alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Tvistein fyr

Tvistein fyr er et fyr ved Nevlunghavn i Vestfold. Det står på den østre av to småholmer om lag tre kilometer sør av Hummerbakkfjorden. Navnet betyr to steiner, som i dette tilfellet sikter til runde, «steinliknende» holmer.

Fyret ble oppført i 1908. Lyset står sytten meter over høyeste vannstand og når 13.2 nautiske mil. Fyret ble elektrifisert i 1951, samtidig ble nytt tårn og ny betjentbolig anlagt. Det var familie-fyr til slutten av 1950-årene, da ble det turnusstasjon. I 1987 ble fyret automatisert og ble da ubemannet.

Fyr i Vestfold og Telemark
Etableringer i 1908
Samferdsel i Larvik
1908 i Norge
Byggverk i Larvik
Artikler i sjøfart-prosjektet
Worm Darre-Jenssen

Worm Hirsch Darre-Jenssen (født 7. desember 1870 på Ranheim, død 30. april 1945) var norsk ingeniør og politiker (H).

Familie
Worm Darre-Jenssen var sønn av brukseier Lauritz Jenssen (1837–1899) og Jørgine Wilhelmine Darre (1842–1910), bror av ingeniør og statsråd Hans Jørgen Darre-Jenssen (1864–1950), bror av ingeniør Lauritz J. Dorenfeldt (1863–1932), sønnesønn av brukseier Lauritz Dorenfeldt Jenssen (1801–1859), dattersønn av biskop Hans Jørgen Darre (1803–1874), nevø av banksjef Christian Hirsch (1831–1904) samt oldebarn av sogneprest og eidsvollsmann Jacob Darre (1757–1841).

Karriere
Han hadde ingeniøreksamen fra både maskinavdelingen og bygningsavdelingen ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt fra henholdsvis 1889 og 1890, og studerte videre ved Königliche Technische Hochschule i Hannover 1894–1895. Darre-Jenssen var assistent ved Statens Jernbaneanlegg 1890–1894, assistent ved Den kombinerte veiadministrasjon i Kristians amt 1895–1900, byggeleder for Trondhjems kommunale kraftanlegg ved Øvre Lerfoss i 1901, avdelingsingeniør i Trondhjem ingeniørvesen 1902–1913 og overingeniør i Trondhjem havneingeniørvesen 1913–1929. Den 12. april 1929 ble han administrerende direktør i Norges Brandkasse, men ble avskjediget av okkupasjonsstyret under andre verdenskrig i 1941.

Han bekledde en rekke verv i politikk og organisasjonsliv, blant annet formann i Trondhjems Polytekniske Forening 1908–1911, styremedlem i Trondhjem jeger- og fiskerforening, formann i Den Norske Ingeniørforenings Trondhjem-avdeling 1912–1914, medlem av Den Norske Ingeniørforenings hovedstyre 1912–1926 (president 1923–1926), styremedlem i Norges Tekniske Høiskoles fond 1915–1936 og visepresident i Norsk Brannvern Forening 1937–1939. Darre-Jenssen var innvalgt på Stortinget fra Trondhjem og Levanger 1925–1930 samt arbeidsminister i Ivar Lykkes regjering 1926–1928. Som parlamentariker var han medlem av Stortingets skog- og vassdragskomite. Som arbeidsminister ble han kjent for sin motvilje til videre jernbaneutbygging, og mente at man burde prioritere veiene isteden.

Worm Darre-Jenssen ligger gravlagt på kirkegården ved Tilfredshet kapell i Trondheim.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske arbeidsministre
Høyre-statsråder
Norske statsråder 1905–1940
Stortingsrepresentanter fra Høyre
Stortingsrepresentanter for Trondheim og Levanger
Stortingsrepresentanter 1925–1927
Stortingsrepresentanter 1928–1930
Norske bygningsingeniører
Norske maskiningeniører
Personer fra Trondheim kommune
Giganotosaurus

Giganotosaurus var en dinosaur som levde i krittiden, (for ca. 90 millioner år siden). Den ble oppdaget i Argentina i 1993. Den var omtrent like lang som tyrannosaurus rex, men kortere enn en spinosaurus, med en antatt lengde på ca. 12 meter og en vekt på ca. 4-7 tonn, omtrent like mye som 100 mennesker. Den var også høyere enn tyrannosaurus rex selv om hjernen var litt mindre.  
  
