alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Den norske løve

Den norske løve er et populært navn på løvefiguren i det norske riksvåpen. Løven er vanligvis utformet som en figur i profil, stående på en eller to baklabber, i heraldisk blasonering uttrykt som en opprett løve. Figuren holder en øks eller hellebard i framlabbene og har en åpen bladkrone på hodet.

Den Norske Løve er også navn på en tidligere orden, dansk-norske orlogsskip og en marsjmelodi.

Historikk og heraldiske varianter

 

Norges riksvåpen med oppreist løvefigur utstyrt med krone og øks ble utformet under kong Eirik Magnusson. Hans kongeløve er kjent fra mynter og segl fra 1280-tallet. Kongevåpenet ble et rent riksvåpen for Norge i 1319, da Sverre-ætten døde ut i mannslinjen med kong Håkon V Magnusson. Dermed ble den norske løven «riksløve».

Den norske løve var godt kjent blant folk i unionstidene med både Danmark og Sverige. Løven kunne ses avbildet på de offentlige myndighetenes trykksaker, i kirkedekorasjoner, på mynt, segl, stempler, militære faner og senere på frimerker og lignende merker. Riksvåpenet eller den norske løve var et meget vanlig motiv i norsk folkekunst, malt eller utskåret. I dette skiller norsk folkekunst seg fra nabolandenes, hvor riksvåpen bare sjelden forekommer som motiv. I mange avbildninger kan løven og dens krone, øks eller hellebard være mer eller mindre naturalistisk eller heraldisk stilisert. I Undredal stavkirke er det et dåpsfat med en sentral relieff. Det viser den norske løve, som med fire bein holder et langt skaft med et höggspjot (krum hellebard) - utforming antatt fra 1600-tallet.

1200-, 1300- og 1400-tallet

1600- og 1700-tallet

1800-tallet

1900-tallet

2000-tallet

Annet
Den norske løve var i den dansk-norske unionstiden et navn på bl.a. skip i den sjømilitære flåten.

I flere perioder, bl.a. ved unionsoppløsningen i 1905, har ordene  Den norske løve, vært brukt populært som uttrykk for norsk selvstendighet, nasjonalisme, patriotisme og lignende holdninger. I dikt og litteratur brukes også Den norske løve på lignende måte, eventuelt for å ironisere over slike holdninger eller for å ta avstand fra dem.

Den Norske Løve var navnet på en norsk orden, innstiftet av kong Oscar II i 1904 for å markere norsk likestilling med Sverige i unionen. Den skulle rangere like høyt som den ærverdige svenske Serafimerordenen. Som tiltak for å sikre kongehusets og unionens popularitet kom initiativet for sent. Ordenen ble bare tildelt medlemmer av kongehuset og utenlandske statsoverhoder. Det nye kongehuset etter 1905 valgte å la Den Norske Løve hvile og brukte bare St. Olavs Orden som hedersbevisning.

Den norske løve  er også brukt i fanen til buekorpset Nordnæs Bataillon i Bergen og i fanen til Jemtland.

Den Norske Løve er dessuten navn på en populær marsjmelodi av komponisten Oscar Borg. Den ble opprinnelig lansert under navnet «Leve Unionen», men måtte skifte navn etter unionsoppløsningen.

Referanser

Se også
 Norges riksvåpen
 Den Norske Løve, ordenstegn

Litteratur

 Hans Cappelen: «Den norske løve i avistegning», Heraldisk Tidsskrift, nr 49-50, København 1984,side 315-321.

Heraldikk
Norske nasjonale symboler
Symboler
Overnaturlige vesener
Vadsø svømmeklubb

Vadsø svømmeklubb er en svømmeklubb i Vadsø. Klubben ble stiftet 1. desember 1957.

Vadsø svømmeklubbs formål er ved samarbeid og kameratskap å fremme interesse for svømmesport. Klubben er selveiende og frittstående med utelukkende personlige medlemmer. Klubben skal drive sin virksomhet organisert i Norges Idrettsforbund.

