alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Gribbene

Gribbene er et norsk rock/punk-band fra Oslo.

Gruppen ble dannet i 2015 av Marius Roti, Kim Raaden Hoque, Ronny «Pøbel» Olsen og Ole Henrik Lund. Bandet ga i januar 2017 ut sitt selvtitulerte debutalbum.

Medlemmer 

 Marius Roti - Vokal (2015-)
 Kim Raaden Hoque - Gitar (2015-)
 Tobias Flottorp Heltzer - Bass (2017-)
 Mathias Langfeldt - Gitar (2018-)
Arne Steinar Myrvang - Trommer (2018-)

Tidligere medlemmer
 Ronny «Pøbel» Olsen - Trommer (2015–2017)
 Ole Henrik Lund - Bass (2015–2017)
Karl-Magnus Bjorøy - Trommer (2017-2018)

Diskografi 
 Gribbene (2017)
 Megomani (2019)
 På vei til helvete (2021)

Eksterne lenker 
 Gribbenes offisielle nettside
 http://www.h-a.no/kultur/musikk/reinspikka-rock
 https://www.oblad.no/kultur-og-underholdning/oppegard/folloliv/rockebandet-gribbene-debuterer-til-unison-applaus/s/5-68-235183

Norske rockegrupper
Spor av stein

Spor av stein, (originaltittel: Spur der Steine) er en østtysk spillefilm fra 1966 regissert av Frank Beyer og med Erik Neutschs roman av samme navn som forelegg.

Medvirkende 
 Manfred Krug: Hannes Balla
 Krystyna Stypułkowska: Kati Kleedubbet av Jutta Hoffmann
 Eberhard Esche: Werner Horrath
 Johannes Wieke: Hermann Jansen
 Walter Richter-Reinick: Richard Trutmann
 Hans-Peter Minetti: Heinz Bleibtreu
 Walter Jupé: Kurt Hesselbart
 Ingeborg Schumacher: Marianne Horrath
 Gertrud Brendler: Frau Schicketanz
 Helga Göring: Elli
 Erich Mirek: Oswald Ziemer

Referanser

Eksterne lenker 
 

Filmkomedier
Tyske dramafilmer
Tyskspråklige filmer
Filmer fra 1966
DEFA-filmer
François Coli

François Coli (født 5. juni 1881 – erklært død in absentina den 8. mai 1927, eller senere var fransk pilot og navigatør,  best kjent som den en-øyede flykamerat og kollega til Charles Nungesser i deres håpløse forsøk på å krysse Atlanterhavet i et fly, kjent som L'Oiseau Blanc.

Tidlig liv og første verdenskrig
François ble født i Marseille til en korsikansk famile med tradisjon fra sjøen, ble Coli kaptein i handelsmarinen og fikk tre døtre. Ved utbruddet av første Verdenskrig tilbød han sine tjenester til den franske marine. Han ble skuffet da intet krigsskip trengte en kaptein med ett øye og  meldte han seg til Arméen som frivillig. Heldigvis, hans alder og erfaring førte til at han fikk oppdrag i 1915 og den sommeren ble han forfremmet til kaptein. Siden han hadde fått flere skader ble han erklært uegnet for infanteriet, og han ble overført til det franske flyvåpen, fikk sin "vinge" i mars 1916. Senere samme år ble han opptatt i Escadrille N.62 og forfremmet til kommando over en skvadron i februar 1917.

Kaptein Coli forble sjef over Escadrille des Coqs, selv etter å ha mistet et øye i et havari i nars 1918. Han ble dimmitert i august med ànbefaling som en eksepsjonell navigatør og leder.

Karriere etter krigen

Etter krigen begynte Coli med en serie med flyvninger for å sette distanserekorder. Den 26. januar 1919 gjennomførte han den første dobbeltkrysing av Middelhavet sammen med løytnant Henri Roget. De fløy 735 kilometers på fem timer.

