alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Hero (film)

Hero (英雄, Yīng Xióng) er en kinesisk kampsportfilm, regissert av Zhang Yimou med musikk av Tan Dun.

Hero kom ut den 24. oktober 2002 i Kina, og var den dyreste og mest innbringende filmen i kinesisk filmhistorie frem til Red Cliff fra 2009.

Handling 
En gruppe leiemordere: Flyvende Snø (飛雪) (Maggie Cheung), Brukne Sverd (殘劍) (Tony Leung) og Sky (長空) (Donnie Yen), sverget å ta livet av Kongen av Qin (秦王) (Chen Daoming), og Navnløs (無名) (Jet Li) ankommer palasset for å kreve belønningen for å ha beseiret disse tre.

Medvirkende 
 Jet Li som Navnløs
 Tony Leung Chiu Wai som Brukne Sverd
 Maggie Cheung som Flyvende Snø
 Zhang Ziyi som Måne
 Chen Daoming som Kongen av Qin
 Donnie Yen som Sky

Eksterne lenker 
 
 
 

Filmer fra 2002
Kinesiske kampsportfilmer
Kinesiskspråklige filmer
Gobi (romanserie)

Gobi-serien er en fantasyromanserie av den norske forfatteren Tor Åge Bringsværd som består av fem romaner (pentalogi) som ble skrevet mellom 1985 og 1997. Serien handler om Asia i middelalderen, med bakgrunn fra folkevandringene og korstogene, sett gjennom den tyske gjøgleren Wolfgang av Godesberg der blanding av fakta og fantasi går om hverandre. Flere av bøkene ble nominert som Norges bidrag til Nordisk råds litteraturpris. Alle bøkene i serien har undertittel "Den første av flere bøker", "Den andre av flere bøker" osv., som viser til at antallet bøker i serien samt det kan være flere i vente. Bringsværd selv har uttalt at bok nummer fem er den siste.

Serien 

Serien omfatter disse bøkene:

 Gobi: Barndommens måne (1985).
 Gobi: Djengis Khan (1987). – Nominert til Nordisk råds litteraturpris 1988.
 Gobi: Djevelens skinn og ben (1989). – Nominert til Nordisk råds litteraturpris 1990.
 Gobi: Min prins (1994).
 Gobi: Baghdad (1997).

Norske romanserier
Gobi: Djengis Khan

Gobi: Djengis Khan er en roman av Tor Åge Bringsværd og er den andre av flere bøker (hittil fem) i romanserien med felles navnet Gobi. Romanen tar for seg personen Djengis Khan og den mongolske samfunnet i middelalderen. 



Handling 

Wolfgang von Godesberg har tatt tilflukt hos en enke i byen Jiayuguan, som har forkledd han som hennes gale onkel. Fremdeles er mongolene etter han. Samtidig når han gjemmer seg for dem, innleder han et forhold med denne vakre enken ved navn Tiao Ch'an og begynner å skrive på sine andre silkerull. Denne gangen vil han fortelle om både seg selv og Temujin, som for oss er bedre kjent under Djengis Khan, den rettmessige herren. Wolfgang vil fortelle om hans far, mor og brødre, om hans fiender, om hans trofaste menn, om hans kvinner og ikke minst om liv på steppene.

Tolkning 

«Gobi: Djengis Khan» handler om personen Djengis Khan (hvem var han og hans betydning) med sine positive og negative sider, om ondskap (der den mongolenes herredømme blir en sentral symbol på dette) og om menneskeverdet og blir derfor tolket som dette. Spørsmål som hvorfor lar vi oss lede (som trekker en parallell til store maktregimer i historie) og hvorfor er noen mer verdt enn andre (som trekker en parallell til mongolenes og Aristoteles menneskesyn) blir tatt opp og filosofert rundt.

I Norge 

I Norge ble romanen første gang utgitt i 1987 på Gyldendal Norsk Forlag. Romanen ble dessuten nominert til Nordisk råds litteraturpris i 1988.

