alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Nøytrofil granulocytt

Nøytrofile granulocytter (ofte omtalt som bare nøytrofiler) utgjør 60% av alle leukocytter (hvite blodceller) og er en viktig komponent i det uspesifikke immunforsvaret. Den har som viktigste oppgaven (akkurat som monocytter og eosinofiler) som fagocytter å eliminere patogener som bakterier og visse sopper. Nøytrofilen har en rekke system for dette formålet og er dermed en celletype som også er potensielt farlig uten en streng regulering. De eter opp, fagocytterer, det som kommer i veien, eksempelvis rester fra egne døde celler. De dreper med aggressive væsker som finnes i vesikkelen. De holder først og fremst til ute i vevet og histamin lokker dem til seg i store mengder. Foruten den biokjemiske reguleringen har nøytrofilet en kort levetid (timer), noe som kan betraktes som et beskyttende tiltak for å begrense deres skadevirkninger. Den gulhvite væsken som oppstår ved sårlegingen består for en stor del av døde nøytrofiler.

Nøytrofiler dannes i beinmargen fra samme celle-linje som makrofager. Nøytrofiler bruker til og med samme mekanismer som makrofager for å eliminere bakterier.

Litteratur  
 Anne Spurkland Immun - Kroppens evige kamp for å overleve Spartacus 2017 ISBN 9788243008304

Immunologi
Liabygda (Stranda)

Liabygda er ei bygd i Stranda kommune på Sunnmøre i Møre og Romsdal. Liabygda ligger på nordsida av Storfjorden og består av grendene Li, Overå, Ringset, Stavseng, Liabakkane og Ansok. Grunnkretsen Liabygda hadde 220 innbyggere pr. 1. januar 2017.

Liabygda har veiforbindelse (fylkesvei 650) til Stordal i vest og til Valldal i øst, begge i Fjord kommune. Bygda har forbindelse til kommunesenteret Stranda via ferje fra Gravaneset.

Her ligger også flere nedlagte fjellgårder, blant annet Ansok. Her kom Sakarias Ansok fra, som forfattet en rekke artikler og senere tre bøker (Eld som slokna, Far etter folk og Menneske vi møtte) om livet ved fjellgårdene langs Storfjorden. Dette materialet er senere videreutviklet av Oddgeir Bruaset, som laget en dokumentarserie til TV vist i flere land. Organisasjonen «Storfjordens Venner» arbeider for kulturvern og restaurering av de mange fjellgårdene langs hele Storfjorden. 

Av næringsvirksomhet ligger blant annet Trollbryggeriet og RemPro i Liabygda.

Liabygda skule har 17 elever i skoleåret 2016-17. Det har vært flere forslag om å legge ned skolen.

Referanser 

Bosetninger i Stranda
Miguel Najdorf

Miguel Najdorf (født som Mieczysław Najdorf 15. april 1910 i Warszawa, død 4. juli 1997 i Málaga i Spania) var en polsk-argentinsk sjakkspiller.

Han fikk opplæring av Savielly Tartakower, som han alltid omtalte som «læreren min». Da annen verdenskrig brøt ut i 1939, spilte han på Polens lag i sjakkolympiaden i Buenos Aires. Najdorf var jødisk (i likhet med to andre av de polske spillerne), og han tolket verdenshendelsene slik at han ble værende i Argentina. 

Selv om han ikke spilte profesjonelt på heltid (han arbeidet mange år i forsikringsbransjen), var han en av verdens fremste spillere i 1950- og 60-årene, og han var en fantastisk blindsjakkspiller. I 1950 ble han utnevnt til Internasjonal stormester (GM). Det samme året spilte han i kandidatturneringen for å kåre utfordreren til verdensmesterskapet i sjakk, og endte på femteplass. Tre år senere, i kandidatturneringen i Zürich i 1953, kom han på sjetteplass. Han vant større turneringer, for eksempel i Mar del Plata (1961) og i Havanna (1962 og 1964), og deltok også i flere sjakkolympiader for Argentina. 

