alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Abdurahim Laajab

Abdurahim «Ibba» Laajab (født 21. mai 1985 i Imzouren, Marokko) er en norsk fotballspiller og tidligere landslagsspiller i futsal av marokkansk opphav som spiller for Lyn.

Han har tidligere spilt for Skeid Fotball, Borussia Mönchengladbach, Notodden FK, Mjøndalen IF, Vålerenga Fotball,  Stabæk Fotball og Bodø/Glimt, Hebei China Fortune, Yokohama FC og Omiya Ardija.

Laajab er født i Imzouren, provinsen Al Hoceïma, Marokko, men oppvokst i Oslo. Han gikk på Sogn videregående skole i skoleåret 2001-2002.

I 2005 fikk Laajab kontrakt med den tyske klubben Borussia Mönchengladbach. Han gikk da fra Skeid hvor han hadde fått mindre spilletid enn han ønsket. Han kom tilbake til Oslo og Skeid i 2006. Etter at Skeid rykket ned til 2. divisjon etter 2007-sesongen, fikk Laajab tilbud fra Notodden i Telemark og dro dit. Notodden rykket ned fra Adeccoligaen i 2009, og dermed gikk turen til Buskerud og bruntrøyene fra Nedre Eiker. Laajab skrev under på en ettårskontrakt med Mjøndalen IF i Adeccoligaen i 2010-sesongen. Året etter tok han ett år for Strømmen IF.

Etter suksess på den norske landslaget i futsal i 2010 fikk Laajab ny oppmerksomhet. Spesielt ble hans teknikk fremhevet og hans evner til å «gjøre det umulige» med ballen. I januar 2012 ble det kjent at Vålerenga Fotball sikret seg Laajab for de neste tre årene. Han var konktraktløs ved signering og gikk vederlagsfritt inn i klubben. Laajab spiller dermed for hjemmeklubben sin de kommende sesongene. Han fikk sin debut i Eliteserien under serieåpningen den 25. mars 2012, med 22 minutter for Kristoffer Hæstad i kampen mot Haugesund, en kamp VIF vant 2-1. I andre halvdel av 2012-sesongen var han leid ut til Stabæk.

11. februar 2013 offentliggjorde Bodø/Glimt at de hadde inngått en kontrakt med Laajab som strekker seg ut 2015-sesongen. Laajab ble en umiddelbar suksess i Bodø/Glimt og bidro til å skyte laget opp i Tippeligaen i sin første sesong. Han ble toppscorer i klubben med 17 seriemål og bidro til at Glimt satte ny rekord i nivå to i norsk fotball ved å vinne tolv kamper på rad og å vinne serien med en margin på 15 poeng. I sin andre sesong for Bodø/Glimt ble han igjen klubbens toppscorer og kom på delt tredjeplass i Tippeligaen 2014 med 13 seriemål.

I februar 2015 solgte Bodø/Glimt Laajab til Hebei China Fortune på nivå to i det kinesiske seriesystemet for om lag seks millioner kroner.. Laajab scora åtte seriemål i sin første sesong i Kina og bidro til at laget rykket opp til øverste nivå.

Familie 
Laajab er gift og har 4 barn.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske landslagsspillere i futsal
Fotballspillere for Skeid Fotball
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballspillere for Borussia VfL 1900 Mönchengladbach
Fotballspillere for Notodden FK
Fotballspillere for Strømmen IF
Fotballspillere for FK Bodø/Glimt
Fotballspillere for Hebei FC
Fotballspillere for Yokohama FC
Norske fotballspillere i Tyskland
Norske fotballspillere i Kina
Norske fotballspillere i Japan
Nordmenn av marokkansk opphav
Personer fra Oslo
Fotballspillere for Mjøndalen IF
Nordmenn født i Marokko
Norske miljøarbeidere
Fagerborgrevyen

Fagerborgrevyen var en av Norges eldste skolerevyer, med sin første premiere allerede i 1922. Den hadde vanligvis premiere i begynnelsen av januar og spilles i ca. 10 dager. Revyen ble landskjent gjennom tv-programmet Yngrebølgen på TVNorge, som fulgte arbeidet gjennom revyen 2003 fra audition til den siste forestillingen. Fagerborgrevyen vant Aftenpostens  revypris for beste skolerevy i 2006 med forestillingen Technicolor. 