Mange forskere mener giganotosaurus var et flokkdyr. Mest sannsynlg er det at den både levde og jaktet i flokk. 

Giganotosaur holdt ikke byttet nede til det døde som Tyrannosaurus. I stedet tok den et stort jafs med sine skarpe tenner. Etter det trakk den seg tilbake og ventet på at bytte skulle blø i hjel. Hvis ikke det skjedde, skulle infeksjoner i såret forårsaket av en rik bakterieflora fra dinosaurens spytt gjøre det.

Eksterne lenker 
 

Dinosaurer
Sværholt

Sværholt er ei fraflyttet bygd ytterst på Sværholthalvøya, mellom Porsangerfjorden og Laksefjorden i Lebesby kommune i Finnmark. Fuglefjellet Sværholtklubben ligger like nord for stedet. Under andre verdenskrig hadde tyskerne tunge forsvarsanlegg her. Det er en gammel nedlagt kirkegård på stedet.

Sværholtklubben var engang et sentralt sted på Finnmarkskysten. Fiskefeltene lå rett utenfor Sværholt  og fiskerne bodde i sjøbuer som ble panelt og satt skikkelig i stand. Ettersom båtene ble større og fikk motor, var ikke folk lenger avhengig å holde til nær fiskefeltene og Sværholt mistet sin betydning som fiskevær.

Sværholt vært et viktig handelssted på Finnmarkskysten siden slutten av 1700-tallet. Ifølge folketellingen av 1801 bodde det da 21 mennesker på Sværholt fordelt på fire husstander.

Ifølge Ytreberg var det en danske som het Søren Bøgeberg den første handelsmannen som slo seg ned på Sværholt. Han fikk gjestgiveribevilgning og en engslette til bopel. Dette var i 1793. Slekta hans drev stedet til langt ut på 1800 tallet.
 
I 1849 bosatte Amund Torgersen Kraabøl fra Vestre Gausdal seg på Sværholt. Han innførte blant annet kilenøter i distriktet og drev avlstasjon for sau.

Referanser

Litteratur 
 Anstein Mikkelsen: Sværholt - Porsangerfjordens ytterste klippe. I Porsangerfolket 1999, Porsanger historie og Museumslag,1999. ISBN 82-91278-03-2

Bygder og grender i Troms og Finnmark
Bosetninger i Lebesby
Tidligere bosetninger i Troms og Finnmark
Tanafjorden

Tanafjorden (nordsamisk: Deanuvuotna) er en fjord i Finnmark, i kommunene Gamvik, Berlevåg og Tana. Fjorden ligger mellom Nordkinnhalvøya i vest og Varangerhalvøya i øst. Den har innløp mellom Omgangsneset i vest og Skarveneset i øst og strekker seg 70 kilometer sørover til bygda Smalfjord i fjordbunnen.

Av fjordarmer finner en på vestsida Tyfjorden, Skarfjorden, Rafjorden, Hopsfjorden og Langfjorden, og på østsida Gulgofjorden. Innerst deler fjorden seg i fem grener. Fra vest til øst er disse Vestertana, Tarmfjorden, Smalfjorden, munningen av Tana og Leirpollen. 

De fleste bosetningene ligger inne i fjordarmene. Bygda Store Molvik på østsiden er et av unntakene og Lávvonjárga et annet, nesten helt sør i fjorden.

Fylkesvei 98 og fylkesvei 890 går langs bunnen av fjorden.

Referanser 

Fjorder i Gamvik
Fjorder i Berlevåg
Fjorder i Tana
Stavernsodden fyr

Stavernsodden fyr er et fyr i Vestfold. Det ble etablert i 1855, men i starten besto det kun av en mindre fyrlykt samt vaktstue. Nåværende bygning ble oppført i 1874. Lysets høyde over havet er 43 meter og rekkevidden er femten nautiske mil. Fyrstasjonen ble automatisert i 1984. Bygningene driftes av Kystlaget Fredriksvern på dugnad. Intensjonen med driften er å ha fyrstasjonen tilgjengelig for allmenheten slik at flest mulig kan oppleve hvordan livet på et fyr kunne arte seg.