Najdorfs muntre vesen gav ham mange tilhengere i sjakkverdenen, og han var kjent for å være kjapp i replikken. Et eksempel: Da han omtalte motstanderen i en kamp som ble arrangert mellom Sovjetunionen og resten av verden i 1970, sa han: «Hvis Spasskij (daværende verdensmester) ofrer en brikke, kan du like gjerne gi opp med en gang. Men hvis Tal ofrer en brikke, bør du spille videre, for han kan finne på å ofre en til, så en til, og til slutt ... hvem vet?»

Najdorf-varianten i siciliansk er oppkalt etter ham. Han har også gitt viktige teoretiske bidrag til andre åpninger, for eksempel kongeindisk.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 20 kritiske stillinger fra Najdorfs partier

Stormestere i sjakk
Argentinske sjakkspillere
Jødiske sjakkspillere
Polakker
Personer fra Warszawa
Gaudencio Borbon Rosales

Gaudencio Borbón Rosales (født 10. august 1932 i Batangas City i Batangas på Filippinene) er kardinal og katolsk erkebiskop av Manila. Han etterfulgte kardinal Jaime L. Sin, og er den fjerde filippinskfødte biskop av Filippinenes hovedstad – tidligere var de fleste erkebiskopene fra Spania.

Biografi
Rosales studerte ved filippinske presteseminarer og ble presteviet 23. mars 1958 av biskop Alejandro Ayson Olalia av Lipa. Han arbeidet som prest i erkebispedømmet Lipa. I 1974 ble han utnevnt til hjelpebiskop for kardinal Rufino J. Santos i Manila. Han ble promotert til biskop av Malaybalay i provinsen Bukidnon på Mindanao i 1982, til å begynne med som koadjutor. Etter to år etterfulgte han som ordinarius. I 1992 ble han promovert til erkebiskop i sitt hjemmebispedømme Lipa. Ti år etter ble han den 15. september 2003 utnevnt av pave Johannes Paul II til erkebiskop av Manila, og ble innført i dette embede i katedralen den 21. november 2003.

Den 22. februar 2006 kunngjorde pave Benedikt XVI hans utnevnelse til kardinal. Selve kreeringen fant sted i konsistoriet den 24. mars.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:
 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
 Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
 Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
 Pave Pius X (1835-1914) *1884
 Kardinal Gaetano de Lai (1853–1928) *1911
 Kardinal Raffaele Carlo Rossi (1876–1948) *1920
 Kardinal Amleto Giovanni Cicognani (1983–1973) *1933
 Erkebiskop Bruno Torpigliani (1915–1995) *1964
 Kardinal Gaudencio Borbon Rosales (1915–1995) *1964

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Personer fra Batangas
Filippinske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Filippinske kardinaler
Fødsler i 1932
Kongedømmet Ryukyu

Kongedømmet Ryukyu (琉球王国 Ryūkyū Ōkoku) var et uavhengig rike som hersket over det meste av Ryukyu-øyene fra 1300-tallet til 1800-tallet. Kongene av Ryukyu forente øya Okinawa og utvidet sitt rike nordover til Amamiøyene i dagens Kagoshima i Japan og sørover til Yaeyama-øyene nær Taiwan. 

På 1400-tallet ble de tre rikene Hokuzan, Chuzan og Nanzan forent under kong Sho Hashi av Chuzan. Kongene i Chuzan hadde blitt anerkjent av kineserne som de rettmessige regentene over øyene. Slottet Shuri var Sho Hashis residens.

Riket var tributtpliktig til Kina og var kjent for sin skipsfart og handel. Sent på 1500-tallet kom imidlertid riket mer og mer under innflytelse av Japan. I lang tid var riket underlagt det japanske Tokugawa-styret samtidig som det nøt stor selvstendighet. Riket eksisterte helt til 1879, da det ble avskaffet og gjort til en del av Japan.

