alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Kronberg im Taunus

Kronberg im Taunus er en by i Hochtaunuskreis i den tyske delstaten Hessen. Den tilhører regjeringsdistriktet Darmstadt. Regjerende partier er CDU og FDP.

Bybilde 
Ved siden av en godt bevart gamleby med borg fra 1200-tallet finnes et slott, Schloss Friedrichshof, som var enkesete for keiserinne Victoria, i byen. Andre kjente bygninger er Recepturhof og Hellhof, tidligere sete for noen av byens riddere idag delvis ombygget til galleri. Byen har også en vakker bypark, og har status som Luftkurort.

Historie 

Byggingen av borgen ble fullført i 1220 av en ridder von Eschborn, som allerede hadde en borg i området, men ønsket en sikrere borg i Kronberg som hovedsete. Hans familie endret da sitt navn til von Kronberg. Familien delte seg i tre grener. I året 1389 beseiret ridderne av Kronberg sammen med sin forbundsfelle pfalzgreve Ruprecht en hær fra den frie riksbyen Frankfurt am Main i slaget ved Eschborn, og tok en rekke personer til fange, blant annet Frankfurts borgermester. Først mot en høy løsesum (73 000 gullgylden) ble han løslatt.

Det siste medlem av ridderfamilien av Kronberg, riksfriherre Johann Nikolaus av Kronberg, døde barnløs i 1704 på borgen Hohenfels. Rikslenet Kronberg, som hovedsakelig bestod av byen Kronberg og landsbyene Schönberg, Niederhöchstadt og Eschborn, falt dermed til det erkebispdømmet og kurfyrstedømmet Mainz. I freden ved Lunéville mistet erkebiskopen av Mainz sine verdslige besittelser, og 1802 kom Kronberg under fyrstene av Nassau-Usingen. I 1866 ble Kronberg sammen med resten av Hessen-Nassau annektert av Preussen. 

Kronberg fikk byrettigheter 25. april 1330 av keiser Ludvig IV. I det 1800-tallet oppsto det en berømt malerkoloni i Kronberg.

Økonomi og næringsliv 
Byen er sete for internasjonale firmaer som Accenture, Braun GmbH (Gillette), Celanese og Fidelity. I Kronberg befinner seg det verdensberømte Schlosshotel Kronberg.

Vennskapsbyer 
 Le Lavandou, Frankrike (2. september 1972)
 Ballenstedt am Harz (6. oktober 1988)
 Porto Recanati, Italia (5. september 1993)
 Aberystwyth, Wales (1. November 1997)
 Guldental

Personligheter 
 Peter Handke
 Max Horkheimer
 Ann-Kathrin Linsenhoff
 Maria Mucke
 Keiserinne Victoria
Ricarda Huch, som døde i Schönberg.

Skoler 
 Krontal-Schule (grunnskole)
 Victoria-Schule Schönberg (grunnskole)
 Altkönigschule Kronberg (gymnasium)

Referanser

Eksterne lenker  
 
 Heraldik des Geschlechtes der Cronberg 
 http://www.braun.com 

Byer i Hessen
Hochtaunuskreis
Ruf

Ruf er et bilfirma med base i Tyskland som baserer sine modeller på biler fra Porsche. Ruf blir oftere referert til som en tuner, men er også en bilprodusent. Ruf bygger ca. 30-35 biler i året som blir bygget på råchassier de kjøper av Porsche uten serienummer. Disse blir oppbygd og får serienummer av Ruf. Ruf sine modeller er i dag basert på Porsche 911 og Porsche Boxster, men firmaet tilbyr alt fra motortuning, bremser, understell m.m til de fleste Porsche-modeller.

Modeller 

 Ruf 3400
 Ruf BTR
 Ruf CTR "Yellow Bird"
 Ruf CTR 2
 Ruf RCT
 Ruf RGT
 Ruf Rturbo
 Ruf Rt 12
 eRUF Greenster

Referanser

Eksterne lenker 
 Ruf Automobile GMBH

Tyske bilprodusenter
Bilmerker
Grorudbanen

Grorudbanen er en av de fire østlige linjene på T-banen i Oslo, drevet av Sporveien T-banen. Av banene i øst er Grorudbanen den lengste, og den første som forlater fellesstrekningen i sentrum.

