alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Åsebøen Stadion

Åsebøen Stadion er hjemmebanen til Kopervik Idrettslag (KIL). Banen ble åpnet i 1932 med kamp mot Djerv 1919, som KIL vant 3–2. Stadionet har ca. 1 400 sitteplasser.

I 2001 ble Åsebøen brukt som landslagsarena da Norges U21-landslag for kvinner spilte mot det danske U21-landslaget (2-0 til Norge). 26. mars 2008 ble det avholdt en U21-landskamp for herrer mellom Norge og Ukraina.

I tillegg til naturgressbanen, har anlegget også en flott kunstgressbane, en mindre naturgressbane som kan brukes av syverlag og til trening, og en minikunstgressbane.

Eksterne lenker
  Åsebøen på Stadionsiden.com
 Kopervik fotball
 
 U21-landskamp

Fotballstadioner i Norge
Idrettsanlegg i Rogaland
Sport i Karmøy
Byggverk i Karmøy
Iljusjin Il-20 (1948)

Iljusjin Il-20 var et angrepsfly utviklet i Sovjetunionen av byrået til Iljusjin. Il-20 utmerket seg ved den ukonvensjonelle plasseringen av cockpiten over motoren, noe som gav bedre sikt men vanskeliggjorde vedlikehold. Prototypen fløy første gang i begynnelsen av desember 1948, utstyrt med en Mikulin M-47 motor med en ytelse på 3000 hk. Beste topphastighet som ble notert under evaluering var på 515 km/t, noe som ikke var spesielt imponerende sammenlignet med Iljusjins Il-10 som allerede var i produksjon og hadde en topphastighet på 551 km/t. Forskjellige typer bestykning ble evaluert, men den siste besto av én 23 mm kanon i  cockpitens akterende, og fire 23 mm kanoner i vingene. Kanonene i vingene var montert på lavetter som kunne posisjoneres enten i flyets retning eller 23° nedover. Il-20 var også utstyrt med bomberom og festepunkter under vingene, og kunne ta en bombelast på opptil 1190 kg.

Problemer med motoren, lite imponerende ytelser og overgang til jetmotorer førte til at Il-20 ble kansellert i mai 1949.

Betegnelsen «Il-20» har blitt brukt igjen senere, på en sivil versjon av bombeflyet Il-28 og på et overvåkningsfly basert på passasjerflyet Il-18.

Spesifikasjoner

Eksterne lenker 
 Ilyushin Il-20 / Ильюшин Ил-20

Iljusjin Il-020 ( 1948 )
Iljusjin-luftfartøy
«Elisabeth»

«Elisabeth» var en tremastet bark, bygget ved verftet Stamann i Hamburg, Tyskland i 1836.

Under norsk flagg ble hun eid av Nygaard fra 1867 til 1887, og av Herman Andersen fra 1887 til 1889. Hennes hjemmehavn i Norge var Tønsberg fram til hun ble kondemnert i august 1889 etter et forlis. Hun var under kommando av kaptein Herman Andersen i de siste år fram til 1889. 

Skipet ble bygget i tre, og ingen modifikasjoner er registrert. 
Skipet var ca. 30 meter (92 fot) langt, med en maksimum bredde på 8,5 meter. Hun hadde et dypgående på 5,3 meter og et deplasement på 309 tonn.

Eksterne lenker 
 «Elisabeth» i Malmsteinregisteret

Norske barker
Skip fra 1836
Sjøfart i Vestfold og Telemark
Skip bygget i Tyskland
Artikler i sjøfart-prosjektet
Pablo Aimar

Pablo César Aimar Giordano (født 3. november 1979) er en argentinsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for  og landslagstrener for Argentina U17. 

Han startet sin profesjonelle karriere i River Plate før han ble solgt til Valencia CF i 2001. I april 2006 ble han diagnostisert med akutt hjernehinnebetennelse (meningitt). Han ble solgt videre til Real Zaragoza i juni 2006. I juli 2008 ble han solgt fra Real Zaragoza til SL Benfica for € 6,5 millioner

Han spilte for  under VM i 2002 og 2006. Maradona har kalt ham for «hans legitime etterfølger som verdens beste spiller».