Se også 
Gobi (romanserie)

Referanser 

Norske romaner
Fantastiske romaner
Filosofiske romaner
Bøker fra 1987
Nils Morten Udgaard

Nils Morten Udgaard (født 16. april 1940 i Sauda) er en norsk statsviter, journalist, historiker og politiker (H).  Han var statssekretær ved Statsministerens kontor fra 1984 til 1986 og utenriksredaktør i Aftenposten fra 1995 til 2007. 

Udgaard tok artium i Porsgrunn og i 1958 og gjennomførte Forsvarets russiskkurs 1960-1961 og tok deretter cand. mag.-graden ved  Universitetet i Oslo. Han tok doktorgrad i International Relations ved London School of Economics and Political Science (LSE) i 1971. Doktorgradsavhandlingen, Great Power Politics and Norwegian Foreign Policy, ble utgitt på Universitetsforlaget i 1973. 

Udgaard startet sin journalistgjerning i Nationen i 1959. Han har innehatt stillinger som utenrikspolitisk kommentator, lederskribent for Aftenposten siden slutten av 1960-årene og har vært avisens utenlandskorrespondent, blant annet i Moskva, Bonn og London. I tiden som korrespondent i Moskva fikk han smuglet arkivet til Aleksandr Solsjenitsyn ut av Sovjetunionen. Udgaard har bak seg et omfattende utenrikspolitisk og historisk forfatterskap. Han har bidratt med en rekke skrifter om aktuelle utenriks- og sikkerhetspolitiske emner til Den norske atlanterhavskomité.

Fra 4. desember 1984 til 9. mai 1986 var Udgaard statssekretær for utenrikssaker ved Statsministerens kontor i Kåre Willochs regjering, som representant for Høyre. Udgaard er medlem av rådet for tankesmien Civita.

Udgaard ble i 1991 utnevnt til professor II i moderne europeisk historie ved Universitetet i Bergen, der han fram til 1997 var tilknyttet russo-sovjetiske studier.

Udgaard er tildelt Europabevegelsens pressepris og den tysk-norske Willy Brandt-prisen (2003).

Bibilografi (utvalg) 
 Europas stille revolusjon, Oslo: Civita, 2004
 med Håkan Nilsson: Norge og Norden i fremtidens Europa, Oslo: Schibsted
 Great power politics and Norwegian foreign policy. A study of Norway's foreign relations November 1940-February 1948, Oslo: Universitetsforlaget, 1973

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Minister of Culture and Church Affairs Valgerd Svarstad Haugland: Willy Brandt Prize 2003
 «Verden er mer ordentlig enn mange tror», artikkel om Udgaard i Aftenposten 28. april 2007

Journalister i Aftenposten
Statssekretærer fra Høyre
Statssekretærer i Regjeringen Willoch
Professorer ved Universitetet i Bergen
Alumni fra London School of Economics
Personer fra Sauda kommune
Mottakere av Willy Brandt-prisen
Halsnøytunnelen

Halsnøytunnelen er en undersjøisk veitunnel mellom fastlandet og Halsnøya i Kvinnherad kommune i Vestland. Den er en del av fylkesvei 500 og åpnet 8. mars 2008. Tunnelen er 4 120 meter lang og når 135,5 meter under havet.

Hele Halsnøysambandet består av tunnel og ny vei i dagen (totalt 6,3 km) mellom Sunde på fastlandet og Tofte på Halsnøya. Det var ferdig i mars 2008, og har kostet 427 millioner kroner. Tunnelen gir bedre kommunikasjon i Sunnhordlands-bassenget. For øyfolket åpnet Halsnøytunnelen forbindelsen til fastlandet og førte med seg muligheter for samarbeid og utveksling av kompetanse. Både kulturelle foretak og næringslivet fikk bedre arbeidsvilkår.

Det var bompengeinnkreving fram til 5. september 2019.

Da Halsnøytunnelen ble åpnet, ble Sunde ferjekai nedlagt og sambandet Sunde-Ranavik-Skjersholmane ble forkortet til Ranavik–Skjersholmane.

Sunde ferjekai blir i dag brukt som opplagskai, hurtigbåtanløp og reservekai for Ranavik–Skjersholmane.