Referanser 

Tidligere land i Asia
Japans historie
Etableringer i 1429
Opphør i 1879
Hauk-klassen

Hauk-klassen er en norsk klasse missiltorpedobåter. Båtene ble bygd i 1979 og 1980, og var i bruk til 2008. Fartøyene ble oppgradert/modernisert i 2001 for å kunne brukes operativt frem til 2015, men alle fartøyene ble tatt ut av tjeneste i 2008. Fartøyene som ble oppgradert ble omtalt som Super-Hauk grunnet den kraftige oppgraderingen av KKI-systemet – det samme våpensystemet som blir brukt i Skjold-klassen, den nye klassen MTB-er. Super-Hauk-klassen skulle etter planen fases ut etterhvert som fartøyene i Skjold-klassen ble overtatt, men noen av fartøyene ble i stedet hugget opp, i det den første MTBen i Skjold-klassen ble operativ.

Mot slutten av sin operative karriere opererte ikke fartøyene lenger i skvadroner på samme måte som tidligere. Blant annet ble hele 21. MTB-skvadron lagt ned.

Opprinnelig var planen å fase ut Hauk-klassen i takt med overtagelse av fartøyer i Skjold-klassen, men dette ble endret: 
«Dagens missiltorpedobåter i Hauk-klassen blir faset ut i takt med innfasingen av Skjold-klassen. For hver nye MTB som kommer inn i strukturen, går to gamle ut. De besetningsmedlemmene som til nå er tatt ut til de nye MTB-ene kan bemanne de fartøyer i Hauk-klassen som er i opplag ved behov, samtidig som produksjonen i Mandal fortsetter.»

De fleste fartøyene i Hauk-klassen ble i stedet hugget opp, men brukbart materiell ble tatt ut og brukt videre andre steder.

FAP (Forsvarets avhendingsprosjekt) forsøkte fra 2009 å selge 6 av de utfasede båtene. 11. november 2012 rapporterte Aftenposten at fem fartøy av SuperHauk-klassen var solgt sammen med KNM «Horten», til en ikke oppgitt kjøper i England. Det ble ikke opplyst fra UDs side hva fartøyene skulle brukes til.

Internasjonale operasjoner 
Fartøyene ble benyttet som eskorte for allierte fartøyer gjennom Gibraltarstredet som en del av Operation Active Endeavour. Det norske bidraget besto av 21. MTB Skvadron og dens 4 fartøyer. Skvadronen var stasjonert i Cádiz sammen med to danske fartøyer av Flyvefisken-klassen. Oppdraget varte fra april til oktober 2003, og fartøyene fikk mye skryt for innsatsen.

I november 2006 ble fartøyene nok en gang kalt inn til internasjonal tjeneste da 22. MTB-skvadron ble en del av UNIFIL II – et maritimt FN-bidrag i kystområdet utenfor Libanon som skulle forhindre våpensmugling i området. Fartøyene ble stasjonert i Limassol på Kypros.

Fartøyer i klassen 

 Hauk (P986)
 Ørn (P987)
 Terne (P988)
 Tjeld (P989)
 Skarv (P990)
 Teist  (P991)
 Jo (P992)
 Lom (P993)
 Stegg (P994)
 Falk (P995)
 Ravn (P996)
 Gribb (P997)
 Geir (P998)
 Erle (P999)

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 Sjøforsvarets offisielle hjemmesider

Patrulje- og torpedobåtklasser
Norske krigsskip
Fartøyer
Artikler i sjøfart-prosjektet
Aasne Linnestå

Aasne Linnestå (født 3. desember 1963) er en norsk forfatter,  poet, librettist og dramatiker, oppvokst på Rjukan, bosatt i Oslo.

Linnestå er utdannet cand.mag. fra Universitetet i Oslo, og har studert ved Forfatterstudiet i Bø, 1994/95. Hun var medlem i Det Litterære Råd mellom 2012 - 2016, er frilansskribent og holder kurs i skapende skriving.

Hun ble tildelt Mads Wiel Nygaards legat for 2016, og i august 2018 fikk Linnestå Amalie Skram-prisen.