Fagerborgrevyen var en frivillig institusjon og drives av elevene ved Fagerborg videregående skole. Det ble årlig valgt 3 til 4 revysjefer som har hovedansvaret for at revyen skulle fungere. Man valgte også såkalte undersjefer som har ansvaret for grupper som sponsorgruppen, dekorgruppen, sminkegruppen, scenegruppen, teknikere og så videre. I tillegg til mellom 8 og 12 skuespillere. Fagerborgrevyen har gjennomgående fått svært gode anmeldelser i Aftenpostens Oslopuls og Aktiv i Oslo.

I 2014 ble Fagerborg videregående skole lagt ned og bygningen gjort om til grunnskole. En ny videregående skole ble opprettet i de gamle lokalene til Sogn videregående skole. Denne fikk navnet Blindern videregående skole, og revyen fikk navnet Fagerbergrevyen etter de to gamle skolene Fagerborg og Berg i 2015 og 2016, senere ble navnet Blindernrevyen vedtatt.

Tidligere revyer 
 2016: Logg På (4) (som Fagerbergrevyen)
 2015: Saklig (6) (som Fagerbergrevyen)
 2014: 2015 (4)
 2013: Siste akt (4)
 2012: For enhver pris (4)
 2011: Terningkast 6 (4)
 2010: Cyberspace (6)
 2009: Fantasia (6)
 2008: Xperimentet (5)
 2007: Inferno (4)
 2006: Technicolor (6)
 2005: Showbiz (4)
 2004: Never mind, lizm (4)
 2003: Absolutt Norsk (Yngrebølgen) (5)
 2002: Kommers (5)
 2001: Dommer'n er homo (4)
 2000: Alle vant (5)
 1984: Norge i grått, grått og grått
Aftenpostens karakterer i parentes

Eksterne lenker 

 Nettsted for Fagerborgrevyen

Teater i Oslo
Humor
Skolerevy
Etableringer i 1922
Druekjerneolje

Druekjerneolje (også kalt drueolje) er en vegetabilsk olje presset fra kjernene i vindruer, og er et biprodukt fra vinifikasjon. Oljen brukes til salatdressinger, marinader, frityrsteking, baking, massasjeolje, after sun-lotion, hårprodukter, hygienekremer, leppepomade og håndkremer. Den produserer hovedsakelig i Italia, samt i Frankrike, Spania og Argentina.

Vegetabilske oljer
Kautokeino-opprøret (film)

Kautokeino-opprøret (nordsamisk: ) er en norsk film fra 2008 i regi av Nils Gaup som er basert på Kautokeino-opprøret som fant sted i 1852. 

Regissøren Nils Gaup er selv etterkommer av en av dem som deltok i opprøret, og han ønsker å fortelle en historie som han mener aldri er blitt fortalt, om forhistorien for opprøret og den menneskelige delen av det.

Filmen ble spilt inn på FilmCamp ved nedlagte Holmen leir i Øverbygd i Målselv og hadde premiere på norske kinoer den 18. januar 2008. Filmen mottok også Folkets Amanda i 2008 og hadde et besøkstall på 338 485 da den gikk på norske kinoer.

Medvirkende

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Filmomtale hos Sandrew Metronome
 Kautokeino 1852 Dagblad-artikkel av Ivar Bjørklund

Samiske dramafilmer
Norske filmer fra 2000-årene
Filmer basert på virkelige hendelser
Historiske filmer
Norske dramafilmer
Filmer regissert av Nils Gaup
Kautokeino-opprøret
Flerspråklige samiske filmer
Danskspråklige filmer
Nordsamiskspråklige filmer
Norskspråklige filmer
Svenskspråklige filmer
Amandaprisen 2008
Vinnere av Folkets Amanda-prisen
Filmer lagt til Nord-Norge
Filmer satt til 1800-tallet
Nybufjellet (Skien)

