alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ny York (Oslo)

«Ny York» var opprinnelig en humoristisk betegnelse på den sydvestlige og eldste delen av Grünerløkka, avgrenset av Nordre gate, Markveien, Akerselva ved Søndre gate og Akerselva ved Nedre gate. Området ble oppført svært raskt i 1858 før byutvidelsen og er regulert til spesialområde bevaring. Mange av bygningene ble oppført i laftet tømmer og en av grunnene til farten var at en ville komme murtvangen som var innenfor byen i forkjøpet – en byutvidelse var på trappene og ble satt i verk 1. januar 1859.

Bygninger

Øvre gate 2B er en særpreget trebygning, med tilnavnet «Borgergården» som ble oppført 1858 for fengselsoppsynsmann Peder Thoresen. En del av huset fungerte i sin tid som bydelens første skole. Betydelige ytre og indre bygningsmessige endringer ble foretatt mot slutten av 1980-årene. Øvre gate 2A ble revet 1984.
Nordre gate 5 ble ødelagt av brann, og en formmessig kopi er reist i Stolmakergata borettslag.
Stolmakergata 8 er en leiegård i to etasjer opprinnelig oppført i 1858 for Ferdinand Christiansen. Den ble renovert i 1987 og er nå firemannsbolig.
Korsgata 16 er et lite våningshus oppført i 1858 og renovert i  1985. Det fungerer som grendehus for Søndre Grünerløkka

Betegnelsen «Ny York» er fortsatt i bruk. Ny York Times, kvartalsavis for Stolmakergata borettslag, har fungert som bydelens lokalorgan en periode, men ligger p.t. i dvale.

Se også
 Grünerløkka

Referanser

Litteratur
Bruun, Ole Daniel; Arkitektur i Oslo, en veiviser til byens bygningsmiljø, Oslo 1999, ISBN 82-573-0948-6
Tvedt, Knut Are (red.);  Oslo byleksikon Oslo. 2000 ISBN 82-573-0815-3.

Eksterne lenker
Kart over New York og del av Hausmannsområdet 1860, viser de enkelte tomtene og bygningene. Kartverkets hjemmeside. Besøkt 25. august 2017.

Grünerløkka
Byggverk i Oslo
Andrew Sachs

Andrew Sachs (født Andreas Siegfried Sachs den 7. april 1930 i Berlin, død 23. november 2016) var en tysk-britisk skuespiller.

Sachs ble født i Berlin, men familien flyttet til England da han var åtte år gammel for å unnslippe nazistenes forfølgelse av jødene.

Sachs er mest kjent for sin rolle som Manuel, den spanske kelneren i komiserien Hotell i særklasse (1975 og 1979). 

Fra 1984 til 1986 opptrådte Sachs som «Fader Brown » i en radioserie på BBC Radio. Serien var basert på historien til G.K. Chesterton. Sachs spilte også alle stemmene i den engelskspråklige versjonen av Jan Švankmajers versjon av Faust fra 1994. Sachs opptrådte også i en rekke TV-serier for barn.

I 2002 og i 2004 opptrådte Sachs som dr. John Watson i to sesonger av BBC Radios innspilling av de originale Sherlock Holmes-historiene, der Clive Merrison spilte den berømte detektiven. Serien ble kalt The Further Adventures of Sherlock Holmes, og har senere blitt lansert på CD og kassett.

I 2009 var han med i den legendariske såpeserien Coronation Street, og i 2015 hadde han en liten rolle i BBC-serien EastEnders.

Han hadde også fortellerstemme i flere TV- og radiodokumentarer, og leste inn en rekke lydbøker. 

Sachs var gift med Melody Lang, som opptrådte i episoden «Basil the Rat» av Hotell i særklasse, der hun spilte «Mrs. Taylor». Andrews stesønn er John Sachs, DJ i Capital Radio og kommentator i TV-programmet Gladiators.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Berlin
Britiske skuespillere
Tyske skuespillere
Migranter fra Nazi-Tyskland til Storbritannia
KA Arbeidsgiverorganisasjon for kirkelige virksomheter

KA Arbeidsgiverorganisasjon for kirkelige virksomheter  er en arbeidsgiver- og interesseorganisasjon for virksomheter med kirkelig forankring. KA har som formål å ivareta medlemmenes felles interesser og yte dem service i deres virksomhet.