Bibliografi 
 Små, hellige løgner – Dikt (Aschehoug forlag, 2000)
 Stanislaw. En forestilling – dikt (Aschehoug forlag 2002) 
 Utland – Roman (Aschehoug forlag 2006)
 Krakow – Roman (Aschehoug forlag 2007)  
 Hagesang - Roman (Aschehoug forlag, 2011)
 Morsmål - Dikt (Aschehoug forlag , 2012)
 Opphold - Roman (Aschehoug forlag (2014)
 Mamma er et annet sted - Ungdomsroman (Aschehoug forlag 2015)
Døgnbok - dikt, tegninger (H.O.F 2017)
HU -  dikt (Aschehoug Forlag 2018)

Andre verk / utgivelser 
 UFB – enakter i antologien Byens ansikt - dramatikk (Transit Forlag 2005, fremført på Samtidsfestivalen 2005) 
 Brrringe – Artist Book ( i forbindelse med utstillingen Construction Site, Vigelandsmuseet, 2006)
 Hvil – libretto (bestillingsverk for Maja Ratkje og Nordland Musikkfestuke, 2008 / CD-innspilling med Marianne Beate Kielland, Come away death, Lindeberg Lyd, 2010) 
 Asylos – libretto (bestillingsverk for Maja Ratkje og Olavsfestdagene, 2013. Fremført i Nidarosdomen august 2013)
 I de dager - antologi/julefortellinger, Verbum Forlag 2016
Revelations: This early song ( Bestillingsverk til Ultimafestivalen 2017, for Maja Ratkje)

Referanser

Kilder
Presentasjon av Aasne Linnestå i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker 
 
 Aasne Linnestå i Dagbladet Forfatter
 Aasne Linnestå i NRK Forfatter
 Audiatur: Om Aasne Linnestås diktning

Norske romanforfattere
Norske lyrikere
Vinnere av Amalie Skram-prisen
Atombombekuppelen

Atombombekuppelen  er et minnesmerke i Hiroshima i Japan. Bygningen står på UNESCOs verdensarvliste, og var den eneste bygningen nær nullpunktet som ikke ble jevnet med jorden av atombomben over Hiroshima den 6. august 1945.

Bygningen
I 1910 ble det bestemt at det skulle bygges en utstillingshall for varer produsert i området Hiroshima. Arkitekten Jan Letzel tegnet bygningen, og arbeidet startet i 1914. Bygningen sto ferdig i løpet av 1915. I 1933 ble navnet på bygningen fastsatt til «Hiroshima Prefectural industrial Promotion Hail». Bygningen var i murstein og hadde tre etasjer.

Bombingen under andre verdenskrig

Den 6. august 1945 ble nesten hele Hiroshima ødelagt etter atombombe. Denne bygningen var den eneste nær nullpunktet der bomben traff som ikke ble jevnet med jorden. Siden bygningen befant seg nesten rett under bomben, var effekten av trykkbølgen mindre. Bygningen var også en av få i området bygd av murstein: De fleste andre var laget av tre. Da bomben eksploderte, ble også denne bygningen ødelagt. Varmeutløsningen ovenfra ødela nesten hele bygningen, og drepte alle som var inne i bygningen. Fordi eksplosjonen kom rett ovenfra, var det enkelte vegger som unngikk totalkollaps. Sammen med rammeverket på kuppelen, har disse veggene blitt et symbol for ettertiden. Det er uvisst når bygningen fikk tilnavnet «A-bomb Dome».

Bevaring
I 1966 bestemte byrådet i Hiroshima at bygningen skulle bevares for all fremtid. Det ble opprettet en minnepark, kalt fredsparken, og i denne fremstår Atombombekuppelen som det viktigste symbolet for ønsket om verdensfred og avskaffelse av kjernefysiske våpen. Det ble fremskaffet midler både fra japanske myndigheter, men også fra internasjonale kilder, som har muliggjort to restaureringsprosjekter av bygget.

I 1952 ble det avholdt en minneseremoni, og dette skjer nå årlig i parken den 6. august.