Historie
Banen sto ferdig i 1966 og har siden blitt forlenget i tre omganger:
16. oktober 1966 Tøyen–Grorud
3. mai 1974 Grorud–Rommen
18. august 1974 Rommen–Stovner
21. desember 1975 Stovner–Vestli

Det har også blitt lagt planer for videre forlengelse nordover til Nittedal, med stasjoner på Skillebekk og Gjelleråsen, men dette er lagt på is for øyeblikket.

Etter at T-banen gikk over til pendellinjer gjennom sentrum ble Grorudbanen slått sammen med Sognsvannsbanen i vest. Den pendler nå mot Sognsvannsbanen. Grorudbanen har alltid vært linje  i T-banesystemet, men f.o.m april 2016 går også  på strekningen. Beregninger viser at T-banens linje 5 har rundt 42 000 påstigende passasjerer i begge retninger hver dag på strekningen mellom Hasle og Vestli, flest av alle linjene.

Linjekart

|}

Referanser 

 
T-banestrekninger i Oslo
Jernbanestrekninger åpnet i 1966
1966 i Norge
Mia Hamm

Mariel Margaret Garciaparra  (født 17. mars 1972) er en amerikansk tidligere fotballspiller best kjent under navnet Mia Hamm. Hamm spilte mesteparten av sin aktive karriere bare for USAs landslag. Mia Hamm er regnet som en av verdens beste kvinnelige fotballspillere noensinne, og Pele kåret henne til en av verdens 125 viktigste nålevende spillere.

Hamm debuterte på landslaget allerede som 15-åring, og var mer eller mindre fast fra begynnelsen. Hun vant VM som 19-åring. Senere har hun også vunnet OL to ganger (1996 og 2004). Mesteparten av sin karriere spilte Hamm bare på det amerikanske landslaget, men mot slutten spilte hun også på Washington Freedom.

Mia Hamm har vunnet så godt som alle priser det er mulig for en spiller å vinne. I tillegg til sportslige seire, har Hamm blitt utnevnt til FIFA World Player of the Year to ganger og vunnet flere amerikanske priser. Den amerikanske profesjonelle serien Women's Professional Soccer har hennes silhuett som logo. Hamm er sannsynligvis den fotballspilleren som har hatt størst betydning for amerikansk kvinnefotball.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Fotballspillere fra USA
Personer fra Selma
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Medaljevinnere under Sommer-OL 2000
Medaljevinnere under Sommer-OL 1996
Olympiske medaljevinnere i fotball
Annibale d’Annibaldeschi de Molaria

Annibale d'Annibaldeschi de Molaria (født i Roma, død 1. september 1271)  var en av Den katolske kirkes kardinaler.

Han var en nær venn og medarbeider til sin medbror i Dominikanerordenen Thomas Aquinas. 

Han ble kreert til kardinal 22. mai 1262 av pave Urban IV.

Italienske kardinaler
Italienske katolske prester
Italienske dominikanere
Personer fra Roma
Fødsler på 1200-tallet
Bertrand de Saint-Martin

Bertrand de Saint-Martin (født ca. 1220, død 28. mars 1275 eller ca. 1277) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop i Arles. 

Han ble kreert til kardinal den 3. juni 1273 av pave Gregor X.

Referanser

Eksterne lenker
 «Saint-Martin, O.S.B. Bertrand de», The Cardinals of the Holy Roman Church, Biographical Dictionary

Franske kardinaler
Franske katolske biskoper
Franske benediktinere
Fødsler på 1200-tallet
Dødsfall i 1275
Personer fra Arles
Spade

Spade betegner et manuelt graveredskap, opprinnelig laget med blad og skaft i tre, siden med jernbeslag på bladet og i moderne tid med metallblad og metallbeslått skaft.

