alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Tundra

Tundraen er ett av hovedøkosystemene eller biomene på jorda. Ordet tundra stammer fra det kildinsamiske ordet tūndâr (som tilsvarer nordsamisk duottar = skogløst fjell), som ble opptatt i russisk som tundra, og derfra spredt videre.

Tundraen er de treløse områdene nord og sør for den polare skoggrensen. I tillegg finnes alpin tundra over skoggrensen, blant annet i Norge. Det er svært lite tundra på den sørlige halvkula fordi det er lite land på de aktuelle breddegrader. Det meste av tundraen ligger i Russland, Canada og Alaska.

Tundraen har vanligvis permafrost, og bare de øverste lagene med jord tiner om sommeren. På grunn av tele i undergrunnen hindres dreneringen, og selv om nedbøren er liten, er jorda mettet av vann i vekstsesongen. Våtmarker er derfor svært utbredt på tundraen. Polar tundra finnes i fastlandsnorge kun på nordøstkysten av Finnmark. Vardø har for eksempel ikke sommer i meteorologisk forstand (ingen måned når opp i 10 ℃), men her er det ikke permafrost, da vintrene er forholdsvis milde på grunn av nærheten til et isfritt hav. Ekte polar tundra, med permafrost, finnes på Svalbard. De høyeste fjellområdene i Norge har også permafrost. 

I tundraens sørvendte og lune hellinger på kan en finne krattskog av vier og bjørk. Ellers dominerer gressarter og starr. Tundraen har en rik lavflora. Store pattedyr som rein, moskusfe, bjørn, ulv og fjellrev setter sitt preg på dyrelivet. Om sommeren er det en rik fauna av hekkende trekkfugler, særlig ender. Om vinteren er fuglelivet sparsomt, med rype, snøugle og jaktfalk som karakteristiske arter. Hare og smågnagere som lemen er viktige byttedyr.

Tundraen er, på grunn av den langsomme nedbrytingen som følger et kaldt klima, ett av de biomene som er mest sårbare for menneskelig aktivitet. Spor etter menneskelige inngrep blir bevart i årtier eller århundrer, slik som man kan observere på Svalbard. Permafrosten (under det tynne jordsmonnet som tiner om sommeren) bevarer biologisk materiale svært lenge. Man har derfor funnet 37 000 år gammel, velbevart mammut i Sibirs permafrost. Av samme grunn har forskere åpnet graver på Svalbard for å forsøke å finne viruset som forårsaket spanskesyken.

De senere år har global oppvarming ført til at grensen for permafrost synes å trekke lengre nord i Sibir, Canada og Alaska. Permafrost som tiner vil avgi gassen metan, som er en mer potent drivhusgass enn karbondioksid. Klimaforskere frykter derfor at dette kan gi en selvforsterkende effekt som leder til rask og dramatisk oppvarming.

Referanser 

Biomer
Panjabi

Panjabi er språket i Punjab-regionene i India og Pakistan. Det er et indoeuropeisk språk i den indoariske grenen av den indoiranske underfamilien. Panjabi er et tonespråk.

Ordet «panjabi» kommer fra «panj-āb», innført av turkisk-persiske talere, og betyr på persisk «fem vann», nemlig de fem store østlige bielvene til Indus. 

I Pakistan er det ikke et offisielt språk og har ingen offisiell status i utdanningen. I formelle sammenhenger, som styre, aviser og utdanning samt skriftlig generelt, pleier pakistanske panjabispråklige å bruke urdu og engelsk, som er nasjonens offisielle talemål. Dette har ført til motstand fra mange panjabispråklige som er den største språklige gruppen i Pakistan (rundt 50 % av den totale befolkningen, eller over 60% dersom vi tar med den nære panjabi-dialekten siraiki som blir snakket i og rundt den historiske byen Multan).

Panjabi er det offisielle språket i den indiske staten Punjab, og blir også snakket i nabo-områder som Haryana og Delhi. 