Medlemmene i KA

Den norske kirkes rådsorganer og enheter under disse. Kristne kirker, trossamfunn og menigheter og organer/enheter under disse. Virksomheter med et kirkelig/kristelig formål. Diakonale, pedagogiske og øvrige virksomheter med kirkelig forankring.

KAs oppgaver
KA bistår sine medlemmer arbeidsgiverspørsmål, økonomiske spørsmål, lover og regelverk, styring og ledelsesutvikling, oppgave- og ansvarsdeling, forvaltnings- og organisasjonsutvikling, virksomhets- og kvalitetsutvikling, strategi- og planarbeid og innenfor opplæring og informasjon.

Organisering
KAs øverste organ er landsrådet.
KAs styre er ansvarlig for driften, mens en kontrollkomité skal føre kontroll med at organisasjonen og styret følger lover og regler, samt organisasjonens egne vedtekter, som til en hver tid gjelder.
Organisasjonen har også en valgkomité som skal foreslå medlemmer av styre og kontrollkomité til landsrådet.

Eksterne lenker
 KA Arbeidsgiverorganisasjon for kirkelige virksomheter

Den norske kirke
Norske arbeidsgiverforeninger
Carl Schulz

Carl Schulz (født 12. november 1851, død 15. august 1944) var politiker for partiet Venstre og var lærer i fysikk, elektroteknikk og mineralogi før han ble skoledirektør. Han hadde en rekke samfunnsverv, og var blant annet den første formannen i Trondhjems Turistforening.

Liv og virke 

Carl Schulz ble født i Trondheim som sønn av advokat Laurentius Andreas Schulz og Christiane Wilhelmine Ulich. Hans bestefar var en tysk innvandrer. Han var bror av Thomas Norberg Schulz, og således grandonkel  av arkitekt Christian Norberg-Schulz. I juli 1889 giftet han seg i Trondheim med Gudrun Boye (1866–1953), datter av en skipskaptein.

Schulz ble cand.real. i 1877 og studerte så landbrukskjemi ved Ås høiere landbruksskole. I 1878 blei han adjunkt ved Trondheim katedralskole og i 1893 overlærer i fysikk ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt. Fra 1915 til 1921 var han direktør ved Trondhjems tekniske mellemskole (dagens Trondheim Ingeniørhøgskole).

Han var i lang tid tilsynsmann for Elektrisitetsvesenet og arbeidde med utbygginga av Lerfossen og derigjennom etableringa av Trondhjems Elektrisitetsverk. Schulz satt også i direksjonen for Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, Museet og bestyrte mineralsamlinga der fra 1879. Han var medlem av bystyret fra 1898 til 1901.

Schulz var formann i Trondhjems Turistforening fra 1887 til 1906 og blei seinere utnevnt til æresmedlem. Han har fått ei turisthytte oppkalt etter seg, Schulzhytta i Sylan (bygd 1948), som han delfinansierte ved en pengegave ved Turistforeningas femtiårsjubileum.

Referanser 

Norske foreningspersoner
Mineraloger
Personer fra Trondheim kommune
Fødsler i 1851
Dødsfall i 1944
Berkelium

Berkelium er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff med kjemisk symbol Bk og atomnummer 97.

Historie

Berkelium ble framstilt for første gang ved Berkeley-universitetet i California desember 1949. Forskningsteamet, bestående av Glenn T. Seaborg, Albert Ghiorso, Stanley G. Thompson og Kenneth Street Jr., brukte en syklotron til å bombardere en liten mengde americium med alfapartikler (det samme som helium-ioner) i framstillingen av 243Bk. En av de mest stabile isotopene, 249Bk, ble senere framstilt ved å utsette 244Cm for intens nøytronstråling. Berkelium i ren metallisk form ble første gang fremstilt i 1968. Mengden som ble produsert var 1,7 µg.

