alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Samson (band)

Samson var et britisk heavy metal-band som ble grunnlagt i 1977 av gitarist og vokalist Paul Samson. De er best kjent for sine tre første album som ble utgitt da kommende Iron Maiden-vokalist Bruce Dickinson, som da ble kalt «Bruce Bruce», var medlem i bandet, samt trommeslageren Barry «Thunderstick» Graham som opptrådte i et metallbur med en latexmaske. Både Iron Maiden og Samson var representert på det sentrale samlealbumet Metal for Muthas (1980). Trommeslageren Clive Burr var også medlem, både i sin tid før og etter Iron Maiden. Gruppen ble oppløst da Paul Samson døde av kreft den 9. august 2002.

Diskografi

Studioalbum 
 Survivors (1979)
 Head On (1980)
 Shock Tactics (1981)
 Before the Storm (1982)
 Don't Get Mad, Get Even (1984)
 Head Tactics (1986)
 And There It Is (1988) 1
 Refugee (1990)
 Samson (1993)
 Test of Time (1999)

1 Utgitt på nytt som 1988 i 1993.

Konsertalbum 
 Thank You and Goodnight (1985)
 Live at Reading 1981 (1990)
 Live at the Marquee (1994)
 The BBC Sessions (1997)
 Metal Crusade (1999)
 Live in London 2000 (2001)
 Live: The Blues Nights (2002)

Samlealbum 
 Last Rites (1984)
 Pillars of Rock (1990)
 Burning Emotion (1995)
 The Masters (1998)
 Past, Present, and Future (1999)
 There and Back (2001)
 Riding with the Angels – The Anthology (2002)

Eksterne lenker 
 Offisiell hjemmeside for Paul Samson
 Samson – All Music Guide 

Britiske tradisjonell metal-band
Band etablert i 1977
Gettysburg-talen

Gettysburg-talen er en berømt tale som USAs president Abraham Lincoln holdt den 19. november 1863, i forbindelse med innvielsen av en kirkegård for falne i slaget ved Gettysburg under den amerikanske borgerkrigen. Talen handlet om frihet og demokrati i forhold til krigens ofre, og Lincoln hevdet i talen at slavene skulle få rettigheter i landet, og at rasediskrimineringen skulle opphøre. Talen var kort: den varte i omtrent to minutter. Han skrev talen da en av hans sønner; William Wallace Lincoln, lå dødsyk i Det hvite hus. William Wallace Lincoln døde 24. november 1863. Dette var et hardt nederlag for Abe Lincoln og hans kone Mary Todd.

Eksterne lenker

USAs historie
Taler
Kolbjørn Varmann

Kolbjørn Sigurd Verner Varmann (1904–1980) var en norsk prest, motstandsmann, politiker (Ap) og skolemann. Varmann var bror av Hildur Os.

Prest 
Som prest var han stiftskapellan i Hålogaland i perioden 1931-36 og sogneprest i Tysfjord fra 1936 til 1963. Han var også prost i Nordre Salten prosti fra 1954. Mesteparten av denne tida var han imidlertid stortingsrepresentant eller statsråd.

Skole og kraftlag 
Han ble kjent for etableringen av Kjøpsvik skole før og under andre verdenskrig. I 1946 ble han valgt som varaformann i Nord-Salten kraftlag, som han var en av pådriverne til å få etablert.

Motstandsarbeid 
Han var organisator for flyktningtrafikken fra Tysfjord til Sverige, og i 1942 ble han leder for flyktningorganisasjonen i Tysfjord, som loset rundt tre tusen mennesker over riksgrensa. Kolbjørn Varmann ble arrestert og ført til Narvik av Gestapo den 25. januar 1945, og ble satt fri den 8. mai 1945.

Politiker 
Varmann ble valgt til ordfører i Tysfjord etter kommunestyrevalget i 1945, og satt i vervet fra 5. januar 1946 til 1955.

Han representerte Nordland på Stortinget mellom 1950 og 1965. Han var samferdselsminister under Einar Gerhardsen fra 1955 til 1960 og fylkesmann i Finnmark fra 1963 til 1974. Som statsråd reiste han mye rundt i landet, og ble oppfattet som veldig raus med løfter til nye samferdselsprosjekter rundt om i distriktene. Det ble sagt at han var så ofte på farten at kontoret hans ble brukt som pakkerom i departementet.

Hedersbevisninger 
Varmann fikk Petter Dass-medaljen i 1973.