Se også 
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge

Referanser

Eksterne lenker
 Kart over Halsnøysambandet

Veitunneler i Vestland
Undersjøiske tunneler på Vestlandet
Veier i Kvinnherad
2008 i Norge
Tunneler åpnet i 2008
Siri Lill Mannes

Siri Lill Mannes (født 29. juni 1970 i Vedavågen på Karmøy) er en journalist og programleder som jobbet i TV 2 fra 1992 til 2010. Fra 2010 har hun vært daglig leder i SpeakLab AS, som hun startet sammen med Arne Møller. I 2015 åpnet SpeakLab Presentation Training Institute i Bergen. Siri Lill Mannes har ledet konferanser i inn- og utland, blant annet åpningen av OECDs World Forum i Paris.

Mannes hadde erfaring fra lokalmedier, blant annet fra lokalradioen Radio102, før hun kom til TV 2 i 1992. Hun laget TV 2s første utenriksreportasje, fra sultkatastrofen i Somalia, til åpningssendingen, 5. september 1992.  Hun var også TV 2s første reporter med ansvar for å dekke Russland.  I 1995 begynte hun med å lede morgennyhetene, og fra 1999 ledet hun kveldssendingene. Hun sa opp sin stilling i kanalen i 2010 og ledet sin siste nyhetssending fredag 25. juni. Hun begrunnet oppsigelsen med at hun følte det var tid for å prøve noe nytt. 

Mannes har gjennomført Forsvarets russiskkurs ved Forsvarets etterretningshøgskole og snakker russisk. Hun tok senere hovedfag i historie ved Universitetet i Bergen. Hun har også studert statsvitenskap i USA.

Mannes ble tildelt Kringkastingsprisen for 2000. 

Hun har skrevet boken Livvakt i helvete – Aleksandr og krigen i Tsjetsjenia (ISBN 9788248906018, Kagge Forlag, 2003), og i mai 2010 utga hun kriminalromanen 66 grader nord.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Portrettintervju i Dagbladet (2004)

TV 2-journalister
Norske områdehistorikere
Alumni fra Universitetet i Bergen
Personer fra Karmøy kommune
Loganbær

Loganbær (Rubus loganobaccus) er en krysning (hybrid) av bringebær og bjørnebær med en ganske skarp smak.

Bæret kom til ved en tilfeldighet mellom 1880–1881 i Santa Cruz i California (USA) da dommeren og hortikulturisten James Harvey Logan (1841–1928) gjorde forsøk med krysning av bær.

Loganbær egner seg godt til marmelader, saftkoking og vinproduksjon. Det går også an å spise bæret som det er, men smaken kan være litt for bitter for noen.

Krysser man loganbær med bjørnebær og bringebær, får man boysenbær. En annen, mer robust krysning mellom bringebær og bjørnebær er taybær.

Eksterne lenker 
 

Bær
Bjørnebærslekta
Don Juan Dracula

Don Juan Dracula er en norsk indiepopkvartett som består av Henrik «Francesco Dellamorte» Lysell (gitar og vokal), Henning Krane (keyboards), Thomas Dirk Lute (trommer og vokal) og Ola Magnair Eriksen (bass). De har en variert musikkstil med retroelementer fra 80-tallspop.

Diskografi
 New Sensation (2008)
 Outakes, demos & oh my god what were we thinking (2005)
 Young Debutantes II (2005)
 Take Me Home (Singel) (2005)
 Happy Boy EP (2003)
 Sober (Singel) (2002)
 Perfect Girl EP (2002)
 Perfect Girl/Annoying Boy EP (2001)
 A NRK Documentary (2000)
 Black Balloons (2000)

Eksterne lenker
 

Norske popgrupper
Anders Frihagen

Anders Rasmus Frihagen (født 28. januar 1892 i Åheim, død 5. april 1979 i Oslo) var en norsk politiker og bankmann. Han var medlem i Nygaardsvoldregjeringen med post som handelsminister 1939–1940, minister uten portefølje i Stockholm 1940–1942, handelsminister i London 1942 og forsynings- og gjenreisningsminister i London 1942–1945.