Panoramabilde

Bildegalleri

Referanser

Eksterne lenker 
 Den offisielle hjemmesiden til Hiroshima Peace Memorial Museum
 UNESCOs side om Genbaku Domu

Japan
Verdensarven i Japan
Byggverk i Japan
Japans historie
Kultur og andre verdenskrig
Hiroshima prefektur
Minnesmerker
Ruiner i Japan
Kirsten Hansteen

Kirsten Hansteen (født Kirsten Landmark Moe 5. januar 1903 i Lyngen, død 17. november 1974) var en norsk politiker (NKP). Hun var Norges første kvinnelige regjeringsmedlem.

Hansteen studerte en periode fra 1921 filologi. Hun tok tysk bifag og begynte på historie hovedfag. Hun var medarbeider i Norsk biografisk leksikon fram til 1940. Under andre verdenskrig redigerte hun det illegale bladet Kvinnefronten.

Etter krigens slutt ble hun konsultativ statsråd i samlingsregjeringen, som Norges første kvinnelige statsråd. Hun var stortingsrepresentant for Akershus fra 1945 til 1949. Hun var da varasekretær i Odelstinget og sekretær i Stortingets sosialkomité.

Sammen med Henriette Bie Lorentzen grunnla og utgav Hansteen tidsskriftet Kvinnen og Tiden gjennom ti år (1945–1955). De arbeidet også med studiesirkler og brevkurs om kvinnesak generelt. Fra 1955 studerte Hansteen russisk. Fra 1963 til 1970 var hun bibliotekar ved Universitetsbiblioteket i Oslo. Hun var første varamedlem til Den Norske Nobelkomite fra 1949 til 1952.

Hansteen var gift med advokat Viggo Hansteen.

I Oslo er Kirsten Hansteens plass oppkalt etter henne.

Referanser

Kilder 
 Terje Nordby (red.): Storting og regjering 1945–1985. Biografier, Kunnskapsforlaget 1985.

Eksterne lenker 
 
 Politiske taler av Kirsten Hansteen, virksommeord.uib.no

Norske motstandsfolk under andre verdenskrig
Statsråder i Regjeringen Gerhardsen I
Norske statsråder etter 1945
Stortingsrepresentanter fra NKP
Stortingsrepresentanter for Akershus
Stortingsrepresentanter 1945–1949
Nobelkomiteens medlemmer og varamedlemmer
Medlemmer av Mot Dag
Personer fra Lyngen kommune
Personer begravet på Vår Frelsers gravlund
Tore Skoglund

Tore Skoglund (født 1. desember 1947 Tranøy kommune på Senja) er en norsk forfatter, journalist og komiker. Han arbeidet en tid i jordbruk, fiskeri og anlegg før han ble journalist i Senjens Blad, etterfulgt av Nordlys og A-pressen i Oslo. Han har arbeidet for NRK i en årrekke, først i samarbeid med Arthur Arntzen, dernest med programmene
Du skal høre mye fra restaurant Rorbua i Tromsø, lørdagsserien Helan og Helan med Knut Borge, portrettserien Mellom bakkar og berg, Dansegalla fra ulike dansehaller og radioserien på P2 Før ørene faller av med Leif Erik Forberg.

Bibliografi 
 Pussycats : Myke poter og kvasse klør - – om popgruppa fra Tromsø, Forlaget Nord (1987)
 Du skal flire mye før kjeften revner – humor, med Svein Nymo, Cappelen (1988)
 Flir mer! – humor, Cappelen (1989)
 Tre herrer - helt bortreist – humor, med Knut Smistad og Arnulf Eilertsen, Cappelen (1990)
 Draugen - hevneren fra havet – fagbok om folketro, med Sonja Westrheim og Hans Kristian Eriksen, Cappelen (1992)
 På kanten – humor, med Alf Tande Petersen, Cappelen (1992)
 Kjære skrythals – humor, med Knut Borge, Cappelen (1994)
 Kjære landsmenn – humor, med Knut Borge, Cappelen (1995)
 Humør-mixtur – humor, Cappelen (1996)
 Hilmars verden – humor, Cappelen (1999)
 Skoglunds favoritter – humor, Cappelen (2000)
 Uhørt ; Tore Skoglund intervjuer Tore Skoglund – Cappelen (2003)
 Alt for Norge – og vel så det – humor, med Knut Borge, Cappelen (2005)
 Dø ikke før døden – humor, med Knut Borge, Cappelen (2005)
 Fridtjof : elsket jævelunge – biografi, Bok i Nord, (2015)
 Resten av livet – selvbiografi, Bok i Nord, (2016)
 Vær snill med Oslo-folk – humor, Bok i Nord, (2019)