Nybufjellet er et fjell i Midt-Telemark og Skien kommuner i Vestfold og Telemark. Fjellet har flere toppunkter, og kommunegrensa går over den nest høyeste, 621,9 meter over havet. Den høyeste toppen (637,3 moh) ligger knappe 200 meter lengre øst, i Skien kommune. Sør for toppen ligger en heller med bålplass og sengebrisk. Helleren ligger bare noen titalls meter nord for traktorveien østover fra Mordartjønn, men er lett å overse.

Fjellet kan nås fra Sauherad via bomvei fra Nordagutu, forbi Landtjønn mot Dalsvatn og Vihus. Fra parkeringplassen går det traktorvei bratt oppover til Mordartjønn. Fra Mordartjønn går det sti deler av veien, på nordsida av tjønna.

Fotnoter

Referanser 

Fjell i Vestfold og Telemark
Fjell i Midt-Telemark
Skiens geografi
Fjell under 1000 meter
Pliktavlevering

Pliktavlevering er en plikt til å avlevere allment tilgjengelig materiale som man har produsert, til institusjoner som f.eks. Nasjonalbiblioteket i Norge. 

Pliktavlevering ble innført i Frankrike i 1536, mens det i Danmmark-Norge først ble innført i 1697 til Det Kongelige Bibliotek. I 1781 ble loven utvidet til også å gjelde bøker utgitt i samtlige hans majestets riker og land, hvilket så også omfattet Norge.

I Norge er det lov om avleveringsplikt for allment tilgjengelege dokument også kalt pliktavleveringsloven av 9. juni 1989 som regulerer dette.

Formålsparagrafen sier: «Føremålet med denne lova er å tryggja avleveringa av dokument med allment tilgjengeleg informasjon til nasjonale samlingar, slik at desse vitnemåla om norsk kultur og samfunnsliv kan verta bevarte og gjorde tilgjengelege som kjeldemateriale for forsking og dokumentasjon.»

Denne loven er nøytral med tanke på format og medium. Det vil si at loven gjelder ikke bare for bøker og tidsskrifter, men også for film, lyd, kringkasting, digitale dokumenter osv.

Avleveringsplikten følger av lov om avleveringsplikt for allment tilgjengelege dokument (pliktavleveringslova) som trådte i kraft 1. juli 1990. Norge fikk vi den første loven om pliktavlevering i 1697. Innhøsting av nettsider med det norske domenet «.no» begynte i 2005.

I 2006 var antall avleveringer:
 vevdokumenter 315 millioner
digital radio (antall filer) 36 096
småtrykk 30 939
kringkastet materiale 21 486
periodika (tidsskrifter, årbøker og annet som kommer ut jevnlig) (løpende titler) 12 917
postkort 2606
 bøker 11 463
plakater 550
lydopptak musikk 542
notetrykk 498
 lydbøker 435
CD-ROM, DVD-ROM 224
videoer 257
aviser 253
kart 153
kombidokumenter 33

Referanser

Kilder 
 Pliktavlevering, Nasjonalbibliotekets hjemmeside (lest 24. november 2012)
 Lov 9. juni 1989 nr. 32 om avleveringsplikt for allment tilgjengelege dokument (lest 17. januar 2008)

Arkiver
Bibliotekvesen
Fjellværøyforbindelsen

Fjellværøyforbindelsen er en 6,7 km vegstrekning på fylkesvei 714 fra Ansnes på Hitra til Mastad på Fjellværøya i Hitra kommune i Trøndelag.

Prosjektet er en del av Fastlandsforbindelsen Hitra–Frøya og ble åpnet 10. juli 1992. De to andre prosjektene i fastlandsforbindelsen er Hitratunnelen åpnet (8. desember 1994) og Frøyatunnelen (åpnet 23. juni 2000).