Spader finnes i mange forskjellige størrelser og varianter, tilpasset en rekke forskjellige behov:
Slettspade: (bladet er flatt foran)
Lekespade: fins i både enhånds- og tohåndsutgaver. Størrelse tilpasset alderstrinn.
Vanlig jord- og sandspade har håndtak og ofte en fals oppe på bladet til å sette foten på.Flatt eller svakt buet blad.
Blandespade uten håndtak. Flatt blad med opphøyd kant langs sidene og oppe. Spesielt god til sementblanding for hånd.
Spisspader kan ha flatt eller buet blad, som ender i en avrundet spiss foran.
Hagespade, enhånds til å grave i jorden ved planting. 
Stikkspade, tohånds med håndtak. Til nyrydning av tilgrodd jord var den avrundet i bladet.
Torvspade, flatt blad med litt spiss foran.Bladmål tilpasset standardmål for torv til brensel.
Sementspade

Begrepet brukes også i andre sammenstillinger hvor spaden brukes til andre formål som f.eks fiskespade, kakespade og smørspade.

Hagebruksredskaper
Lillestrøm stasjon

Lillestrøm stasjon ligger i Lillestrøm sentrum. Dette er eneste stopp for Flytoget mellom Oslo og Gardermoen. Stasjonen er også sentral for lokaltog i Oslo-området, hvor fire ruter er innom. Like ved stasjonen ligger Lillestrøm bussterminal, som er endeholdeplass for mange av Ruters busslinjer.

Til Hovedbanens åpning ble det anlagt stasjon på vestsiden av Nitelva med en stasjonsbygning tegnet av Schirmer og von Hanno. Denne stod helt til 1987. Til Kongsvingerbanens åpning i 1862 ble det laget nytt stasjonsanlegg øst for Nitelva med ny stasjonsbygning. Også denne bygningen er revet. Den stasjonsbygningen de fleste forbinder med Lillestrøm, ble tegnet av Gudmund Hoel, oppført i 1930 og tatt i bruk i november 1934. Den er fremdeles det store blikkfanget ved stasjonen, men bygningen som brukes i dag, er tegnet av Arne Henriksen og ble tatt i bruk ved Gardermobanens åpning i 1998.

To godstog kolliderte på Lillestrøm stasjon 5. april 2000, og det oppsto brann i vogner lastet med 94 tonn propan. Det var risiko for eksplosjon (BLEVE), og ca. 2000 mennesker ble evakuert.

Linjer og ruter

Oversiktskart

|}

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Hovedbanen
Jernbanestasjoner på Gardermobanen
Jernbanestasjoner på Kongsvingerbanen
Jernbanestasjoner i Akershus
Jernbanebyggverk i Lillestrøm
Lillestrøm by
Jernbanestasjoner åpnet i 1854
1854 i Norge
Arne Henriksen
Gudmund Hoel
Figgjo (bydel)

Figgjo er en bydel i Sandnes i Rogaland. Figgjo er i sør vokst sammen med stedet Ålgård i Gjesdal kommune, og de utgjør sammen tettstedet Ålgård/Figgjo. Figgjo er mest kjent for porselensprodusenten Figgjo AS. Tettstedet ligger ca. 10 km sør for sentrum langs E39. I sentrumet av Figgjo ligger Joker, Figgjo Autoservice og Steintøy kjelleren.

Navnet
Lokalt blir navnet uttalt fiɟɟʝ´o og tidligere også fiɟɟʝ´å. Figgjo er navnet til et bruk på Figved i Sandnes som er oppkalt etter elva Figgjo. Opprinnelsen er gammalnorsk Figg som kan ha sammenheng med feit og fit (eng ved vann). På det eldre riksmålet ble navnet vanligvis skrevet Figgen, fra 1916 ble navnet endret til Figgjo etter Figgens Uldvarefabrik skiftet navn til Figgjo Co / DFU Figgjo.

Fiske
Figgjo er også kjent for dens gode lakseelv, og mange har fått mye fisk her, man trenger ikke fiskekort eller avtaler for å fiske i Figgjoelven fra Figgjo og sørover.

