alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ishockey-VM 2002 (elitedivisjonen)

VM i ishockey for elitedivisjonen ble i 2002 arrangert i Jönköping, Göteborg og Karlstad i Sverige i perioden 26. april og 11. mai 2002. Det var det 64. verdensmesterskapet i ishockey som er arrangert og niende gang det ble arrangert i Sverige. I elitedivisjonen deltok 16 lag fordelt på fire grupper med fire lag hver, der de tre beste i hver gruppe gikk videre til en mellomrunde, mens den siste i hver gruppe skulle spille i en nedrykksrunde. De fire beste fra hver mellomrunde gikk til sluttspillsrunden.

Slovakia vant sensasjonelt VM for første gang i historien som selvstendig nasjon etter at de beseiret Russland 4−3 i finalen. Peter Bondra avgjorde kampen ved å score i kampens siste minutt. Dermed sikret det unge slovakiske ishockeyforbundet sin første VM-seier og andre medalje i VM-sammenheng (de hadde tidligere vunnet sølv ved VM i 2000). Blant tilskuerne var over to tusen slovakiske fans, Slovakias president Rudolf Schuster og Russlands sportsminister Vjatsjeslav Fetisov. Russland, som tapte finalen, tok samtidig sin første medalje i VM-sammenheng siden 1993. Bronsen gikk til vertslandet Sverige etter en sejr på 5-3 i bronsefinalen mot Finland.

Slovakias lagkaptein Miroslav Šatan ble både poengkonge med 13 poeng og valgt som turneringens MVP.

Arenaer

Kvalifiserte land for elitedivisjonen 
Følgende 16 nasjoner er kvalifisert til elitedivisjonen i ishockey-VM:

Kvalifiseringsturnering for Det fjerne østen
Kvalifiseringsturnering for Det fjerne østen ble arrangert i Harbin i Kina fra 15. til 17. oktober 2001. Japan sikret seg plassen etter å ha slått Kina og Sør-Korea.

Alle tider er lokale (UTC+8).

Gruppespillet

Gruppe A

Gruppe B

Gruppe C

Gruppe D

Mellomrunden

Gruppe E

Gruppe F

Nedrykksgruppe, gruppe G

Sluttspill

Trekning

Kvartfinaler
Alle tider er lokale (UTC+2).

Semifinaler
Alle tider er lokale (UTC+2).

Bronsefinale
Tiden er lokal (UTC+2).

Finale

Tiden er lokal (UTC+3).

Sluttresultater 

Turneringens sluttresultater ifølge IIHF:

Prisutdeling

Direktoratets prisutdeling
Følgende spillere ble tildelt direktoratets pris for turneringens beste målvakt, forsvarsspiller og angrepsspiller samt MVP av Det internasjonale ishockeyforbundet:

All-star lag
Turneringens All-Star lag ble stemt frem av internasjonale medier ved avslutningen av turneringen. Følgende spillere ble stemt frem:

Statistikk

Toppscorere

Hat-tricks

Beste målvakter
De fem beste målmaktene som har spilt 40 % eller mer av lagets totale spilleminutter.

Målvakter med shutouts (ingen mål mot)

Se også
Ishockey-VM 2002
Ishockey-VM 2002 (divisjon I)
Ishockey-VM 2002 (divisjon II)

Referanser

Eksterne lenker
 

Ishockey-VM
Ishockey i 2002
Ishockeyturneringer i Sverige
Internasjonale mesterskap i 2002
Internasjonale mesterskap i Sverige
Sport i Sverige i 2002
Bolhrad

Bolhrad (ukrainsk: Болград; bulgarsk og russisk: Болград Bolgrad; rumensk Bolgrad) er en liten by i Odesa oblast (provins) sørvest i Ukraina. Den er det administrative senteret i  Bolhrad rajon (distrikt). Bolhrad har omkring  innbyggere (2011). 