Berkelium var det femte transurane grunnstoffet som ble fremstilt, og det er oppkalt etter Berkeley-universitetet i California, USA.

Egenskaper
Berkelium er et radioaktivt, kunstig framstilt tungmetall i aktinoide-serien. Det har et sølvaktig utseende og oksiderer lett i romtemperert luft. Berkelium løses opp i fortynnede uorganiske syrer.
Målbare mengder med 249Bk (halveringstid på 320 døgn) gjør det mulig å fastslå noen av grunnstoffets egenskaper.

Isotoper 
20 isotoper og 16 isomerer (eksiterte isotoper) av berkelium er beskrevet, samtlige av disse er radioaktive. De mest stabile isotopene er 247Bk med halveringstid 1 380 år, 248Bk med halveringstid 9 år, og 249Bk med halveringstid 320 døgn. Alle de resterende kjente isotopene har halveringstider kortere enn 5 døgn, og de fleste kortere enn 1 døgn. 
De ulike isotopene varierer i atomvekt fra 235,05658 u for 235Bk, til 254,0906 u for 254Bk.

CAS-nummer: 7440-40-6

Forekomst 
Berkelium forekommer ikke naturlig, men fremstilles kunstig. Siden oppdagelsen i 1949 er det i USA fremstilt omkring 1,1 gram berkelium.

Forbindelser 
Teknikker innen røntgenkrystallografi er blitt brukt til å identifisere forskjellige berkelium-forbindelser, som berkeliumdioksid (BkO2), berkeliumfluorid (BkF3, berkeliumoksyklorid (BkOCl) og berkeliumtrioksid (BkO3). I 1962 greide man for første gang å isolere synlige mengder av en berkelium-forbindelse. forbindelsen var berkeliumkorid (BkCl3), og den isolerte mengden veide 1 milliarddel av et gram.

Anvendelse 
Berkelium har, foruten forskningsformål, ingen praktiske bruksområder, og spiller ingen biologisk rolle.

Referanser

Eksterne lenker 
 Los Alamos National Laboratory – Berkelium
 It's Elemental – Berkelium
 WebElements.com – Berkelium

Aktinoider
Grunnstoffer
Liste over Hærens utrustning

Liste over Hærens utrustning er ikke uttømmende, men gir en viss oversikt over det viktigste materiellet.

Infanterivåpen 
 HK416, automatgevær fra tyske Heckler & Koch (5,56 mm)
 MG-3, maskingevær (7,62 mm)
 FN MAG, maskingevær (7,62 mm)
 MP7,  maskinpistol (4,6mm)
 M-82 materiellødeleggelsesrifle (12,7 mm)
 M2 Browning maskingevær, (12,7 mm)
 P-80, pistol (9 mm)
 Javelin, panservernmissil
 M-72, lett panservernrakett (66mm)
 Carl Gustav RFK, rekylfri kanon
 NM149, skarpskytterrifle (7,62 mm)
 Barrett MRAD, (.338 Lapua Magnum)
 Heckler & Koch HK417 skarpskytterrifle, (7,62mm)
 FN Minimi, lett maskingevær (5,56mm)
 Heckler & Koch AG-C/EGLM granatutskytningsrør til HK416, (40mm)
 GMG, automatisk granatkaster, (40mm)

Pansrede kjøretøy 

 CV9030N, stormpanservogn
 Leopard 2A4NO, stridsvogn
 Sisu XA-180, pansret personellkjøretøy 
 M-113, pansret personellkjøretøy (flere varianter)
 M-109, pansret selvdrevet artilleri
 Iveco LMV lettpansret feltvogn
 Dingo 2, pansret feltvogn

Andre kjøretøyer 

 Mercedes-Benz MB 240 Geländewagen feltvogn.
 Scania lastebiler, flere modeller.
 Lett terrengkjøretøy vinter (Lynx 5900 og 6900 snøscootere).
 Lett terrengkjøretøy sommer (sekshjuls terrengkjøretøy).
 BV-206 beltevogn.