Klubben trener i Miljøbygget i Vadsø. Svømmerne er inndelt i grupper etter ferdigheter i hver av avdelingene; Sjøløve, D-partiet, C-partiet, B-partiet og A-partiet, der Sjøløvene er nybegynnerne og A-partiet er de eldste svømmerne. I tillegg finnes det også Masters, svømmekurs og vanntilvennings-kurs.

Eksterne lenker
 Svømmeklubbens nettside

Svømmeklubber i Norge
Idrettslag i Finnmark
Idrettslag etablert i 1957
Sport i Vadsø
Åse Gruda Skards pris

Skard-prisen, egentlig Åse Gruda Skards pris for popularisering av psykologisk kunnskap (eller Åse Gruda Skards pris) deles ut av Norsk Psykologforening. Prisen skal være en anerkjennelse av psykologer som bidrar til å gjøre psykologisk kunnskap tilgjengelig og nyttig for folk. 

Prisen ble første gang delt ut i 2005, ved hundreårsjubileet for Åse Gruda Skards fødsel.

Prisvinnere
 2005 – Sissel Gran
 2006 – Torkil Berge
 2007 – Arnhild Lauveng
 2008 – Frode Thuen
 2010 – Arnstein Mykletun
 2011 – Willy-Tore Mørch
 2012 – Bjarne Hansen
 2013 – Solfrid Raknes
 2014 – Guro Øiestad
 2015 – Ane Bjøru Fjeldsæter
 2016 – Peder Kjøs
 2017 – Svein Øverland
 2018 – Joakim Ebeltoft og Vilde Vollestad 
 2019 – Dag Øystein Nordanger
 2020 – Pia von Hirsch, Johanne Refseth og Maria Abrahamsen Østhassel
 2021 – Hedvig Montgomery

Eksterne lenker  
 	 
  Priset for å spre psykologisk viten (om Sissel Gran) i Aftenposten 	 
 	

	 
Norske priser
Psykologi
Utmerkelser etablert i 2005
2005 i Norge
Mæla gård

Mæla gård også kalt Store Mæla er en gård i Skien, tidligere Gjerpen. Den har tidligere bestått av flere bruksnummer, og har i perioder hatt samme eier som de nærliggende gårdene Nordre Mæla, Søndre Mæla og Lille Mæla.

Gården er kjent fra middelalderen og eiere eller beboere har vært  flere kjente personer, blant andre Ivar Ogmundssøn, Gaute Eirikson (Galtung), fogd Herlaug Pederssøn, borgermester i Skien Jan Trinepol og hans sønn, rådmann og trelasthandler Cornelius Jansen Trinepol, sogneprest i Skien Hannibal Jessen, prokurator Peder Bagge, hans svigersønn Peder Juell, dennes svigersønn Diderich von Cappelen (død 1794), dennes sønn, Eidsvollsmannen fra Skien Didrich (von) Cappelen (død 1828), dennes datter og svigersønn Petronelle og Michael Cappelen, fogd i Nedre Telemark Fredrik Charlow Sophus Borchsenius (1808–1880) som også var ordfører i Gjerpen og stortingsrepresentant, samt bonde Ola Haave fra Håve i Lisleherad og hans etterkommere i familien Andengaard.

Gården har en herregårdslignende hovedbygning i tre som er fra begynnelsen 1800-tallet. Bygningen har kjellervelvinger som skal være betydelig eldre.

Idag brukes gårdens uthusbygninger bl.a. som auksjonslokale.