Den 24. mai, igjen sammen med Roget satte Coli en langdistanse rekord fra Paris til Port Lyautey, Marokko, en distanse på 2 200 km. Han ble såret da de havererte under landing.

Året etter, 1920, sammen med Joseph Sadi-Lecointe gjorde Coli ytterligere lang-distanseflyvninger omkring Middelhavet.

I 1923 begynte Coli å planlegge en nonstop transatlantisk flyvning med sin kamerat fra krigstiden, Paul Tarascon, et ledende flyveress. I 1925 ble de interessert i Orteigprisen på 25 000 dollar for første flyvning mellom Paris og New York. Sent 1926 ble deres Potez 25 biplane ødelagt i et havari og Tarascon fikk store brannskader. Et nytt fly ble anskaffer og Tarascon avsto sin plass som pilot til fordel for Charles Nungesser.

I 1928 ble flere innsjøer i Ontario navnsatt etter flyvere som hadde omkommet i 1927, vesentlig under forsøk på å krysse Atlanterhavet. Blant disse er Coli Lake () og Nungesser Lake ().

Se også 
Liste over mislykkede atlanterhavsflyvninger

Referanser

Eksterne lenker 
Escadrille 62
Tighar Tracks (Spring 1987), Volume 3, Number 1, published by The International Group for Historic Aircraft Recovery
"Mystery of the White Bird"
cenotaph;findagrave memorial

Franske flyvere
Paul Tarascon

Oberstløytnant Paul Albert Pierre Tarascon (født 8. desember 1882, død 11. juni 1977) var et flyveress fra første verdenskrig. Tross sitt handikap med en amputert fot ble han kreditert for tolv bekreftede og muligens ti seire i luftkamper. Han tjenstgjorde også i andre verdenskrig.

Før første verdenskrig
Tarascon sluttet seg til det franske militære i 1901. Etter dimmitering fra aktiv tjeneste ble han plassert ved 4e Regiment d'Infanterie Coloniale. Han ble interessert i flyvning etter dimmitering og besluttet å lære å fly. I 1911, mens han lærte å fly, havarerte han så stygt at hans høyre fot måtte amputeres. Dette avfyrte hans senere kallenavn: l'as la jambe de bois (flyveresset med treben).

Første verdenskrig
Tross sitt handikap, da krigen begynte, meldte han seg frivillig som flyver og ble akseptert. Han fullførte militær 
trening og fikk sin "vinge" 14. desember 1914, og ble instruktør i januar 1915. Han ba om aktive oppdrag, og ble sent til Escadrille 31 den 6. oktober 1915, til Escadrille 31. mai 1916, og kort tid senere til Escadrille 62.

Mens han fløy et Nieuport jagerfly fikk han sin første nedskyting 15. juli 1916. Innen 17. november hadde han nådd åtte seire med Nieuport. Før han fortsatte 6. april 1917 hadde han byttet fly til Spad. Han fikk ytterligere to seire sommeren 1917, så ytterligere to den 15. juli 1918. Tarascons personlige buemerke, en svart kjempende hane var blitt adoptert av hans skvadron.

Senere liv
Tarascon overlevde krigen og steg i gradene til oberst. Han deltok i den franske motstandsbevegelsen under andre verdenskrig.

Æresbelønninger

I 1955 fikk Tarascon Æreslegionens Storkors. Han hadde opprinnelig blitt innstilt til Æreslegionen under første verdenskrig.

Hans Chevalier de la Légion d'honneur citation of 15 November 1916 reads:

<blockquote>
Adjutant pilot of Escadrille N62. Remarkable pilot by his devotion, skill, coolness and initiative. He has distinguished himself for over a year during the course of numerous reconnaissances, protections and pursuits. On 9 August 1916, his plane was hit over 100 times by enemy bullets. Since the first of July, he has had 35 combats, downing five enemy planes and has forced two others to land in a damaged condition.
</blockquote>

His Médaille militaire citation of 4 August 1916 states:

Adjudant pilot of Escadrille N62. Excellent pilot, always prepared to work. Although one leg had been amputated, he entered aviation and has carried out numerous reconnaissances over long distances and has had 15 aerial combats. On 15 July 1916, he downed an Aviatik de chasse, which fell in flames in enemy territory.