Se også
 Hærens uniformer
 Luftforsvarets materiell

Eksterne lenker
 Hærens utrustning på Forsvaret.no. 
 Roy Hålands Norwegian armor , en privat side om norsk hærmateriell

Hærens utrustning
Hæren (Norge)
Hærens utrustning
Militært materiell brukt av Norges forsvar
Richard Kuklinski

For alternativer «Iceman», se Ismannen
Richard «The Iceman» Kuklinski (født 11. april 1935 i Jersey City i New Jersey, USA, død 5. mars 2006 i Trenton) var en amerikansk massemorder og  leiemorder for mafiaen. 

Kuklinski vokste opp i fattige kår i New Jersey med en far som var alkoholiker og mishandlet ham med jevne mellomrom. Hadde en eldre bror som ble slått ihjel av faren da Richard var fem år. Moren prylte også barna med jevne mellomrom. 

Han fikk etterhvert kontakt med mafiaen som benyttet seg av hans evner som morder. Han fikk tilnavnet «The Iceman» fordi han ofte kjølte ned likene med is, noe som skapte forvirring omkring dødstidspunktet.

Kuklinski ble arrestert i 1986 og dømt til livsvarig fengsel i 1988.

Kuklinski drepte mellom 33 og 200 personer. Det hersker uklarhet om det eksakte antallet. Han døde 70 år gammel i fengsel i 2006. Det hersker en del usikkerhet og spekulasjoner rundt hans død, siden han skulle vitne mot den fengslede Sammy Gravano som var underboss i Gambino-familien. Få dager etter hans død henla myndighetene drappssaken mot Gravano.

Han er eldre bror av den draps- og voldtektsdømte Joseph M. Kuklinski. Richard Kuklinski var gift med Barbara Kulinski og hadde tre barn med henne.

I løpet av sine siste år lot han seg intervjue av psykologer, forfattere og kriminologer, noe som blant annet resulterte i dokumentarfilmen Møte med en massemorder. Dokumentaren ble sendt flere ganger på TVNorge fra 2005 til 2007.

Referanser

Eksterne lenker 
 Up Close and Personal with a Killer (Intervju, engelsk)

Personer fra Jersey City
Massemordere fra USA
Personer fra USA dømt for drap
.sn

.sn er Senegals nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.

Se også
 Domenenavn
 Landskoder (internett)
 Toppnivådomene

Eksterne lenker
 IANA .sn whois informasjon
 Registreringsnettsted for .sn domenet

Nasjonale toppnivådomener
Senegal

sv:Toppdomän#S
Fermium

Fermium er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff med atomnummer 100 og kjemisk symbol Fm.

Historie
Fermium  ble først oppdaget i 1952 av et forskningsteam ledet av Albert Ghiorso ved Berkeley-universitetet i California, USA. Forskningsteamet identifiserte isotopen 255Fm i radioaktive rester etter den første prøvesprengningen av hydrogenbomben (Ivy Mike). Funnet ble hemmeligholdt til 1955 på grunn av den kalde krigen. 

I 1953 og tidlig i 1954, uavhengig av de amerikanske forskerne, bombarderte et forskningsteam ved Nobelinstituttet for fysikk i Stockholm 238U (uran) med 16O (oksygenioner). Resultatet var en alfakilde, med en atomvekt på ~257 u og med 100 protoner (med andre ord isotopen 250Fm). Svenskene  påberopte seg ikke oppdagelsen av et nytt grunnstoff, men det ble senere bekreftet at isotopen de hadde fremstilt var 250Fm.

Fermium er oppkalt etter kjernefysikeren Enrico Fermi.

Egenskaper
Fermium er et metallisk transurant grunnstoff, og hører til aktinoidene. Siden relativt små mengder fermium er blitt framstilt, vet man forholdsvis lite om grunnstoffets kjemiske og fysiske egenskaper. Utseendet er ukjent, men det antas å være metallisk sølvhvitt eller grått.