Panjabi blir også snakket som et minoritetsspråk i flere andre land, inkludert Afghanistan, så vel som mange land der punjabier har emigrert i stort antall, f.eks. Storbritannia, USA og spesielt Canada der det er det 6. største språket med 271 220 mennesker som bruker det daglig. I Norge er panjabi morsmålet for de fleste innen den pakistansk-norske befolkningsgruppen.

Panjabi er det hellige språket til sikhene som også de hellige skriftene er skrevet i. Det er vanligvis språket i bhangra-musikken som nylig har blitt svært populært i Sør-Asia og i utlandet.

Referanser 

 Yip, Moira: Tone, 2002. Cambridge, Cambridge University Press
José Luis Rodríguez Zapatero

José Luis Rodríguez Zapatero (født 4. august 1960 i Valladolid), mest kjent under sitt andre etternavn Zapatero, var Spanias statsminister fra 2004 til 2011. Han representerer det spanske sosialdemokratiske partiet Partido Socialista Obrero Español (PSOE). Han overtok som statsminister etter José María Aznar (Partido Popular), etter at PSOE overraskende vant valget i 2004. Ved parlamentsvalget 9. mars 2008 ble han gjenvalgt, men PSOE tapte i 2011.

Liv og virke

Bakgrunn
José Luis Rodríguez Zapatero er sønnesønn av en republikansk offiser, Juan Rodríguez Lozano, som ble tidlig arrestert og henrettet under den spanske borgerkrig i 1936.

Tidlig virke og politisk karriere 
Etter en tale av Felipe González som Zapatero hørte på, ble han i 1979 med i PSOE. Han studerte rettsvitenskap ved Universitetet i Léon og fikk senere stilling ved  universitetet, der han foreleste i forfatningsrett. Allerede i 1986 ble han medlem av parlamentet, som det yngste parlamentsmedlem i Spania noensinne. 

Han ble partileder i 2000 og overtok et splittet parti i krise.

Parlamentsvalget i Spania 2004 
Parlamentsvalget ble preget av terrorangrepet mot Madrid i 2004. Sittende statsminister Aznar var rask med å fordømme angrepet, og rettet skytset mot den baskiske terrorgruppen ETA. Da dette viste seg ikke å stemme, snudde dette opp ned på valget, og det endte med at Partido Socialista Obrero Español (PSOE) vant valget.

Statsminister (2004–2011) 
Noe av det første Zapatero foretok seg etter å ha blitt utnevnt som regjeringssjef var å gjennomføre valgløftet om hente de spanske troppene hjem fra Irak. Parlamentsvalget i 2008 var en utfordring for Zapatero grunnet de økonomiske nedgangstidene i landet, men til tross for dette vant han valget. Ved parlamentsvalget i november 2011 tapte PSOE, og Zapatero ble etterfulgt av Mariano Rajoy som statsminister.

Referanser

Eksterne lenker

Offisielle 
  Spanish Socialist Workers' Party
  Web site of La Moncloa, official residence of the Spanish Prime Minister

Andre 
  The second transition, a survey of Spain by The Economist, Jun 24th 2004
  Interview published by Time Magazine, 19 Sep 2004 
  Accidental Prime Minister
  Extended biography by CIDOB Foundation
  "The real Rodriguez Zapatero"; Critic review from the Victims of Terrorism association
  BBC News: Profile: Jose Luis Rodriguez Zapatero

Sosialdemokratiske ledere
Spanske statsministre
Personer fra Valladolid
Somaliland

Somaliland er en de facto uavhengig republikk internasjonalt anerkjent som en del av Somalia. Republikken erklærte sin selvstendighet 18. mai 1991, etter Siad Barres fall, og regner seg som en fortsettelse av Britisk Somaliland, som i 1960 ble slått sammen med Italiensk Somaliland for å danne Somalia.

