alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Gordon McQueen

Gordon McQueen (født 26. juni 1952 i Kilbirnie, Ayrshire) er en tidligere skotsk fotballspiller. Han spilte midtstopper for Leeds United, Manchester United og .

Tidlig karriere 
McQueen var keeper på skolelaget, men byttet til midtstopper. Han signerte kontrakt med St. Mirren i en alder av 18 år. I 1973 gikk han til Leeds for en overgangssum på £30 000. Han signerte en langtidskontrakt med klubben.

Leeds United 
McQueen spilte seks kamper i sin første sesong for Leeds, men gikk glipp av finalen i FA-cupen. McQueen spilte seg inn på laget og var med det meste av sesongen 1973-74, da Leeds vant ligaen og spilte 29 kamper uten tap i starten av sesongen. McQueen spilte en viktig rolle som Norman Hunters partner i midtforsvaret og arvtaker for Jackie Charlton (som la skoene på hylla i 1973). På slutten av sesongen ble McQueen tatt ut på Skottlands landslag, og debuterte mot .

McQueen og Hunter dannet en sterk forsvarerduo de kommende sesongene, ikke minst i serievinnercupen, der McQueen også scoret tre mål. McQueen var utestengt i finalen etter å ha blitt utvist i semifinalen mot Barcelona. I finalen tapte Leeds 0–2 mot Bayern München.

McQueen fikk fast plass på Skottlands landslag, og var med i VM-troppen i Argentina. Der fikk han imidlertid ikke spille på grunn av skader. Han spilte sin siste landskamp for Skottland i 1981. I alt spilte han 30 landskamper og scoret tre landslagsmål.

Manchester United 
I februar 1978 gikk McQueen fra Leeds til rivalene Manchester United for £495 000. McQueen hjalp Manchester United til FA Cup-finalen i 1979, der han scoret et mål. United tapte finalen 2-3. I 1983 var han med på vinne FA-cupen, de slo Brighton 4-0 etter omkamp (det første oppgjøret endte 2-2). Den samme sesongen var han med på å tape ligacupfinalen mot Liverpool.

McQueen var i Manchester United fram til 1985, da han forlot klubben etter at rivalen Paul McGrath tok plassen hans som mitstopper. Karrieren på Elland Road og Old Trafford var nesten identinsk – 171 kamper og 19 mål for Leeds; 184 kamper og 20 mål for Manchester United. Han tok farvel med Old Trafford i 1985 og spilte resten av karrieren i Hongkong for klubben Seiko.

Trenerkarriere 
En kort periode var han manager for den skotske klubben Airdrieonians. Da McQueens venn og tidligere lagkamerat Bryan Robson ble manager for Middlesbrough, slo McQueen følge som trener for reservelaget. Han forlot klubben samtidig som Robson, og har siden det vært ekspertkommentator for TV-kanalen Sky Sports.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Kort biografi på RedCafe.net
 http://www.neilbrown.newcastlefans.com/player/gordonmcqueen.htm

Skotske fotballspillere
Ekspertkommentatorer (sport)
Fotballspillere for St. Mirren FC
Fotballspillere for Leeds United FC
Fotballspillere for Manchester United FC
Spillere i Fotball-VM 1974
Spillere i Fotball-VM 1978
Personer fra North Ayrshire
Fødsler i 1952
Sprøtt oppdrag

Sprøtt oppdrag (originaltittel: Zuijia Paidang) er en hongkongsk action-komedie fra 1982 regissert av Eric Tsang. Filmen handler om en smart juveltyv som går under kallenavnet "King Kong". Han stjeler diamanter fra noen ganstere og legger skylden på en konkurrerende tyv kalt White Glove. Kong slår seg senere sammen med politietterforskeren Albert Au og sammen forsøker de å bekjempe gangsterligaen. Hovedrollene spilles av Sam Hui og Karl Maka. Filmen kan beskrives som en slags kinesisk James Bond-parodi. Den ble lansert med engelsk tale i Europa og Nord-Amerika. 

Filmen er også kjent under titler som Mad Mission og Aces Go Places.