Isotoper 
Fermium har ingen stabile isotoper. 19 isotoper av fermium er kjent hittil, og de mest stabile er 257Fm med halveringstid 100,5 døgn, 253Fm med halveringstid 3 døgn, 252Fm med halveringstid 1,058 døgn, og 255Fm med halveringstid 20,07 timer. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 6 timer, og de fleste kortere enn 35 minutter. Over halvparten av de kjente isotopene kan nedbrytes ved spontan kjernespalting (fisjon).

Fermium-isotoper varierer i Atommasse fra 242,07343 u (242Fm) til 260,102678 u (260Fm).

CAS-nummer: 7440-72-4

Forekomst 
254Fm og tyngre isotoper kan bli framstilt ved å bombardere lettere grunnstoff (spesielt uran og plutonium) med nøytroner. Vekselvist nøytronbombardement og betahenfall bygger gradvis opp fermium-isotopen.

Anvendelse 
Det er ingen kjente bruksområder for fermium bortsett fra forskningsformål.

Se også 
 Einsteinium
 Ivy Mike (første prøvesprengning av hydrogenbomben)

Referanser

Eksterne lenker 
 Los Alamos National Laboratory – Fermium
 It's Elemental – Fermium
 WebElements.com – Fermium

Aktinoider
Grunnstoffer
Tana (elv)

For elva i Kenya med samme navn, se Tana (elv i Kenya).

Tana (også kalt Tanaelva, nordsamisk: Deatnu («Storelva»), finsk: Teno) er ei elv i Karasjok og Tana kommune i Finnmark og Utsjok kommune i Finland. Elva er  lang, regnet fra fjerneste kilde, og den har et nedbørfelt på . Middelvannføringen ved munningen er . Over 256 kilometer av elva utgjør grensa til Finland. Den eksakte grensen følger djupålen i elva, og blir kontrollert hvert 25. år.

Tana dannes ved sammenløpet av elvene Karasjohka og Anarjohka, ca. 14 km øst for tettstedet Karasjok og rundt 3 km nord for den finske bygda Karigasniemi. Fjerneste kilde er et lite tjern på åsen Boaroaivi, rundt seks kilometer sørvest for Gavdnjajávri på Finnmarksvidda, og bare 100 meter nord for grensa til Finland.

Elva er kjent for laksefisket og er den største lakseelva i Norge. Tana har verdensrekorden for den største atlantiske laksen tatt på stang. Den veide 36 kilo og ble tatt i 1928. Denne rekorden er imidlertid omdiskutert, da historien ikke er bekreftet. Den offisielle norgesrekorden lyder på 32,5 kilo, og den laksen ble tatt av Nils Walle den 7. juli 1951.

Den gamle Tana bru ble bygd i 1948 og har et hovedspenn på 195 meter. Den er den lengste myke hengebrua i Norge. Den nye Tana bru ble bygd i 2020 og har et hovedspenn på 234 meter. Grensepassering til og fra Finland skjer ved Polmak og over Samelandsbrua ved Utsjok.

Elva har mange sideelver, blant annet Váljohka i Karasjok og Lákšjohka i Tana.

Elva munner ut i Tanafjorden. Tanamunningen er et av de største urørte deltaområdene i Europa.

Tana ble i 1980 vernet mot kraftutbygging i Verneplan II for vassdrag.

Se også 
 Liste over elver i Norge

Litteratur 
 Tufte, Thorbjørn og Hauge, Ivar (1994): Tana. Den største elva. Oslo. ISBN 82-504-2148-5

Referanser 

Elver i Karasjok
Elver i Tana
Elver i Utsjok kommune
Elver i Enare kommune
Tanavassdraget
Den norske riksgrensen
Jennifer Government: NationStates

Jennifer Government: NationStates er et nettleserbasert onlinespill hvor man kan innta rollen som statssjef. Alle aspekter ved spillet er gratis, og driften finansieres gjennom reklame og boksalg. Spillet ble lansert den 22. november 2002 og er i utgangspunktet basert på den australske forfatteren Max Barrys dystopiske roman Jennifer Government fra 2003.