Varmann ble innstilt til Kongens fortjenstmedalje i gull i 1980, men døde før utmerkelsen ble overrakt ham.

Se også 

 Peder Knutsen
 Peder Pedersen (grenselos)

Referanser

Kilder 
 Stortinget.no - Biografi

Eksterne lenker 
 
 NRK: Norsk portrett - Kolbjørn Varmann (TV-program, sendt 1971)

Norske samferdselsministre
Ap-statsråder
Statsråder i Regjeringen Gerhardsen III
Fylkesmenn i Finnmark
Stortingsrepresentanter fra Ap
Stortingsrepresentanter for Nordland
Stortingsrepresentanter 1950–1953
Stortingsrepresentanter 1954–1957
Stortingsrepresentanter 1958–1961
Stortingsrepresentanter 1961–1965
Stortingsrepresentanter for Sogn og Fjordane
Ap-ordførere i Nordland
Norske lutherske prester
Ordførere i Tysfjord
Grenseloser
Personer fra Eid kommune
Kongens fortjenstmedalje i gull
Rauno Miettinen

Rauno Miettinen (født 25. mai 1949 i Kuopio) er en tidligere finsk kombinertløper. Han fikk sølv i kombinert under OL 1972 i Sapporo. Han fikk også sølv i kombinert under VM 1978 i Lahtis. I 1968 og 1969 ble han junioreuropamester.

Størst suksess hadde han i Holmenkollen, der han vant øvelsen fem ganger (1969, 1971–1973 og 1978). Miettinen er en av fire utøvere som har vunnet kombinertøvelsen i Holmenkollen fem ganger (de andre er Lauritz Bergendahl, Johan Grøttumsbråten og Bjarte Engen Vik).

For sine meritter ble Miettinen tildelt Holmenkollmedaljen i 1972 (sammen med Magne Myrmo).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Finske kombinertløpere
Olympiske sølvmedaljevinnere for Finland
Vinnere av Holmenkollmedaljen
Kongepokalvinnere i skiidrett
Medaljevinnere under Vinter-OL 1972
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1972
Skihoppere under Vinter-OL 1972
Kombinertløpere under Vinter-OL 1972
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1976
Skihoppere under Vinter-OL 1976
Kombinertløpere under Vinter-OL 1976
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1980
Kombinertløpere under Vinter-OL 1980
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1984
Kombinertløpere under Vinter-OL 1984
Personer fra Kuopio
Olympiske medaljevinnere i kombinert
Det evangelisk-lutherske kirkesamfunn

Det evangelisk-lutherske kirkesamfunn, forkortet DELK, er Norges eldste lutherske frikirkesamfunn, stiftet i Jarlsberg i Vestfold i 1872. Den gang var navnet Den evangelisk lutherske frikirkelige menighet i Jarlsberg grevskap med flere steder. Kirkesamfunnets nåværende navn ble vedtatt i 1951.

Historikk
På 1860-tallet oppstod det flere steder i Vestfold, til å begynne med i Ramnes og i nabobygdene Våle, Botne, Andebu, Stokke og Sandar, uenighet om både kirkelige og skolemessige spørsmål i forhold til statlige og kirkelige myndigheter. Man ønsket i utgangspunktet ikke å gå til det drastiske skritt å stifte et nytt kirkesamfunn utenfor Den norske kirke, men i 1872 ble det likevel resultatet. Elling Eielsen, som hadde stiftet den første norske, evangelisk-lutherske frikirken i Nord-Amerika, støttet nystiftelsen – som var blitt mulig gjennom den såkalte Dissenterloven av 1845.

Organisasjon
DELK har omkring 3500 medlemmer, fordelt på 14 menigheter. De fleste menighetene ligger i dag på Østlandet, men det finnes også menigheter i Kristiansand, Dalane (Egersund), Bergen og Sotra. 

Den sentrale ledelse og administrasjon hadde tidligere hovedkontor i Tønsberg, men flyttet i 2018 til nye lokaler i Bjerkely menighetssenter i Undrumsdal. Kirkestrukturen kan skisseres som følger:

På menighetsplan

 Eldsteråd – menighetens eldste og prest
 Menighetsmøtet – åpent for alle i menigheten
Sentralt
 Rådsmøtet – alle prester og eldste i tjeneste, samt hovedstyrets leder og nestleder. Ivaretar åndelige og læremessige saker. 
 Hovedstyret – medlemmer velges fra menighetene. Ivaretar økonomiske, administrative og strategiske saker. 
 Generalforsamlingen – medlemmer velges fra hver menighet etter deres størrelse. DELKs øverste formelle organ.

