker om emnet.

Referenser

 Sverige under andre verdenskrig
Fengsler
Frihetsberøvelse