Om filmen 
Sprøtt oppdrag ble svært populær i Hong Kong og har fått fem oppfølgere som ble lansert i perioden 1983–1997.

Karl Maka ble tildelt prisen for beste mannlige skuespiller ved Hong Kong Film Award.

Den hadde norgespremiere høsten 1982 og ble utgitt på video rundt 1983 av Novio.

I rollene
 Sam Hui som King Kong
 Karl Maka som detektiv Albert Au
 Sylvia Chang som Nancy Ho
 Lindzay Chan som Ballerina
 Chen Sing som Mad Max
 Cho Tat-wah som Hua
 Carroll Gordon som Marge
 George Lam som Amulansjesjåfør
 Dean Shek som Gigolo Joe
 Tsui Hark som seg selv
 Wong Bak-Ming som prest
Robert Houston som White Gloves

Referanser

Eksterne lenker 

Filmer fra 1982
Hongkongske actionfilmer
Hongkongske filmkomedier
Actionkomedier
Kinesiskspråklige filmer
Filmer lagt til Hongkong
Bad Blue Boys

Bad Blue Boys er en gruppe kroatiske fotballsupportere med tilknytning til Dinamo Zagreb.

I Norge gjorde de seg særlig bemerket etter en UEFA-cupkamp den 29. november 2007 mot Sportsklubben Brann. Etter kampen måtte den bergenske politistyrken trå til med 39 politimenn for å få sendt 39 blakke supportere på charterflyet hjem til Kroatia. Det var også enkelte problemer med supporterne før kampen, blant annet i Sandefjord, hvor de først kom til Norge.

Fotballsupporterklubber
Fotball i Kroatia
Agenda 3:16

Agenda 3:16 er et norsk, kristent månedsmagasin som har utkommet siden 2001. Det er redaksjonelt fristilt fra sin eier, Normisjon.

Agenda 3:16 har per 1. januar 2017 et opplag på 9 000 blader, rundt 8 000 abonnenter og om lag 40 000 lesere. Bladet er en videreføring av For fattig og rik og Santalen. Redaktør for bladet er Kristin Wennemo Malmin.

Bladet har vunnet priser og fått hederlig omtale av Den Norske Fagpresses Forening flere ganger, jf. Fagpresseprisen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Agenda 3:16 

Normisjon 
Norske kristne tidsskrifter
Publikasjoner etablert i 2001
Lunderød stadion

Lunderød stadion er Arendal kommunes hovedanlegg for friidrett og har også en gressbane for fotball. 

Anlegget åpnet 16. juni 1988 og inneholder også et idrettshus med garderober og forsamlingslokale. Idrettshuset leies ut til lag og foreninger og private selskap. 

Banen ligger på Lunderød, vest i kommunen. Den ligger fint til med en tribune på hver side og gressvoller rundt hele banen hvor publikum også kan sitte. Tilskuerrekorden er over 3000 og er satt i en U-landskamp i fotball.

Anlegget ble pusset opp i 2017/2018.

Kilder 
 Arendal kommunes hjemmeside
 Agderpostens e-arkiv

Eksterne lenker 
 

Fotballstadioner i Norge
Sport i Arendal
Idrettsanlegg i Agder
Byggverk i Arendal
Tordis Ørjasæter

Tordis Ørjasæter (født Greni, 25. mars 1927) er en norsk forfatter, tidligere litteraturkritiker og professor i spesialpedagogikk.

Ørjasæter studerte pedagogikk og ble mag.art. i 1957. Hun var litteraturkritiker i Nationen og sekretær for Riksteateret. Hun har blant annet arbeidet med kultur og litteratur for psykisk utviklingshemma og språksvake. Ørjasæter hadde i mange år oppdrag som guide i Roma. Hun har utgitt ei rekke bøker, blant annet fagbøker om barnelitteratur, flere biografier og romanen En borgerlig pike.

Tordis Ørjasæter mottok Askeladdprisen fra Norsk barnebokforum i 1981 og Brageprisen i klassen generell litteratur i 1993 for biografien  Menneskenes hjerter. Sigrid Undset – en livshistorie. I 1997 fikk hun Jonasprisen. Hun har også vært litteraturkritiker i flere aviser.
  