Referanser

Eksterne lenker
 

Fyr i Vestfold og Telemark
Etableringer i 1855
Stavern
Samferdsel i Larvik
Kulturminner i Larvik
Fredete byggverk i Vestfold og Telemark
Byggverk i Larvik
Vestfolds samferdselshistorie
Artikler i sjøfart-prosjektet
Fylkesvei 300

Fylkesvei 300 (Fv300), kalt Ringveg nord, går mellom Aulerød og Kilen i Tønsberg. Veiens lengde er 7,0 km.

Opprinnelig (per 1940) gikk riksvei 300 mellom Sande sentrum og Tønsberg by.

1982 hadde den opprinnelige strekningen fått nye veinummer:
 Riksvei 318 mellom Sande og Stua i Holmestrand
 Riksvei 35 mellom Stua og Fogstad
 Fylkesvei mellom Fogstad og Dokken
 Riksvei 312 mellom Dokken i Holmestrand og Tønsberg sentrum

Traséen mellom E18 og fylkesvei 308 fikk senere tilbake den opprinnelige betegnelsen riksvei 300 frem til 1. januar 2010, da regionsreformen trådte i kraft og veien fikk status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter

Avstander er angitt i km

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 
 Statens vegvesen: Tønsbergpakken, Ringveg nord

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Tønsberg
Bomveier i Norge
Steve Coogan

Stephen «Steve» John Coogan (født 14. oktober 1965 i Middleton i Stor-Manchester i England) er en britisk skuespiller, komiker og imitator. Coogan er godt kjent for karakteren Alan Partridge i satireprogrammet Knowing Me, Knowing You… with Alan Partridge og I'm Alan Partridge.

Steve Coogan har vært nominert til, og vunnet, flere priser. Av prisene han har vunnet er både BAFTAs Best Comedy Performance og BAFTAs Best Comedy tildelt Coogan for serien I'm Alan Partridge i 1997. 

 Filmografi (utvalg) 
 2001 – The Parole Officer 2002 – 24 Hour Party People 2004 – Jorden rundt på 80 dager 2006 – Natt på museet 2006 Marie Antoinette
 2008 – Tropic Thunder 2009 – Natt på museet 2 2010 Marmaduke
 2010 – Percy Jackson & Lyntyven 2010 – The Other Guys 2013 – The Look of Love 2013 The Look of Love
 2013 Philomena
 2013 Grusomme meg 2
 2014 Night at the Museum: Secret of the Tomb
 2015 Minions
 2016 Rules Don’t Apply
 2016 – The Secret Life of Pets''
 2017 Grusomme meg 3
 2018 Holmes & Watson

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Engelske skuespillere
Engelske komikere
Personer fra Rochdale
Einerdvergmåler

Einerdvergmåler (Eupithecia intricata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere (Eupithecia) og finnes i hele Norge.

Utseende 
En liten (vingespenn 20 – 24 mm), slank, grå måler. Forvingen er lysgrå med fire buede, smale, svarte tverrstriper, den ytterste av disse er markert bølgete. Midt i vingen er det en oval, svart flekk. Bakvingen er temmelig ensfarget grå. Larven er naken, skarpt grønn med to hvite lengdestriper på hver side.

Levevis 
Arten finnes i hager og parker, på beitemarker og andre områder der det vokser einer (Juniperus communis), som er larvenes viktigste næringsplante i Norge. Larvene kan også leve på plantede sypresser (Cupressus spp.). De voksne sommerfuglene flyr i mai – juni.

Utbredelse 
Arten forekommer over hele Europa og i det nordlige Asia. I Norge finnes den over hele landet.

Litteratur 
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker 
 
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
 UK moths, Eupithecia intricata
 www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
 Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site

Målere
Sommerfugler formelt beskrevet i 1839
Dyr formelt beskrevet av Johan Wilhelm Zetterstedt
Malurtdvergmåler

Malurtdvergmåler (Eupithecia innotata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere (Eupithecia) og finnes langs kysten av Østlandet og Sørlandet Norge. Denne arten ble tidligere delt opp i flere arter, men det er i dag vanlig å regne dem som former av samme art som går på ulike næringsplanter.