Vegstrekningen går over en rekke små øyer og fyllinger over opptil 40 m vanndyp. To parseller består av to bruer, Krabbsundet bru og Mastadsvabrua. Krabbsundet bru er en 310 meter buebru med et midtspenn på 150 meter. Mastadsvabrua er en 153 meter lang 5-spenns bjelkebru.

Anleggsstart for Fjellværøyforbindelsen var 25. august 1990. Prosjektet hadde en samlet kostnad på 106 millioner kroner. Da forbindelsen ble åpnet skjedde det tre måneder før prosjektert og 28 millioner kroner under budsjett.

Det lokale engasjementet for forbindelsen, særlig på Fjellværøya, var svært stor. Ved åpningsseremonien møtte det fram 2000 mennesker. På Fjellværøya startet prosjektet alt 1. januar 1985 ved etableringen av AS Fjellværøybrua som 23. oktober samme år startet bygging av en 1 km lang tilførselsvei finansiert av aksjekapital og offentlige tilskudd. Veistubben gikk lenge under navnet «Håpets vei», ettersom verken Stortinget eller andre myndigheter på dette tidspunkt hadde gjort vedtak for å få gjennomført fastlandsforbindelsen, et vedtak som først kom fem år senere.

En egen upolitisk liste ble etablert for å få fart på den lokale politiske beslutningsprosessen, samt å prioritere Fjellværøyforbindelsen foran Hitratunnelen. Lista fikk inn tre representanter i Hitra kommunestyre ved valget i 1983 og avgjorde med dette ordførervalget, og sikret de lokale politiske beslutningene for prosjektet. Fire år etter fikk lista inn to representanter, men da var de politiske målsetningene nådd og lista la seg selv ned før valget i 1991.

Utbyggingskostnadene for fastlandsforbindelsen ble delt mellom staten (51%), fylket og kommunene (11%) og bompengefinansiering (38%). Bompengeinnkreving var opprinnelig antatt å finne sted inntil 2012. Et vesentlig større trafikkgrunnlag enn beregnet samt at to av de tre prosjektene ble fullført under budsjett gir prosjektet en bedre økonomi enn forutsatt. Det ble da besluttet å nedlegge bomstasjonene på Dolmøya og Ansnes 31. januar 2003, mens bomstasjonen på Sandstad beholdes inntil hele prosjektet er nedbetalt. Bompengeinnkrevingen skjer av selskapet Hitra Frøya Fastlandssamband.

Bedre økonomi i bompengeselskapet grunnet økt trafikk, gjorde at bompengeinnkrevingen ble avviklet 20. februar 2010.

Fjellværøyforbindelsen erstattet fergesambandet Fillan–Brøttingsvåg (1967–1992) som i var betjent av M/F Fjellværøy, M/F Hemne og M/F Frøyaferja.

Se også
Hitratunnelen
Frøyatunnelen

Veier i Hitra
Støvelhav

Støvelhav er en betegnelse på et grunt, uoversiktlig havområde der det kan være farlig å ferdes om man ikke er godt kjent. Grunner og skjær gjør også at selv svak vind kan gi betydelige og farlige bølger. Ordet kommer av at det skal være så grunt at man kan gå med høye støvler uten å bli våt.

Sjøfart
Ord og uttrykk
Artikler i sjøfart-prosjektet
Håkons Hall

For middelalderhallen i Bergen, se Håkonshallen

Håkons Hall er en flerbrukshall på Lillehammer. Den ble opprinnelig bygd som den største av to ishockeyarenaer til OL 1994. Arenaen kan på det meste romme om lag 11 500 tilskuere, og er med det den nest største flerbrukshallen i Norge, etter Telenor Arena i Bærum. Hallen ble åpnet 28. desember 1993, som den 27. ishallen i Norge.

Hallen er tegnet av Østgaard arkitekter A/S ved arkitekt Terje Grønmo. 