Bolhrad ble grunnlagt i 1821 av bulgarske nybyggere rettledet av general Ivan Inzov. Bolhrad var en del av Moldavia fra 1856 til 1859, Romania fra  1859 til 1878, 1918 til 1940 og fra 1941 til 1944 før den ble en del av Ukrainske SSR og seinere Ukraina.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Odesa oblast
Bosetninger etablert i 1821
1821 i Russland
Den militære påtalemyndighet i Norge

Den militære påtalemyndighet i Norge er påtalemyndighet i straffesaker som angår brudd på militær straffelov. I tillegg rådgir den militære sjefer i disiplinærsaker og deltar i internasjonalt samarbeid om aktuelle folkerettslige og miltærjuridiske problemstillinger.

Den militære påtalemyndighet består av Generaladvokaten, Krigsadvokatene for Nord-Norge og Krigsadvokatene for Sør-Norge. Generaladvokaten ledes av generaladvokat Sigrid Redse Johansen mens Krigsadvokatene for Nord-Norge og Krigsadvokatene for Sør-Norge ledes av førstekrigsadvokater.

I fredstid er embedet underlagt statsadvokatene påtalemessig. I krigstid har embedet samme påtalekompetanse som statsadvokatene og er direkte underlagt Riksadvokaten. Den militære påtalemyndighet er administrativt underlagt Justis- og beredskapsdepartementet.

Referanser

Eksterne lenker
 Den militære påtalemyndighet

Påtalemyndigheten i Norge
Norges forsvar
Militær rett
Roskva Koritzinsky

Roskva Ørmen Koritzinsky (født 13. juli 1989) er en norsk forfatter. Hun debuterte i 2013 med novellesamlingen Her inne et sted. Koritzinsky mottok Aschehougs debutantstipend og ble nominert til Tarjei Vesaas' debutantpris for novellesamlingen. I 2018 ble hun nominert til Nordisk råds litteraturpris.

Koritzinsky har vokst opp i Fredrikstad. Hun har en bachelorgrad i sosialantropologi fra Universitetet i Oslo. I 2007 var hun deltaker i TVNorges realityserie Feriekolonien.

Theo Koritzinsky er hennes grandonkel.

Bibliografi 
 2013: Her inne et sted (novellesamling)
 2015: Flammen og mørket (roman)
 2017: Jeg har ennå ikke sett verden (novellesamling)

Priser og utmerkelser 
 Aschehougs debutantstipend 2013 for Her inne et sted
 Nominert til Norlis debutantpris 2013 for Her inne et sted
 Nominert til Tarjei Vesaas debutantpris 2013 for Her inne et sted 
 Nominert til Natt&Dag prisen 2013 for Her inne et sted

Referanser

Kilder 
Presentasjon av Roskva Koritzinsky i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 «Roskva Koritzinsky»  fra Aschehoug
 Her inne et sted av Marta Norheim (20. november 2013)
 Tre kandidater til årets Vesaas-pris Tom Egeland (11. mars 2014) I 2018 nominert til Nordisk Råds Litteraturprisen.
 Omtaler i Vinduet
 Gjennom kjøtet fra Morgenbladet

Norske forfattere
Vinnere av Aschehougs debutantstipend
Kranstusenblad

Kranstusenblad (Myriophyllum verticillatum) er en flerårig vannplante.

Stenglene er opptil 3 m lange. De fjærflikede bladene sitter i kranser, oftest med fem blad. Planten har overvintringsknopper (turioner). Blomsterakset er 7–25 cm langt. Arten trives i kalkholdig vann. I motsetning til andre tusenbladarter kan den av og til vokse over vannflaten på fuktige, leirete strender.

Kranstusenblad har en vid utbredelse på den nordlige halvkule. I Norge er den sjelden og i tilbakegang. Den er funnet på Østlandet, Jæren og i Finnmark (Sør-Varanger).

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

 Den virtuella floran: Kransslinga

Saxifragales
Norges flora
Danmarks flora
Karplanter på norsk rødliste
Tinnfoss

Tinnfoss, også kalt og skrevet Tinfos, Tinnfossen og Tinnefossen, er en regulert foss som utgjør nederste fall i elva Tinne (Tinnelva, Tinnåa) ovenfor utløpet i Heddalsvatnet i Notodden kommune i Telemark fylke. Tinne er del av Øst-Telemark-vassdraget og Skiensvassdraget.