Utmerkelser 
 Spellemannprisen 1991 tildeles Arthur Arntzen for utgivelsen Latterkula hvor Tore Skoglund og Asle Myrvoll bidrar
 Æresviking av Bjarkøy

Referanser

Eksterne lenker 
 

Programledere for NRK
Journalister i norske lokalaviser
Norske komikere
Norske forfattere
Journalister i Nordlys
Personer fra Tranøy kommune
Torkjell Berulfsen

Torkjell Kristian Berulfsen (født 20. januar 1943) er en norsk programskaper, programleder, journalist, komiker og forfatter.

Språkforskeren og filologen Bjarne Berulfsen var hans far.

Torkjell Berulfsen har bakgrunn som handelsgymnasiast og filolog, mange års ansettelse i NRK og i en årrekke ledet han radio- og TV-programmer som Reiseradioen, Nitimen, Nattradioen, Borgulfsen (sammen med Knut Borge), Borgulfsens betasuppe (sammen med Knut Borge), WOK, Dykk i arkivet, Edle dråper, Herfra til halv ti. 

Sammen med nevnte Knut Borge var Berulfsen ansvarlig for det ikke helt satirefrie programinnslaget "Upper ten", der den til en hver tid siste ukes ti mest profilerte samfunnsaktører gjennomgikk juryens evaluering av seg, noe som førte til at den beste av de ti fikk bevisningen "Ukens aller upperste".    

Ut over dette var han ansvarlig for seriene Edle dråper, Opp i røyk, Dyre vaner, Ganefryd, Berulfsens fargerike, Berulfsens pengebinge: Pengenes historie, Berulfsens konspirasjoner, Berulfsens historiske perler og Edel årgang. 
I 2000 ble Berulfsen tildelt Riksmålsforbundets lytterpris og innehar Gullruten 2007 for serien Berulfsens fargerike.

Sommeren 2014 ledet han programmet Ferievikarene i NRK P1+ sammen med Else Michelet. 

Våren 2015 var han aktuell med fjernsynsserien Edel årgang, der seerne presenteres for ulike betraktninger tilknyttet overgangen fra arbeidslivet til pensjonisttilværelsen.

Dokumentarserier på NRK TV 

Denne oversikten viser dokumentarseriene som er sendt på NRK TV med Torkjell Berulfsen :

Utgivelser 
 Edle dråper, om alkohol, Cappelen, 2001.  Også utgitt på Lydbokforlaget.
 Opp i røyk, om tobakk, Cappelen, 2003
 Luksus, om luksus, Cappelen, 2005
 Den store norske humorboken, redaktør, Cappelen, 2005
 Berulfsens fargerike, NRK, 2007

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

NRK-journalister
Programledere for NRK
Norske kanalverter i NRK
Norske humorister
Vinnere av Gullruten for beste programleder
Lytterprisen
Transjoik

Transjoik (etablert i Trondheim i 1992) er en norsk musikkgruppe innen jazz og samisk musikk, ofte karakterisert som ambient electronica, techno og trance, dog med en aning joik, slik at det blir world music.  Grupperingens opprinnelige navn var Frode Fjellheim Jazzjoik Ensemble.

Transjoik er en kvartett med keyboardist og opprinnelig initiativtager Frode Fjellheim som frontfigur, sammen med to perkusjonister og gitarist.
Gruppen har opptrådt på Montreal International Jazz Festival, Water Festival, Stockholm, Rouen-festivalen i Frankrike og The Knitting Factory i New York.