Spillet 
Man må registrere minst én nasjon for å spille, og man kan selv velge navn, flagg, styreform, regjeringstype, valuta og motto. Ved opprettelsen blir også alle spillere bedt om å fylle ut et skjema med en rekke påstander som man kan si seg enig eller uenig i, slik at nasjonen deretter kan klassifiseres politisk. Senere må man også ta stilling i politiske saker (issues) som påvirker denne klassifikasjonen, og de oftest humoristiske alternativene gir ekstreme utslag. Alle nasjoner har en egen presentasjonsside som er tilgjengelig for alle spillere, og her genereres automatisk en forholdsvis humoristisk tekst ut fra de politiske avgjørelsene som er tatt av spilleren. I takt med nasjonens alder øker også innbyggertallet, som kan nå absurde høyder, automatisk. Det genereres også et kort skjema som viser grader av sivile rettigheter, politisk frihet og økonomisk styrke. Man kan registrere et ubegrenset antall nasjoner.

Alle spillere har muligheten til å søke medlemskap i Verdensforsamlingen (World Assembly), men bare for én nasjon om gangen. Resolusjoner i Verdensforsamlingen utformes av spillerne og implementeres i alle medlemsland ved vedtak. Verdensforsamlingen er videre delt inn i Generalforsamlingen og Sikkerhetsrådet. Verdensforsamlingen ble opprettet den 1. april 2008 og avløste det som tidligere het Forente nasjoner (United Nations), hvilket ble mottatt som en aprilspøk av spillermiljøet. Den 2. april viste det seg imidlertid at spilleier Max Barry hadde mottatt en klage fra virkelighetens Forente nasjoner med henvisninger til opphavsretten. Alle resolusjoner vedtatt av FN i spillet ble henlagt, og Verdensforsamlingen begynte fra bunnen av.

Alle nasjoner er lokaliserte i såkalte regioner, som man står fritt til å flytte mellom. Mange regioner representerer et bestemt politisk syn eller en virkelig stat. En del regioner har egne internettbaserte foraer uten tilknytning til spillets internettside, og de mest avanserte av disse har egne brukerstyrte og fullutviklede politiske systemer. I slike regioner vil nasjonene samhandle mer som borgere i én nasjon. Medlemmer av Verdensforsamlingen kan til enhver tid gi sin støtte (endorsement) til ett annet medlem i sin region, og den som til enhver tid har størst støtte, vil fungere som regionens delegat til Verdensforsamlingen. Den regionale delegaten har et stemmetall i Verdensforsamlingen tilsvarende regionens totale antall medlemmer.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Nettleserspill
Etableringer i 2002
Videospill utviklet i Australia
Okinawa

For prefekturet med samme navn, se Okinawa

Okinawa (japansk: 沖縄本島– Okinawa Hontō) er den største øya i den japanske øygruppen Ryukyu og har byen Naha som er provinshovedstad i prefekturet Okinawa. Okinawa er 1 206,98 km². 
I 1990 var øyas totale befolkning på 1,22 millioner mennesker. Mens den nordlige delen av øya har lite bebyggelse så er den sørlige delen urbanisert. Klimaet er subtropisk.

Mot slutten av andre verdenskrig ble øya angrepet og erobret av amerikanske styrker i Slaget om Okinawa og Okinawa var under USAs administrasjon inntil 1972, hvor den igjen ble en del av Japan. USA har fremdeles store baseanlegg på øya.

Se også 
For den am. krigsfilmen fra 1951, se Okinawa (film)
På 1950-tallet skrev Edgar Johansen visa om «Okinawa» til melodi av Master. Den ble svært populær i Norge. Sangen kaltes også for «Sydhavets sang», og var en hyllest til øya. Visa er innspilt på Frem fra Glemselen kap.15 med Rita Engebretsen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Øyer i Japan
Okinawa prefektur
Eivind Heiberg

Eivind Heiberg (født 29. november 1870 i Kristiania, død 2. november 1939 i Oslo) var formann i Norsk Arbeidsgiverforening 1912–1917 og generaldirektør for Norges Statsbaner 1924–38.