Elva er vernet i henhold til Verneplan I for vassdrag

Kjente personer fra Figgjo
 Kasper Idland – Var med under tungtvannsaksjonen på Rjukan.
 Torkel Ravndal – Muskelmann og entertainer.
 Bjarne Berntsen – Hovedtrener for Viking FK.
 Birkir Bjarnason – Islending som kom til Figgjo som liten, og spiller i dag fotball i Aston Villa FC.

Kronprinsesse Mette-Marit (f. Tjessem Høiby) stammer på morssiden fra gården Tjesseim som ligger i Figgjo bydel.

Historikk
Historisk deler man Figgjo i to steder, Håland og Figved. Figgjo er i stor grad vokst opp rundt klesfabrikken DFU og Figgjo AS. DFU trakk til seg arbeidere som bosatte seg på Figgjo, men fabrikken er nå nedlagt. Figgjo var også en stasjon på Ålgårdbanen,  denne 
lever videre som kultur og museumsstasjon. Ålgårdbanen er ikke nedlagt, det er ordinær togdrift som er innstilt på ubestemmt tid. Figgjo bydelsutvalg gjorde et forsøk på å få lov til å rive en del av Ålgårdbanen, dette ble stoppet av jernbaneverket som eier sporet. Sandnes kommune ved kulturetaten sponset i flere år driften av veterantoget til Figgjo, sist i 1999 med over ett tusen reisende på en søndag. Kommunen  søkte og om muligheter for å legge en bro over Åslandsveien. Kommunen har og satt opp nye trafikkskilt, bygget nye planoverganger og satt opp ledegjerder og porter for å ivareta sikkerheten ved banen.

Bydeler i Sandnes
Valentina Teresjkova

Valentina Vladimirovna Teresjkova (russisk: ; født 6. mars 1937) er en russisk og tidligere sovjetisk kosmonaut. Hun var den første kvinnen i verdensrommet, om bord på Vostok 6 i 1963.

16. juni 1963 ble hun den første kvinne og den første sivile person som fløy ut i verdensrommet. Hun kretset rundt jorden i 48 timer og tilbrakte nesten tre døgn i rommet.Det skulle ta 19 år til neste kvinne, Svetlana Savitskaja, fulgte etter. 

3. november 1963 giftet Teresjkova seg med Andrijan G. Nikolajev, kosmonauten ombord på Vostok 3. De fikk en datter, Elena Andrionova (nå lege, og som ble den første person hvis begge foreldrene har vært i verdensrommet), før ekteskapet brøt sammen. De ble ikke skilt offisielt før i 1982.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  BBC: Tereshkova received the Greatest Woman of the Century Award

Russiske kosmonauter
Vostok-programmet
Kvinner i historien
Personer fra Tutajev rajon
The Elder Scrolls III: Morrowind

The Elder Scrolls III: Morrowind (eller bare Morrowind) er et rollespill fra 2002 til PC og Xbox. Det inngår i The Elder Scrolls-serien utviklet av Bethesda Softworks.

Spillets oppbygning 
Morrowind er et veldig ikke-linært spill, hvilket vil si at spilleren i stor grad kan gjøre akkurat det han/hun vil. Dette har vært et kjennemerke på The Elder Scrolls-serien. Alle spillene i serien utspiller seg i den samme fantasiverdenen, på kontinentet «Tamriel». I Morrowind befinner spilleren seg i provinsen «Morrowind», på øyen «Vvardenfell», hvis hovedstad heter «Vivec». Øyen er dominert av tre forskjellige hus: «Hlaalu», med hovedsete i «Balmora»; «Redoran», med hovedsete i «Ald'ruhn»; og «Telvanni», med hovedsete i «Sadrith Mora». Spilleren kan bli medlem av ett av disse husene i løpet av ett spill. Hovedhistorien går ut på å redde øyen fra den onde «Dagoth Ur», med tilholdssted på fjellet «Red Mountain» midt på «Vvardenfell», men med alle mulighetene spillet byr på, er det mange som rett og slett ser bort fra hele hovedhistorien.

Oppfølgeren, The Elder Scrolls IV: Oblivion, ble utgitt våren 2006.