Nedbørfeltet til Tinnfoss er 4 070 km2 og fallhøyden er 18,5 meter. Fossen ble bygd ut og regulert med Tinnfoss kraftstasjon (42 MW) fra 1901. Vannkraftverket utnytter også Sagafoss, som ligger over Tinnfoss. Disse har til sammen en fallhøyde på 41,9 meter.

Historikk 
I 1894 kjøpte industribyggeren Ole H. Holta Tinnfossen. Han og etterkommerne ble sentrale i utviklinga av industrisamfunnet på Notodden. I 1900 bygde han Tinfos kraftverk (Tinfos I), det første vannkraftverket i Tinnelva. Det ga strøm til et tresliperi, Tinfos Papirfabrik og Notodden Calsium og Carbidfabrik ved Heddalsvatnet. Dette kraftverket ga også strøm til Norsk Hydros forsøksfabrikk på Notodden, der grunnleggerne av Hydro, Sam Eyde og Kristian Birkeland, drev prøvedrift for framstilling av salpeter, det første kommersielle anlegget som benyttet Birkeland og Eydes lysbueovner til produksjon av kunstgjødsel. Fra 1910 til 1912 bygde Holta Tinfos 2 som la grunnlaget for Tinfos Jernverk, det første i Norge som smeltet jern med elektrisitet.

Tinfos kraftverk omfatter Tinfos I (bygd 1901), Tinfos II (1912) og nye Tinfos I (1955).

Det industrielle kulturmiljøet på Tinnfoss ble fredet i juni 2014, og nominert til UNESCOs verdensarvliste. Fredningen omfatter hele miljøet med kraftstasjoner, industribygninger, tekniske anlegg og boliger.

Se også 
 Tinnfossen (Sør-Trøndelag) i Snillfjord i Sør-Trøndelag
 Tinfos Jernverk, stiftet som Tinfoss Jernverk i 1910.
 Tinfos kraftverk, vannkraftverk i drift fra i 1901

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fosser i Vestfold og Telemark
Notoddens geografi
Verdensarven i Norge
Skiensvassdraget
Gjennom mine tykke briller

Gjennom mine tykke briller er en norsk animasjonsfilm fra 2003. Filmen er regissert av Pjotr Sapegin og manuset er av David Reiss-Andersen og Pjotr Sapegin. Stemmene i filmen er av Odd Børresen og Sossen Krohg. Filmen ble i 2004 nominert som Årets barne- og ungdomsfilm under Amandaprisen.

Kilder 
filmklubb.no: Gjennom mine tykke briller
filmrommet.no: Gjennom mine tykke briller

Eksterne lenker
 

Norske barnefilmer
Norske dramafilmer
Filmer fra 2004
Norske filmer fra 2000-årene
Norskspråklige filmer
Litleåna kraftverk

Litleåna kraftverk er et vannkraftverk i Kvinesdal kommune i Agder. Da det ble bygd het det Mygland kraftverk.

Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 63 meter i Litleåna.

Installert effekt er 3,2 MW på to francisturbiner. Årsproduksjon er 9,4 GWh.

Mygland Kraft AS eies av Nordic Hydro Holding AS i Narvik. Nordkraft AS solgte 13 småkraftverk til Standard Life i 2015.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase
 NTB info
 Nordkraft

Småkraftverk i Agder
Kraftverk i Kvinesdal
Kvinavassdraget
Kraftverk etablert i 2013
Aventron Norway AS
Grands Magasins du Louvre

Les Grands Magasins du Louvre, opprinnelig Les Galeries du Louvre, var et storvarehus i Paris som ble grunnlagt i 1855, tre år ettr sin hovedkonkurrent, Le Bon Marché. Etter at det kom under ny ledelse ved Société du Louvre stengte det sine sører for godt i 1974. Deretter har bygningene huset Louvre des Antiquaires, et konglomerat av antikvitetsforretninger, og kontorer. Les Grands Magasins du Louvre var en inspirasjon for Émile Zolas roman Au Bonheur des Dames (1883).