Aimar var med på to seriegull og med i CL-finaletapet mot Bayern München for Valencia og var to ganger toppscorer for klubben.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Argentinske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 2002
Spillere i Fotball-VM 2006
Spillere i FIFA Confederations Cup 2005
Spillere i Copa América 1999
Spillere i Copa América 2007
Fotballspillere for CA River Plate
Fotballspillere for Valencia CF
Fotballspillere for Real Zaragoza
Fotballspillere for SL Benfica
Fotballspillere for Johor Darul Ta’zim FC
Fotballspillere for Estudiantes de Río Cuarto
Personer fra provinsen Cordoba
Fødsler i 1979
Belfast Lough

Belfast Lough eller Loch Lao/Laoihg (irsk) er en stor fjord (engelsk Sea Lough) på nordøstkysten av øya Irland. Fjorden ligger mellom 
grevskapet Antrim og Down i Nord-Irland. I bunnen av fjorden renner elven Lagan ut, og de indre delene består av mudderstrekninger og laguner. 

De ytre delene av fjorden er for det meste steinete kyst med små viker med sandstrender. Nesene ved fjordens utløp kalles Orlock Point og Blackhead.

Byen Belfast ligger innerst i fjorden. Andre større byer ved fjorden er Holywood og Bangor på sørsiden av fjorden (Down), og Carrickfergus på nordsiden (Antrim). I Carrickfergus er det et gammelt normannisk slott, og på gamle kart fra før byen Belfast begynte å vokse blir fjorden ofte kalt Carrickfergus Lough.

Fjorden er lang og bred, med svært små tidevannsforskjeller. Dette gjør den svært populær for seilere. RMS «Titanic» ble bygget på skipsverftet Harland & Wolff innerst i fjorden.

Det er et fuglereservat i Belfast Lough. Mudderflatene innerst i fjorden er viktige næringsområder for forskjellige vadefugler, blant annet rødstilk, tjeld og svarthalespove.

Antrim
Down
Nord-Irlands geografi
Bukter og fjorder på øya Irland
Fjorder i Storbritannia
Lambay

Lambay er en øy i Irskesjøen på østkysten av øya Irland. Den ligger på nordkysten av grevskapet Dublin i Irland, noen kilometer nord for 
Howth. Øya er 2,5 km², og er den største øya på den irske østkysten. Det høyeste punktet på øya ligger 127 meter over havet.

Øya het opprinnelig Reachra, men dette ble erstattet av det norrøne Lam øy som ble til Lambay. Det norrøne navnet har antakelig sin opprinnelse i at øya var brukt som sommerbeite for sau. 

Columba av Iona skal ha bygget et kloster på øya rundt år 530. Vikingenens plyndringstokt i Irland på 800-tallet og 900-tallet ble innledet med plyndringen av Lambay i 795.

Øya er en av de viktigste fuglekoloniene i Irland. Det er over 50 000 lomvier, 5 000 krykkjer og 3 500 alker som holder til på øya. I tillegg finnes gråmåke, lunde, havlire, havhest og flere andre.

Havert (gråsel) er det eneste større pattedyret som naturlig finnes på Lambay, øya har den eneste selkolonien på den irske østkysten. Men det er også to dyrearter som er introdusert av mennesker: dåhjort med en bestand på rundt 200 dyr og wallaby (!) – et pungdyr beslektet med kenguru som ble satt ut på 80-tallet da bestanden i dyrehagen i Dublin ble for stor.

Øya er i privat eie.

Dublin
Øyer i Republikken Irland
Donegalbukten

Donegalbukten eller Donegal Bay (engelsk) eller Bá Dhún na nGall (irsk) er en stor bukt nordvest på øya Irland mot Atlanterhavet. Tre grevskap har kystlinje mot Donegalbukten, Donegal i nord og øst og Leitrim og Sligo i sør. Byen Donegal ligger innerst nordøst i bukten.

Donegalbukten er den største bukten i Irland. Den har halvmåneform på samme måte som Biscayabukten mellom Frankrike og Spania. I Donelgalbukten ligger de høye klippene Slieve League, som lokalt blir regnet som Europas høyeste havklipper.