Tarascon fikk også Krigskorset med tolv palmeblader under flrste verdebskrigWorld War I.

Referanser 

Franske flyvere
MS «Tege»

MS «Tege» er et containerskip. Det har blitt brukt på ruten Bodø-Alta i Norge, den viktigste forbindelsen for containerfrakt til Nord-Norge nord for Bodø. Den har blitt erstattet av toget Arctic Rail Express til Narvik og deretter lastebil.

Navn
 1971 – "ATLAS  SCAN" – Eier: K/S Unit Tramp(Blæsbjerg & Co)Århus,Danmark           
 1978 –  "ATLANTIC  SPRINTER"  – Eier: Maya Marine Co.Ltd(Fruit Transportation Ltd)Limassol     
 1982 – "NORTH  ARMAC" – Eier: Fristar Shipping Co.Ltd.,Monrovia                                         
 1984 – "TEGE" – Eier: Skips A/S Taurus,Sortland                                                       
 2013 – "JUST MARIIAM" – Eier: et rederi i Libya
 2014 – "JUST NORAN" – Flagg: Togo

Referanser

Eksterne lenker
 
 https://www.sjohistorie.no/no/skip/29085/

Norske lasteskip
Sjøfart i Nordland
Sjøfart i Troms og Finnmark
Skip fra 1971
Artikler i sjøfart-prosjektet
Keita Baldé

Keita Baldé Diao (født 8. mars 1995) er en spanskfødt senegalesisk fotballspiller som fra den 30. juni 2022 er klubbløs.

Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Senegalesiske fotballspillere
Spanske fotballspillere
Spillere i Afrikamesterskapet 2017
Spillere i Afrikamesterskapet 2019
Spillere i Fotball-VM 2018
Fotballspillere for SS Lazio
Fotballspillere for AS Monaco
Fotballspillere for FC Internazionale Milano
Fotballspillere for UC Sampdoria
Fotballspillere for Cagliari Calcio
Fødsler i 1995
Juan Foyth

Juan Marcos Foyth (født 12. januar 1998) er en argentinsk fotballspiller som spiller for den spanske klubben Villarreal CF.

Landslaget 
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.

Meritter 
Villarreal
 UEFA Europa League (1): 2020/2021

 Argentina
 VM i fotball (1): 2022

Referanser

Eksterne lenker 
 

Argentinske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 2022
Spillere i Copa América 2019
Fotballspillere for Estudiantes de La Plata
Fotballspillere for Tottenham Hotspur FC
Fotballspillere for Villarreal CF
Vinnere av Europaligaen i fotball for menn
Verdensmestere i fotball
Fødsler i 1998
Hacâstâmjuuhâ

Hacâstâmjuuhâ (enaresamisk) er ei elv i Enare og Utsjok kommune i Lappland i Finland. Den er en av tilløpselvene til innsjøen Iijärvi, som er utspring for Neidenelva. Hacâstâmjuuhâ renner parallelt med Vaijoki, og ligger 1–2 kilometer øst for denne. Elva har utspring nordvest for fjellet Geađgeborgielas i grenseområdene mellom Enare og Utsjok kommune og renner i sørvestlig retning.

Referanser 

Elver i Utsjok kommune
Elver i Enare kommune
Neidenvassdraget
VM i padling 2014

VM i padling 2014 (verdensmesterskapet i padling) ble arrangert i Moskva i Russland i 2014.