De to viktigste ishockeyturneringene som er spilt i hallen, var ishockeyturneringen under OL og VM 1999. Under Håndball-VM 1999 for damer ble det spilt flere kamper i Håkons Hall, blant annet finalekampene. I Håndball-EM 2008 for herrer ble også semfinalene og finalekampene spilt der. Hallen var også arena for finalen i Junior Eurovision Song Contest i 2004. Arrangementet Spellemannprisen 1994 ble holdt i Håkons hall 

I dag drives hallen som et sportssenter med to håndballbaner, seks volleyball- eller badmintonbaner, to squashbaner, to golfsimulatorer, og et treningsenter med styrkerom,  m.m. 

Norges Olympiske Museum lå her frem til 2016, da det ble flyttet til Maihaugen.

Sammen med de andre olympiske arenaene i Lillehammer, utgjør Håkons Hall en del av Lillehammer Olympiapark.

Bilder

Eksterne lenker
 Ishaller og baner i Norge hockey.no

Sport i Lillehammer
Idrettshaller i Norge
Idrettsanlegg i Innlandet
Ishaller i Norge
Sportsanlegg under Vinter-OL 1994
Terje Grønmo
Håndball-EM 2010 for kvinner
Byggverk i Lillehammer
Arenaer brukt under EM eller VM i håndball i Norge
Cormac McCarthy

Cormac McCarthy (født 20. juli 1933 i Providence, Rhode Island), fødenavn Charles McCarthy, er en amerikansk forfatter. Han har skrevet tilsammen ti romaner, blant annet Veien fra 2007, som han vant Pulitzerprisen for og som senere er blitt filmatisert (2008), og Alle de vakre hestene (1992) og Ikke et land for gamle menn (2005), som ble filmatisert i henholdsvis 2000 og 2007. 

Litteraturkritikeren Harold Bloom nevner McCarthy, ved siden av Thomas Pynchon, Don DeLillo og Philip Roth, som en av vår tids fire store amerikanske forfattere. McCarthy sammenlignes ofte med William Faulkner og Herman Melville.

Bibliografi

Romaner 
 1965 – Frukthagen (The Orchard Keeper). Norsk oversettelse 2012, ISBN 9788205413399
 1968 – Outer Dark (ikke oversatt til norsk)
 1974 – Et Guds barn (Child of God). Norsk oversettelse av Knut Johansen 1980, ISBN 82-05-18050-4
 1979 – Suttree (ikke oversatt til norsk)
 1985 – Blodmeridianen (Blood Meridian, Or the Evening Redness in the West). Norsk oversettelse 2010, ISBN 9788205331730
 1992 – Alle de vakre hestene (All the Pretty Horses). Norsk oversettelse 1993, ISBN 82-05-21835-8
 1994 – Over grensen ( The Crossing). Norsk oversettelse 1995, ISBN 82-05-22974-0
 1998 – Byene på høysletten  (Cities of the Plain). Norsk oversettelse 1999, ISBN 82-05-25702-7
 2005 – Ikke et land for gamle menn (No Country for Old Men). Norsk oversettelse 2006, ISBN 82-05-35226-7
 2006 – Veien (The Road). Norsk oversettelse 2008, ISBN 978-82-05-37386-0

Når ikke annet er oppgitt er de norske oversettelsene ved Knut Ofstad. Han ble tildelt Norsk Oversetterforenings Bastianpris 2010 for arbeidet med Blodmeridianen.

Filmmanus 
 1976 – The Gardener's Son
 2011 - The Sunset Limited
 2013 - The Counselor

Skuespill 
 1995 – The Stonemason
 2006 – The Sunset Limited

Filmatiseringer 
 Alle de vakre hestene (All the Pretty Horses) (2000), regi Billy Bob Thornton 
 No Country for Old Men (2007), regi Ethan og Joel Coen
 The Road (2008), regi John Hillcoat
 Outer Dark (2008), regi Stephen Imwalle

Referanser

Eksterne lenker 
 
  
 Cormac McCarthy – biografi av forlaget Random House

Forfattere fra USA
Pulitzer-vinnere innen skjønnlitteratur
Personer fra Providence
Fødsler i 1933
Håkon

Håkon og Haakon er mannsnavn med opprinnelse i det norrøne navnet Hákon, som er dannet av to ledd som betyr henholdsvis «hest» eller «høy» og «familie» eller «sønn».