Strendene i Donegalbukten er populære blant surfere.

Byer og landsbyer ved Donegalbukten 

 Ballyshannon
 Belleek
 Bundoran
 Coolmore
 Creevy
 Donegal
 Killybegs
 Mountcharles
 Mullaghmore
 Rossnowlagh
 Tullaghan

Elver som renner ut i bukten 
 Drowes (mellom Bundoran og Tullaghan)
 Erne (ved Ballyshannon)
 Eske (ved byen Donegal)

Øyer i bukten 
 Isle of St Ernan
 Belle's Isle
 Rotten Island

Donegal
Sligo
Leitrim
Republikken Irlands geografi
Bukter og fjorder på øya Irland
Henning Warloe

Henning Warloe (født 24. mars 1961 i Bergen) er en norsk politiker (H). Han var byråd for byutvikling, klima og miljø i Bergen kommune fra 14. august 2014 til valget 2015.

Han er utdannet befal, og har eksamen som siviløkonom fra Norges Handelshøyskole fra 1986. Utenfor politikken har Henning Warloe vært selger i Strømsnes Tekniske AS 1980–1981, økonomisjef i Oskar Pedersen AS 1986–1988, senterleder ved  Kløverhuset 1988–1993, daglig leder i Sommer Bergen AS 1993–1995 og arbeidende styreleder i Pepper AS 1995–2003. Han var en av stifterne av Ferieklubben i Bergen. En av Henning Warloes hobbyer er trylling, og i årene 2008–2010 var Warloe president i Magiske Cirkel Norge, en landsomfattende forening for tryllekunstnere. 

Warloe var medlem av Bergen bystyre 1995–2003 og leder i Europabevegelsen i Hordaland 1996–2001. I perioden 2003–2007 var han byråd for finans, kultur og næring i Bergen kommune. Han var også medlem av Bergen Høyres hovedstyre 2003–2009 og 1. nestleder i Hordaland Høyre 2007–2012. Fra 2007 var Warloe byråd for kultur, idrett og næring, og fra Fremskrittspartiets uttreden fra byrådssamarbeidet våren 2009 fungerte han i tillegg som byråd for finans, konkurranse og utvikling. Fra 2. juni 2006 til 31. januar 2007 fungerte Warloe som byrådsleder, da Monica Mæland hadde barselpermisjon. Warloe gikk av som byråd høsten 2009, for å kunne tiltre på Stortinget, hvor han ble innvalgt fra Hordaland ved stortingsvalget i 2009.

I 2013 ble Warloe dømt til bot og 18 dagers betinget fengsel for erverv og bruk av narkotika. I forkant hadde han trukket seg fra sine partiverv.

Stortingskomiteer 
 2009–2013 medlem i Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  

Stortingsrepresentanter fra Høyre
Stortingsrepresentanter for Hordaland
Stortingsrepresentanter 2009–2013
Byråder i Bergen
Lokalpolitikere i Bergen
Høyre-politikere i Hordaland
Norske bedriftsledere
Norske illusjonister
Norske siviløkonomer fra NHH
Personer fra Bergen kommune
Skedsmohallen

Skedsmohallen er en idrettshall i Lillestrøm kommune, bygget i 1981/82. Hallen har vært kommunens største innendørs idrettsanlegg, med idretter som håndball, basketball, innebandy, volleyball og friidrett. 

Tidligere ble hallen mye brukt som konsertarena. Blant artistene som har spilt i hallen er:
Accept 1985
Motley Crue 1986, 1989
Al Jarreau 1987 og 1989
Judas Priest 1988
Gary Moore 1985, 1987
Sade
Nik Kershaw
Metallica 1986, 1988
Depeche Mode 1986
Europe 1986, 1987, 1989
Def Leppard 1988
Kiss 1988
Level 42 1987
Tears for Fears 1985
Frank Zappa 1988

Idrettshaller i Norge
Idrettsanlegg i Viken
Lillestrøm by
Sport i Lillestrøm kommune
Byggverk i Lillestrøm kommune
Gips

Gips er et mineral som består av kalsiumsulfat med formelen CaSO4+2H2O.