Somaliland ble i mai 1991 erklært selvstendig av sentralkomiteen i Somali National Movement. Selvstendigheten er ikke anerkjent av noen andre stater. Heller ikke Den afrikanske union har anerkjent Somaliland, men i en rapport fra 2005 ga de uttrykk for en viss støtte til landets sak. Mens Somalia har vært uten fungerende myndigheter fra 1991 til 2012, har Somaliland innført en folkevalgt demokratisk grunnlov og avholdt flere president- og parlamentsvalg, med internasjonale observatører.

Myndighetene i Somaliland holdt den 31. mai 2001 en folkeavstemning om ny grunnlov for landet, der unionen med Somalia fra 1960 er erklært opphevet. Folkeavstemningen ble dermed også et spørsmål om støtte til selvstendighet. 97,9 % av de avgitte stemmene støttet den nye grunnloven, med en valgdeltagelse anslått av valgobservatører til omkring 66 %. Internasjonale observatører rapporterte om et fredelig og rettferdig valg, og fant at avstemningen i hovedsak var i samsvar med internasjonale standarder. Myndighetene i Somaliland viser til folkeavstemningen som et uttrykk for ønsket om selvbestemmelse. Somalia avviste folkeavstemningen som ulovlig.

Naturgeografi 

Somaliland grenser til Djibouti, Etiopia og Somalia.

Demografi 
Innbyggertallet er beregnet å ligge mellom 4.9 og 5 millioner. Hovedstaden Hargeisa har anslagsvis mellom 1 000 000 og 1 200 000 innbyggere. Beregningene er usikre fordi det ikke foreligger noen pålitelig folketelling.

Historie 
Det tidligere  Protektoratet Britisk Somaliland fikk sin selvstendighet den 26. juni 1960, og dannet union med tidligere Italiensk Somaliland samme dag dette området fikk sin selvstendighet (det sistnevnte skjedde den 1. juli 1960). Det nye landet tok navnet Den Somaliske Republikk. Den 18. mai 1991 erklærte Somaliland seg uavhengig fra resten av Somalia etter at regjeringen i Somalia brøt sammen og borgerkrig brøt ut. Da somaliske pirater angrep handelsfartøyer i Adenbukten i 2010 og 2011, lyktes myndighetene i Somaliland og den somaliske naboregionen Puntland, i motsetning til øvrige deler av Somalia, med å straffeforfølge mange av piratene.

Politikk og administrasjon

Administrativ inndeling 

Landet er delt inn i seks regioner. De er følgende:

 Awdal
 Saaxil
 Marodijeex
 Togdheer
 Sanaag
 Sool

Dødsstraff 
Somaliland praktiserer dødsstraff for drap. Henrettelsesmetoden er skyting.

Se også 
Presidenter i Somaliland
Somali
Somaliere i Norge
Piratvirksomhet ved Somalia

Referanser

Eksterne lenker 
 

Somalia
 
Stater og territorier etablert i 1991
Savanne

Savannen er et av jordas større biomer. Den kan betraktes som en mellomting mellom skog og steppe, som et grasdekt landskap med spredte trær. Savanne fins i Afrika, Nord-Amerika, Sør-Amerika og Australia.

Klima og jordsmonn
Temperaturen er høy hele året. Årsnedbøren varierer mellom 250 mm på de tørreste savannene til 1800 mm på de mest nedbørsrike. Det er en eller to tørketider.
Jordsmonnet tilhører lateritt-typen, men har på grunn av det tørrere klimaet høyere humusinnhold enn i den tropiske regnskogen.

Vegetasjon
Gress dominerer landskapet. De fleste grasartene er høgvokste, men utstrakt beiting holder graset nede. Det afrikanske elefantgraset kan nå høgder på 5 meter.

Trærne står enkeltvis eller i små holt. Vanligst er akasiearter. Trærne tilpasser seg tørken på ulike måter. Noen arter feller bladene i tørketida, mens andre har tjukke og nesten nåleforma blad. De hyppige brannene favoriserer arter som tåler brann.