Tordis Ørjasæter var gift med oversetteren og forfatteren Jo Ørjasæter. Hun er mor til Elin Ørjasæter og litteraturviteren Kristin Ørjasæter og søster til musikkforskeren Liv Greni.

Sønnen Dag Tore er autistisk og dette har vært tema i forfatterskapet blant annet boken fra 2017.

Bokutgivelser 		
 1959: Med barn i teater; et forsøk på å belyse hvordan barn i første klasse reagerer på en teaterforestilling
 1969: Handicappede barn og bøkene
 1971: Ikke som de andre? Barn og ungdom med handikap	
 1971: Massemediene og barneboken
 1976: Boka om Dag Tore – biografi om forfatterens autistiske sønn
 1978: Barn og bøker – sakprosa, ny og omarbeidet utgave 1987
 1981: Barn kultur kreativitet – medforfatter, sakprosa
 1985: Møte med Tove Jansson – biografi
 1993: Menneskenes hjerter. Sigrid Undset – en livshistorie – biografi tildelt Brageprisen (Aschehoug forlag)
 1996: Sigrid Undset og Roma – biografi, Aschehoug
 2000: Nini Roll Anker – en kvinne i tiden – biografi skrevet med mannen Jo Ørjasæter, Aschehoug
 2001: En borgerlig pike – roman, Aschehoug 2001)
 2005: Inn i barndomslandet : Tove Jansson – Sigrid Undset – Selma Lagerlöf 
 2006: Blomstergleder hos Kristin Lavransdatter
 2009: Dagen og dagene – roman basert på forfatterens personlige erfaring fra da mannen Jo Ørjasæter døde.
 2015: I hodet på en gammel dame - Kagge forlag - [B]oken for dem som er blitt gamle
 2017: Kjærligheten har sitt eget språk - en mors fortelling. Kagge forlag. ISBN 9788248920656
 2021: Vi er ikke alene

Referanser

Kilder
Presentasjon av Tordis Ørjasæter i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 Nan Bentzen Skille Tordis Ørjasæter. En formidler i særklasse  Minibiografi i Prosa 06|07
 Minibiografi

Norske sakprosaforfattere
Norske biografer
Norske litteraturhistorikere og litteraturkritikere
Norske pedagogikkprofessorer
Vinnere av Brageprisen
Live view

Live view er en funksjon som tillater digitale speilreflekskameraer å bruke skjermen som en søker. Dette gjør det mulig å forhåndsvise utsnitt og eksponering før man tar bilde. I de fleste kameraer med denne funksjonen er forhåndvisningen generert ved hjelp av kontinuerlige og direkteprojiserte bilder som dannes av objektivet på bildesensoren. Den elektroniske skjermen dette vises på kan enten være en LCD-skjerm eller en elektronisk søker (EVF).

Modeller som støtter live view
 Canon: 20Da, 40D, 50D, 450D, 500D, 550D, 600D, 1000D, 1100D, 1D Mark III, 1Ds Mark III, 5D Mark II, 7D, 60D, 1D Mark IV
 Fujifilm: FinePix S3 Pro, FinePix S5 Pro, FinePix IS Pro 
 Leica: Digilux 3
 Nikon: D90, D300, D300s, D700, D5000, D3100, D3, D3x, D7000
 Olympus: E-10, E-20, E-330, E-410, E-420, E-450, E-510, E-520, E-620, E-30, E-3, E-5
 Panasonic: DMC-L1, DMC-L10
 Sony: A300, A330, A350, A380, A500, and A550
 Pentax: K20D, K-7, K-x
 Samsung: GX-20

Forbrukerelektronikk
Digital fotografi
M2M

For det mobile kommunikasjonsmarkedet M2M, se: maskin-til-maskin kommunikasjon.

