Eivind Engebretsen

Eivind Engebretsen (født 17. november 1974 i Oslo) er en norsk idéhistoriker, vitenskapsteoretiker og helseforsker. Siden 2011 er han ansatt som professor i interdisiplinær helsevitenskap ved Universitetet i Oslo. For perioden 2019 til 2022 er han valgt studiedekan ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo med ansvar for fakultetets postdoktorprogram og masterprogrammer. 

Engebretsen er en av initiativtakerne bak Senter for bærekraftig helseutdanning, som er Norges første Senter for fremragende utdanning innen medisin og helsefag. Han er arbeidende styreleder for senteret. Siden 2021 er han innehaver av en lærestol i global helse ved den europeiske universitetsalliansen Circle U. Han er også utnevnt til medlem av alliansens vitenskapsakademi.

Bakgrunn 
Engebretsen er cand. philol. i idéhistorie (2001) fra Universitetet i Oslo og Dr.art.(2006) fra samme lærested på en avhandling om saksdokumenter i barneverntjenesten. Han har arbeidet som lektor ved Universitetet i Lorraine i Frankrike (2001–2002) og som seniorrådgiver i bistandsevaluering i Norad (2006–2009). Han har også arbeidet som professor i vitenskapsteori ved Høgskolen i Oslo og Akershus.

Engebretsen var forskergruppeleder ved Senter for grunnforskning ved Det norske vitenskapsakademi for perioden 2019–2020.

Forskningsinteresser 
Engebretsens faglige interesseområde er forholdet mellom kunnskap, makt og beslutningsprosesser på helsefeltet. Særlig er han opptatt av hvordan språk, tekst og tolkning innvirker på helse- og sosialfaglig beslutningspraksis og tjenesteutøvelse.

Engebretsen har blant annet rettet oppmerksomheten mot det tiltagende kravet om kunnskapstranslasjon innen medisin og helse. Med utgangspunkt i teorier om translasjonsprosesser hentet fra blant annet humaniora og samfunnsfag har han utforsket og utviklet metoder for hvordan forskningskunnskap innrulleres i politisk og klinisk virksomhet.

Sammen med blant andre filosofen og psykoanalytikeren Julia Kristeva har Engebretsen også tatt til orde for en «ny humanistisk medisin» som ikke bare forstår humaniora som et korrektiv til biomedisinen, men som mer grunnleggende bryter ned skillet mellom medisinsk og humanistisk kunnskap.

Engebretsens forskning og publiseringsvirksomhet er preget av grensekryssing og brobygging mellom ulike vitenskapelige disipliner. Han har utgitt omkring 200 vitenskapelige publikasjoner, herunder artikler i anerkjente vitenskapelige tidsskrifter som the Lancet, the BMJ og Social History. Han har også skrevet og redigert flere bøker, blant annet Annerledeshet. Sårbarhetens språk og politikk (med Julia Kristeva, Gyldendal, 2010), Makt på nye måter (med Kristin Heggen) (Universitetsforlaget, 2012) og Hva sa klienten? Retorikken i barnevernets journaler (Cappelen, 2007). Hans nyeste bok (med Mona Baker), Rethinking Evidence in the Time of Pandemics (Cambridge University Press, 2022) analyserer de offentlige kunnskapskontroversene under Koronapandemien og demonstrerer betydningen av språk og fortelling for effektivt folkehelsearbeid.

Referanser

Eksterne lenker 
 Engebretsens profilside, Universitetet i Oslo
 Eivind Engebretsens publikasjoner i forskningsdatabasen Cristin
 Engebretsens personlige hjemmeside

Norske idéhistorikere
Professorer ved Universitetet i Oslo