Historie 
Alfred Chauchard, som hanne vært selger ved forretningen Au Pauvre Diable med en månedslønn på 25 Francs, slo seg i 1855 sammen med Auguste Hériot og Léonce Faré om å leie gateetasjene til det nyåpnede Grand Hôtel du Louvre på rue de Rivoli i en bygning bygd i 1852 av brødrene Péreire etter ønske Seine-prefekten Baron Haussmann.  Her startet Faré, Chauchard, Hériot et Compagnie en motebutikk ved navn Les Galeries du Louvre. Bygningen var leiet av La Compagnie Immobilière de Paris. Péreirebrødrene finansierte lanseringen av forretningen, og tok i 1860 aksjeandeler i den. I 1857 trakk Faré seg fra gesjeften, fordi han mente at den ikke var rentabel. Men i 1865 tok den inn 15 millioner i salg, og ti år etter  41 millioner. På denne tid ansatte selskapet ca 2400 personer, og  Chauchard og Hériot ble svært rike.

I 1875 klarte de å gå til innkjøp av hele bygningen. De flyttet Hôtel du Louvre til den andre siden av Place du Palais-Royal, der det fremdeles står, og etter to års arbeid åpnet de Les Grands Magasins du Louvre. Magasinet tilbød alt hva den kresne kunde kunne begjære; det hadde 52 avdelinger og disker som tilbød silker av mange farver, indiske sjal, tartaner, article de Paris, undertøy, leger, vannfarger og meget mer.

Auguste Hériot døde i 1879,og hans bror Olympe arvet hans del av selskapet. Chauchard solgte sine aksjer, uvisst av hvilken grunn, i 1885. Deretter ledet Olympe selskapet alene til 1888, det året da tegnene på sinnssykdom fremtvang hans fratreden. Han ble etterfulft av Émile Pereires sønn. 

I 1889 fikk selskapet navnet Société du Louvre og åpnet ytterligere et hotell, Hôtel Concorde Saint-Lazare, med en hall tegnet av Gustave Eiffel. I 1909 åpnet selskapet Hôtel de Crillon på Place de la Concorde.

Under den annen verdenskrig ble bygningen ødelagt. Natt til 24. september 1943 skjøt tysk luftvern ned et britisk Avro Lancaster bombefly, og det styrtet ned i storvaresenteret. Eksplosjonen etterlot seg et stort krater og storbrannen ødela hele bygningen på nær av noen fasadevegger.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Exposition of Grand Magasin images hosted by the BNF
 Société du Louvre
 Concorde Hotels & Resort

1. arrondissement i Paris
Butikker
Selskaper etablert i 1855
Selskaper opphørt i 1974
Franske selskaper
1855 i Frankrike
1974 i Frankrike
Franskklassisismen

Franskklassisismen er en strømning innen fransk 1600-tallslitteratur. Blant dens ledende represntanter kan nevnes Jean Racine, Molière og Pierre Corneille.

Fanskklassisismen la vekt på fornuft, sannhet og natur i innholdet samt klarhet og smak i det poetiske uttrykk. Det skrevna skulle være troverdig og den sanne menneskelige natur skulle skildres på et almengyldig vis, det vil si at typen ble det vesentlige, ikke individet. De problemer som ble tatt opp skulle kunne stilles i alle tider. En mengde regler ble stilt opp for dorskjellige sjangre. Innen tragedien stilte man krav om de såkalte tre enheter: tiden, rommets og handlingens enhet. Det var slutt på alle sprang mellom tid og rom og alle allegorier; det skulle være klart hva det dreide seg om.

Preciositetens tilhengere ble fremtredende representert i den franske klassisismen.

Litteraturhistorie
Fransk litteratur
Bill Paxton

William «Bill» Paxton (født 17. mai 1955, død 25. februar 2017) var en amerikansk skuespiller og filmregissør.

Han er kjent for sine roller i The Terminator (1984), Weird Science (1985), Aliens (1986), Sanne løgner (1994), Apollo 13 (1995), Twister (1996) og Titanic (1997). Han spilte hovedrollen i HBO-serien Big Love (2006-2011) og ble nominert til en Primetime Emmy Award for miniserien Hatfields & McCoys.