Utvidelsespakker 
To utvidelsespakker har blitt laget til Morrowind:

 The Elder Scrolls III: Tribunal
 The Elder Scrolls III: Bloodmoon

Begge utvidelsene inneholder en ny hovedhistorie, i tillegg til mange nye småoppdrag.

I 2003 utga Bethesda Softworks en Game of the Year-pakke som inneholder både Morrowind og de to utvidelsene. Utvidelsene var ikke tilgjengelig til Xbox før lanseringen av samlepakken.

Modifikasjoner 
Med Morrowind følger The Elder Scrolls Construction Set (TESCS), et program som kan brukes til å lage modifikasjoner, eller plug-ins, til spillet. En modifikasjon i Morrowind vil si et tillegg til det opprinnelige spillet, for eksempel en ny person, et nytt hus eller en hel ny by. Det har imidlertid blitt laget modifikasjoner som fjerner hele det opprinnelig spillet og gir spilleren en helt ny verden å utforske.

Det finnes tusener av modifikasjoner laget av spillerne selv, men i tillegg har Bethesda Softworks utviklet et antall offisielle modifikasjoner, tilgjengelig for nedlasting på Morrowinds hjemmeside.

Eksterne lenker 
 

3 1
Elder Scrolls III: Morrowind
Elder Scrolls III: Morrowind
Elder Scrolls III: Morrowind
Elder Scrolls III: Morrowind
Morrowind
Videospill utviklet i USA

de:The Elder Scrolls#Morrowind
Eternit

Eternit er et registrert varemerke for byggemateriale. Navnet kommer av at materialet skal kunne stå i all tid, dannet fra latin aeternus, «evig, evigvarende», jf. engelsk eternity, «evighet».  Materialet ble mest lagd av asbestfibre blandet med sement i forholdet 1:9. Fordelen med eternit er at materialet holder seg uansett temperatur og vær. Eternit har bl.a. blitt brukt til å kle husvegger, og som takplater. En eternitvegg trenger ikke husmaling, slik f.eks. trevegger gjør. Eternit har god flammebestandighet, da det inneholder asbest. I Norge ble eternit mye brukt i 1950–60-årene. Etter hvert kom det frem at ved produksjon av og saging i eternit, ble det dannet helsefarlig støv. Dette er årsak til sykdommen asbestose, og er svært kreftfremkallende. Asbestose ble allerede oppdaget i begynnelsen av 1900-tallet. Lungekreft forårsaket av asbestose ble i Tyskland anerkjent som yrkessykdom så tidlig som i 1943. Eternit er klassifisert som spesialavfall.

I slutten av 1970-årene og i 1980-årene viste det seg at mange ansatte ved eternitfabrikker var blitt syke. I 1978 ble det innført forbud mot asbestholdige bygningsplater for innvendig bruk, og i 1979 ble forbudet utvidet til også å omfatte bygningsplater til utvendig bruk. 

Norsk Eternit-Fabrikk startet produksjon av eternitplater i Slemmestad i 1946. Fabrikken var den eneste i Norge og var eid av Christiania Portland Cementfabrik, som i 1968 ble en del av Norcem. På det meste hadde fabrikken 350 ansatte og hadde en årsproduksjon på 70 000 tonn. Fabrikken ble nedlagt i 1980. Det nedlagte fabrikkanlegget ble grunnlaget for Bjerkås nærings- og industrianlegg.

Referanser

Litteratur 
 Gartmann, Frithjof (1990): Sement i Norge 100 år. Oslo

Se også
Kreft
Kreftfremkallende stoffer

Eksterne lenker

 Riksantikvaren informasjon om vedlikehold av eternitt på fredete og verneverdige bygninger

Helse
Teknologi
Betong
Varemerker
Paul Scharner

Paul Josef Herbert Scharner (født 11. mars 1980 i Scheibbs) er en østerriksk tidligere fotballspiller som sist spilte for Wigan Athletic, på lån fra Hamburger SV i Tyskland, etter at kontrakten med West Bromwich Albion gikk ut 2012. Scharner har en fortid i Brann.