Litteratur
 J.L. Quisling: Gjerpen – En bygdebok – Gaardshistorie I, Kristiania 1921
 Jens Per Jensen: Gårder og landsteder i Skien og omegn,Byminner 12, Skien 1976, side 43-47
 Jørn Holme (redaktør): De kom fra alle kanter – eidsvollsmennene og deres hus, Oslo 2014

Herregårder i Norge
Telemarks historie
Gårder i Skien
Fant

For den norske spillefilmen fra 1937, se Fant (film)
Fant (flertall fanter, hunkjønn fente) er den tradisjonelle betegnelsen på folk som ikke var bofaste i det gamle bondesamfunnet. I Norge kunne fantebegrepet i visse områder brukes videre og romme alle som ikke var fra bygda eller dalen, da med en noe nedsettende klang. Innflyttere fra byene kunne kalles «byfant» eller «byfente». Prestedattera Olea Crøger og søstrene hennes, født og oppvokst i Telemark, ble omtalt som «Crøgerfæntun'» av bygdefolket. 

I nyere tid er begrepet ofte assosiert med tatere og skøyere (skøyere ble kalt fant på Sørlandet), så vel som rusmiddelavhengige; folk fra de laveste sosiale klassene, som gjerne skiller seg ut ved å være ustelte. Eilert Sundt påpekte i sine undersøkelser at det var to hovedtyper av fant: på den ene siden fantes det småtravere eller skøyere; på den andre siden var taterne, omtalt som «storfanter» eller «stortravere».

Ivar Aasen prøver i sin ordbok å gi en forklaring på hvor ordet skriver seg fra. Her skriver han: «I nyere skrifter er ordet (fant) også brugt for Tater eller Zigeuner; men dette er feilagtig, da "fant" ikke betegner noget Folkeslag. Gammelnorsk fantr er en ung tjener, en ærindssvend; vel egentlig utgaaet fra italiensk fante: Tjener, Yngling, Soldat (infanterist)... den slette betydning har vel udviklet sig af begrepet om en fattig Yngling eller Tjener, der opfører sig som en Herremand og saaledes tilvender sig en ufortjent anseelse.»Fant er også navn på en eldre norsk svarthvittfilm med Alfred Maurstad i hovedrollen . En kjent slått fra Setesdal heter Fanten, mens en like kjent slått fra Telemark kalles Fenta. Aslaug Vaa har i diktet Uppi Måneskin'' en varm og vill skildring av et nyforelska fantepar.

Se også
 Fantestrek

Kultur
Espen Kofstad

Espen Kofstad (født 1987 i Oslo) er en norsk profesjonell golfspiller fra Oslo Golfklubb. Han er pr 24. januar 2022 rangert som nr. 324 i verden. 

Han var med på å vinne lag-EM for juniorer i 2006 og er blitt norgesmester i golf to ganger, i 2008 og 2010.

Kofstad ble profesjonell i 2011. I 2012 vant han, takket være seire i turneringene Double Tree by Hilton Acaya Open og Apulia San Domenico Grand Final, pengelisten på Challenge Tour, som første nordmann på en av de store tourene. Han ble dermed kvalifisert for Europatouren i 2013.

Etter seieren i D+D Real Slovakia Challenge på Challengetouren i 2016 ble han kvalifisert til OL-turneringen i Rio 2016. Kofstad debuterte på PGA Tour da han deltok i Barbasol Championship i 2022.

Meritter

Seire på Challenge Tour 

 2016: D+D Real Slovakia Challenge
 2012: Double Tree by Hilton Acaya Open, Apulia San Domenico Grand Final

Referanser

Eksterne lenker 

 
 
 Profil på europeantour.com

Norske golfspillere
Personer fra Oslo
Norgesmestere i golf
Kongepokalvinnere i golf
Golfspillere under Sommer-OL 2016
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2016
Fødsler i 1987
Asker videregående skole

Asker videregående skole (frem til 1976 Asker gymnas) ligger like sør for Asker sentrum i Asker kommune. Per 2022 tilbyr skolen utdanningsprogrammene studiespesialisering og idrettsfag, og har også en avdeling for tilrettelagt opplæring.