Paxton mottok en Saturn Award for rolleskildringen i Aliens. Han mottok også en Screen Actors Guild Award sammen med resten av ensemblet i Apollo 13 og ble nominert to år senere med ensemblet i Titanic. Paxton ble også nominert til fire Golden Globes for rolletolkningene i TV-filmen A Bright Shining Lie og TV-serien Big Love.

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 
  i 2005
  i 2002

Regissører fra USA
Skuespillere fra USA
Personer fra Fort Worth
Roald Amundsens sydpolsferd

Roald Amundsens sydpolsferd er en norsk dokumentarfilm som inneholder Roald Amundsens originalopptak fra sydpolsekspedisjonen mellom 1910 og 1912. Den ble vist for første gang 1912, og den ble brukt av Amundsen på hans foredragsreiser.

Filmopptakene er på UNESCOs verdensminneliste siden 2005 og er en av de svært få filmdokumentene som er ført opp der. Den er også en del av Norges dokumentarv. Filmen har blitt restaurert av Norsk filminstitutt og fått nyinnspilt musikk.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Et utsnitt av filmen  på National Geographics nettsted

Norske dokumentarfilmer
Norske stum-kortfilmer
Stum-dokumentarfilmer
Norske dokumentarfilmer fra 1910-årene
Kortfilmer fra 1910-årene
Norskspråklige filmer
Antarktis' historie
Artikler i Antarktis-prosjektet
Verdensminne
Norges dokumentarv
Vanlig tjønnaks

Vanlig tjønnaks (Potamogeton natans) er en flerårig vannplante.

Den er en kraftig plante med forgrenet stengel. Det er to typer blad; flytebladene er bredt ovale til elliptiske og er fem–ti cm lange, mens undervannsbladene er linjeformede og ikke mer enn tre mm brede. Blomstene sitter i tykke, fire–fem cm lange, aks som stikker opp av vannet. Planten vokser i dammer, innsjøer og sakteflytende elver, gjerne i næringsrikt vann.

Vanlig tjønnaks har en vid utbredelse på den nordlige halvkule. I Norge er den vanlig i lavlandet til Vesterålen, men den finnes spredt lenger nordover og opptil 800 moh i Sør-Norge.

Litteratur

Eksterne lenker 
 

 Den virtuella floran: Gäddnate 

Tjønnaksfamilien
Norges flora
Danmarks flora
Grønlands flora
Jakob Grimminger

Jakob Grimminger (født 25. april 1892, død 28. januar 1969) var en tysk nazist og offiser som gjorde tjeneste i SS og ble kjent for å ha båret «Blodfanen», nazistenes seremonifane.

Biografi 
Grimminger ble født i Augsburg i Bayern og gikk inn i Den keiserlige tyske hær 16 år gammel. I første verdenskrig gjorde han tjeneste som mekaniker i et luftforsvarsregiment fra 1914 til 1917. Han deltok i slaget om Gallipoli. Han gjorde også tjeneste ett år i Palestina og reiste deretter tilbake til Tyskland. Han ble tildelt Jernkorset (av andre klasse, bayerske utmerkelser og den tyrkiske gallipolistjernen og ble dimittert i 1919.

Grimminger sluttet seg til nazistpartiet (NSDAP) i 1922 og ble medlem av Sturmabteilung (SA). Samme år deltok han i slåsskampene i Coburg og året etter i Ølkjellerkuppet i München. Etter å ha gjort tjeneste ved hovedkvarteret til NSDAP ble han i 1926 valgt til medlem av SS.

Grimminger ble forfremmet gjentatte ganger under sin tjeneste i SA og SS, og fikk til slutt rang som SS-Stadartenführer (1943). Som medlem av SS fikk han det ærefulle oppdraget å bære den blodfanen fra kuppforsøket i 1923. Han ble dekorert med NDSAPs partimerke i gull, blodordenen (i gull) (nr 714) og Coburg-merket, tre av de viktigste utmerkelsene innen NSDAP.