Medaljevinnere

Menn
 Ikke-olympiske øvelser

Kano

Kajakk

Kvinner
 Ikke-olympiske øvelser

Kajakk

Kajakk

Referanser 
ICF medalists for Olympic and World Championships - Part 1: flatwater (now sprint): 1936-2007.
ICF medalists for Olympic and World Championships - Part 2: rest of flatwater (now sprint) and remaining canoeing disciplines: 1936-2007.

VM i padling
Internasjonale mesterskap i Russland
Internasjonale mesterskap i 2014
Sport i Russland i 2014
Sport i Moskva
Padling i Russland
Padling i 2014
VM i padling 2015

VM i padling 2015 (verdensmesterskapet i padling) ble arrangert i Milano i Italia i 2015.

Medaljevinnere

Menn
 Ikke-olympiske øvelser

Kano

Kajakk

Kvinner
 Ikke-olympiske øvelser

Kajakk

Kajakk

Referanser 
ICF medalists for Olympic and World Championships - Part 1: flatwater (now sprint): 1936-2007.
ICF medalists for Olympic and World Championships - Part 2: rest of flatwater (now sprint) and remaining canoeing disciplines: 1936-2007.

Eksterne lenker 
 

VM i padling
Padling i 2015
Padling i Italia
Internasjonale mesterskap i Italia
Internasjonale mesterskap i 2015
Sport i Italia i 2015
Sport i Milano
Glattblåhegg

Glattblåhegg eller glattsøtmispel (Amelanchier laevis) er et lite, løvfellende tre eller stor busk i rosefamilien som vokser i østlige Nord-Amerika.

Den blir mellom 2 og 25 m høy og kan ha fra 1 til 20 stammer. Barken er glatt og grå med mørke striper på unge trær, mens eldre trær har grunne furer i barken. Kvistene er rødbrune og glatte, men unge skudd kan være dekket av ullhår. Bladene sitter spredt; de er ovale, fintannede, 48–75 mm lange og 29–42 mm brede. Bladene er alltid glatte, selv når de er unge. Dette skiller glattblåhegg fra de andre artene i blåheggslekta og gjenspeiler seg i både det norske og det vitenskapelige navnet. 

Blomstene sitter 7–11 sammen i en 43–65 mm lang klase. De har fem hvite, linjeformete kronblad som er 13–17 mm lange. Det er 19–21 pollenbærere og som regel 5 grifler. Blomstringen skjer i april–juni. Frukten er en kjernefrukt, som er 8–15 mm i diameter; den er først grønn, så mørkerød og til slutt svart purpurfarget. Den er moden i juni–juli.

Glattblåhegg er ganske lyskrevende og vokser i åpen skog, skogkanter, kratt, åkerkanter og langs veger. Den er utbredt fra Newfoundland, Labrador og Saint-Pierre og Miquelon vestover til Ontario, Minnesota og Iowa og sørover til Georgia og Alabama. Glattblåhegg blir av og til plantet i hager. Den kan dyrkes i Sør-Norge til herdighetssone 4.

Systematikken til blåheggslekta er vanskelig ettersom de morfologiske karakterene er variable, og hybrider er vanlige. Amelanchier laevis og tresøtmispel (Amelanchier arborea) ble fram til 1941 ofte regnet til Amelanchier canadensis, men det ble da fastslått at de er gyldige arter. De to artene er nært beslektet, og noen botanikere har regnet A. laevis som en underart av A. arborea. De kan skilles på at glattsøtmispel under blomstringen har rødaktige, glatte blad, mens tresøtmispel har grønne eller hvitgrønne, ullhårete blad.

Galleri

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Maleae
Taggblåhegg

Taggblåhegg (Amelanchier alnifolia) er en løvfellende busk i rosefamilien som naturlig vokser i vestlige og sentrale Nord-Amerika.