M2M var en norsk popduo bestående av Marion Ravn og Marit Larsen, begge fra Lørenskog. De ble oppdaget av musikkprodusentene Kenneth M. Lewis og Kai Robøle, og fikk platekontrakt med Atlantic Records i 1998. Både Lewis og Robøle har produsert M2M-låter. Duoen var aktiv i perioden 1999 til 2002. På den tiden ga de ut to album og solgte totalt 12 millioner album og singler på verdensbasis. 

Deres første single «Don’t Say You Love Me» ble gitt ut i 1999 og kom med i den første Pokémon-filmen, noe som resulterte i gode salgstall i en rekke land. Debutalbumet Shades of Purple ble gitt ut i 2000 og nådde toppen på albumlisten i Norge og flere land i Asia. Samme år varmet duoen opp for den amerikanske gruppen Hanson på en turné i USA, Canada og Mexico. I 2002 kom albumet The Big Room. I forbindelse med lanseringen av albumet opptrådte de i episode nummer 100 av amerikanske TV-serien Dawson's Creek og varmet opp for den amerikanske artisten Jewel. Albumet solgte imidlertid ikke like bra som det første, og plateselskapet Atlantic Records ønsket i stedet å satse på Marion Ravn som soloartist. Duoen ble dermed oppløst høsten 2002.

Diskografi

Album 
 2000: Shades of Purple
 2002: The Big Room
 2003: The Day You Went Away: The Best of M2M

Singler  
 1999: Don't Say You Love Me
 2000: Mirror Mirror
 2000: The Day You Went Away
 2000: Pretty Boy
 2000: Everything You Do
 2000: Girl In Your Dreams
 2002: Everything
 2002: What You Do About Me
 2002: Wanna Be Where You Are (kun på Filippinene) 
 2002: Don't (promosjonsingle frigitt i USA)

Eksterne lenker 
 
 
  M2M i Norsk pop- og rockleksikon

Norske popgrupper
Jentegrupper
Kerrang!

Kerrang! er et ukentlig rock-magasin som utgis av medieselskapet Wasted Talent Ltd i Storbritannia.

Bladets tittel er et lydord og stammer fra lyden som lages når man slår i stykker en elektrisk gitar.

Kerrang! ble først utgitt 6. juni 1981, med Geoff Barton som redaktør. Det var først et engangsbilag i avisa Sounds, viet til New Wave of British Heavy Metal (NWOBHM) og fremveksten av hardrock-band som AC/DC, hvor gitarist Angus Young figurerte på Kerrang!s første forside.

Gjennom 1980-tallet og det tidlige 1990-tall plasserte Kerrang! mange thrash- og glam metal-band på forsiden (som Mötley Crüe, Slayer, Metallica, Poison, Testament), men forkastet dem da grungeband som Nirvana ble berømt. Magasinet blir ofte kritisert av leserne for å gjenta denne prosessen hver gang en ny musikktrend blir populær. For eksempel er det mange klager på bladets nåværende vektlegging av emo- og metalcore-musikk, spesielt etter at de hadde My Chemical Romance på forsiden i flere uker sammenhengende etter utgivelsen av albumet The Black Parade.

Kerrang!s mest suksessfulle periode var rundt årtusenskiftet, under redaktøren Paul Rees, på samme tid som nu-metal-sjangren, med band som Limp Bizkit og Linkin Park, vokste i popularitet. I 2002 tok de igjen rivalen New Musical Express og ble det største ukentlige musikkmagasin i Storbritannia. Rees sluttet for å overta Q, og Ashley Bird tok over som redaktør fra 2003 til 2005. Nu-metals tilbakegang i 2003 medførte at Kerrang!s salg sank raskt.

Da Paul Brannigan tok over som redaktør i april 2005, ble Kerrang!s fokus endret i retning av mer musikalsk mangfoldighet, men også med respekt for magasinets historie. I de følgende månedene dekte Kerrang! mere stylistisk varierte band, som My Chemical Romance, HIM, 30 Seconds to Mars, Avenged Sevenfold, Senses Fail, Mastodon og Bullet for My Valentine. Samtidig dekte bladet også eldre band, som Metallica, Slayer, Iron Maiden (som har vært på forsiden oftere enn noe annet band), Nirvana, System of a Down og Green Day. Mere nylig har bladet ivaretatt den økende populariteten til britiske band som Bring Me the Horizon, Enter Shikari, Lostprophets og kanskje aller mest Gallows. 

