Francis Joseph Spellman

Francis Joseph Spellman (født 4. mai 1889 i Whitman i Massachusetts i USA, død 2. desember 1967 i New York City) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av New York 1939–1967. Han var fra 1957 samtidig også biskop for katolikker tilknyttet de amerikanske væpnede styrker.

Han ble kreert til kardinal i 1946 av pave Pius XII, med Santi Giovanni e Paolo som tittelkirke. Han deltok ved konklavet 1958 som valgte pave Johannes XXIII,  ved konklavet 1963 som valgte pave Paul VI, og ved Annet Vatikankonsil 1962–1965.

Liv og virke

Bakgrunn
Francis Joseph Spellman var sønn av William og Ellen (født Conway) Spellman. Hans far, hvis egne foreldre hadde innvandret tll USA fra Clonmel og Leighlinbridge i Irland, drev dagligvareforretning. Han hadde to brødre, Martin og John, og to søstre, Marian og Helene, og som barn var han korgutt i Holy Ghost Church.

Spellman gikk på Whitman High School ettersom det ikke fantes noen lokal katolsk skole. Etter sin dtudieforberedende eksamen begynte han å studere ved Fordham University i New York i 1907. Han avla slutteksamen der i 1911, og bestemte seg for å begynne å studere til prest. Han ble sendt av erkebiskop William Henry O'Connell for å studere ved Pontifical North American College i Roma.

I løpet av sine år i Roma ble Spellman venn med Gaetano Bisleti, Francesco Borgongini Duca og Domenico Tardini. Han led imidlertid av lungebetennelse, som svekket hans helse i den grad at seminarets ledelse ville sende ham hjem. Men han ble, og klarte å sluttføre sine teologiske studier.

Tiden som prest i Boston og i Vatikanet
Spellman ble presteviet av patriark Giuseppe Ceppetelli den 14. mai 1916. 

Ved sin hjemkomst til USA begynte han i det sjelesørgeriske arbeide i erkebispedømmet Boston. Han fikk imidlertid relativt ubetydelige oppdrag, og da USA inntrådte som krigførende i Første verdenskrig i 1917, søkte han om å få bli feltprest i hæren. Men han oppfylte ikke de høye fysiske kravene som ble stilt. En lignende søknad til marinen ble avvist to ganger av assisterende minister for marinen, Franklin D. Roosevelt, personlig. Til sist gav O'Connell ham i oppdrag å istedet selge abonnementer på erkebispedømmets avis The Pilot. 

Han fikk tittelen assisterende kansellist i 1918 og senere arkivar av erkebispedømmet. 

Etter å ha oversatt to bøker skrevet av hans venn Borgongini Duca til engelsk, ble Spellman den første amerikanske attaché i Vatikanets statssekretariat i 1925.

I 1927 etablerte Spellman en livslangt vennskap med erkebiskop Eugenio Pacelli på en reise tll Tyskland, der Pacelli virket som apostolisk sendemann. Han oversatte Pius XIs første sending på Vatikanradioen i 1931,  men senere samme år ble han tiltalt for å ha smuglet Non abbiamo bisogno, den pavelige encyklika som fordømte Benito Mussolinis politikk, fra Roma til Paris, der han så overleverte den til pressen. Han fungerte også som sekretær tll kardinal Lorenzo Lauri på den internasjonale eukaristiske kongressen i 1932 i Dublin, og hjalpe til med å reformere Vatikanets pressetjeneste ved å innføre telegrafmaskiner og pressemeldinger.

Hjelpebiskop i Boston
Den 30. juli 1932 ble Spellman utnevnt til hjelpebiskop i Boston og titulærbiskop av Sila av pave Pius XI. Han ble bispeviet den 8.  september av erkebiskop Pacelli med erkebiskopene Giuseppe Pizzardo og Francesco Borgongini Duca som medkonsekranter i Peterskirken i Roma. Dettw var den første ordinasjon av en amerikansk biskop noensinne i Peterskirkwn.