Den blir mellom 1 og 12 m høy og kan ha fra 1 til 50 stammer. Den sprer seg med rotskudd og danner tette kratt. Bladene er ovale, tannede, 24–47 mm lange og 17–35 mm brede. Under blomstringen er bladene mer eller mindre hårete, men ut på sommeren er de glatte eller sparsomt håret. Artsepitetet alnifolia viser til bladene ligner litt på oreblader.

Blomstene sitter 6–11 sammen i en klase. De har fem hvite kronblad som er 9,5–14 mm lange og 3,3–5,5 mm brede. Det er 15–21 pollenbærere og 4–5 grifler. Frukten er en kjernefrukt, som er svart eller purpur og 8–15 mm i diameter. Taggblåhegg vokser langs kanten av elver og vann, i steinete fjellsider, kratt, skog og fuktige vegkanter. 

Det er tre varieteter av arten 
 var. semiintegrifolia – stillehavskysten i Alaska, Britisk Columbia, Washington, Oregon og nordlige California
 var. alnifolia - innlandsstrøk fra den arktiske tregrensen i Yukon og Nordvestterritoriene sørover til nordlige deler av Great Plains i Nebraska og vestlige Minnesota
 var. pumila – høyfjell 2000–3400 moh. i Arizona, California, Colorado, Utah og Wyoming

Taggblåhegg er mye plantet i hager og veganlegg på grunn av blomstringen og vakker høstfarge. Fruktene blir av og til spist, og i Nord-Amerika kalles de saskatoon berries, et navn fra cree. Arten er svært nøysom og hardfør. I Norge kan den plantes til herdighetssone 8, altså i hele landet.

Fruktene er ettertraktet av fugler, noe som gjør at arten kan spre seg raskt og langt. I Europa finnes taggblåhegg forvillet i Tyskland, Norge, Russland og Sverige. Når den etablerer seg i naturen, kan den fortrenge stedegne busker, skape busksjikt der de ikke finnes naturlig og forstyrre balansen mellom busker med frukt og fruktetende fugler.

I Norsk svarteliste 2012 var taggblåhegg vurdert til svært høy risko. I Fremmedartslista 2018 er den nedgradert til lav risiko på grunn av moderat invasjonspotensial og liten økologisk effekt.

Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 

Maleae
Arter som tidligere har stått på Norsk svarteliste
Bær
Ekte Nyheter

Ekte Nyheter er en nettavis lansert i 2010 av Onar Åm. Det er en norskspråklig høyreorientert liberalistisk, og tildels verdikonservativt orientert nettavis. Organisering ellers er usikker, men det er til dels anonyme skribenter som bidrar. 

Antallet lesere per måned er ukjent, men den har rundt  følgere på Facebook.

Innhold
Det blir ofte presentert en rekke saker som sammenfaller med Generasjon identitet-bevegelsen, som ofte blir kalt en ytre høyre-bevegelse i Europa.

Rundt 2017 gikk nettstedet fra å lenke til videoer med liberteriansk innhold og oppfordringer om å stemme Det liberale folkepartiet til et større innslag av egenprodusert stoff.

Ideologi og politisk ståsted 
I en programerklæring sier gruppen at den står for et liberalistisk synspunkt, og ønsker å ha fokus på norsk kultur og innvandring. Nettstedet ønsker å fremstille seg selv som en alternativ nyhetskilde til «Mainstream media» og som en motpol til det som hevdes å være venstreorientert propaganda i norsk presse. Nettstedet omtales som en del av en vestlig bevegelse med «alternative nyheter». Det formidles i noen grad saker som støtter det politiske partiet Liberalistene.  Ifølge Filter nyheter fremmer Ekte nyheter høyreradikale synspunkter blant annet i form av artikler om «generasjon identitet». Artikler er dels signert redaksjonen og dels signerte innlegg av blant annet Max Hermansen. Merkelapper som «lyvemedier» er vanlig på ytre høyre. Nettstedet mener mediene produserer venstrevridd propaganda. Nettstedet har uttrykt støtte til Donald Trump, og har kritisk perspektiv på innvandring til Norge.