Tilsynsmenn
Tilsynsmannen er i DELK den som har øverste tilsyn med hele trossamfunnet, tilsvarende betegnelsen biskop om øverste lederskap i andre trossamfunn.

Nils C.Heierstad 1872–1877
Nils A. Askjer 1878–1901
Hans J. Knapstad 1902–1913
Martinius A. Gunnerød 1913–1922
Ole A. Gjerpe 1922–1951
Ole Fadum 1951–1979
Sverre Lefsaker 1979–1987
Helge Gjelstad 1987–1997
Ulf Eirik Asp 1998–2007
Herman Næss 2008–2011
Rolf Ekenes 2011–2019
Bertil Andersson 2019–

Misjonarbeid
DELK har tradisjonelt hatt lite samarbeid med andre norske lutherske kirkesamfunn. Derimot har de samarbeidet med en rekke misjonsorganisasjoner, og driver også sitt eget misjonsarbeid. DELK har observatørstatus i Norges Frikirkeråd.

Kristne friskoler
Skoledriften har vært DELKs særpreg helt fra starten av. DELK eier og driver i dag følgende fem kristne friskoler i Sør-Norge:
 Bjerkely skole – Re
Granly skole – Eik utenfor Tønsberg
 Moe skole – Sandefjord
 Ryenberget skole – Ryen i Oslo
Skauen kristelige skole – Skien

Skoler som i dag drives av andre organisasjoner eller menigheter: 

Dalane kristne skole (DKS) – Egersund
Sandnes Lutherske Grunnskole (SLG) – Sandnes

Se også 
Frikirker

Eksterne lenker 
 Om Den Jarlsbergske Frimenighet i Vestfoldskolen gjennom 250 år side 62-69
 Det evangelisk-lutherske kirkesamfunn

Evangelisk-lutherske kirkesamfunn
Kristendom i Norge
Sekkingstad

Sekkingstad er en grend i Fjell kommune i Hordaland.
Sekkingstad ligger på vestsiden av øya Sotra. Stedet huser blant annet en fiskefabrikk med samme navn, som leverer fisk til land som Russland og Japan.
Sekkingstad er et sted med ca. 290 innbyggere. Høyeste punkt er Saufjellet på 130 moh.

Bosetninger i Øygarden
Tettsteder i Vestland
Jakob Vaage

Jakob Vaage (født 9. februar 1905, død 29. januar 1994) var en norsk lektor, forfatter og skihistoriker. Han var bestyrer ved Skimuseet i perioden 1946–1984 og lektor ved Ullern videregående skole fra 1934 til han gikk av med pensjon i 1972.

Vaage skrev mange bøker om norsk skiidrett, blant annet om Holmenkollrennene. 

Vaage ble i 1978 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Han ble tildelt Holmenkollmedaljen i 1984 (sammen med Lars Erik Eriksen og Armin Kogler). Et minnesmerke over ham, laget av billedhuggeren Nils Aas, ble reist på Lilleaker i Oslo i 2000. En gang- og sykkelvei fra Lilleaker, over Lysakerelva til Bærum er oppkalt etter Vaage.

Bibliografi i utvalg 
 Store begivenheter i norsk idrett gjennom 75 år (1951)
 Norske ski erobrer verden (1952)
 Holmenkollbakken (1959)
 Norsk idrettslitteratur gjennom 200 år (1970)
 Holmenkollen (1971)
 Skismøringens historie (1977)
 Skienes verden (1979)
 Skiklubben Ull 100 år (1983)
 Den satt! og andre nye og gamle skihistorier. (med Birger Ruud), 1983

Se også
 Liste over norske idrettspersoner på sokkel

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske kulturhistorikere
Norske sakprosaforfattere
Norske museumsfolk
Riddere av 1. klasse av St. Olavs Orden
Vinnere av Holmenkollmedaljen
St. Hallvard-medaljen
Personer fra Oslo
Villa Adriana

Villa Adriana (Hadrians Villa) er en villa som keiser Hadrian anla i nærheten av dagens Tivoli utenfor Roma. Villaen er på UNESCOs liste over verdensarven. 