Krystallstruktur
Gips har monoklin krystallstruktur og forekommer oftest i naturen som transparente flak med god kløv og ofte  tvillinger som kalles selenitt. Mineralet kan også forekomme silkeaktig og fibrig som såkalt satin spar. Dessuten kan mineralet også forekomme granulært eller kompakt. En svært finkornig hvit eller nesten fargeløs variant kalles alabast, og i ørkenområder finnes en blomstaktig opak variant med sandkorn som kalles ørkenrose. Slike ørkenrose-krystaller kan også oppstå ved inndampning fra løsning.

Naturlige forekomster
Den finnes i større mengder og i forskjellige former over hele jorden. Man regner med at det finnes over 2000 milliarder tonn gips i tillegg til det som er løst ut i vann. Gips er et evaporitt-mineral som dannes ved total inndampning av sjøvann, vulkansk saltvann eller porevæske i bergarter. Gips dannes også når Kalsiumkarbonat CaCO3, ofte i form av kalsitt, reagerer med svovelsyre som stammer fra kjemisk forvitring av svovelkis.

Noen ganger i form av jordnære aggregater, komponerer det også sandsteinsement. Gipsneoplasmer dannes i jordene i den tørre sonen: enkeltkrystaller, tvillinger ("svalehaler"), druser, "gipsroser", etc.

Praktisk bruk
For å bruke gips til avstøpning og for å forme det, må mineralet brennes til et hvitt pulver som man løser ut i vann, former og lar tørke slik at den krystalliserer til en størknet masse.

Gips brukes i byggverk, blant annet i gipsplater for å lage vegger og som dekor, såkalt stukkatur, til modellering, formavtrykk og gipsbandasjer.

Gips har også overtatt for kritt som materiale for å skrive på tavler, selv om det fremdeles kalles kritt.

Se også
 Alabast
 Gipsplater
 Stukkatur

Sulfatmineraler
Kalsiummineraler
Materialer
Bygningsmaterialer
Skulptur
Britisk Nord-Amerika

Britisk Nord-Amerika er betegnelsen på områdene Storbritannia kontrollerte i det kontinentale Nord-Amerika etter anerkjennelsen av USA i 1783. Betegnelsen ble først benyttet uformelt i 1783, men den var generelt uvanlig før Report on the Affairs of British North America (1839), også kalt for Durham-rapporten. Disse territoriene utgjør i dag Canada og Pacific Northwest (stillehavskysten i nordvest) i USA.

Ved den amerikanske revolusjon i 1775 kontrollerte Storbritannia tyve kolonier nord av Mexico. Ved Parisavtalen fikk de tretten amerikanske koloniene sin selvstendighet og Florida (Østflorida og Vestflorida) ble avgitt til Spania. De gjenværende britiske koloniene sluttet seg etter hvert sammen i staten Canada. Unntaket var Newfoundland som ikke ble en del av Canada før 1949.

Koloniene i Britisk Nord-Amerika 
Koloniene som eksisterte før signeringen av Oregon-traktaten i 1846:

Provinsen Canada (tidligere Øvre Canada og Nedre Canada)
Newfoundland
Nova Scotia
New Brunswick
Prince Edward Island
Rupert's Land
Columbia-distriktet/Oregon Country (delt med USA)

Referanser 

Nord-Amerikas historie
Tidligere britiske kolonier
Stater og territorier etablert i 1783
Stater og territorier opphørt i 1907
Fionnuala Sherry

Fionnuala Sherry (født 25. januar 1963) er en irsk fiolinist. Hun utgjør den kvinnelige delen av den keltisk-inspirerte gruppen Secret Garden, som vant Eurovision Song Contest 1995 med den hovedsakelig instrumentale sangen «Nocturne».

Soloalbum 
 Songs From Before (2010)

Eksterne lenker 
 
 
 

Irske musikere
Fiolinister
Personer fra County Kildare
Lough Erne

Øvre og nedre Lough Erne eller Loch Éirne (irsk) er to innsjøer langs elven Erne på øya Irland. De ligger i grevskapet Fermanagh i Nord-Irland, innsjøen som ligger øverst i Erne kalles øvre Lough Erne (Upper Lough Erne). Den største innsjøen ligger nordvest og lenger ned i elven og kalles nedre Lough Erne (Lower Lough Erne). 