Utseende 
En liten til middelsstor (vingespenn 18 – 24 mm), slank, smalvinget, mørkgrå måler. Den er mørkere på farge enn de aller fleste andre dvergmålere (Eupithecia spp.) og kan kjennes på dette ved siden av de smale forvingene. Vingene er vanligvis nokså ensfarget mørkgrå, med utydelige, lysere tverrbånd. Midt i forvingen er det en ganske liten, svart flekk. Larven er lyst gulbrun med brune og grønnlige tegninger, mest påfallende en rekke av store, brungrønne, pileformede flekker langs ryggen. Den har tallrike, små, hvite vorter over hele kroppen.

Levevis 
Denne arten omfatter mange ulike former som lever på ulike næringsplanter. En form lever på ask (Fraxinus excelsior), en annen på tindved (Hippophae rhamnoides), en på tamarisk (Tamarix sp.) og en på markmalurt (Artemisia campestre) og burot (Artemisia vulgaris). Arten har gjerne to generasjoner hver sommer, med voksne målere i mai – juni og i august.

Utbredelse 
Arten finnes over hele den palearktiske sone. I Norge er den bare funnet langs kysten vest til Vest-Agder. Den er listet som sårbar (VU) i Norsk rødliste for arter fra 2006.

Referanser

Litteratur 
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker 
 
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
 UK moths, Eupithecia innotata
 www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
 Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site

Målere
Sommerfugler formelt beskrevet i 1767
Sommerfugler på norsk rødliste
Dyr formelt beskrevet av Johann Siegfried Hufnagel
Humledvergmåler

Humledvergmåler (Eupithecia assimilata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere (Eupithecia) og finnes nord til Nordland i Norge. Den er en av ganske få dvergmålere som kan gjøre skade i landbruket, på 
humledyrking.

Utseende 
En liten (vingespenn 17 – 22 mm), slank, varmt gulbrun måler. Den kan kjennes på vingenes farge og tegninger. Forvingen er varmt gulbrun (lyst kastanjebrun) med en markert, oval, svart flekk midt i vingen. Langs forkanten av vingen er det 6 – 7 mørke flekker. Langs ytterkanten er det en rekke av små, hvite flekker, den bakerste av desse er stor, rund med hakkete kanter. Bakvingen er blekt brunlig. Larven er naken, lang og tynn, grønnlig eller purpurfarget med mørke flekker.

Levevis 
Arten forekommer i skogkanter og hager. Larvene lever på blomstene av humle (Humulus lupulus ), rips (Ribes rubrum) og solbær (Ribes nigrum). De kan gjøre noe skade i humledyrking ved at de ødelegger blomstene. De voksne målerne flyr i mai – juni

Utbredelse 
Arten er vidt utbredt og forekommer i hele Europa, videre i Nord-Asia og i Nord-Amerika. I Norge er den funnet nord til den sørlige delen av Nordland.

Litteratur 
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker 
 
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
 UK moths, Eupithecia assimilata
 www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
 Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site

Målere
Sommerfugler formelt beskrevet i 1856
Dyr formelt beskrevet av Henry Doubleday
Vårdvergmåler

Vårdvergmåler (Eupithecia abbreviata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere (Eupithecia) og er bare funnet nær Kristiansand i Norge.

Utseende 
En liten (vingespenn 19 – 22 mm), slank, grå måler. Typiske eksemplarer kjennes lett på at forkanten, bakkanten og en lengdestripe langs midten av forvingen er gulbrune, men dette kan være utydelig. Ellers kan den ligne på mange andre dvergmålere (Eupithecia spp.), men den utmerker seg med at vingene har markerte, mørke streker. Forvingen har to doble, lyse tverrbånd rundt midten, men disse er ofte utydelige. Ved ytterkanten av det innerste av disse båndene sitter det en smal, svart flekk. Larven er grå (uten noe brunskjær), med en del korte børster, langs ryggen med en rekke av klokkeformede, brunsvarte flekker, langs sidene med hvite skråstriper.