Etter sin hjemkomst tll USA levde biskop Spellman på St. Johns Seminary i Brighton i Massachusetts. Han ble senere sogneprestr av Sacred Heart Church i Newton Centre. Høsten 1936 kom kardinal Pacelli til USA og besøkte New York, Washington DC, Boston, Saint Paul, og Chicago. Her medvirket Spellman i et møte med president Franklin D. Roosevelt før å diskutere en diplomatisk anerkjennelse av suverenitet for Vatikanstaten.

Erkebiskop av New York
Etter pave Pius XIs død 1939 ble Pacelli valgt til pave, og tok navnet Pius XII. En av hans første embedshandlinger var å utse Spellman til den sjette erkebiskop av New York den 15. april 1939. Han ettertrådte kardinal Patrick Joseph Hayes, og ble innført i embedet formelt som erkebiskop den 23. mai. Foruten sitt oppdrag som diocesansbiskop fikk han tittelen apostolisk vikar for det amerikanske forsvaret den 11. desember 1939. Han stor president Roosevelt nær, og presidenten bad ham reise til de amerkanske styrkene på en rekker fromntavsnitt. Han tilbragte også etterverdens krigens slurr en rekke julehøytider med amerikanske styrker i Japan, Korea og Europa i denne rolle.

Som erkebiskop i New York og militærbiskop fikk han under andre verdenskrig eh ikke ubetydlig politisk og morals innflytelse som talsmann för katolikkene i USA. Senere formidlet han president Harry S. Trumans ønske om diplomatisk representasjon for USA i Vatikanstaten 1951–1952.

Kardinal
Påve Pius XII utså ham til kardinalprest av Santi Giovanni e Paolo i konsistoriet 18. februar 1946; hans tittelkirke var den samme som Pius XII innehadde innen han ble valgt til pave.

Etter krigsårene ble Spellman en ivrig opinionsleder for høyresiden og konservative i USA. Han støttet til å begynne med Joseph McCarthy og var en banebrytende tilhenger av Vietnamkrigen, og for dette ble han spesielt kritisert av den amerikanske og den globale fredsbevegelse. Han motsatte seg også fagforeninger for kirkearbeidere. Han kritiserte visning av seksuell løssluppenhet i amerikansk kinofilm.

I 1960 Spellman støttet republikaneren Richard Nixon i presidentvalget, ubeaktet at demokratiske konkurrrent, John F. Kennedy, var katolikk. En årsak var Kennedys motstand mot statlig bistand til kirkend skoler og mot utnevnelsen av en amerikansk ambassadør til Den hellige stol. Hans støtte til Nixon gjorde slutt på en lang tilknytning til John F. Kennedys far, Joseph P. Kennedy.

Innenfor kirken motsatte han seg liberaliseringene som bante seg frem etter Det andre Vatikankonsil (1962-1965). Blant det han motarbeidet var innføringen av fremføring av messen på andre språk enn latin (Vernacular Mass). Ifølge hans biograf John Cooney så kardinal Spellman latin som et «ekte katolsk språk» som var «uforanderlig».  Spellman satt i koordineringskommisjonen under Vatikankonsilet.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
 Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
 Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
 Pave Pius X (1835-1914) *1884
 Pave Benedikt XV (1854-1922) *1907
 Pave Pius XII (1835-1958) *1917 
 Kardinal Francis Joseph Spellman (1889-1967) *1932

Hovedkonsekrerende biskop
Erkebiskop / kardinal Spellman var hovedkonsekrerende ved ordinasjonen for et stort antall biskoper, for det meste amerikanske:

 Kardinal John Francis O'Hara, C.S.C. (1940)
 Kardinal James Francis Aloysius McIntyre (1941)
 Biskop William Tibertus McCarty, C.SS.R. (1943)
 Biskop Joseph Patrick Donahue (1945)
 Biskop William Richard Arnold (1945)
 Biskop Thomas John McDonnell (1947)
 Kardinal Patrick Aloysius O'Boyle (1948)
 Biskop Joseph Francis Flannelly (1948)
 Biskop James Henry Ambrose Griffiths (1950)
 Biskop Christopher Joseph Weldon (1950)
 Biskop David Frederick Cunningham (1950)
 Biskop Joseph Oliver Bowers, S.V.D. (1953)
 Biskop Lawrence Bernard Brennan Casey (1953)
 Biskop Joseph Maria Pernicone (1954)
 Biskop Philip Joseph Furlong (1956)
 Biskop Carlos Arturo Brown, M.M. (1957)
 Biskop Vincent Ignatius Kennally, S.I. (1957)
 Biskop John Michael Fearns (1957)
 Biskop John William Comber, M.M. (1959)
 Erkebiskop John Joseph Maguire (1959)
 Biskop Tomás Roberto Patricio Manning, O.F.M. (1959)
 Kardinal Luis Aponte Martínez (1960)
 Biskop Alfredo José Isaac Cecilio Francesco Méndez-Gonzalez, C.S.C. (1960)
 Biskop Francis Frederick Reh (1962)
 Erkebiskop Thomas Andrew Donnellan (1964)
 Biskop George Theodore Boileau, S.I. (1964)
 Biskop George Henry Guilfoyle (1964)
 Biskop Fremiot Torres Oliver (1964)
 Kardinal Terence James Cooke (1965)
 Biskop William Joseph Moran (1965)
 Erkebiskop John Joseph Thomas Ryan (1966)
 Biskop Edwin Bernard Broderick (1967)

Litteratur og kildemateriale 
 Cardinal Spellman High School. n.d. "An Historical Sketch of Cardinal Spellman High School".
 Catholic Hierarchy (unofficial website). n.d. "Francis Joseph Cardinal Spellman".
 
 DeMarco, Donald. "800,000 Saved by Pius XIIs Silence" . National Catholic Register, May 18, 1998.
 Dugan, George. "Huge Fund to Oust McCarthy Reported". The New York Times, 1954-11-08.
 Epstein, Alessandra. 2001. "Rebel with a Cause". 201 Magazine. Boston University, College of Communication.
 National Portrait Gallery. Pass the Lord and Praise the Ammunition (description). Image of the satirical poster of Cardinal Spellman produced in 1967 by Edward Sorel.
 Gannon, Robert I. The Cardinal Spellman Story. New York, 1962.
 Loughery, John. 1998. The Other Side of Silence: Men's Lives and Gay Identities: A Twentieth Century History. Henry Holt.
 Miranda, Salvador. 1998. The Cardinals of the Holy Roman Church. "Spellman, Francis Joseph".
 The New York Times. 1984, August 4. "New book on Cardinal Spellman stirs controversy".
 O'Donnell, Edward T. "Spellman leads crusade against communism". Irish Echo Online, 82(44), November 4–10, 2009.
 Quinn, Peter. "New York's Catholic Century" (essay). The New York Times, 2006-06-04.
 Roosevelt, Eleanor (2004). Neal, Steve (ed.). Eleanor & Harry: The Correspondence of Eleanor Roosevelt and Harry S. Truman.
 Signorile, Michelangelo. "Cardinal Spellman's Dark Legacy". New York Press, 2002-05-07.
 Thornton, Francis Beauchesne. 1963. Our American Princes: The Story of the Seventeen American Cardinals. Putnam. (Chapter on Spellman pp. 201ff.)
 Time. July 13, 1931. "Everything Is Promised".
 Time. August 15, 1932. "Boston's Bishop".
 Time. September 19, 1932. "Crosier & Mitre".
 Time. June 7, 1943. "Odyssey for the Millennium".
 Time. March 14, 1949. "Strike in the Graveyard".

 Time. November 5, 1959. "Cardinal's Birthday".
 Time. December 8, 1967. "The Master Builder" (obituary of Cardinal Spellman).

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Katolske biskoper fra USA
Linjen Rebiba
Kardinaler fra USA
Deltakere på Andre Vatikankonsil
Personer fra Plymouth County i Massachusetts
Alumni fra Pontifical North American College