Ifølge opplagstall utgitt i august 2006 hadde Kerrang! igjen blitt større enn New Musical Express. og i februar 2007 solgte Kerrang! over 12 000 flere eksemplarer pr uke enn rivalen.

I 2008 ble Kerrang! solgt fra EMAP til Bauer Media Group, som eier bl.a. Radio Norge.

Se også
NME
Melody Maker
Q magazine

Referanser

Eksterne lenker
 
 Kerrang! Radio
 Myspace Group

Musikktidsskrifter
Engelske tidsskrifter
Publikasjoner etablert i 1981
Musikk i 1981
1981 i Storbritannia
Wolfgang Schwanitz

Wolfgang Schwanitz (født 26. juni 1930 i Berlin, død 1. februar 2022) var en østtysk politileder. Han var den siste sjefen for Stasi i perioden 1989–1990. I motsetning til sin forgjenger Erich Mielke hadde han ikke tittelen «minister for statssikkerhet», men var «leder av Kontoret for nasjonal sikkerhet» (Amt für Nationale Sicherheit), som Stasi ble omdøpt til 17. november 1989.

Liv og virke

Bakgrunn
Wolfgang Schwanitz ble medlem av Freie Deutsche Jugend allerede ved grunnleggelsen av DDR. I 1950 ble han medlem av Gesellschaft für Deutsch-Sowjetische Freundschaft og i 1953 av Sozialistische Einheitspartei Deutschlands.

Arbeid i Stasi
Han jobbet for Stasi fra 1951, og studerte bl.a. ved Stasis høyskole hvor han fikk en doktorgrad for en avhandling om «bekjempelse av fiendtlige tendenser blant ungdommer» (Bekämpfung feindlicher Erscheinungen unter Jugendlichen).

Mellom februar 1974 og 1986 var han leder av Stasi-forvaltningen i Berlin, etter generalmajor Erich Wichert. I denne funksjon bekjempet han DDR-borgerrettsforkjempere som  Bärbel Bohley, Vera Lengsfeld og Rainer Eppelmann. I oktober 1983 lot han deres protestaksjon mot atomvåpenopprustninger sabotere ved det at han «tilførte» dem til politiet. Han oppdaterte planene for Stasi ved en mulig okkupasjon av Vest-Berlin med detaljert eplaner blant annet for tolv regionale Stasi-stasjoner som skulle foreta arrestasjon, isolasjon eller internering av fiendlige krefter på grunnlag av utarbeidede dokumenter.

I 1986 ble han utnevnt til Stasi-generalløytnant og arbeidet frem til november 1989 som stedfortreder for Stasi-sjefen Erich Mielke.

Etter at Erich Honecker var blitt tvunget til å trekke seg og Hans Modrow hadde dannet en ny regjering i DDR, ble Schwanitz utnevnt til ny leder for Stasi, som samtidig ble omdøpt fra «Ministeriet for statssikkerhet» til «Kontoret for nasjonal sikkerhet». Han ble også medlem av ministerrådet i DDR. «Kontoret for nasjonal sikkerhet» opphørte å eksistere 31. mars 1990.

Etter Tysklands samling
Etter Tysklands samling ble Schwanitz en av lederne i den organisasjonen «Gesellschaft zur Rechtlichen und Humanitären Unterstützung», som består delvis av Stasi-veteraner. 14. mars 2006 dominerte Schwanitz og 200 Stasi-veteraner massivt en podiumsdiskusjon om fremtiden til Gedenkstätte Berlin-Hohenschönhausen. Ved denne hendelsen ble Stasi-ofre hånet av de tidligere Stasi-ansatte, som bl.a. kalte varetektsfangene for «kriminelle» og «subversive elementer». Hendelsen vekket stor oppsikt i Tyskland.