Frihagen vokste opp i Åheim på Sunnmøre. Han tok examen artium som privatist 1913 og eksamen ved Volda lærerskole året etter. 1914–15 var han lærer ved Volda mellomskole og gymnas, og etter befalskurs ble han 1917 vernepliktig premierløytnant i Hærens Flyvevesen. Etter det startet han på jusstudiet ved universitetet i Kristiania og ble cand.jur. i 1922. 1928 hadde han studieopphold ved banker i Frankrike og Storbritannia.

Anders Frihagen var far til professor dr. juris Arvid Frihagen, svigerfar til Anne Katrine Frihagen og svoger til John Strandrud.

Referanser

Kilder 
 Store norske leksikon

Eksterne lenker 
 

Norske handelsministre
Norske statsråder 1905–1940
Norske statsråder 1940–1945
Personer fra Vanylven kommune
Østeuropeisk tid

Østeuropeisk tid, eller Eastern European Time (EET), er tidssonen som ligger to timer foran GMT/UTC, og skrives dermed gjerne GMT+2 eller UTC+2. Denne blir brukt i noen europeiske og nordafrikanske land og noen land i Midtøsten. De fleste bruker ikke EET som sommertid.

Bruk 
Et land bruker EET hele året:
 Libya

Disse landene, deler av land og territorier bruker østeuropeisk tid kun på vinteren:

 Hviterussland
 Bulgaria
 Kypros
 Egypt
 Estland
 Finland
 Hellas
 Israel
 Jordan
 Latvia
 Libanon
 Litauen
 Moldova
 Palestina
 Romania
 Syria
 Tyrkia
 Ukraina

Tidssoner
Filippo Inzaghi

Filippo «Pippo» Inzaghi (født 9. august 1973) er en italiensk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for .

Han er har tidligere spilt for klubber som Parma FC, Atalanta BC,  og AC Milan, samt som han har vært spiss og vunnet VM med . Hans bror Simone Inzaghi var også profesjonell fotballspiller.

Klubbkarriere 
Inzaghi debuterte som profesjonell spiller i den hjemlige Serie B for den lokale klubben Piacenza Calcio. Den første sesongen (1991/1992) spilte han to kamper. Året etter fikk han vist talentet som måltyv med tretten fulltreffere på 21 kamper for Serie C-klubben UC Albinoleffe. Etter korte opphold i Verona og deretter Piacenza debuterte han i sesongen 1995/1996 for daværende AC Parma, i dag FC Parma, i Serie A, og scoret to mål på 15 kamper.

Inzaghi etablerte seg som toppspiss i sesongen 1996/1997, da han i sitt andre år i Serie A scoret 24 mål på 33 kamper for Atalanta Bergamo. De italienske toppklubbene ble for alvor oppmerksomme Inzaghis kvaliteter, og i 1997 gikk han til Juventus, hvor han i løpet av fire sesonger leverte gode resultater og spilte seg inn på det italienske landslaget.

I 2001 gikk han så til AC Milan, der han blant annet har vært med på å vinne Mesterligaen (2003), (2007), og det italienske ligamesterskapet (2004), (2011). Etter å vært i klubben i nesten ti år, valgte Inzaghi å gi seg i Milan i 2012 da kontrakten med Milano-klubben gikk ut.

Den 23. mai 2007 spilte Inzaghi for Milan mot Liverpool i Champions League-finalen, hvor han scoret to mål og ble matchvinner for Milan. Den 3. november 2010 mot Real Madrid i CL-gruppespill på San Siro ble Inzaghi historisk da han nettet sine 69. og 70. scoringer i europeisk sammenheng og er den mestscorende spilleren i Europa noensinne. Han slo rekorden til Gerd Müller og Raul som begge har 68 mål hver.