Villaen ble bygget mellom 118 og 138, og ble brukt som residens for keiseren frem til hans død i 138. Hans etterfølgere foretrakk å bo i Roma, men allikevel ble villaen fortsatt utvidet og påbygget. 

Villaen er egentlig et stort anlegg med over 30 bygninger, men det er ikke mye igjen av dem i dag. Forfallet startet muligens allerede med Konstantin som skal ha tatt med seg noen av de finere gjenstandene til Bysants. Det har blitt brukt som steinbrudd opp gjennom tidene, og i det 15. århundre skal kardinal Ippolito II d'Este ha brakt kunstverk til sin nye villa i nærheten – Villa d'Este.

Villaens område var på over 120 hektar.

Eksterne lenker 
 
 UNESCOs evalueringsrapport (pdf) (engelsk og fransk)
 Hadrian's Villa - med mange bilder (engelsk)

Villaer i Italia
Byggverk i Lazio
Verdensarven i Italia
Romersk arkitektur
Hedda

Hedda er et kvinnenavn dannet som en kjæleform av navn på Hed- og Had-, som Hedvig, fra gammeltysk Haduwig som betyr «strid». Hedda har norsk navnedag 15. oktober.

Utbredelse
Det er om lag 2500 personer i Norge som har Hedda som første eller eneste fornavn.

|}

Hedda har vært et populært navn på norske jentebarn siden begynnelsen av 2000-årene.

Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
 Hedda Hopper (1885–1966), amerikansk skuespiller
 Hedda Morrison (1908–1991), tysk-australsk fotograf
 Hedda Munthe (f. 1973), norsk skuespiller
 Hedda Berntsen (f. 1976), norsk alpinist
 Hedda Kise (f. 1972), norsk programleder
Hedda Hynne (f. 1990), norsk sprinter og mellomdistanseløper

Annen bruk av navnet
 Hedda Gabler – fra Hedda Gabler
 Heddaprisen, norsk teaterpris
 Heddadagene, norsk teaterfestival
 Stiftelsen HEDDA, fremmer menneskerettigheter, likestilling, demokrati og utvikling gjennom kunstneriske prosjekter og programmer.
 Hedda hytter, varemerke for et ferdighyttefirma som lager hytter i ferdige moduler

Referanser

Eksterne lenker
 Norske navn 
 Statistisk Sentrabyrå navnestatistikk
 Hedda hytter
 

Kvinnenavn

en:Hedda
la:Hedda
Orion (andre betydninger)

Orion har flere betydninger:

Orion, en titan i gresk mytologi
Orion (stjernebilde), et stjernebilde
Orion (romfartøy), et amerikansk romfartøy
Orion (sang), en sang av bandet Metallica
Orion, kortform for Lockheed P-3 Orion, et maritimt overvåkningsfly
«Orion», skipsnavn brukt på flere skip
Orion Pictures, et am. filmselskap.
Orion (Bataan), en kommune på Filippinene
Den andalusiske hund

Den andalusiske hund (original tittel: Un chien andalou), er en fransk surrealistisk kortfilm fra 1929, av kunstneren Salvador Dalí og regissøren Luis Buñuel. Den er blant de mest kjente kortfilmene, og kanskje den mest kjente surrealistiske filmen som er laget. Filmen er tatt med i filmutvalget i den amerikanske boka 1001 Movies You Must See Before You Die.

Innhold 
Filmen åpner med en scene hvor en kvinnes øye blir skåret i med et barberblad, og fortsetter med en rekke surreale scener, blant annet:
 en mann drar to store pianoer som inneholder døde og råtne esler, en tavle med de ti bud og to levende prester.
 en mann har et hull i håndflaten som det kommer maur ut av. 
 en kvinnes armhulehår fester seg til en manns ansikt.

Kronologien i filmen er usammenhengende, og hopper blant annet fra «Det var en gang» til «åtte år senere».

Filmens scenario og et kort forord til dette ble publisert i La Révolution surréaliste nr 12, 1929.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Franske kortfilmer
Franske stumfilmer
Kortfilmer fra 1920-årene
Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter

Senter for studier av Holocaust og livssyns­minoriteter (også kalt «HL-senteret» eller «Holocaustsenteret») er et norsk forsknings­institutt organisert som en stiftelse som er en del av Universitetet i Oslos «randsone». Senteret skal både drive forskning og kunnskaps­formidling om sivilisasjons­sammenbrudd, folkemord og menneskerettigheter med særlig vekt på holocaust. Det ble etablert i 2001. Direktør er Guri Hjeltnes.