Levevis 
Denne arten lever i løsvkog. De voksne målerne flyr ganske tidlig på våren, i april – mai. de flyr fra kveldingen og utover natten og kommer gjerne til lys. Larvene lever på eik (Quercus spp.) og hagtorn (Crataegus spp.).

Utbredelse 
Arten forekommer i Nord-Afrika og i Europa, bortsett fra de østlige delene. I Norge er arten bare kjent fra Aust-Agder og Vest-Agder. De ble først funnet ved Kristiansand i 1985.

Litteratur 
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker 
 
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
 UK moths, Eupithecia abbreviata
 www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
 Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site

Målere
Sommerfugler formelt beskrevet i 1831
Dyr formelt beskrevet av James Francis Stephens
Herbert Booth

Herbert Booth (født 26. august 1862, død 25. september 1926) var tredje sønn av Catherine og William Booth. Han var offiser i Frelsesarmeen og kjent som en av verdens første filmskapere.

Da han var 20 år ble Herbert sendt for å hjelpe søsteren Kate Booth med å starte opp Frelsesarmeen i Frankrike. To år senere fikk han ansvar for den engelske offisersskolen, altså opplæring av offiserer (pastorer) i Frelsesarmeen. Han skrev også flere sanger for Frelsesarmeen, han var hornmusikk dirigent og sangkor leder.

I 1886 ble han syk og sendt til Australia for å hvile og bli frisk. Han bodde da i en gullgraverby og i løpet av denne tiden fant han en gullklump som var så stor at han kunne lage en ring av den til sin fremtidige kone, den nederlandske salvasjonisten Cornelie Schoch.

Da Herbert Booth var 26 år gammel, fikk han ansvar for alt arbeid for Frelsesarmeen i Storbritannia. Senere, fra 1892-1896, var han leder for Frelsesarmeens arbeid i Canada. Så ble han sent som leder til Frelsesarmeen i Australia. Helsen begynte nå å svikte ham, han slet med depresjoner, men var fortsatt veldig aktiv.

Filmskaper 
I Australia fikk Herbert stor interesse for filmproduksjon. I 1897 gav han ut Australias første stumfilm. Året etterpå gav han og salvasjonisten Joe Perry ut en mulitmedia produksjon som ga ett innblikk i Frelsesarmeens arbeid i Australia.

For å feire William Booths 70-årsdag startet Frelsesarmeen 70 forskjellige prosjekter. Ett av disse var rekrutteringsfilmen Soldiers of the cross som hadde som mål å verve flere offiserer til Frelsesarmeen. Herbert Booth jobbet som produsent for denne filmen.

I 1902 forlot Cornelie og Herbert Frelsesarmeen for å bli omreisende evangelister. Han kjøpte Soldiers of the Cross fra Frelsesarmeen for rettighetene til de sangene han hadde skrevet. Han brukte så filmen i evangeliske kampanjer som han hadde i USA, Canada, England, New Zealand og Australia.

I 1920 døde Cornelie, og tre år senere giftet Herbert seg igjen, denne gang med Anne Lane, som også var en tidligere offiser i Frelsesarmeen. I 1926 døde Herbert Booth i New York City.

Sanger av Herbert Booth 
 Ut vi drager til nasjoner
 Ut til strid! Hør ropet gjalle
 En røst til meg lød i det fremmede land
 Fryd, frihet, fred, Guds rike skatter (på Stephen Fosters melodi "Old Folks at Home")

Referanser 

Frelsesarméoffiserer
Mirakulin

Mirakulin er et glykoprotein som utvinnes fra mirakelbær, en busk som vokser i Vest-Afrika (Synsepalum dulcificum eller Richadella dulcifica).  

Mirakulin smaker ikke søtt, men etter at man har smakt på mirakulin med tungen, oppfattes sure smaker, som sitron, som søte i opptil en time etterpå. I Vest-Afrika er det lille røde bæret brukt til å forbedre smaken på syrlig mat. Siden mirakelfrukten selv ikke har noen distinkt smak, har denne smaksendrende funksjonen til frukten blitt betrakte som et mirakel.

Det er påvist bivirkninger av stoffer. Blant annet halsbettenelse og vondt i magen.

Den aktive substansen, som ble isolert av den japanske professoren Kenzo Kurihara, ble gitt navnet mirakulin etter mirakelfrukten, da han publiserte sitt arbeid i det vitenskapelige tidsskriftet Science i 1968.