Til tross for at savanner ikke har mange trær, er primærproduksjonen den nest største etter tropisk regnskog. Dette skyldes den kraftige gressveksten. Undersøkelser har vist at dyrene på savannene konsumerer er større del av primærproduksjonen enn i andre økosystemer. I Uganda har målinger vist at gresspisende dyr tar til seg 50 % av netto primærproduksjon, noe som er mye når tilsvarende undersøkelser viser at reinsdyr på Hardangervidda bare tar til seg 0,6 % av primærproduksjonen. En grunn til dette kan være at de plantespisende artene har tilpasset seg mange særegne nisjer over lang tid (koevolusjon).

Fauna
Dyrelivet på savannen er rikt. Det er et mangfold av store, planteetende pattedyr (antiloper, sebra, gnu, sjiraff, elefant, impala) og store rovdyr som jakter på disse (løve, leopard, gepard), så vel som åtseletere (hyene).

Av insekter finner en termitter, grashopper, sirisser og tallrike maur- og vepsearter.

Se også 
 Cerrado
 Gresslette
 Pampa
 Prærie
 Puna

Referanser

Litteratur
 

Biomer
Sletter
Afrikas natur
Australias natur
Ord og uttrykk fra indianske språk
Hjørundfjord

Se artikkelen Hjørundfjorden for informasjon om fjorden med samme navn.

Hjørundfjord er en tidligere kommune på Sunnmøre i Møre og Romsdal fylke. Kommunen omfattet bygdene rundt Hjørundfjorden fra Hundeidvik i nord. 

Kommunen ble opprettet som Hjørundfjord formannskapsdistrikt i 1837. Kommunesenteret lå på Sæbø.

Hjørundfjord ble slått sammen med Vartdal og Ørsta i den nye Ørsta kommune 1. januar 1964. Før kommunesammenslåingen hadde Hjørundfjord 1728 innbyggere. Per 1. januar 2015 var det 901 innbyggere.

Kirke 
Hjørundfjord sogn ble opprettet i 1751. Hovedkirken ligger på Sæbø. I 1929 ble Storfjord sogn utskilt som eget sogn med kirke på Bjørke.

Skole 
Det ble bygd en kommunal internatskole, Stafset skule, i 1915. Skolen ble nedlagt som internatskole i 1949.

Se også 
 Liste over ordførere i Hjørundfjord

Eksterne lenker 
 Hjørundfjordportalen

Tidligere kommuner i Møre og Romsdal
Ørstas geografi
Norske kommuner etablert i 1838
Kommuner opphørt i 1964
Konklavet 1922

Konklavet 1922 ble holdt i Det sixtinske kapell i Vatikanet 2. februar–6. februar 1922, etter pave Benedikt XVs død 22. januar samme år.

Beskrivelse
Konklavet ble ledet av kardinal Vincenzo Vannutelli, som var dekanus for kardinalkollegiet. Hans bror, Serafino Vannutelli, hadde ledet det forrige konklavet.

Ved pavens død var det 61 kardinaler. En av dem, Enrique Almaraz y Santos, døde dagen etter Benedikt XV. Tre rakk ikke frem til Roma i tide, og fire hadde forfall på grunn av sykdom, høy alder eller lang reisevei. Det var dermed 53 kardinal som møtte. Da den øvre aldersgrensen for stemmerett ikke ble innført før i 1970 hadde alle 53 stemmerett ved konklavet.

I den fjortende avstemning, på konklavets femte dag, ble kardinal Achille Ratti valgt og tok navnet Pius XI.

Man vet nøyaktig hvordan stemmene falt. Kirkehistorikere har kunnet høste innsikt ved at den østerrikske kardinal Piffl brøt en av konklavenes grunnregler, om ikke å gjøre seg noen notater om forløpet av pavevalget. Reglene sier at kardinalene skal gi sine notater til camerlengoen (kammerherren) eller til valgkontrollørene, og disse brennes sammen med stemmesedlene. Ingen kardinal får lov til å beholde sine notater med avstemningsresultatene. Kardinalene får ikke forlate Det sixtinske kapell før stemmesedler og notater er brent. Når man likevel vet hvordan avstemningene foregikk i 1914 og 1922, er det fordi kardinal Piffl skrev ned resultatene i sin hemmelige dagbok. Den ble publisert i 1963.