Litteratur 
 Wolfgang Schwanitz (utgiver), Die Sicherheit. Zur Abwehrarbeit des MfS, 2 Bd., edition ost, Berlin 2002, ISBN 3-360-01044-2
 Wolfgang Schwanitz (utgiver), Fragen an das MfS. Auskünfte über eine Behörde, edition ost, Berlin 2010, ISBN 978-3-360-01813-7
 Hubertus Knabe, Die Täter sind unter uns. Über das Schönreden der SED-Diktatur, Propyläen, Berlin 2007, ISBN 978-3549073025

Referanser

Stasi
Tyske kommunister
Personer fra Berlin
Hans Modrow

Hans Modrow (født 27. januar 1928 i Jasenitz i Pommern) er en tysk tidligere kommunistisk politiker i DDR. Han var formann for DDRs ministerråd, dvs. statsminister, mellom november 1989 og mars 1990. Han ble politisk aktiv for Die Linke etter sammenslåingen.

Modrow ble regnet som reformvennlig, og i motsetning til Honecker hadde han sympati for Mikhail Gorbatsjovs perestrojka. På et tidspunkt der DDR stod overfor en økonomisk ruin og protestene i gatene hadde blitt voldsomme i omfang, forsøkte han å innlede dialog med borgerrettsbevegelsen. 5. februar 1990 utnevnte han flere representanter for den demokratiske opposisjonen til medlemmer av regjeringen Modrow.

Etter gjenforeningen ble Modrow funnet skyldig i valgfusk, og dømt til ni måneders betinget fengsel. Han ble senere aktiv i partiet Die Linke og var medlem av Europaparlamentet fra 1999 til 2004.

Han tjenestegjorde i Volkssturm i slutten av andre verdenskrig og havnet i sovjetisk krigsfangenskap frem til 1949.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Personer fra Police fylke
Modrow, Hans
PDS-politikere
Tyskere dømt for forbrytelser
Tyskere fra andre verdenskrig
Tyske krigsfanger under andre verdenskrig
Dahlhaug

Dahlhaug er et sted på Byåsen i Trondheim. Stedet har sitt navn etter haugen som Baker Dahl i Trondheim kjøpte til sin kone, antagelig som et landsted. Stedet er også kalt «Cathrinegave» etter hustruens navn. 

Stedet ble senere kjøpt av Erik Eriksen fra Oppdal i Sør-Trøndelag og ble deretter kalt for Dahlhaugen. Erik var gartner og navnet Gartnerhaugen eksisterer også fra rundt århundreskiftet til 1. verdenskrig. Gården ble ved et senere skifte delt mellom to brødre: Dahlhaug Nordre og Dahlhaug Søndre. Begge småbrukene er nå regulert til boligformål, og ingen av småbrukenes opprinnelige bygninger er bevart.

Det du nå finner i dette området er en vei som misvisende heter Dalhaugveien (uten h i Dahl), som sikkert ble bestemt av noen som trodde at det var stedets topografi og ikke historie som var navnets opphav.

Det er noe uklart hvor de opprinnelige grensene for dette landstedet var, men det nevnes i gamle kart som navn på stedet fra Sommersetra(N) til Kyvannet(S) og mellom Torshaug(V) og Havstadplass.(Ø)

Trondheims historie
Byåsen
Zwarte Piet

Zwarte Piet («Svartepetter») ifølge folketradisjoner i Nederland og Flandern medhjelperen til Sankt Nikolas i forbindelse med feiringen av Sinterklaas, som foregår i Nederland den 5. desember og i Flandern den 6. Under feiringen kaster Zwarte Piet godteri og peppernøtter til alle «snille» barn.

Ifølge mer moderne Sankt Nikolas-forestillinger er Zwarte Piet en tjener som er sammen med Sankt Nikolas på ferie. I noen versjoner sies det at Sankt Nikolas satte fri en ung slave ved navn Peter, og at han bestemte seg for å tjene Sankt Nikolas frivillig i stedet for å nyte friheten ensom. Zwarte Piet er i dag kjent som en mørkhudet person iført fargerike klær og hatt med fjær, en tradisjon basert på en illustrasjon i en bok utgitt i 1850.

