alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Teateråret 1899

Teateråret 1899 er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1899.

Hendelser
Albert Ranft knytter Stora Teatern i Göteborg til sitt teaterimperium.

Utmerkelser

Nye drama 
Minna or, The Ruined Family from Downtown av Leon Kobrin  
Når vi døde vågner av Henrik Ibsen

Årets oppsetninger
7. mai – Aftenrøde basert på Knut Hamsuns skuespill med samme tittel, ble satt opp på Den Nationale Scene. 
1. september – Mester Gert Westphaler var en en teateroppsetting basert på en enakts komedie med samme tittel av Ludvig Holberg. Det ble satt opp på Nationaltheatret med Olaf Mørch Hansson som regissør.
21. oktober – Over Ævne I var en en teateroppsetting basert på skuespillet med samme tittel av Bjørnstjerne Bjørnson. Det hadde norgespremiere på Nationaltheatret med  Bjørn Bjørnson som regissør.
23. november – Over Ævne II var en en teateroppsetting basert på skuespillet med samme tittel av Bjørnstjerne Bjørnson. Det hadde norgespremiere på Nationaltheatret med  Bjørn Bjørnson som regissør.
Gustaf Vasa av August Strindberg settes opp på Svenska Teatern og får suksess, mens hans øvrige historiske dramaer mottas kjølig av publikum..
August Strindbergs skuespill Erik XIV uroppføres på Svenska Teatern i Stockholm.
August Strindbergs skuespill Brott och brott uroppføres på Dramatiska Teatern i Stockholm.
P A Rosenbergs skuespill Dönviks prästgård uroppføres på Dagmarteatret i København
Onkel Vanja av Anton Tsjekhov har uroppføres på Moskva kunstnerteater.

Fødsler

|-
|Januar ||25. || Per-Axel Branner ||  || skuespiller, regissør, manusforfatter og teatersjef ||align=center|76 ||align=center|1975 || 

|Februar || 3. || Per Schwenzen ||  || kabaretkunstner, manusforfatterog hørespillforfatter ||align=center|85 ||align=center|1984 || 
|-
|April ||1. || Vegard Hall ||  || skuespiller ||align=center|75 ||align=center|1975 || 

|Mai ||10. || Fred Astaire ||  || sanger, danser og skuespiller ||align=center|88 ||align=center|1987 || 
|-
|August ||6. || Lillebil Ibsen ||  || skuespiller og danser ||align=center|90 ||align=center|1989 || 

|November || 27. || Knut Hergel ||  || skuespiller og teatersjef ||align=center|82 ||align=center|1982 || 
|-
|Desember ||16. || Noël Coward ||  || skuespiller, dramatiker og komponist ||align=center|73 ||align=center|1973 || 
|}

Dødsfall

|-
|April ||12. || Henry Becque ||  || dramatiker ||align=center| ||align=center|1837 ||

|Mai ||18. || Anna de Wahl ||  || skuespillerinne og operettesangerinne ||align=center| ||align=center|1844 ||
|}

Referanser
Alan Caillou

Alan Samuel Lyle-Smythe, bedre kjent under forfatternavnet Alan Caillou, (født 9. november 1914 i England, død 1. oktober 2006 i Sedona i Arizona i USA) var en britisk forfatter, skuespiller, manusforfatter, soldat, politimann og profesjonell jeger.

Liv 
Fra 1936 til utbruddet av den andre verdenskrig i 1939 var Lyle-Smythe utstasjonert i det britiske Palestina-mandatet i Midtøsten der han lærte seg det arabiske språket. Han ble utnevnt til medlem av Order of the British Empire i juni 1938. Han giftet seg med kjæresten, Aliza Sverdova, i 1939, og han studerte deretter skuespill og teater mellom 1939 og 1941.

I januar 1940 ble Lyle-Smyth innrullert i Royal Army Service Corps. På grunn av sine språklige ferdigheter i arabisk ble han stasjonert i Nord-Afrika der han ble tatt til fange, fengslet og truet med henrettelse. Han klarte å flykte fra fangenskapet og ble med i de britiske styrkene ved Salerno. Han ble deretter utstasjonert sammen med partisaner i Jugoslavia. Han skrev om sine opplevelser i boken The World of Six Feet Square som ble utgitt i 1954. Han ble forfremmet til kaptein og han ble tildelt Military Cross i 1944.