Deltagere

Vincenzo Vannutelli
Gaetano de Lai
Antonio Vico
Gennaro Granito Pignatelli di Belmonte
Basilio Pompilj
Giovanni Cagliero S.D.B.
Michael Logue
Giuseppe Francica Nava di Bontifé
Agostino Richelmy
Bartolomeo Bacilieri
Rafael Merry del Val y Zulueta
Ottavio Cagiano de Azevedo
Pietro Maffi
Alessandro Lualdi
Desiré Mercier
Pietro Gasparri
Louis-Henri Luçón
Paulin-Pierre Andrieu
António Mendes Bello
Francis Bourne
Wilhelmus Marinus van Rossum C.SS.R.
János Csernoch
Friedrich Gustav Piffl C.C.R.S.A
Alfonso Maria Mistrangelo Sch.P.
Andreas Fruehwirth O.P.
Raffaele Scapinelli di Léguigno
Pietro LaFontaine
Vittorio Amedeo Ranuzzi de' Bianchi
Donato Sbarretti Tazza
Louis-Ernest Dubois
Tommaso Pio Boggiani O.P.
Alessio Ascalesi C.PP.S.
Louis-Joseph Maurin
Adolf Bertram
Augusto Silj
Juan Soldevilla Romero
Teodoro Valfré di Bonzo
Aleksander Kakowski
Edmund Dalbor
Francesco Ragonesi
Michael von Faulhaber
Juan Bautista Benlloch y Vivó
Francisco de Asís Vidal y Barraquer
Karl Joseph Schulte
Giovanni Tacci
Achille Ratti
Gaetano Bisleti
Louis Billot S.J.
Michele Lega
Francis Aidan Gasquet O.S.B.
Niccolò Marini
Oreste Giorgi
Camillo Laurenti

Fraværende

For sen ankomst

William Henry O'Connell
Denis Dougherty
Louis-Nazaire Bégin

Sykdom, høy alder, lang reisevei

José María Martín de Herrera y de la Iglesia
Lev Skrbensky z Hriste
Giuseppe Prisco
Joaquim Arcoverde de Albuquerque Cavalcanti

Referanser

1922
Hendelser i 1922
John Murphy Farley

John Murphy Farley (irsk-amerikaner, født 20. april 1842 i Newton-Hamilton, erkebispedømmet Armagh i Irland, død 17. desember 1918 i Mamaroneck, New York i USA) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av New York 1902–1918.

Han ble kreert til kardinal i 1911 av pave Pius X, med Santa Maria sopra Minerva som tittelkirke.

Han deltok ved konklavet 1914 som valgte pave Benedikt XV.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Kardinal Gasparo Carpegna (1625-1714) *1670
 Kardinal Fabrizio Paolucci (1651-1726) *1685
 Kardinal Francesco Barberini den yngre (1662-1738) *1721
 Kardinal Annibale Albani (1682-1751) *1730
 Kardinal Federico Marcello Lante Montefeltro Della Rovere (1695-1773) *1732
 Biskop Charles Walmesley (1722-1797) *1756
 Erkebiskop John Carroll (1735-1815) *1790
 Biskop Jean-Louis Anne Madelain Lefebvre de Cheverus (1768-1836) *1810
Erkebiskop Ambrose Maréchal (1768-1828) *1817
 Biskop John Dubois (1764-1842) *1826
 Biskop John Joseph Hughes (1797-1864) *1838
 Erkebiskop John McCloskey (1810-1885) *1844
 Erkebiskop Michael Augustine Corrigan (1839-1907) *1873
 Kardinal John Murphy Farley (1842-1918) *1895

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Katolske biskoper fra USA
Ikkeamerikanske katolske biskoper i USA
Linjen Rebiba
Kardinaler fra USA
Personer fra USA født i Irland
Personer fra Newry, Mourne and Down
Fotballklubben Eik Tønsberg

Fotballklubben Eik Tønsberg Allianseidrettslag (stiftet 14. mars 1928 som Eik Idrettsforening) er et norsk allianseidrettslag fra Tønsberg. Klubben fikk sitt nye navn 1. januar 2020 etter en sammenslåing med Fotballklubben Tønsberg.