Kontroverser
Skikkelsen har vært omstridt senest siden 1970-tallet på grunn av konnotasjoner til udannede afrikanere og implisitt rasisme. Også mørkhudede nederlendere mener at de har vært utsatt for mobbing på grunn av Zwarte Piet.

I nyere tid er tradisjonen blitt utsatt for kritikk av FN-rådgiveren Verene Shepherd, hva som har ført til en splittelse i holdningen til dem; på den ene side blir skikkelsen fordømt som rasistsymbol og på den annen forsvart som nederlandsk tradisjon.

Se også
 Krampus
 Blackface

Referanser

Eksterne lenker 
 

Adventstiden
Jul i Belgia
Jul i Nederland
Fiktive julefigurer
Passbåt

Passbåt er en vanlig betegnelse på en liten, hurtiggående åpen båt med kraftige påhengsmotor og plass til opptil åtte personer i Norge.

I Sverige er uttrykket benyttet om en mindre passasjerfarkost for kysttrafikken til plasser utenom regulære trafikkforbindelse eller en del av et transportsystem med avgangs- og ankomsttid i samarbeid med tog eller buss.

Passbåten 
Den norske passbåten er en rask, åpen, planende båt bygd for påhengsmotor montert på speilet akterut med et kort fordekk og vindskjerm. Vanligvis er den ikke mer enn 16-17 fot lang og 6 fot bred med styrecockpiten langt forover med hastighet høyere enn 12 knop, men det har vært ulike varianter.

De eldre passbåtene fra etterkrigstiden er noe smalere, men de ble etter hvert bredere. De ble gjerne bygd i tre som klinkbygde turbåter før de ble fremstilt i mer moderne materiale som plast fra 1960-tallet. En passbåt er ment for dagsturer uten overnattingsmuligheter.

De fremste norske båtbyggerne er brødrene With som i 1936 lagde en serie passbåter inspirert av Oslojollen, deretter 15-16 fot lange passbåter bygd på grunnlag av Bror Withs tidligere racerbåter i mahogny som dannet grunnlaget for alle fritidsbåtene produsert av brødrene With både i tre og i plast. Bror With gav sine passbåtene et norsk særpregenhet med et vakker utseende, helst med snekkebaug, han ville videreføre den norske båttradisjonen over på den nye båttypen.

Litteratur 
 Motorbåten- Fra snekke til motorkrysser, fra ferieferd til smuglertokt, Gøthe Gøthesen 1997 ISBN 82-00-22771-5

Eksterne lenker 
 Ungdommens passbåter, inkludert familiebåt

Båttyper
Larsenbåt

Larsenbåt er en type åpne plattgatter bygd av en norsk båtbygger i distriktet Farsund i 1930-årene til omkring 1950. Betegnelsen ble benyttet i Bergen, ellers ble båttypen kalt «Farsundracer».

Båtbyggeren Johan E. Larsen hadde vært i åtte til ni år på Long Island i USA, der han hadde lært om den nye båtbyggingen med de motordrevne farkostene. Larsen kom hjem til Norge i 1907 og startet å bygge båter ved Farsund.

Larsen tegnet og bygde en egen båttype som han karakteriserte som «racere» eller «halvracere», de var vanligvis utstyrt med små tosylindrete motorer som ikke gav mer enn 7-8 knops fart. En typisk Larsenbåt var som regel omtrent 21 til 23 fot lang som en langsomtgående kravellbygde båt med et kort fordekk og vindskjerm, samt en karm omkring cockpiten. Et kort akterdekk er lagt over innenbordsmotoren. Larsen klarte å levere disse båtene til en meget rimelig pris og fikk anerkjennelse for disse elegante plattgatterne.

Referanser

Litteratur 
 Motorbåten- Fra snekke til motorkrysser, fra ferieferd til smuglertokt, Gøthe Gøthesen 1997 ISBN 82-00-22771-5 (Ebok fra bokhylla.no)

Norske båttyper
Artikler i sjøfart-prosjektet