Landslagskarriere 
Inzaghi spilte for Italia under VM i 1998 og VM i 2002, og var også med i troppen til VM i 2006 i Tyskland hvor han scoret ett mål.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Italienske fotballspillere
Italienske fotballtrenere
Verdensmestere i fotball
Vinnere av Mesterligaen i fotball for menn
Spillere i Fotball-VM 1998
Spillere i Fotball-EM 2000
Spillere i Fotball-VM 2002
Spillere i Fotball-VM 2006
Fotballspillere for Piacenza Calcio
Fotballspillere for UC AlbinoLeffe
Fotballspillere for Hellas Verona FC
Fotballspillere for Parma FC
Fotballspillere for Atalanta BC
Fotballspillere for Juventus FC
Fotballspillere for AC Milan
Fotballtrenere for AC Milan
Fotballtrenere for SSC Venezia
Fotballtrenere for Bologna FC
Fotballtrenere for Benevento Calcio
Fotballtrenere for Brescia Calcio
Fotballtrenere for Reggina Calcio
Årets unge spiller i Serie A
Personer fra Piacenza
Frans av Bayern

Frans Bonaventura Adalbert Maria av Bayern (Franz von Bayern) (født 14. juli 1933 i München) er overhode for huset Wittelsbach, hertug av Bayern og arving til tronen i Kongeriket Bayern. Frans er også eldste etterkommer av Jakob II av England og dermed huset Stuart, og ansees av jakobittene som Storbritannias rettmessige konge. Jakobittene refererer til ham som Frans II (engelsk Francis) av England, Skottland, Frankrike og Irland. I henhold til den greske konstitusjonen av 1843 er han også eldste arving til Otto av Hellas, og arving til tittelen konge av Jerusalem.

Liv og virke

Bakgrunn 
Han er sønn av Albrecht av Bayern og grevinne Maria Drašković von Trakošćan. Han er oldebarn av Bayerns siste konge, Ludwig III av Bayern, som regjerte til 1918.

Wittelsbach-familien var motstandere av nasjonalsosialismen og flyktet i 1939 til Ungarn. I 1944 ble de arrestert og sendt i konsentrasjonsleiren Oranienburg. I april 1945 ble de overført til konsentrasjonsleiren Dachau, hvor den amerikanske hæren befridde dem. 

Frans studerte ved Ludwig-Maximilians-Universität München og Universität Zürich.

Prins, tronpretendent 
Frans ble allerede ved sin fødsel anerkjent av jakobittene som prins av England, Skottland, Frankrike og Irland, prins av Cornwall og Rothesay. Men ettersom hans foreldres ekteskap ikke ble ansett som dynastisk når det gjaldt suksesjon til den bayerske tronen, var Frans ikke en dynastisk prins av Bayern da han ble født. Først den 18. mai 1949 anerkjente Frans' bestefar Rupert ekteskapet mellom Frans' foreldre som dynastisk. Da bestefaren døde i 1955 arvet han, fra jakobittenes synspunkt, farens britiske titler, nemlig som hertug av Cornwall og Rothesay, jarl av Carrick, baron av Renfrew, herre av øyene, og prins og riksforvalter (Great Steward) av Skottland. Selv brukte han tittelen arveprins av Bayern.

Da faren Albrecht døde i 1996 etterfulgte Frans ham som overhode for fyrstehuset og tronpretendent.

Wittelsbach-familien nyter i Bayern stor anseelse og behandles i realiteten som en kongefamilie i mange sammenhenger. Frans har mottatt en rekke statlige utmerkelser og æresbevisninger. Han bor i en leilighet på Schloss Nymphenburg.

Frans er ugift, og hans etterfølger er derfor hans yngre bror Max av Bayern. Ettersom Max kun har døtre, er hans fetter Ludwig Karl Maria av Bayern den neste i den bayerske arvefølgen. Posisjonen som eldste arving til huset Stuart og pretendent til den britiske tronen vil imidlertid gå til Max' eldste datter Sophie av Bayern, arveprinsesse av Liechtenstein.

Referanser

Litteratur 

 Verwaltung des Herzogs von Bayern (red.): Genealogie des Hauses Wittelsbach. München 1996

Eksterne lenker 

 King Francis II.
 https://web.archive.org/web/20090116052950/http://www.defendersofscotland.org/monarch.htm

Personer fra München
Huset Wittelsbach
Huset Stuart
Fanger i Dachau
Fanger i tyske konsentrasjonsleire
Bilady, Bilady, Bilady

Bilady, Bilady, Bilady (arabisk: بلادي بلادي بلادي, «Mitt hjemland, mitt hjemland, mitt hjemland») har vært Egypts nasjonalsang siden 1979. Teksten og melodien er skrevet av Sayed Darwish.