Idrettslaget har særlig drevet med fotball, og klubbens A-lag spiller 2020-sesongen i 3. divisjon. Toppsatsingen går under navnet FK Eik Tønsberg 871, fra grunnleggingsåret til Tønsberg i 871.

Historikk 

Klubben har opprinnelse i tettstedet Eik rett nord for Tønsberg. Fotballgruppa skiftet navn til Eik-Tønsberg i 1989 for å lette markedsføringen på riksplanet.

Eikbanen ble anlagt tidlig i 1930-årene og senere utbygd med eget idrettshus, flere treningsbaner og omsider Eikhallen (Eik Idrett og Samfunnshus). Eik var Sem kommunes største idrettsforening med rundt 500 medlemmer tidlig på 1960-tallet. Ved siden av fotball ble det da drevet turn og gymnastikk for yngre og eldre, og ski når forholdene tillot det.

Idretter

Fotball 
I 1957 spilte Eik Idrettsforening seg opp i den norske hovedserien i fotball. I 1960 spilte A-laget bronsefinalekamp og ble nummer tre av samtlige klubber i landet. I seriesammenheng satte klubben kronen på verket med å spille seriefinale mot Fredrikstad på Ullevaal. FFK vant med 2-0 og fikk seriegull, men Eik IF fikk sølvmedaljer. Eik rykket ned i 1962, og tilbrakte de to neste tiårene i lavere divisjoner, før klubben returnerte til toppdivisjonen i 1983, og forble tre sesonger i den øverste divisjonen før klubben igjen rykket ned i 1985, som er Eiks foreløpig siste sesong på øverste nivå i norsk serie.

Under Nils Johan Semb som trener 1988–91 rager semifinalen mot Molde i Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1989 høyest og de tapte. I en kvartfinalekamp mellom Eik og Fredrikstad på Tønsberg Gressbane i 1958 var det over 15 000 tilskuere, noe som lenge var rekord for fotball i Tønsberg-distriktet. Kamputfallet ble 1–1 (etter ekstraomganger), FFK vant omkampen i Fredrikstad. 

Flere av spillerne deltok siden i landslagskamper og på kretslaget. Blant disse er Arne Natland, Tore Halvorsen, Arne Høivik, Dag Henriksen, Svein Gunnar Førsund, Geir «Bolla» Johansen, Nick Sandberg og Kåre Bjørnsgård. Kjente spillere som har hatt kortere klubbopphold, er blant annet Erik Solér, Ronny Johnsen, Jan Frode Nornes, keeperen Erik Thorstvedt og treneren Morten Sanne Melvold.

Klubben var i mange år distriktets beste fotballag, men Fotballklubben Tønsberg, som ble stiftet som en lokal, samlende fotballklubb i 2001, tok over klubbens plass i 2. divisjon fra og med 2002-sesongen. 18 år senere slo de to klubbene seg sammen og dannet dagens allianseidrettslag.

Tabellen

Referanser

Litteraturliste 

 Tønsberg Gressbane Nordic Stadiums

Eksterne lenker 
 

Idrettslag i Tønsberg
Idrettslag etablert i 1928
Idrettslag etablert i 2020
Fotballag i Tønsberg kommune
Fotballag etablert i 1928
Fotballag etablert i 2020
Lasarus

Lasarus var navnet på to personer i Bibelen:

Lasarus, en venn av Jesus, kjent for sin oppstandelse (Johannesevangeliet kapittel 11-12). Han er broren til Marta og Maria i Betania. Ifølge Johannes' evangelium 11:1-44 oppvakte Jesus ham fra de døde. Ifølge en legende skal han senere ha blitt utsett til biskop av Kition på Kypros. Hans katolske minnedag er 17. desember.