Etablering
Skolen ble opprettet som realskole og gymnas i 1955, med linjer i realfag, engelsk og latin. Det første kullet hadde 360 elever og 25 lærere.

Rektorer
 Cathrine Kittilsen Zandjani (2016–)
 Wenche Engen Hanevik (–2016)
 (...)
 Georg Matthiesen (1992–1993)
 Olaf Ruud (1981–1992)
 Aasmund Midttun (1967–1981)
 Haakon Holmboe (1952–1966)

Kjente elever 
 Wera Sæther, forfatter
 Morten Harket, musiker
 Trond Røed, politiker
 Pål Sletaune, regissør
 Helge Lund, næringslivsleder
 Truls Gulowsen, miljøaktivist
 Maiken Kolle Riskild, skuespiller
 Harald Østberg Amundsen, skiløper

Referanser

Eksterne lenker 
 Skolens hjemmeside
 Utdanningsdirektoratets statistikk for Asker videregående skole

Videregående skoler i Viken
Skoler i Asker
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1955
Grand Valley State University

Grand Valley State University (GVSU) er et universitet med hovedbase i Allendale i Michigan i Amerikas forente stater. GVSU har også campuser andre steder i Michigan, i byene Grand Rapids og Holland.

GVSU ble stiftet i 1960. Det er 23 295 studenter ved universitetet, og 1 414 vitenskapelig ansatte i 2006.

Kjente tidlige studenter er bl.a. Tommy Remengesau, tidligere president i Palau, og skribenten Patrick Sheane Duncan.

GVSU består av fem fakulteter:

 College of Community and Public Service
 College of Liberal Arts and Sciences
 Kirkhof College of Nursing
 Padnos College of Engineering and Computing
 Seidman College of Business

James H Zumberge Library er universitetets hovedbibliotek.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Universiteter i Michigan
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1960
1960 i USA
Ottawa County (Michigan)
Koral

Koral kommer fra det latinske cantus choralis, som betyr korsang. Opprinnelig var det navnet på kirkens liturgiske sang, som ble sunget av et kor. Reformasjonen medførte at også menigheten ble med i sangen. 

Etter hvert har tyngdepunktet i betydningen flyttet seg, så nå brukes ordet koral om melodien til menighetens fellessang i gudstjenesten. En koral er homofon, metrisk og strofisk, noe som gjør den lett å lære for menigheten.

Menighetens fellessang var tidligere i stor grad basert på Salmenes bok i Bibelen. Gjennom årene har det vært behov for å forme kirkens tro med andre og mer moderne språklige uttrykk. Også disse blir kalt salmer, og melodiene kalles koraler.

Navn 
For å skille koralene fra hverandre har det særlig i engelsk tradisjon vært vanlig å gi koralene navn, enten etter komponisten eller et annet forhold som kan knyttes til koralen.

Den internasjonalt mest kjente norske koralen er «Kirken, den er et gammelt hus». Den er skrevet av Ludvig Mathias Lindeman i 1840 til en tekst av N.F.S. Grundtvig fra 1837 og finnes i Norsk Salmebok på nr. 689.

Reformatoren Martin Luther skrev både tekster og melodier. Hans mest kjente koral er «Vår Gud han er så fast en borg» fra 1529. Den kalles «Ein feste Burg» og finnes i Norsk Salmebok på nr. 295.

«Koralenes konge» er en gammel betegnelse på melodien til salmen «Sions vekter hever røsten». Både teksten og melodien er laget av Philipp Nicolai i 1599. Den tyske tittelen er «Wachet auf», og det er den som brukes når koralen omtales. Den finnes i Norsk Salmebok på nr. 253.

Harmonisering og komposisjon 
Salmesangen ledes av musikk, i de fleste norske kirker spilles det på orgel. Vanligvis arrangeres salmer med fire stemmer. Satslære er et av de grunnleggende fag i en musikalsk utdannelse. Der skrives det firstemte arrangementer av gitte melodier med fokus på faste regler for harmonisk progresjon. En samling av koraler med tilhørende harmoniseringer kalles en koralbok. 