Vannveiene langs Ernesjøene er kjent for å ha en vakker natur. Området er også populært for sportsfiske. Byen Enniskillen ligger mellom øvre og nedre Lough Erne. 

Det er flere små øyer i sjøene. Vannstanden har imidlertid sunket med halvannen meter etter drenering i 1880-årene, slik at mange forhøyninger som tidligere var øyer nå er halvøyer eller knauser langs strandlinjen. De mest kjente øyene er Belle Isle hvor Ulsterannalene ble skrevet på 1400-tallet, og  Devenish Island med et kloster som skal ha blitt grunnlagt på 500-tallet og et ennå eksisterende rundtårn fra 1100-tallet.

Fermanagh
Nord-Irlands geografi
Innsjøer i Storbritannia
Bog of Allen

Bog of Allen eller Móin Alúine (irsk) er en stor torv-myr sentralt på øya Irland, mellom elvene Liffey og Shannon. Myren er 958 km², og strekker seg inn i grevskapene Offaly, Kildare, Laois og Westmeath i Irland. De store kanalene Grand Canal og Royal Canal går gjennom Bog of Allen.

Irish Peatland Conservation Council, som er et råd for bevaring av torvlandskap i Irland, har beskrevet myren som «et viktig område med torvlandskap, like mye del av den irske kulturarven som Kellsboken». Myren er imidlertid i fare etter århundrer med kommersiell utnyttelse i landsbrukssammenheng, særlig etter at torvinnhøsting har blitt mer og mer mekanisert og effektivisert. Tiltak er i ferd med å bli iverksatt for å bevare myren og det sårbare økologiske landskapet der.

Eksterne lenker
  Irish Peatland Conservation Council Irlands råd for bevaring av torvlandsskap

Offaly
Kildare
Laois
Westmeath
Republikken Irlands geografi
Dagens Medisin

Dagens Medisin er en nyhetsavis og et fagblad for helsepersonell og andre ansatte innen helsesektoren. Avisen eies og utgis av Bonnier. Avisen ble etablert i 1998 og kommer ut hver 14. dag med nyheter om økonomi, politikk, organisasjon, medisin, forskning, IKT, litteratur og personalia.

Avisen finnes både i papir- og internettutgave. Den viktigste målgruppen er leger, farmasøyter, sykepleiere, politikere og andre beslutningstakere i helsesektoren.

Avisen distribueres i et opplag på 22 000 til leger, sykehus og institusjoner i Norge og kan derfor trykke annonser for reseptbelagte legemidler.

Publikasjonen har søsteraviser i Sverige, Danmark, Finland og Polen.

Eksterne lenker
 Dagens Medisin

Norske fagblader
Publikasjoner etablert i 1998
Aviser etablert i 1998
Knockmealdown

Knockmealdown er navnet på et fjell og en fjellkjede sør på øya Irland. Fjellkjeden strekker seg fra grevskapet Waterford og vestover inn i grevskapet Tipperary i Irland. Fjellet Knockmealdown er det høyeste i fjellkjeden med samme navn. Det er 794 meter over havet, og toppen ligger øst i Waterford.

Topper i Knockmealdownfjellene
Liste sortert etter høyde:
Knockmealdown (794 m)
Knockmoylan (768 m)
Knocknafallia (668 m)
Sugarloaf Hill (663 m)
Knocknagnauv (655 m)
Knockshanahullion (652 m)
Knocknalougha (630 m)
Knockmeal (560 m)
Crohan West (521 m)
Farbreaga (518 m)

Waterford
Fjell i Republikken Irland
Tipperary
Fjell under 1000 meter
Blasketøyene

Blasketøyene, eller Blasket Islands (engelsk) eller Na Blascaoidí (irsk), er en liten øygruppe i Atlanterhavet på vestkysten av Irland. Øygruppen ligger like utenfor Dinglehalvøya i grevskapet Kerry i Irland.