Arrangementet Den Nye Politiske Virkeligheten i 2017
I 2017 var Ekte nyheter og Onar Åm med som arrangør av møtet Den Nye Politiske Virkeligheten. Hva innebærer Brexit, Trumps seier og at stadig flere mener Islam ikke passer inn i Europa? på Eldorado i Oslo. Trekkplaster var den høyreorienterte aktivisten Martin Sellner fra Østerrike, noe som skapte sterke reaksjoner, inkl. trusler og hærverk mot arrangørstedet Eldorado Bokhandel fra et miljø rundt Antirasistisk senter. . Flere andre grupper hadde varslet at de ville demonstrere, blant annet Skeiv Ungdom og Anti-Pegida.

Kanaler 
Ekte Nyheter bruker de vanlige sosiale mediekanalene som Facebook, Twitter og Youtube. I tillegg har de også en nettside som de presenterer saker på. Podcasten er under navnet Tankekrim. Per 17. september 2018 hadde podcasten 20 følgere.

Referanser 

Norske nettsteder
Skal vi danse (sesong 13)

Den 13. sesongen av Skal vi danse hadde premiere 3. september 2017. Dommerpanelet for denne sesongen består av Trine Dehli Cleve, Egor Filipenko, Merete Lingjærde og Tore Petterson. Programledere er Katrine Moholt og Anders Hoff.

Par
Følgende kjendiser deltar i den 13. sesongen av Skal vi danse: Bloggeren Anna Rasmussen skulle opprinnelig delta denne sesongen og skulle danse sammen med Glenn Jørgen Sandaker, men trakk seg før sesongpremieren. Blogger Marna Haugen Burøe overtok plassen til Rasmussen.

Resultater

 viser paret som fikk førsteplass.
 viser paret som fikk andreplass.
 viser paret som var i bunnen, men gikk videre.
 viser paret som ble stemt ut.
Grønne poeng viser høyeste poengsum for hver uke.
Røde poeng viser laveste poengsum for hver uke.

Gjennomsnitt 

Skal vi danse
Fuerza Alternativa Revolucionaria del Comun

Fuerza Alternativa Revolucionaria del Comun (FARC) er et politisk parti i Colombia, dannet i 2017 av geriljabevegelsen Fuerzas Armadas Revolucionarias de Colombia – Ejército del Pueblo (FARC-EP). Partiet er et revolusjonært, marxistisk parti.

Referanser

Sosialistiske partier
Politiske partier i Colombia
Marxisme
Etableringer i 2017
William Warburton

William Warburton (1698–1779) var en engelsk litteraturkritiker, skribent og biskop av Gloucester.

Warburton redigerte en utgave av Shakespeares samlede verk: The Works of Shakespeare (1747) i åtte bind. Da Alexander Pope døde i 1744, arvet Warburton halve biblioteket og rettighetene til verkene hans, og publiserte i 1751 Popes samlede verk i ti bind, The works of Alexander Pope, esq.

Biskop Richard Hurd (1720–1808) gav i 1788 ut Warburtons verk i sju bind og utstyrte det med et biografisk forord. I 1808 gav Samuel Parr ut korrespondansen mellom Warburton og Hurd; et viktig bidrag til periodens litteraturhistorie.  John Selby Watson skrev i 1863 en biografi over Warburtons liv, og i 1889 skrev Mark Pattison et essay om Warburton.

Referanser

Litteratur 
 Heinrich August Pierer, Julius Löbe (red.): «William Warburton» i  Universal-Lexikon der Gegenwart und Vergangenheit. 4. opplag. Bind 18.
 Leslie Stephen: «Warburton, William», i Dictionary of National Biography, 59. London: Smith, Elder & Co.
 Hugh Chisholm (red.): «Warburton, William» i Encyclopædia Britannica 28 1911, 11. utgave). Cambridge University Press.