Forspill til salmer improviseres ofte av organisten, men det er også utgitt samlinger med forspill som organisten kan bruke til å introdusere salmene. Slike forspill kalles koralforspill eller koralpreludier. Noen komponister lager også variasjonsverk basert på koraler. Da lager man en rekke forskjellige harmoniseringer for eksempel ut fra karakteren i de ulike vers. En slik komposisjon kalles ofte partita. Bjarne Sløgedal har for eksempel laget «Partita over Frykt mitt barn den sanne Gud» (1952) og «Variasjoner over Det hev ei rose sprunge».

Ettersom en koral er en sangbar melodi, har enkelte komponister også kalt komposisjoner for koral selv om melodien ikke hører til en tekst. Den franske organisten og komponisten Marcel Duprés opus nr. 57 fra 1957 heter «Choral et Fugue», uten at koralen er basert på en salmemelodi.

Eksterne lenker 
Cyber Hymnal har nesten 6000 salmer med melodier.

Kirkemusikk
Gregorianikk
Kirkemusikk

Kirkemusikk er musikk som brukes i gudstjenesten. I videre forstand brukes begrepet også om musikk til kirkelig bruk i sin alminnelighet, ikke bare til gudstjenestebruk. Kirkemusikken samler et åndelig og et musikalsk siktemål. Kirkemusikken tolker og formidler kristen tro. Den er menighetens felles svar på Guds tale til menneskene, støtter og gir næring til det åndelige livet i menigheten.

Kirken er et sted der man synger og spiller for den treenige Gud. Kirkemusikken kommer til
uttrykk på ulike måter: i gudstjenester og kirkelige handlinger, i kor og konserter, i
hjemmet og i ulik pedagogisk virksomhet.

To hovedgrupper 
Kirkemusikk kan deles inn i to hovedgrupper:

Kirkemusikk knyttet til sang 
De viktigste former er hymne, kantate, koral, motett, messe, oratorium, pasjon, rekviem og lovsang.

Kirkemusikk som står alene 
Noen viktige former er bryllupsmarsj, interludium, preludium, postludium, sørgemarsj.

Tidlig kirkemusikk 
Her finner vi begrep som gregoriansk sang og kirketonearter. Inntil renessansen skrev komponistene nesten bare kirkemusikk. I Norge finnes eksempel på musikk fra middelalderen i Olavsmusikken.

Store komponister 
Johann Sebastian Bach, Dietrich Buxtehude, Georg Friedrich Handel, Girolamo Frescobaldi, og Palestrina er noen av de mest kjente komponistene. Men også de store komponister av klassisk musikk skrev kirkemusikk.

Norske kirkemusikere 
Av norske kirkemusikere kan nevnes Ludvig Mathias Lindeman, Ludvig Nielsen, Arild Sandvold, Knut Nystedt, Egil Hovland, Bjarne Sløgedal, Eilert Hægeland og Trond Kverno.

Se også
Ceciliaprisen

 

en:Christian music
nl:Christelijke muziek
sv:Kristen musik
Colm Meaney

Colm J. Meaney (født 1953) er en irsk skuespiller som er kjent for å ha spilt Miles O'Brien i Star Trek: The Next Generation og Star Trek: Deep Space Nine. I 1996 spilte han en av hovedrollene i den irske komedien The Van - en pølsevogn til besvær.

Han begynte å studere skuespillkunst da han var 14 år gammel og han begynte på Abbey Theatre School of Acting etter videregående. Han ble medlem av Irish National Theatre og tilbrakte de neste åtte årene i England, hvor han turnerte med flere teatergrupper. Meaneys første TV-rolle var i Z-Cars på BBC One i 1978.