Referanser

Proteiner
Liv Finstad

Liv Finstad (født 21. juli 1950 i Gamlebyen, Oslo) er en norsk professor i kriminologi ved Universitetet i Oslo.

Hun er cand. sociol. fra Universitetet i Oslo (1979) og har også utdannelse fra Norsk Journalisthøgskole (1970–1971). Hun arbeidet som journalistlærling i Gamle Aker Budstikke (1969–1970) og var redaktør for studentavisen Universitas (1973). Finstad har lenge vært tilknyttet Det juridiske fakultet (UiO), i studietiden som vitenskapelig assistent (vit.ass.) ved institutt for kriminologi og strafferett og senere som stipendiat, førsteamanuensis og professor fra 2000 ved Institutt for kriminologi og rettssosiologi.

Finstad har skrevet bøker og fagartikler om blant annet prostitusjon, sosialt arbeid og om politiet og var også medforfatter av Ida Halvorsens selvbiografi Hard Asfalt, en bok som også ble filmatisert. I 2008-2008 ledet hun et utvalg oppnevnt av Justisdepartementet som evaluerte kontrollmekanismer for politiet (NOU 2009:12). Finstad satt i styret ved Politihøgskolen (1992–98). Hun var styreleder ved Norsk senter for menneskerettigheter 2008-2012.

Hun var i 1970-årene med på å etablere Nyfeministene (1970) og ble senere aktiv i Kvinnefronten. Som lokalpolitiker i 1980-årene hadde hun verv i Rød Valgallianse. Finstad satt i Oslo bystyre 1983–1987 for RV sammen med Erling Folkvord. Hun ble kjent da hun forsvarte RVs landbrukspolitikk med at «sauer er ålreite dyr» (NRK, 1983).

Bibliografi 
 Varetektsfanger forteller (1980). Med Anne Lise Gjetvik
 Cecilie Høigård og Finstad, Bakgater, om prostitusjon, penger og kjærlighet (Pax, 1986, 1993). 
 Ida Halvorsen, Hard Asfalt (Pax, 1986). Skrevet i samarbeid med Liv Finstad og Cecilie Høigård.
 Den betalte familie, nye livsformer for folk i krise (Pax, 1990)
 Cecilie Høigård og Finstad, Kriminologi (Pax, 1997). Artikkelsamling.
 Politiblikket (Pax, 2000)
 Cecilie Høigård og Finstad, Straff og rett (Pax, 2006)
 Et ansvarlig politi. Åpenhet, kontroll og læring (NOU 2009:12).regjeringen.no

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske professorer i kriminologi
Professorer ved Universitetet i Oslo
Norske kvinnesaksforkjempere
RV-politikere i Oslo
Norske journalister
Personer fra Oslo
Godt drikke

Godt drikke er en bok i regi av Vestfold Bondekvinnelag, etter visjonen «aktive kvinner for levende bygder» .

Bakgrunn 
Boken ble forfattet av Cand.mag Elin Kragset Vold. Redaksjonskomiteen besto av: Marit Bruserud, Karen Hellenes, Torun Solberg og Astid Lian. Fotograf Trine Mikkelsen er ansvarlig for bokens om lag 200 illustrasjoner, mens Laila Gundersen var designer for prosjektet.

Innhold 
Kragset Vold har basert på boken på intervjuer med mellom 60 og 70 vestfoldinger om melk, saft, vann, kaffe, te, øl,vin og brennevin, som er bokens åtte hovedinndelinger. Den er en samling med gode, gamle og nye oppskrifter fra hele Vestfold, samt intervjuer og historier rundt våre drikketradisjoner.

Støtte 
Boken ble ferdig i 2006, og mottok  i økonomisk støtte fra Fylkesmannen, da den er ment å ivareta gamle tradisjoner, samtidig som den følger linjene mot nye trender.

Eksterne lenker 
 Fotograf Trine Mikkelsen -  Godt drikke i Vestfold
 Vestfoldmat – Godt drikke
 Omtale i Østlandsposten

Norske sakprosabøker
Kultur i Vestfold og Telemark
Bøker fra 2006