Bandmedlemmer
Frode Fjellheim – keyboards
Nils-Olav Johansen – gitar
Tor Haugerud – perkusjon
Snorre Bjerck – perkusjon

Utmerkelser
Liet Ynternasjonaal i Nederland, for låta Mijjajaa (2003)

Utgivelser

, nominert til Spellemannprisen
, med Sher Miandad Khan fra Pakistan på vokal

Referanser

Eksterne lenker 
 
 transjoik.com

Norske jazzgrupper
Samisk musikk
Band etablert i 1992
Lyndon B. Johnson Space Center

Lyndon B. Johnson Space Center (JSC) er et romfartssenter i Clear Lake-området i det sørøstlige Houston i Texas i USA. Det er NASAs senter for bemannede romferder. Det ble bygget på en tomt som ble donert av Rice University som ligger like ved.

JSC inneholder Mission Control Center, som er NASAs kontrollsenter for koordingering og overvåking av alle bemannede romferder i USA. NASA's astronaut-utdanning ligger også ved JSC.

Historikk 

NASAs senter i Houston har sin opprinnelse i et lovforslag fremsatt av daværende senator Lyndon B. Johnson, som var fra Texas.  JSC ble den gang kalt for "Manned Spacecraft Center," og ble åpnet i 1961, senere omdøpt til "Lyndon B. Johnson Space Center" i 1973, det året Johnson døde.

I 1965 var JSC i full operasjonell drift og har vært senter for koordingering og overvåking av alle bemannede operasjoner for siden Gemini 4 i 1965.  

I tillegg til å huse NASAs astronaut-prosjekter, er også Lunar Receiving Laboratory plassert ved JSC. Her ble de første astronautene som kom tilbake fra måneferden satt i karantene og her er også jord- og stenprøver fra månen lagret.

20. april 2007 klarte William Philips (60) å få med seg en pistol gjennom sikkerhetskontrollen og tok to personer som gissel. Philips drepte den ene mannen, David Beverly, før han skjøt seg selv. William Philips hadde vært ansatt hos NASA i 12-13 år.

Se også 
 NASA
 Lyndon B. Johnson

Eksterne lenker 
 
 Lyndon B. Johnson Space Center
 Space Center Houston
 Space Center Houston Tour - My Big Adventure (556 Bilder)

  Suddenly, tomorrow came... En historie om Johnson Space Center (PDF format) 1993
 NASA Johnson Space Center Oral History Project – Intervju med Thomas W. 'Tommy' Holloway

Kilder 

Houston
NASA
Lynsjakk

Lynsjakk er sjakk der spillerne har 10 minutter eller mindre til å utføre alle trekkene sine. Hvis det spilles med bonustid, faller partiet inn under lynsjakkbegrepet hvis grunnbetenkningstiden pluss 60 ganger bonustiden er 10 minutter eller mindre. De vanligste variantene er 5 minutter på hele partiet, eller 3 minutter med 2 sekunder bonus per trekk. For å holde rede på tidsforbruket, bruker spillerne et sjakkur. Lynsjakk er temmelig populært på mange Internett-sjakksider. Fram til 1950-tallet var det vanlig med en variant hvor en klokke ga lyd fra seg hvert 5. eller 10. sekund, og spilleren som var i trekket måtte da umiddelbart utføre trekket sitt. Hurtigsjakk har ikke så kort betenkningstid.

Den korte betenkningstiden gjør at man har kortere tid på å vurdere hvert enkelt trekk. Dette fører til mer oppjaget spill, særlig når tiden er i ferd med å renne ut. Hvis en spiller bruker opp tiden sin, går seieren til motstanderen, med mindre motstanderen ikke har nok brikker til å vinne spillet. I så fall er resultatet remis. Som i normal sjakk fører også sjakkmatt til vunnet parti. En vanlig regel i lynturneringer er at dersom en spiller gjør et ulovlig trekk, kan motstanderen påpeke det og kreve seieren. Hvis en spiller for eksempel setter sin egen konge i sjakk, kan motstanderen kreve seieren. Det er imidlertid ikke tillatt å slå motstanderens konge, gjør man det kan faktisk spilleren som fikk kongen slått kreve seier på ulovlig trekk.

Eksterne lenker

Sjakkvarianter