Historie
Senteret ble etablert av Universitetet i Oslo i 2001. Senteret er lagt til Villa Grande på Bygdøy i Oslo, i det som var Vidkun Quislings krigsresidens. I perioden 2001 til 2006 holdt senteret hus ved Universitetet i Oslo, i det nå revne «Kjøkkenmesterens hus» i Ullevålsveien 105. Stiftelsens samlede kapital var ved utgangen av 2010 kr. 50 963 923.

I perioden 2002 til 2012 var Odd-Bjørn Fure forsknings­direktør. Fure har argumentert for at Nasjonal Samling (NS) var blant de verste når det gjaldt å utlevere egne statsborgere. Om den tyske okkupasjonen av Norge hadde vart lenger, ville det ifølge Fure antakelig ha gått hardt utover andre minoriteter. I forbindelse med arbeidet med senterets permanente utstilling har man funnet materiale som viser at NS arbeidet med tanker om «en jødisk løsning på taterproblemet».

I forbindelse med den offisielle åpningen av senteret på Villa Grande onsdag 23. august 2006 beskrev Dagbladet senteret som unikt, siden det ikke bare har utgangspunkt i en av vår tids verste forbrytelser, men også setter holocaust inn i et perspektiv av en global forfølgelsestradisjon i moderne historie.  I den samme anledning påpekte Aftenposten at senteret ble åpnet samtidig som de siste tidsvitnene fra kampen mot nazismen var i ferd med å forvinne og antisemittismen blomstret opp igjen.  På lederplass skrev Morgenbladet at «[v]i trenger Villa Grande som et mentalt beredskapssenter som formidler og påvirker, som kartlegger og avslører irrasjonelle forestillinger. Som peker på folkemord i samtiden, som i Darfur, som roper et varsku [...] mot at en stat som Iran – som den andre i historien! – i dag definerer seg som antisemittisk.»

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Folkemord.no Informasjonsside om folkemord fra HL-senteret

Museer i Oslo
Norske stiftelser
Bygdøy
Museer etablert i 2006
Benjaminprisen
Holocaustsenteret
Avi Shlaim

Avi Shlaim (født 31. oktober 1945) er en irakisk-britisk-israelsk historiker som jobber ved St. Antony's College ved University of Oxford. Han tilhører de såkalte nye historikerne som i sin forskning går mot det som i Israel i stor grad utgjør den offisielle sannheten om landets og folkets historie.

Han er mest kjent for boka «The Iron Wall: Israel and the Arab World» fra 2001 der han tar for seg Israels forhold til den arabiske verden generelt og palestinerne spesielt, og konkluderer med at landet har søkt konflikt fremfor samarbeid. Han er også en krass kritiker av israelske myndigheters håndtering av palestinerne, og har tatt til orde for økonomiske sanksjoner mot Israel.

Referanser 

Israelske historikere
Britiske historikere
Personer fra Bagdad
Fødsler i 1945
Benny Morris

Benny Morris (født 1948) er en israelsk historiker og regnes til de nye historikerne som de senere årene har gått gjennom israelsk historie og kommet til andre konklusjoner enn den gjengse fortellingen om Israel. Han jobber for tiden ved Ben-Gurion Universitetet i Negev og er mest kjent for sine omfattende arbeider om de palestinske flyktningene.

Morris ble født i kibbutzen Ein HaHoreshog, og er sønn av jødiske emigranter fra Storbritannia. Han tjenestegjorde seks år i de israelske militære styrker som fallskjemsoldat. Etter studiene ved Det hebraiske universitetet i Jerusalem og ved Cambridge-universitetet jobbet han som journalist i The Jerusalem Post, hvor i han dekket Libanon-krigen i 1982. Etter å ha nektet militærtjeneste ved Nablus på Vestbredden under den første intifadaen, satt han i 1988 fengslet i tre uker. Fra 1996 underviste han ved Ben-Gurion-universitetet, og fra 2005 har han vært gjesteforeleser ved University of Maryland. Morris ble historiker først og fremst gjennom sitt aktivistiske og journalistiske arbeid. De senere årene har han imidlertid endret sine synspunkter på flere områder. I forskningen sin har han skrevet om fordrivelsen av palestinerne i 1948, og han opprettholder fortsatt sitt synspunkt på at dette var en villet politikk fra de sionistiske lederne, men i dag mener han at problemet var at det ikke ble gjennomført mer konsekvent. Han mener at sionismens legitimitet er hevet over enhver tvil, og forsvarer endog etnisk rensing for å sikre dens mål. I tråd med dette mener han at palestinernes lidelser er deres eget ansvar, og han fremstiller palestinere og muslimer generelt som morderiske og ser Israels rolle i Midtøsten på linje med korsfarerne hva angår å spre sivilisasjon. For dette har han møtt skarp kritikk fra andre nye historikere, også fordi han, i motsetning til hebraisk kildemateriale, ikke leser arabisk og dermed må støtte seg på annenhåndslitteratur.