Lasarus står i en særstilling gjennom at han i Luk 16,19–31, er den eneste navngitte person i Jesu lignelser. Han identifiseres med Sankt Johannes av blant andre Rudolf Steiner, og knyttes til den legendariske Prestekongen Johannes.

Eksterne lenker 
 

Bibelske personer
Kongsbakken videregående skole

Kongsbakken videregående skole er en videregående skole i Tromsø sentrum. Skolen tilbyr utdanningsprogrammene studiespesialisering og musikk, dans og drama. 

Skolen har en historie helt tilbake til 1833, da Tromsø Middel- og Realskole åpnet, med to lærere og atten elever (gutter) mellom 12 og 16 år. Skolen hadde tre klasserom i et hus som lå i dagens Fredrik Langes gate 14. Dette var et toårig kurs, og fagene det ble undervist i var skriving, matematikk, norsk, historie, geografi, religion, latin, gresk, tysk og engelsk (frivillig). Skolens første «bestyrer» var Ulrik Frederik Lange. Skolen har senere hett blant annet Tromsø gymnas og Tromsø offentlige høgre allmenskole. Nåværende skolebygget ble tegnet av arkitekt Peter Arnet Amundsen, oppført 1919-1924 og ble innviet 1. februar 1924.

Den første jente som tok artium ved skolen var Aasta Hanssen i 1904.

I 2021 hadde Kongsbakken videregående skole cirka 700 elever, omtrent likt fordelt på begge kjønn. Skolen har en administrasjon som består av rektor, ass. rektor, seks avdelingsledere og et kontorpersonale på fire. Skolen har en vaktmester og en bibliotekar. Ca. 80 lærere dekker skolens omfattende fagtilbud.

På skolen tilbys følgende studieforberedende utdanningsprogrammer (det vi si at de gir studiekompetanse, og dermed kvalifiserer for opptak til universiteter og høgskoler): Programområde for realfag, språkfag og samfunnsfag/økonomi, og programområde for musikk, dans og drama

Skolen har siden 2008 hatt ansvar for det landsdekkende tilbudet i VG3 ved Norsk-russisk videregående i Murmansk.

Elever ved skolen har siden 1930 produsert den årlige Bragerevyen, med premiere 1. januar.

Tidligere elever 
Flere kjente tromsøværinger har blitt uteksaminert på Kongsbakken videregående skole.
 Bjørn Hansen, NRK-utenriksreporter
 Dagny Norvoll Sandvik, sanger
 Torgeir Knag Fylkesnes (1991-1994), stortingsrepresentant
 Jonas Stein, statsviter 
 Cecilie Mosli, skuespiller og filmregissør 
 Odd Steinar Albrigtsen, jazzgitarist

Referanser

Eksterne lenker 
 

Videregående skoler i Troms og Finnmark
Skoler i Tromsø
Bjørn Erik Stemland

Bjørn Erik Stemland (født 14. mars 1944) er lærer ved Knut Hamsun videregående skole, avdeling Steigen. Han har skrevet det originale manuskriptet til Steigen sagaspill og en rekke andre verker. Han har også vært en stor pådriver til skolens elevutvekslingsprosjekt med Kasama Boys i Zambia. Han er utdannet ved Lærerskolen i Bodø, har studert filosofi ved Universitetet i Oslo, engelsk ved Universitetet i Bergen og musikk ved Bergen lærerhøgskole.

I 2011 ble Stemland tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv for sitt virke som lærer og som kulturpersonlighet i nordland.

Se også 
 Steigen
 Steigen Sagaspill
 Knut Hamsun videregående skole

Eksterne lenker 
 B. E. Stemlands Skriveservice
 Fylkesmannen om tildelingen av Kongens fortjenstmedalje i sølv

Norske pedagoger
Fødsler i 1944