Etter krigen vendte Lyle-Smythe tilbake til Midtøsten i 1946 og ble der til 1947 før han tjenestegjorde som polititjenestemann i det britisk okkuperte italienske Somaliland fra 1947 til 1952. I løpet av disse årene skrev han boken Sheba Sleep her. Lyle-Smith reiste til Canada hvor han jobbet som jeger og han ble skuespiller på kanadisk fjernsyn.

Forfatterskap 
Han skrev sin første roman, Rogue's Gambit, i 1955 under sitt psevdonym Caillou, et av dekknavnene fra krigen. Etter at han flyttet fra Vancouver til Hollywood, skrev han manus og opptrådte dessuten som skuespiller i TV-showene Daktari, The Man From U.N.C.L.E. (inkludert manus for «The Bow-Wow Affair» fra 1965), Thriller, Daniel Boone og Quark hvor han spilte «The Head».

Han skrev rundt 52 thrillere, utgitt som pocketbøker, under sitt eget navn og sitt psevdonym som Alex Webb om slike helter som Cabot Cain, oberst Matthew Tobin, Mike Benasque, Ian Quayle og Josh Dekker. Han skrev fortellinger for magasiner og også bøker under kvinnelige psevdonymer.

Flere av hans romaner ble filmatisert, blant annet Rampage med Robert Mitchum i 1963, som var basert på hans egne erfaringer med storviltjakt. I Assault on Agathon med Nico Manardos i rollen som Cabot Cain, skrev Caillou også manuset for filmen. The Cheetahs som ble filmatisert i 1989.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Alan Caillou hos Fiction books
 Bøker av Alan Caillou i Open Library hos Internet Archive

Engelske forfattere
Engelske skuespillere
Military Cross
Order of the British Empire (MBE)
Personer fra Surrey
Teateråret 1900

Teateråret 1900 er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1900.

Hendelser
15. september – Aarhus Teater innvies.
Albert Ranft knytter Södra teatern i Stockholm til sitt teaterimperium.

Utmerkelser

Nye drama
 Emma Gad – Dydens belønning
 James Herne — Sag Harbor
 George Bernard Shaw — Captain Brassbound's Conversion
 Arthur Schnitzler  —  Reigen

Årets oppsettinger

Danmark
Gustav Esmanns skuespill Alexander den store uroppføres på Folketeatret– i København, den kom som roman i 1907 og film i 1917

Italia
 14. januar – Giacomo Puccinis opera "Tosca" uroppføres ved Teatro Constantzi i Roma, Italia.

Norge

Sverige
 19. november – August Strindbergs Till Damaskus uroppføres på Dramaten med blant andre August Palme og Harriet Bosse. August Palme spiller "Den okände" og Harriet Bosse spiller "Damen".
Emil Norlanders revy Den förgyllda lergöken har premiere på Victoria-teatern i Stockholm 
August Strindbergs teaterstykke Brott och brott uroppføres på Dramatiska Teatern i Stockholm

Tyskland
26. januar – Når vi døde vågner av Henrik Ibsen har urpremiere på Königliches Hoftheater i Stuttgart.

Fødsler

|-
|September || 22. || Ruth Krefting || norsk || kunstmaler og hørespillforfatter ||align=center|88 ||align=center|1989 || 
|}
6. februar – Rudolf Värnlund, svensk forfatter, dramatiker og manusforfatter (død 1945)
2. april – Roberto Arlt, argentinsk journalist, forfatter og dramatiker (død 1942)
5. september – Leif Enger, norsk skuespiller (død 1977)
23 desember – Marie Bell, fransk skuespiller og teaterinstruktør (død 1985)

Dødsfall

|-
|rowspan=2|November ||22. || Harald Molander || svensk || forfatter og teaterregissør ||align=center|42 ||align=center|1858 || 

| 30. || Oscar Wilde || irsk || forfatter, dramatiker og dikter ||align=center|46 ||align=center|1854 || 
|}

Referanser
Heinz Schmidt (skihopper)

Heinz Schmidt er en tysk tidligere skihopper som konkurrerte for Øst-Tyskland.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka fra 1966 til 1972, og ble to ganger blant de ti beste sammenlagt: nummer 8 i 1968/69 og nummer 9 i 1969/70. Hans beste plassering i enkeltrenn i Hoppuka var 4.-plass i Oberstdorf 29. desember 1968. I VM i Štrbské Pleso i 1970 ble han nummer 24 i storbakken. Han ble nummer 2 i det individuelle hopprennet i Lahtis 7. mars 1971.