Blasketøyene er Irlands vestligste utpost. Noen regner dem også  som Europas vestligste punkt, men minst tre andre øyer eller øygrupper ligger klart lenger vestlig; disse er (fra øst mot vest) Madeira, Island og Asorene. (Også enkelte av Kanariøyene ligger lenger vestlig, men Kanariøyene skal geografisk tilordnes Afrika).

Inntil 1953 var øyene bebodd av en irsktalende befolkning, og var et Gaeltacht område. I 1953 ble det fra offentlig hold tatt initiativ til fraflytting. En stor del av den opprinnelige befolkningen emigrerte til USA, og bosatte seg i Springfield i Massachusetts. Andre bosatte seg på Dinglehalvøya.

Omfattende antropologiske og lingvistiske studier ble gjort av øyboerne på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet.
 
Great Blasket Island (An Blascaod Mór) er den største av Blasketøyene. Den ligger om lag to kilometer fra fastlandet, og strekker seg seks kilometer i sørvestlig retning. Det høyeste punktet på An Blascaod Mór er Croaghmore, 292 meter over havet. Det har ikke vært fastboende på øya siden 1953, men i sommerhalvåret er det en del mennesker som oppholder seg på øya.

Beiginis (Beginish) er en mindre øy som ligger mellom An Blascaod Mór og fastlandet. Den er ikke mer enn 14 meter høy. Øya har en stor koloni av rødnebbterner, og er en viktig yngleplass for havert (gråsel).

Inis Tuaisceart (Inishtooskert) er den nordligste av Blasketøyene, noe også navnet betyr. Den kalles også An Fear Marbh, «den døde mannen», siden den sett fra Beiginis kan se ut som en mann som ligger på rygg med hendene langs siden. Øya har en koloni på rundt 20 000 havsvaler, som er en av verdens største havsvalekolonier (den største er regnet for å være Nólsoy på Færøyene). Det er også ruiner av gamle steinbygninger på øya. Øya er 172 meter høy.

An Tiaracht (Tearaght Island) er den vestligste av Blasketøyene, og dermed også det vestligste punktet i Irland. Den ligger på 10 grader og 40 minutter vestlig lengde. Øya er omtrent en kilometer lang (øst-vest) og 500 meter bred (nord-sør). Den større østlige delen er 200 meter høy, mens toppen av den mindre delen i vest er 116 meter høy. De to delene er forent gjennom en smal klipperygg med en naturlig tunnel tvers gjennom. Som de andre øyene har også An Tiaracht et rikt fugleliv, med blant annet havlire og havsvale. Det er også forskjellige alkefugler, blant annet lunde.

Av andre øyer blant Blasketøyene kan nevnes Inis na Bró (Inishnabro) og Inis Mhic Uileáin (Inishvickillane)

Eksterne lenker 
 
 blasketislands.ie
 blasketislands.com

Kerry
Øyer i Republikken Irland
Gaeltachtai
Tidligere bosetninger i Republikken Irland
Erik Fossum Svendsen

Erik Fossum Svendsen (født 17. september 1955 i Moskva) er en norsk fiolinist og dirigent. Han har studert med blant andre Kaare Sæther ved Østlandets musikkonservatorium. Kjent som tolker av irsk og rumensk musikk. Medlem av orkestrene Primas, Gypsy Stars of Grünerløkka, Café Zigan, Tara. Samarbeider med  Magne Henriksen, Per Karang,Roar Engelberg, Reidar Aarsand, Helge Ellingsen m.fl.

Diskografi 
 Café Europa, nominert til  Spellemannprisen 1994 med orkesteret  Primas,

Norske fiolinister
Norske dirigenter
Nordmenn født i Russland
Fødsler i 1955
Turi F. Lauenborg

Turi Frantze Lauenborg (født 30. oktober 1939) er en norsk illustratør. Hun har særlig arbeidet med tegninger og akvareller til barnebøker, blant annet Rune Belsviks bøker om Dustefjerten.

Turi F. Lauenborg bor og arbeider i Oslo.

Eksterne lenker 

Norske illustratører
Fødsler i 1939
Ivan

Ivan er en opprinnelig russisk variant av mannsnavnet Johannes, som betyr «Gud er nådig». Ivan har navnedag 22. januar i Norge og 24. mai i Sverige.