Eksterne lenker 
 

Engelske anglikanske biskoper
biskoper i Church of England
Britiske forfattere
Shakespeare-forskere
Beriev MBR-2

Beriev MBR-2MBR står for russisk Morskoi Blizhniy Razvedchik (Cyrillic: Морской Ближний Разведчик) Magriineu kort rekonisering, var et russisk multi-purpose (inklusive rekognosering)flybåt som tjenstgjorde i Sovjets marine i 1935. Av 1 365 bygde, ble ni brukt av andre land, inklusive Finland og Nord-Korea. I Sovjetunionen fikk den noen ganger kallenavnet "Kорова" (ku).

Konstruksjon
MBR-2 var konstruert av Georgy Mikhailovich Beriev og fløy første gang i 1931, drevet av en importert 500 hkBMW VI.Z motor. Produksjonsmodellen som kom i 1934 brukte en lisens-bygget versjon av denne, Mikulin M-17 på 680 hk, og kunne bli utstyrt med hjul eller skiunderstell.

Beriev konstruerte også en variant som passasjerfly,MP-1som ble tatt i bruk av Aeroflot  1934, og en fraktutgave som fulgte i 1936.

I 1935 ble en forbedret versjon utviklet,MBR-2bis, drevet av Mikulin AM-34N motor og utstyrt med lukket cockpit, feste for maskingevær på toppen av skroget og større sideror. I denne konfigurasjonen forble den i produksjon frem til 1941. Som med MBR-2, denne kommersielle variant og  MP-1bis ble tatt bruk i 1937.

Varianter
 MBR-2M-17 : Kort rekkevidde maritime rekognisering, bombe flybåt, drevet av 680 Hk  Mikulin M-17B stempelmotor.
 MBR-2AM-34 ellerMBR-2 : Forbedret versjon, drevet av Mikulin AM-34N motor.
 MBR-2M-103 : En MBR-2AM-34 ble utstyrt med den mer kraftige M-103 motor. Kun den ene prototype ble bygget.
 MP-1 : Sivil versjon av MBR-2M-17 flybåt. Den kunne frakte seks passasjerer i en lukket cabin. 
 MP-1bis : Sivil versjon avMBR-2AM-34 flybåt.
 MP-1T : Fraktutgave av MBR-2.

Operatører

The Finnish Air Force opererte fem, tatt under Fortsettelseskrigen frak 1941.
 USSR
Aeroflot
Sovjet Naval Aviation
 Nord-Korea
North Korean Air Force

Spesifikasjoner (MBR-2bis)
 Besetning = 4-5
 Lengde = 13,50 m
 Vingespenn =19.00 m
 Høyde = 4.40 m
 Vekt,tom =2 718 kg
 Max takeoff vekt =4,245 kg
 Motor (prop)=Mikulin AM-34N, V 12, 750 Hk 
 Toppfart =275 km/t
 Rekkevidde =1 500 km
 Marsjhøyde = 4 900 
 Klatrefart =  m/s--

Bevæpning
 1× 7.62 mm (0.30 in) PV-1 maskingevær i baugen
 1× 7.62 mm ShKAS maskingevær øverst på skroge
 300 kg bomber, miner og dypvanbsbomber, festet under vingene

Se også 

Supermarine Walrus

Litteratur

 Munson, Kenneth: Bombers, Patrol and Transport Aircraft 1939-45. Utguver:Blandford|isbn=0-7137-0379-2

Eksterne lenker
 Beriev MBR-2 at aeroflight.co.uk
 Century of Flight
 Beriev MBR-2, TsKB-25 (project and prototype)  at Russian Aviation Museum
 MBR-2 series with M-17 engine  at Russian Aviation Museum
 Beriev MP-1, MP-1bis, MP-1T  (civilian variant) at Russian Aviation Museum

Luftfartøy bygget i Sovjetunionen
Enmotors skyvefly