Etymologi
Håkon og Haakon har opprinnelse i det norrøne navnet Hákon. Navnet er kjent i runeinnskrift som  (hakun). Det første navneleddet kan komme av urnordiske *hanha, «hest», eller norrøne hár, «høy». Det andre navneleddet kan komme av de norrøne ordene kyn, «familie», eller konr, «sønn».

Håkan er en svensk og Hákon en islandsk form av navnet.

Hakan er en gammelsvensk form av navnet. Det er også et tyrkisk navn som betyr «keiser».

Hakon er en gammelsvensk form og en norrøn variant av Hákon.

Hakki er en dansk kjæleform av Hakon. Hakki er også et tyrkisk navn som betyr «sannhet».

Utbredelse
Hákon er et vanlig mannsnavn i nordiske runeinskripsjoner fra vikingtiden, og navnet var derfor sannsynligvis svært vanlig i Norden i vikingtiden. Det funnet 22 runeinskripsjoner med dette navnet. Håkon var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 250 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Hakon og Håkon var blant de mest brukte mannsnavnene i Norge på 1200- og 1300-tallet. Hakon er i nyere tid kjent brukt i Sverige fra 1834.

Navnet Håkon ble igjen populært i Norge fra 1905, kanskje på grunn av kong Haakon VII, og utover til 1920-tallet og igjen i 1990-årene. Formen Haakon var populær i samme perioder, men i mindre grad. Håkon har tradisjonelt vært mest utbredt på Østlandet. 

I Danmark var Håkon, Haakon og Hakon mest populære i 1900- og 1910-årene, spesielt i Østjylland og Lolland-Falster. I Sverige var Hakon mest brukt i 1910- og 1920-årene. Formen Håkan var mest populær i 1950- og 1960-årene.

Håkon og andre former av navnet har navnedag i flere land i Norden:

Håkon er i dag et vanlig navn i Norge. Håkan er vanlig i Sverige og Hákon på Island. På Færøyene er både Hakun og Hákun populære. Hakan og Hakki er vanlige i Tyrkia, siden de er egne tyrkiske navn i tillegg til å være sjeldne svenske og danske former av Håkon.

|}

Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
 Håkon den gode Adalsteinsfostre (ca. 920-ca 960), norsk konge fra ca. 933
 Håkon Sigurdsson (ca. 935–995), norsk jarl og enehersker i Norge 970–995
 Håkon Magnusson Toresfostre (1069–1094), norsk konge fra 1093
 Håkon Herdebrei (1147–1162), norsk konge fra 1157
 Håkon III  (d 1204), norsk konge fra 1202
 Håkon Håkonsson (1204–1263), norsk konge 1217–1263
 Håkon V (1270–1319), norsk konge 1299–1319
 Håkon VI Magnusson (1340–1380), konge i Norge 1343–1380 og i Sverige 1362–1364
 Haakon VII (1872–1957), Norges konge 1905–1957
 Haakon Lie (1905–2009), norsk politiker
 Håkon Bleken (f 1929), norsk maler
 Håkon Banken (1949–2018), norsk sanger
 Håkon Gullvåg (f 1959), norsk maler
 Bjarne Håkon Hanssen (f. 1962), norsk politiker og statsråd
 Håkon Wium Lie (f. 1965), norsk teknologidirektør
 Haakon Magnus av Norge (f. 1973), norsk kronprins
 Håkan Hellström (f. 1974), svensk artist

Referanser

Eksterne lenker 
 

Mannsnavn
Øystein Wiik

Øystein Wiik (født 7. juli 1956 i Ås) er en norsk sanger, skuespiller og forfatter. Han er utdannet ved Statens teaterhøgskole.

Han var ansatt ved Det norske teatret fra 1980. I 1988 gjorde han stor suksess som Jean Valjean i oppsetningen av Victor Hugos Les Misérables, og dette førte til at han fikk spille samme rolle på scener i Wien og London i 1989–1990.