Spillerkarriere 

Scharner spilte frem til slutten av sesongen 2005 midtbane på det østerrikske landslaget og i Brann, men ble etter det brukt som midtstopper. Han kom til Brann høsten 2004, og var blant annet med på å vinne cupen med Brann samme år. 

Han slo for alvor gjennom i bergensklubben i 2005-sesongen da han både av Brann-supporterne, og fotballeksperter ble regnet som Branns beste spiller. Av Brann-supporterne fikk han blant annet kallenavnet Fussballgott (fotballgud). Den 22. desember 2005 ble han solgt fra den norske eliteserieklubben Brann til den engelske Premier League-klubben Wigan Athletic for ca. 30 millioner kroner.

Scharner debuterte for Wigan 10. januar 2006. Som innbytter i den første av to semifinaler i ligacupen mot sin egen favorittklubb Arsenal, ble østerrikeren matchvinner. Etter at kontrakten hans gikk ut med Wigan sommeren 2010 gikk han vederlagsfritt til West Bromwich Albion i slutten av august.

Meritter   
 11 Landskamper for landslaget til Østerrike (per januar 2006).
 Vant cupen med Brann 2004.

Klubbstatistikk

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Paul Scharners hjemmeside
 SK Brann om Paul Scharner

Østerrikske fotballspillere
Fotballspillere for FK Austria Wien
Fotballspillere for FC Red Bull Salzburg
Fotballspillere for SK Brann
Fotballspillere for Wigan Athletic FC
Fotballspillere for West Bromwich Albion FC
Fotballspillere for Hamburger SV
Østerrikske fotballspillere i Norge
Personer fra Bezirk Scheibbs
Fødsler i 1980
Hanekam (frisyre)

Hanekam er en frisyre der man har barbert bort det meste av håret på sidene av hodet, slik at det står igjen en smal stripe hår på midten fra pannen og bakover til nakken, omtrent som hanekammen på hønsefugler. Håret kan være langt eller kort, men står gjerne opp som en vifteformet børste langsetter hodet. Ikke sjelden er frisyren løftet og formet med hårgele, og håret farget med hårfarge.

Hanekamfrisyre i litt ulike varianter var vanlig blant punkere på 1970- og 80-tallet, og har holdt seg som «punkehår» siden. En liknende hårstil var også utbredt hos de nordamerikanske cherokee- og mohawk-indianerne. De kunne i tillegg pryde hårtoppen med fjær.

Frisyren kalles gjerne mohawk på amerikansk-engelsk og mohican på britisk-engelsk. Begge ordene betyr «mohikaner». Den tyske betegnelsen er Irokesenschnitt, «irokeser-snitt».

Liknende hodeplagg 
Imponerende hodekammer forekommer ikke bare på mennesker og fugler, men også på flere hodeplagg i ulike kulturer opp gjennom historien. Antikke hjelmer kunne for eksempel ha en høy, børste- eller vifteformet fjær- eller hårkam som kan minne om hanekamfrisyren. Det samme gjelder for de ofte gule vinaya-hattene som blir båret av gelug-buddhister i seremonier og prosesjoner; disse har høy, buet frynsekam nesten som manen på en hest.

Se også 
 Hårpisk
 Khokhol, glattbarbert kosakkfrisyre med hårtopp

Eksterne lenker 
 

Hårfrisyrer
Hanekam

Hanekam har flere betydninger:

Kam (zoologi), hudfold på hodet til en hønsefugl
Hanekam (frisyre), en hårfrisyre
Hanekam (plante), Lychnis flos-cuculi, ei plante
Alta-klassen

Alta-klassen er en skipsklasse norske minesveipere. De er oppkalt etter norske elver og ligner Oksøy-klassen minejaktfartøyer. Det ble bygget fem fartøyer i perioden 1990-1997.
Fartøyene kan både sveipe forankrede kontaktminer og miner som er satt til å gå av på akustikk (støy fra fartøy) og magnetisme (magnetfeltet et fartøy representerer). I fredstid benyttes fartøyene til oppøving og deltakelse i NATOs stående minerydderstyrke, SNMCMG1 (Standing NATO Response Force Minecountermeasures Group 1)

KNM «Glomma» ble allerede i 1999 lagt i opplag, og i 2009 ble hun, sammen med KNM «Oksøy», lagt ut for salg. I sin tjenestetid har hun vært i aktiv tjeneste i kun 25 dager.