Sangtekst

Transskripsjon fra arabisk

Oversettelse til norsk
Refreng:
Mitt hjemland, mitt hjemland, mitt hjemland,
Min kjærlighet og mitt hjerte er vendt mot deg.
(gjentas)

Egypt! Åh, alle lands moder,
Du er mitt håp og mitt streb,
Hvordan kan man telle
Nilens velsignelser for menneskeheten?

Refreng

Egypt! Du dyrebare juvel,
Som stråler på evighetens panne!
Åh, mitt hjemland, vær fritt for evig,
Sikker for alle fiender!

Refreng

Egypt! Dine barn er edle,
Lojale, og beskyttere av din jord.
I krig og i fred
Gir vi våre liv for din skyld.

Refreng (uten repetisjon)

Referanser

Eksterne lenker
 Egypts nasjonalsang

Egypt
Markus Brier

Markus Brier (født 5. juli 1968) er en østerriksk golfspiller. På midten av 1990-tallet vant han de sveitsiske og tyske åpne amatørmesterskapene, og han ble profesjonell i 1995 i relativt høy alder. I 2006 vant han BA-CA Golf Open.

Eksterne lenker 
 
 

Østerrikske golfspillere
Personer fra Wien
Fødsler i 1968
Eiker, Modum og Sigdal tingrett

Eiker, Modum og Sigdal tingrett  var en førsteinstansdomstol i Borgarting lagdømme som dekket kommunene Krødsherad, Modum, Nedre Eiker, Sigdal og Øvre Eiker i Buskerud. Tingretten hadde sitt tinghus i Hokksund, og besto av to dommere, tre dommerfullmektiger og fem saksbehandlere.

Den 1. juli 2016 ble Eiker, Modum og Sigdal tingrett slått sammen med Kongsberg tingrett under navnet Kongsberg og Eiker tingrett.

Referanser

Eksterne lenker
 Eiker, Modum og Sigdal tingrett

Tidligere norske domstoler
Krødsherad
Modums historie
Drammens historie
Sigdal
Øvre Eikers historie
Opphør i 2016
Drammen tingrett

Drammen tingrett var en førsteinstansdomstol i Borgarting lagdømme som dekket kommunene Drammen og Lier i Buskerud. Domstolen var lokalisert i Drammen tinghus på Bragernes.

Domstolen besto av åtte dommere og tre dommerfullmektiger.

Tinghus

Drammens nye tinghus 
Drammens nye tinghus skal stå på tomten der Rica Park Hotell har holdt til siden 30. november 1962. Rivningen av det gamle hotellet var gjennomført våren 2022. Det nye tinghuset bygges oppå kjelleren til det gamle hotellet. Det er Statsbygg som står som byggherre for prosjektet. Statsbygg inngikk kontrakt med NCC Norge, som sammen med Dyrvik arkitekter har utviklet og bygger det nye tinghuset. Tinghusets bruttoareal skal bli på ca. 3 600 kvadratmeter. Drammen tinghus skal være ferdig for prøvedrift våren 2023, med endelig overlevering høsten 2023.

Drammen gamle tinghus 
Det gamle Drammen tinghus stod ferdig i 1962. Da flyttet politiet i Drammen, skattefogden, Drammen kretsfengsel og sorenskriverembetene inn. Per 2021 holder Buskerud tingrett, avdeling Drammen og Drammen fengsel til i dette tinghuset.

Domstolens historie 
Drammen tingrett het i 1970 Drammen byrett. I 2002 ble navnet endret til Drammen tingrett. Den 26. april 2021 ble Drammen tingrett slått sammen med Kongsberg og Eiker tingrett og Hallingdal tingrett til Buskerud tingrett.

Se også
 Tingrett

Referanser 

Myndigheter i Viken
Tidligere norske domstoler
Tingrett
Liers historie
Sande i Vestfold
Opphør i 2021
Tidligere tingretter i Norge
Leônidas da Silva

Leônidas da Silva (1913–2004) var en brasiliansk fotballspiller.