Han hadde også gjesteroller i blant annet Remington Steele og Moonlighting før han begynte på en suksessrik filmkarriere. Han fikk en Golden Globe-nominasjon for beste skuespiller for i The Snapper. I de senere år har han spilt Cowen, lederen for Genii, i tre episoder av Stargate Atlantis, og han hadde en gjesterolle på Law & Order: Criminal Intent.

Han er ikke i slekt med science fiction-forfatter John Meaney, selv om sistnevnte har en bror som også heter Colm.

Han var gift med den irske skuespillerinnen Bairbre Dowling, men de er nå skilt. Han er fan av Dublins gæliske fotballag.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Irske skuespillere
Skuespillere i Star Trek: Deep Space Nine
Skuespillere i Star Trek: The Next Generation
Skuespillere i Stargate Atlantis
Personer fra Dublin
Æreslegionen

Æreslegionen (fransk: Légion d'honneur) er en fransk fortjenstorden innstiftet av førstekonsul Napoléon Bonaparte i den franske republikk 19. mai 1802. Tanken var å skape en æresbevisning som skulle erstatte de kongelige ordener og æresbevisninger. Disse ble etter revolusjonen opphevet i 1791. Æreslegionen har siden opprettelsen overlevd vekslingen mellom republikk og monarki og utdeles fortsatt av den franske stat. Republikken Frankrikes president er ordenens stormester.

Ordenstegn
Æreslegionens ordenstegn er en stjerne med fem armer. Mellom armene finnes kranser av laurbær og eik. I midten av stjernen sitter en avbildning av et kvinnehode, et symbol for republikken. Ordensbåndet er i rødt.

Inndeling
Æreslegionen hadde ved innstiftelsen fire klasser, men ble allerede i 1805 tilført ytterligere en klasse. Siden 1816 har benevnelsen på de fem klassene ligget fast og disse har blitt retningsgivende for andre fortjenstordener. Ordenens fem klasser er:
storkors (grand-croix)
storoffiser (grand officier) 
kommandør (commandeur) 
offiser (officier)
ridder (chevalier)

Tildeling
Æreslegionen kan tildeles borgere av Frankrike og andre land for sivile eller militære fortjenester. Ordenen kan også tildeles posthumt. Innehavere av første klasse erkjennes også en pensjon. Tildelings skjer etter presidentens eller storkanselliets bestemmelse, etter innstilling fra en statsråd.

Norske innehavere
Opp gjennom årene er en del nordmenn blitt tildelt Æreslegionen, vanligvis fordi de har gjort en spesiell innsats for franske interesser. Kong Harald V er innehaver av storkors, det var også Haakon VII og Olav V. Oberst Birger Eriksen var offiser. Andre norske innehavere er statsminister Thorbjørn Jagland, professor Leiv Flydal, generalmajor Hans Reidar Holtermann, forretningsmann Knut Faremo, skuespillerinne Wenche Foss, kokk og president i Bocuse d'Or Europe Eyvind Hellstrøm, FNs spesialutsending for Libanon Terje Rød-Larsen, Arne Rettedal, Arbeiderpartipolitikeren Oscar Torp og direktør Wilhelm Holst. 

I forbindelse med 50-årsjubileet for landgangen i Normandie ble Hugo Munthe-Kaas hedret med Æreslegionen. Ved 60-årsmarkeringen av landgangen i Normandie ble ni norske krigsveteraner hedret med Æreslegionen: Gunnar Knudsen, Lars Arholm, Anders O. Standnes, Johannes Helland, Antoni Lunder, Rangvald Myhre, Bertel Bjørvik, Enevold Falsen Schrøder og Johannes Bauge. I forbindelse med 70-årsjubileet for landgangen i Normandie ble krigsveteran John Pettersen tildelt riddergraden av Æreslegionen.