To ganger har han deltatt i norsk Melodi Grand Prix, en gang sammen med Jahn Teigen (under navnet «To tenorer»). I 1991 utgav han soloalbumet Too Many Mornings. Songs By Sondheim, og i 1993 kom albumet Stage.

De senere år har han skrevet tekster til musikaler, i samarbeid med komponisten Gisle Kverndokk og dramaturgen Inger Margrethe Schjoldager. De har blant annet skrevet en musikal basert på Sofies verden av Jostein Gaarder, samt Frendelaus, en familieforestilling basert på Hector Malots mest kjente roman.

Parhestene Wiik/Kverndokk har også skrevet operaen Jorden rundt på 80 dager. Operaen skulle vært den første forestillingen i det nye operabygget i Bjørvika, men ble av tekniske grunner utsatt. Den uroppføres 21. mai 2010.

I 2010 debuterte Wiik som kriminalforfatter med romanen Dødelig applaus, og ble nominert til Rivertonprisen for denne boken.

Bibliografi 
 Dødelig applaus (2010)
 Slakteren (2011)
 Hvit panter (2012)
 Casanovasyndromet (2013)
 Best når det virkelig gjelder! (2014)
 Den syvende nøkkelen  (2015)
 Rekviem (2015)
 Skorpionen (2016)
 Dødsrytteren (2017)

Diskografi 
 Godspell (1978)
 Piaf (1981)
 A Chorus Line (1983)
 Cats (1985)
 Too Many Mornings, Songs By Sondheim (1991)
 Tordenskjold (1993)
 Stage (1993)
 Pavane (1996)
 Det er jul (1996)
 West End Favoritter, 20 Musical år (1998)
 Sophie's World, the Musical (1998)
 Sofies verden (1999)

Filmografi 
 Fragglene (1982–87)
 Teskjekjerringa (1983)
 The Frog Prince (1985)
 Sea Dragon (1990)
 Den store julegaven (1986)
 Jungelboken (Anime) (1987)

Referanser

Kilder 
Presentasjon av Øystein Wiik i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 
 Biografi fra Norsk pop- og rockleksikon
 Forfatterportrett fra Aschehoug & co

Librettister
Norske sangere
Norske skuespillere
Norske forfattere
Deltakere i Melodi Grand Prix
Deltakere i Stjernekamp
Markus Prock

Markus Prock (født 22. juni 1964 i Innsbruck, Tirol) er en østerriksk tidligere aker.

Mellom 1981 og 2002 vant han verdenscupen i aking sammenlagt ti ganger, og ble fem ganger verdensmester, to ganger i ener (1987, 1996) og tre ganger i mixed (1996, 1997, 1999). Prock tok tre OL-medaljer. I Albertville 1992 og Lillehammer 1994 tok han sølv, og avsluttet karrieren med å ta bronse i Salt Lake City 2002.

Procks største konkurrent gjennom karrieren var Georg Hackl, som Prock aldri greide å slå i olympisk sammenheng.

Skihopperen Gregor Schlierenzauer er nevø av Markus Prock.

OL-medaljer 
 1992  Albertville -  Sølv i aking, ener menn  Østerrike
 1994  Lillehammer -  Sølv i aking, ener menn  Østerrike 
 2002  Salt Lake City -  Bronse i aking, ener menn  Østerrike

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Profilside på egen firma-side Prock And Partner
  Utøverportrett

Østerrikske akere
Verdensmestere i aking
Europamestere i aking
Olympiske sølvmedaljevinnere for Østerrike
Olympiske bronsemedaljevinnere for Østerrike
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 1984
Akere under Vinter-OL 1984
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 1988
Akere under Vinter-OL 1988
Medaljevinnere under Vinter-OL 1992
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 1992
Akere under Vinter-OL 1992
Medaljevinnere under Vinter-OL 1994
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 1994
Akere under Vinter-OL 1994
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 1998
Akere under Vinter-OL 1998
Medaljevinnere under Vinter-OL 2002
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 2002
Akere under Vinter-OL 2002
Personer fra Innsbruck
Olympiske medaljevinnere i aking