Referanser 

Israelske historikere
Israelske journalister
Fødsler i 1948
Shlomo Ben-Ami

Shlomo Ben-Ami (født 17. juli 1943) er en marokkansk-israelsk politiker, diplomat og historiker. Som historiker spesisaliserte han seg først på spansk historie, men har senere konsentrert seg mer om israelsk og sionistisk historie. Mellom 1987 og 1991 var han israelsk ambassadør i Spania.

I 1996 ble Ben-Ami innvalgt i Knesset for Arbeiderpartiet, og i 1999 ble han utpekt til sikkerhetsminister i Ehud Baraks regjering. I egenskap av denne posisjonen fikk han, i 2000 mye av ansvaret for israelsk politis hardhendte behandling av palestinske demonstranter, og i november ble han derfor flyttet til utenriksdepartementet. Han var utenriksminister til Ariel Sharons regjering overtok i mars 2001. Han deltok i egenskap av minister på forhandlingene med palestinske ledere på Camp David og i Tabba. I 2002 forlot han Knesset. Ben-Ami har vært sett på som en moderat politiker. Trass i hendelsene i 2000 har han blant annet uttalt at man ikke kan skape fred gjennom å angripe andre. Det er imidlertid først og fremst i den økonomiske politikken Ben-Ami har representert det israelske arbeiderpartiets venstrefløy, og han har hatt et særlig anstrengt forhold til Shimon Peres.

Som historiker har Ben-Ami i stor grad støttet de nye historikerne. Dette har han fått skryt for av blant andre Norman Finkelstein, som, på tross av uenighet om det politiske og moralske grunnlaget for Israel og sionismen, berømmer Ben-Ami for stort sett ikke å legge skjul på historiske fakta. Hans siste bok er Scars of War, Wounds of Peace: The Israeli-Arab Tragedy. Ben-Ami er også visepresident i den spanske menneskerettsorganisasjonen Toledo International Centre for Peace.

Referanser 

Israelske historikere
Israelske politikere
Israelske diplomater
Personer fra Tanger
Fødsler i 1943
Arrondissement

Arrondissement er en administrativ inndeling som brukes i Frankrike og de fleste tidligere franske koloniene, samt en del fransktalende land som Belgia og Sveits, samt også Nederland.

Frankrike er inndelt i 342 arrondissementer, hvorav 13 er oversjøiske. De tre mest folkerike kommunene i Frankrike er inndelt i til sammen 45 arrondissementer, hvorav Paris har 20; på tross av dette er de fleste franske arrondissementene deler av fylker (fransk: «departement»), og noen er inndelinger av ansvarsområder for de maritime prefekturene.

Se også
Arrondissement (Paris)

Undernasjonale områder
Mot i brøstet

Mot i brøstet er en norsk situasjonskomedie som gikk på TV 2 fra 1993 til 1997. TV-serien var den første av sitt slag i Norge og ble skapt av Tore Ryen. 

Handlingen er satt til et bolighus på den fiktive adressen Bjerkeveien 12 på Tåsen i Oslo. 

Serien fostret også spin-off-serien Karl & Co og videofilmen Tusenårsfesten (1999). I tillegg ble en svensk versjon skapt i 1998, kalt C/o Segemyhr. I 2009 kom den tredje serien, kalt Karl III, som er en spin-off fra begge de tidligere seriene.

Rolleliste

Gjesteroller

Episodeoversikt 

Det er totalt 142 episoder av Mot i brøstet. Nils Vogt, Sven Nordin og Arve Opsahl spiller alle i samtlige av de 142 episodene. Siw Anita Andersen er med i 101 av episodene, Liv Thorsen  er med i 51 episoder og Hilde Lyrån i 41 episoder.

Kilder 
 

TV-produksjoner på norsk TV 2
Norske TV-serier fra 1990-årene
 
1990-årene i Norge