Insignier

Ordenstegn

Båndstriper

Nåler

Referanser

Eksterne lenker
  
 La légion d'honneur, Musée national de la Légion d’honneur et des ordres de chevalerie

 
Utmerkelser etablert i 1802
Insekt-Nytt

Insekt-Nytt er et populærvitenskapelig entomologisk blad om insekter og andre leddyr. Bladet er medlemsblad for Norsk entomologisk forening, men kan abonneres på av alle. Det er særlig skrevet for hobbyentomologer og nybegynnere, men har et høyt faglig nivå. Som en del av medlemskapet får medlemmer i Norsk entomologisk forening tilsendt Insekt-Nytt og det mer vitenskapelig orienterte og engelskspråklige bladet Norwegian Journal of Entomology, som kommer ut med to nummer årlig.

Insekt-Nytt kommer ut med fire hefter i året. Redaktør er Anders Endrestøl ved insektavdelingen på Naturhistorisk museum i Oslo.

Norsk entomologisk forening legger ut tidligere nummer av Insekt-Nytt på internett, men de nyeste nummer av bladet vil ikke bli gjort tilgjengelig før etter 5–6 år.

Historie 
Bladet ble stiftet i 1976 og Trond Hofsvang var første redaktør. Bladet var enkelt laget i svart hvitt de første årene. I løpet av årene har bladet blitt både tykkere og fått en del fargebilder.

Litteratur 
 Sømme, L. & Hansen, L.O. (bilderedaktør). 2004. Entomologiens historie i Norge. Norsk entomologisk forening * 1904-2004 -   Norsk entomologisk forening, Zoologisk museum, Universitetet i Oslo. 326 sider. ISBN 82-996923-1-8

Eksterne lenker
 Insekt-Nytt
 Norsk entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.

Norske tidsskrifter
Entomologiske tidsskrifter
Publikasjoner etablert i 1976
V-motor

En V-motor er en vanlig motortype for stempelmotorer. Stemplene er plassert slik at de danner en V når motoren sees langs veivakselen. V-konfigurasjonen reduserer motorens lengde og vekt sammenliknet med en tilsvarende rekkemotor.

I 1896 patenterte Karl Benz sin første stempelmotor med horisontalt plasserte stempler. Vanligvis vil hvert par med stempler fra hver sylinderbank dele én rådepinne på veivakselen, enten ved mester/slave-råder eller ved to ordinære råder side ved side. Noen anser dette som et kjennetegn ved en «ekte» V-motor, og deler flate motorer inn i boksermotorer, som ikke deler rådepinner på denne måten, og 180° V-motorer som deler pinnene. På den annen side har flere viktige V-twin-motorer to rådepinner. I Tyskland ansees alle disse motorene for boksermotorer.

Det brukes forskjellige V-vinkler i forskjellige motorer; avhengig av antallet sylindre vil det være vinkler som fungerer bedre enn andre med hensyn til stabilitet. Smale vinkler kombinerer noen av fordelene med V-motoren og rekkemotoren (hovedsakelig når det gjelder kompakthet], men også noen av ulempene. Dette konseptet ble lenge brukt av Lancia, og brukes i dag av blant annet Volkswagen.

Noen V-konfigurasjoner er velbalanserte og behagelige, mens andre er mindre behagelige enn en tilsvarende rekkemotor. Med optimal vinkel har en V16-motor jevn tenning og eksepsjonell balanse. En crossplane V8-motor kan balanseres med motvekter på veivakselen, liknende de som brukes i en sekssylindret rekkemotor. V12-motorer, som i bunn og grunn er to rekkemotorer med seks sylindre satt sammen, har alltid jevn tenning og god balanse, uavhengig av vinkel. Andre, som V2, V4, V6, flatplane V8 og V10, har økte vibrasjoner, og krever som regel balansevekter.

Det er vanlig for V-motorer å beskrives som V#, hvor # er antallet sylindre:

 V-twin
 V4
 V5
 V6
 V8
 V10
 V12
 V16
 V18
 V20
 V24

Se også 
 Rekkemotor
 Boksermotor

Eksterne lenker 
 

Bildeler
Stempelmotorer