Utbredelse
Ivan er i dag et svært vanlig navn i Russland og flere tidligere Østblokkland.

|}

Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
 Ivan IV av Russland (1530–1584), russisk tsar kjent som «Ivan den grusomme»
 Ivan Turgenjev (1818–1883), russisk forfatter
 Ivan Pavlov (1849–1936), russisk lege og nobelprisvinner
 Ivan Bunin (1870–1953), russisk forfatter og nobelprisvinner
 Ivan Reitman (1946–), slovakisk-kanadisk filmregissør
 Ivan Lendl (1960–), tsjekkisk tennisspiller
 Iván Zamorano (1967–), tidligere chilensk fotballspiller
 Iván Campo (1974–), tidligere spansk fotballspiller
 Ivan Basso (1977–), italiensk syklist

Bruk i populærkultur, litteratur o.l.
 Ivan Kupala, sankthans i Russland, Hviterussland, Polen og Ukraina
 Ivans barndom, sovjetrussisk spillefilm fra 1962

Referanser

Eksterne lenker 
 

Mannsnavn
Navn med russisk opprinnelse
Factor 17

Factor 17 var et lokalt rockeband fra Haugesund. Det ble opprettet januar 2006. De ga ut sin første singel, «It's all happening!» Singelen kom ut i 2007 med 3 låter og var selvprodusert. Bandet deltok på en rekke arrangementer i dets levetid, og spilte konserter rundt omkring i Rogaland. 

De ble mye spilt på Radio Haugaland med den første demoen deres «Don't come back for more» i 2006.

I desember 2007 ble Factor 17 tilbudt plass på en punk-samle-CD Punk Kills vol.2, produsert av 272 Records i Los Angeles, USA. Det resulterte i flere utgivelser i det amerikanske plateselskapet. Dette ble også en nyhet på TV Haugaland, og så på TVNorge. Innslaget er å finne på YouTube.

272 Records-produserte utgivelser med Factor 17-låter:
Punk Kills vol.2 – «High On Rock» 
Punk Kills vol.3 – «What If I Could (Would You Belive In Me?)»
Punk Kills vol.5 – «Empty Room»

Factor 17 ble oppløst i 2008.

Besetning
Erik Heimtun – Trommer & synth
Ørjan Storesund – Lead-gitar
Kristoffer Jonson – Bass
Jone Lindman – Vokal/rytmegitar

Diskografi 
«What If I Could (Would You Belive In Me?)»
«Empty Room»
«Confusion»
«High On Rock»

Eksterne lenker
 uhort.no
 www.myspace.com/factorseventeen
 272records.com 

Norske rockegrupper
Vanndamman

Vanndamman er en samling av flere vanndammer som ligger i Kristiansund. Tidligere ble de brukt som vannforsyning, men i dag er området brukt som turområde i de høyest beliggende områdene på Kirkelandet.

Kristiansund fikk store problemer med vannforsyningen da byen vokste sterkt på 1800-tallet. Brann- og veiinspektør Peder Rosentræder planla og oppførte en dam som lå like ovenfor Roligheten. Fra denne dammen førte en vannledning i uthulte trestokker ned til en vannpost nær den senere Øverparken. Men demningen brast, og vannet fosset ned Langveien. De som fikk skikk på byens vannforsyning var først ingeniør Hagbart Brinchmann og senere stadsingeniør Carl G. Bäckstrøm.

Rundt de dengang så nakne knausene på Vardefjellet ble det anlagt et sinnrikt «takrenneanlegg» for å samle vann. Anlegget ble tatt ut av drift i 1908 og omgjort til friområde, Kringsjå, med renneanleggene som spaserveier. Her kan du se de tre store dammene. Fra øst til vest: Midtdammen, Vesterdammen og Gravemdammen. Sistnevnte med stor demningsmur, i skråningen ned mot Bremsnesfjorden.
	
Svanedammen er den eldste av dammene i det gamle vannverksystemet. Den brukes i dag som tilholdssted for fugler av mange arter. Ligger nærmest Langveien i øst.

Innsjøer i Kristiansund
Vann 
Vannforsyning