Liv og virke

Bakgrunn 
Eivind Heibergs foreldre var oberst Axel Wulfsberg Heiberg (1832–1904) og Emma Sejersted (1840–1930). Heiberg tok utdannelse som ingeniør; han ble uteksaminert på maskinlinjen ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt i 1890.

Karriere
Han  arbeidet som tegner og konstruktør i Norges statsbaner fra 1890 til 1899. 

Etter årene i NSB ble han administrerende direktør i Skabo jernbanevognfabrik. I de 25 årene han ledet denne fabrikken klarte han å bringe bedriften videre. Etterhvert ble den landets ledende produsent av passasjervogner og sporvogner, og 1911 leverte fabrikken landets første norskbygde trolleybuss. Utover i 1920-årene utgjorde karosseribygging til busser og lastebiler en stadig større andel av fabrikkens produkter. 

Heiberg gikk tilbake til NSB i 1924 som generaldirektør og holdt den stillingen frem til sin avgang i 1938. Heibergs tid som leder av NSB kom til å bli svært vanskelig. 1920- og 1930-årene var en tid preget av økonomisk stagnasjon. Busser og lastebiler ble etterhvert en alvorlig konkurrent til jernbanen, som i flere år slet med kontinuerlig inntektssvikt. For første gang måtte NSB legge ned jernbanestrekninger. Trafikken på de nybygde banene ble heller ikke slik som prognosene tilsa. Fra 1924 til 1933 sank NSBs inntekter fra 103 til 64 millioner. Eivind Heiberg fikk derfor ikke noe godt ettermæle for sin ledelse av NSB.

Han var ellers formann i Norges Standardiseringsforbund 1924-34.

Heiberg var gift med Gudrun Møller, datter av ordfører og stortingsrepresentant Johan Moses Møller. Han er farbror til Edvard Heiberg og Bernt Heiberg, farfar til Karin Stoltenberg og oldefar til Jens Stoltenberg.

Utmerkelser 
Heiberg ble i 1934 gjort til kommandør av St. Olavs Orden «for embetsfortjeneste og fortjenester av Norges Standariseringsforbund».

Heiberg var også innehaver av Dannebrogordenen, Finlands hvite roses orden og Nordstjerneordenen.

Referanser 

Personer tilknyttet Norges Statsbaner
St. Olavs Orden
Dannebrogordenen
Finlands hvite roses orden
Nordstjerneordenen
Personer begravet på Vestre gravlund
Fødsler i 1870
Dødsfall i 1939
Knut Agathon Wallenberg

Knut Agathon Wallenberg (født 19. mai 1853 i Stockholm, død 1. juni 1938 samme sted) var en svensk bankmann og politiker.

Han var sønn av bankmannen og politikeren André Oscar Wallenberg (1816–1886) og Catharina Wilhelmina Andersson (død 1855), gift 1878 med Alice Nickelsen (1858—1956).

Knut Wallenberg var utenriksminister 1914–1917, medlem av Sveriges riksdag 1907–1919, medlem av Stockholms byråd 1883–1914.  Sammen med sin hustru skapte han 1917 Knut och Alice Wallenbergs Stiftelse.

Han ses også som grunnleggeren av samfunnet Saltsjöbaden.

Kuriosa 
Knut Agathon har blitt kalt karikaturen av en kapitalist, da han i høy hatt og skjegg nærmest ligner gubben fra selskapsspillet Monopol.
Han hadde gjerne på seg serafimerordener når han var ute på diverse tilstelninger, og gjerne i selskap med kongeligheter.

Se også 
 Liste over Sveriges utenriksministre
 Familien Wallenberg

Referanser

Eksterne lenker 
 wallenberg.org

Svenske utenriksministre
Svenske forretningsfolk
Knut Agathon
Saltsjöbaden
Personer fra Stockholm