Leônidas Da Silva ble også kalt «den svarte diamanten» og  «gummimannen». Han anses av mange å ha vært den beste spilleren før 1950-tallet. Noen av de som er gamle nok til å ha sett både Leônidas og Pelé spille, hevder faktisk at Leônidas var den beste. Han var den første brasilianske fotballspilleren som ble stor stjerne i utlandet.

Leônidas hadde en utmerket teknikk og spilleoppfattelse. Han forfinet brassesparket og under VM i fotball 1938 i Frankrike, var brassesparket en nyhet for europeerne, noe som bidro til at han ble en superstjerne også i Europa. Han var den store stjernen på  og ble turneringens toppscorer med 7 mål. Men det ble bare en bronsemedalje i VM, treneren Ademar Pimenta valgte å la Leônidas hvile i semifinalen, noe som kanskje ikke var så lurt, da Brasil tapte 2-1 for . 

Leônidas da Silva startet fotballkarrieren i São Cristóvão FC. Etter å ha scoret to mål i landslagsdebuten dro han i 1933 til Uruguay for å spille med Peñarol. Et år senere returnerte han til Brasil for å spille for Vasco da Gama og med dem vant han Rio State Championship.  Etter å ha spilt på Brasils landslag under VM i 1934 gikk han til Botafogo og han vant med dem Rio State Championship. Året etter byttet han klubb på nytt, denne gangen var det Flamengo som ble hans nye klubb, der spilte han frem til 1941. Med Flamenco vant i han 1939 sitt tredje Rio State Championship. I 1942 gikk Leonidas til São Paulo og der spilte han resten av sin aktive karriere frem til 1950.

På slutten av  40-tallet var det mange som mente han var landets beste spiller og han var meget skuffet da han ikke ble tatt ut til VM-laget 1950. Han var i en periode trener for São Paulo og senere radioreporter og eier av en møbelforretning i São Paulo.

Da Silva er oftest blitt kreditert «oppfinnelsen» brassesparket, men ifølge han selv var det en annen brasiliansk spiller, Petronilho de Brito, som var først, han bare videreutviklet teknikken.

Leônidas døde i 2004 etter komplikasjoner som skyldes Alzheimers, som han led av siden 1974. Han er gravlagt på Cemiterio da Paz i São Paulo.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Brasilianske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 1934
Spillere i Fotball-VM 1938
Fotballspillere for CA Peñarol
Fotballspillere for Botafogo de Futebol e Regatas
Fotballspillere for Clube de Regatas do Flamengo
Fotballspillere for São Paulo FC
Fotballspillere for CR Vasco da Gama
Personer fra Rio de Janeiro
1500 meter (friidrett)

1500 meter er en mellomdistanse i friidrett og også en mesterskapsøvelse. Et 1500–meterløp løp er 3 runder og 300m. Løperne starter på langsiden som er 100 m bak målpassering, og etter 3 runder har de 300 m igjen å løpe. 
 
Per juli 2021 innehas ennå verdensrekorden på distansen av Hicham El Guerrouj, rekorden lyder på 3.26,00. Det tilsvarer rundetider på 54,9 sekunder. Norgesrekorden innehas av Jakob Ingebrigtsen med tiden 3.28,32, som også er ny olympisk og europeisk rekord. Distansen har stått på det olympiske programmet for herrer i samtlige moderne olympiske leker siden 1896 i Athen. 1500 meter for damer var med første gang under OL 1972 i München. Distansen inngår også i herrenes tikamp som siste øvelse.

Utøvere på topp gjennom tidene

Topp 15 i verden – menn 
(oppdatert pr. 8. august 2021)

Topp 15 i verden – kvinner
(oppdatert 9. august 2021)

Referanser 

Mellomdistanseløp
Friidrettsøvelser
Klaustrofobi

Klaustrofobi er angst for innestengte/lukkede rom, som for eksempel heiser. Den som har en slik fobi vil selv være klar over det og normalt forsøke å unngå trange, mørke rom. Klaustrofobi er vanlig, og mange som har denne type fobi som unge klarer i løpet av tiden å komme over det uten noen bestemt behandling.

Fobier