Grimminger overlevde andre verdenskrig og ble stilt for retten av de allierte i 1946 for å ha vært medlem av SS og å ha båret blodfanen i 19 år. Han ble ikke idømt fengselsstraff, men all hans eiendom ble konfiskert. Senere i livet skal han ha gått inn i politikken og fått stilling som rådmann i München, men fortiden gjorde at han måtte fratre denne stillingen. Han døde i fattigdom i München i 1969.

SS-grader etter dato 
 SS-mann : 25. februar 1926
 SS-Scharführer : September 1926
 SS-Truppführer : mars 1929
 SS-Sturmführer : 17. juli 1931 
 SS-Obersturmführer : 31. juli 1933
 SS-Hauptsturmführer : 15. november 1933
 SS-Sturmbannführer : 20. april 1935
 SS-Standartenführer : 13. eller 20. april 1943

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra München
Tyske nazister
SS-offiserer
SA-personell
Tyskere fra andre verdenskrig
Tyskere fra første verdenskrig
Deltakere i Ølkjellerkuppet
Medlemmer av NSDAP (innmeldt før 1925)
Mottakere av Jernkorset (1914)
Tysk militærpersonell (Hæren i Keiserrike)
Personer tilknyttet det tredje rike
Tyske krigsfanger under andre verdenskrig
Hammersborggata (Oslo)

Hammersborggata (9–25, 2–30) er en gate i Oslo sentrum, fra Storgata til innløpet i Hammersborgtunnelen, som ligger under Grubbegata. Langs gaten ligger blant annet Arbeidersamfunnets plass med Samfunnshuset, Politidirektoratet og Torggata bad. Inntil 2006 het gaten Henrik Ibsens gate.

Navnet og historie 
Navnet er hentet fra Hammersborghøyden, som har gitt navn til Hammersborgtunnelen og Hammersborg, strøket som ligger rett nordvest for tunnelåpningen. 
Fra 1930 til 2006 het gaten Henrik Ibsens gate etter Henrik Ibsen (1828–1906). Byrådet og bydelsutvalget mente i 2005 at «dagens Henrik Ibsens gate ikke helt er forfatteren ”verdig”», og ønsket at Henrik Ibsens navn skulle knyttes til en annen gate. Drammensveien mellom Frederiks gate / Stortingsgata og Solli plass, som går langs Slottsparken og dessuten har nærhet til Ibsen-museet, fikk derfor navnet Henrik Ibsens gate fra 2006.

Gaten ble anlagt fra Torggata til Akersgata i tiden fra 1924 til 1936, mens strekningen fra Torggata til Storgata ble anlagt fra 1941 til 1945, først i 13 meters bredde, senere med 20 meters bredde mellom Storgata og Calmeyers gate. Her lå Tukthuset med mur rundt, og bygningene som hørte til Tukthuset ble revet fra 1936 og utover i 1940-årene.

Beliggenhet, bebyggelse og historie 
Gaten går over Hammersborgtunnelen (Ring 1) og er grense mellom Hausmannsområdet i nordøst og det navnløse sentrumsområdet rundt Youngstorget i sørvest. Den rekker fem kvartaler fra Storgata i sørøst til innløpet til tunnelen i nordvest. I sørøst fortsetter Hammersborggata som Lybekkergata.

Hammersborggata ligger i et sentrumsområde, ved at bygningene langs gaten har servicebedrifter i 1. etasje og hovedsakelig kontorer i de øvrige etasjene. Flere kjente bygninger ligger langs gaten:
 nr. 2, forretningsgård fra år 2000 (Sparebank 1-gården, arkitekt ArkiForum ved Ciro Fiorito), der Sparebank 1 Gruppen AS har hovedkvarter
 nr. 12, Politidirektoratet og Sentrum politistasjon
 Samfunnshuset på Arbeidersamfunnets plass, viktig funksjonalistisk bygning fra 1946. Arkitekt Ove Bang, adresse Arbeidssamfunnets plass 1
 Torggata bad, åpnet 1932, viktig bygning i 1920-tallsklassisisme, arkitekter Morgenstierne og Eide. Bade- og Vaskeanstalten lå her fra 1861. Badet ble nedlagt i 1980 og bygningen huser nå blant annet konsertstedet Rockefeller
 Oslo Hovedbrannstasjon, adresse Arne Garborgs plass 1

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
  

Veier i Oslo
Veier i Oslo sentrum
Riksvei 162
Veier på Hammersborg
Norges socialdemokratiske Kvinneforbund

Norges socialdemokratiske Kvinneforbund var en organisasjon som eksisterte fra 1922 til 1927, knyttet til Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti.