Fartøy

Referanser

Norske minekrigsfartøyer
Skipsklasser
KNM «Alta» (M314)

KNM «Alta» er en norsk minesveiper av Sauda-klassen, som var i bruk i det norske sjøforsvaret fra 1966 til 1996. Skipet var utelukkende bygget i tre eller ikke-magnetiske metaller. (Med unntak av jernblikk i elektriske magneter og motorer, samt utstyr beregnet til å være i sjøen under sveiping slik som otere, flottører, kuttere mv.)

Etter at KNM «Alta» ble tatt ut av tjeneste ble den gjort om til et museumsskip. Det eies av Forsvarsmuseet, men blir driftet av den frivillige organisasjonen Venneforeningen For M314alta.

Eksterne lenker 
 
 Hjemmeside

Norske minekrigsfartøyer
Skip fra 1953
1953 i USA
1954 i Belgia
1966 i Norge
Skip bygget i USA
Museumsskip
Artikler i sjøfart-prosjektet
Gideon Hausner

Gideon Hausner (født 26. september 1915 i Lviv, død 15. november 1990 i Jerusalem) var juridisk rådgiver for Israels regjering, og hovedanklager under rettssaken mot Adolf Eichmann i 1961.

Hausner ble født i Lemberg (senere kjent som Lviv) i det østlige Galicja i det daværende Østerrike-Ungarn. Faren var rabbiner og sionist som flyttet med familien til Palestina-mandatet i 1927. Hausner forlot farens ortodokse variant av den jødiske religionen. Under rettssaken mot Eichmann skiftet han lett mellom de holocaust-overlevendes språk: Jiddisch, polsk, tysk, engelsk og hebraisk. Hausners egen bakgrunn var nokså lik det store antallet ofre for holocaust.

Hausner ble kjent for sin dyktige utspørring av Eichmann under saken. Eichmanns hovedforsvar var at han bare var en kontorarbeider som fulgte ordre, hvilket Hausner dels møtte med presedensen som var satt under Nürnbergprosessen hvor det ble slått fast at dette ikke er et forsvar for alvorlige handlinger som forbrytelser mot menneskeheten, og dels med provoserende spørsmål som «var du en Obersturmbannführer eller en kontorpike?». Eichmann ble kjent skyldig på alle punkter og dømt til døden.

Et av Hausners viktigste grep under rettssaken var å la de overlevende komme til orde og opptre som verdige individer.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Israelske jurister
Personer fra Lviv
Baruch Goldstein

Baruch Kappel Goldstein (født 9. eller 12. desember 1956, død 25. februar 1994) var en israelsk nasjonalistisk ekstremist, jødisk terrorist og massemorder som drepte 29 palestinere i en moske i 1994.

Goldstein var opprinnelig fra Brooklyn i New York i USA, men emigrerte til Israel, hvor han bodde i en bosetning på det Israelokkuperte Vestbredden og arbeidet som lege i den israelske hæren. Den 25. februar 1994 myrdet han 29 bedende muslimer og såret 150 andre i Hebron. I tillegg døde 26 andre palestinere senere som følge av hendelsen. Goldstein ble selv drept i angrepet.

Golstein var en svoren tilhenger av den høyreekstreme israelske politikeren Meir Kahane som tok til orde for å fjerne alle palestinere både i Israel og de okkuperte områdene. Han tilhørte også den militante organisasjonen Jewish Defense League, en organisasjon som var stiftet av Kahane. Da han tjenestegjorde som lege i den israelske hæren ble kan kjent for sine uttalelser om å nekte å behandle ikke-jøder, også de som tjenestegjorde i den israelske hæren. 

Golstein bodde i den jødiske bosetningen Kiryat Arba like ved Hebron på den okkuperte Vestbredden.

Se også 
 Hebronmassakren 1994

Personer fra USA involvert i terroraktivitet
Sionister
Massemordere
Migranter til Israel
Personer som led en voldelig død