NSAs kvinneforbund ble opprettet i forbindelse med partiets andre landsmøte, avholdt fra 25. – 27. mai 1922 i Oslo. Samtidig med landsmøtet ble det arrangert en kvinnekonferanse med 85 deltagere, der beslutningen om å stifte forbundet ble fattet.

Inger Kristiansen ble valgt til formann i forbundet, og hadde dette vervet helt til partisamlingen mellom AP og NSA i 1927.

Referanser

Norske interesseorganisasjoner
Norske likestillingsorganisasjoner
Norske politiske organisasjoner
Feminisme
Etableringer i 1922
Opphør i 1927
Wayback Machine

Wayback Machine er en tjeneste fra Internet Archive, en amerikansk ideell organisasjon med hovedkontor i San Francisco. Den ble etablert i 1996 av Brewster Kahle og Bruce Gilliat, lansert i 2001, og drives med innhold fra Alexa Internet. Tjenesten lar brukere se arkiverte versjoner av nettsider gjennom tidene.

Wayback Machine brukes mye for å hente arkiverte lenker til eksterne sider som ikke lengre fungerer på Wikipedia. Såkalte døde lenker som oppstår fordi det alltid vil være en del lenker til eksterne sider som ikke lengre fungerer.

Referanser

Eksterne lenker
 

Nettsteder
Digitale bibliotek
Databaser
Etableringer i 1996
Småhavgras

Småhavgras (Ruppia maritima) er en flerårig vannplante.

Den er en spinkel plante som lever helt neddykket i vann. Bladene er linjeformede og mindre enn én mm brede. Den vokser i salt- og brakkvann på steder der det ikke er for mye strøm eller bølger.

Utbredelsen omfatter havstrender over hele verden. Arten finnes også i innsjøer langt inne på kontinentene, for eksempel i Issyk-Kul og Titicacasjøen. Fugler er viktige for frøspredning. I Norge finnes småhavgras langs kysten til Troms.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Den virtuella floran: Hårnating 

Alismatales
Norges flora
Danmarks flora
Line Halvorsen

Line Halvorsen (født 1969) er en norsk filmregissør. 

Hun er utdannet ved Universitetet i Trondheim og i mediefag linjen ved Høgskolen i Volda.

Hun har regissert og redigert mer enn 20 dokumentarer og reisefilmer siden 1997. Halvorsen bodde i Betlehem på Vestbredden fra 2002 til 2004. I løpet av denne tiden skrev, redigerte og regisserte hun den prisvinnende dokumentaren Et steinkast unna (2003), som handlet om livene til tre palestinske barn.  

I 2004 flyttet hun til USA, hvor hun lagde filmen USA mot Al-Arian (2007). Den handlet om rettssaken mot og fengslingen av Sami al-Arian. Etter en seks måneders rettssak i 2005 fant juryen at Al-Arian ikke var skyldig i å skaffe midler til det palestinske jihad-bevegelsen. Halvorsens film ble nominert til prisen for «Årets beste film» før Amandaprisutdelingen i 2007. 

I 2010 hadde Halvorsens dokumentarfilm Å leve uten penger premiere. I denne filmen portretterer hun den tyske kvinnen Heidemarie Schwermer, som da filmen ble lansert hadde ført et liv helt uten penger gjennom en sammenhengende periode på 15 år.

Priser 

 2003 – Gullstolen for beste dokumentarfilm for Et steinkast unna 
 2003 – Amandaprisen i kategorien «Årets dokumentar » for Et steinkast unna
 2007 – Nordisk Panorama i kategorien «Beste nordiske dokumentar» for USA mot Al-Arian

Referanser

Kilder 
 oslofilmfestival.com: Å leve uten penger
 imdb.com: Line Halvorsen

Eksterne lenker  
 

Norske filmregissører
Amandaprisen 2003