Kilder 
 Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
 Lahden Kaupunginmuseo (Lahtis Bymuseum): Resultater spesielt hopp 7. mars 1971  (besøkt 17. februar 2011)

Eksterne lenker 
 

Tyske skihoppere
Bokklubbenes skjønnlitterære oversetterpris

Bokklubbenes skjønnlitterære oversetterpris (etablert 1997) ble delt ut til en oversetter for sin «generelle gjerning». Den ble finansiert av Bokklubbenes skjønnlitterære oversetterfond, som ble etablert i samarbeid mellom Norsk Oversetterforening, Cappelens Bokklubber og De norske Bokklubbene. Prisen var på 50 000 kroner. I tillegg ga de en periode ut bokklubbenes prosjektstipend.

Prisen oppfattes av utdelerne som en fortsettelse av Norsk kulturråds oversetterpris som ble utdelt 1968–94.

Fra 2016 er prisen videreført under navnet Det skjønnlitterære oversetterfonds pris. Prisen deles ut for en oversetters samlede virke og består av  kroner og et diplom. Det er stiftelsen Det skjønnlitterære oversetterfond som utdeler prisen. Forlagene inviteres hvert år til å nominere kandidater til prisen, som så vurderes av en jury nedsatt av fondets styre.

Mottakere
1996 – Sverre Dahl
1997 – Merete Alfsen
1998 – Magnus Ulleland
1999 – Åse-Marie Nesse
2000 – Bjørn Alex Herrman
2001 – Knut Johansen
2002 – Per Qvale
2003 – Christian Rugstad
2004 – Knut Ofstad 
2005 – Mona Lange
2006 – Prisen ble ikke utdelt
2007 – Bente Christensen
2008 – Torstein Bugge Høverstad
2009 – Bodil Engen
2010 – Tommy Watz
2011 – Inger Gjelsvik
2012 – Thomas Lundbo
2013 – Tone Formo
2014 – Erik Krogstad
2015 – Prisen ble ikke utdelt
2016 – Tom Lotherington
2017 – Turid Farbregd
2018 – Kyrre Haugen Bakke
2019 – Tone Myklebost
2020 – Ute Neumann
2021 – Ika Kaminka
2022 – Tove Bakke

Referanser

Oversettelse
Norske litteraturpriser
Utmerkelser etablert i 1997
1997 i Norge
Tadeusz Pawlusiak

Tadeusz Pawlusiak (født 9. august 1946 i Wilkowice, død 16. april 2011) war en polsk tidligere skihopper som representerte BBTS Włókniarz Bielsko-Biała.

Han deltok i VM i 1970 og 1974, med 10.-plass i normalbakken i Falun i 1974 som beste plassering. I OL var han med i 1972 og 1976, og greide 18.-plass i storbakken i Sapporo i 1972 som beste resultat. Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka fra 1969 til 1978, med 7.-plass i 1970/71 som beste sammenlagtplassering. Hans beste plassering i enkeltrenn i Hoppuka var 3.-plass i Oberstdorf 30. desember 1970. Han ble også nummer 3 i Lahtis 2. mars 1969.

Tadeusz Pawlusiak var bror av langrennsløperen Anna Pawlusiak, kombinertløperen Józef Pawlusiak og skihopperen Stanisław Pawlusiak, som alle har deltatt i OL.

Kilder 
  Tadeusz Pawlusiak – Profil og resultatoversikt hos FIS (ikke fullstendig, besøkt 17. februar 2011)
  Tadeusz Pawlusiak – Profil og resultatoversikt hos FIS (noen resultater feilaktig registrert under Stanisław Pawlusiak, besøkt 15. april 2011)
 Sports Reference: Tadeusz Pawlusiak  (besøkt 17. februar 2011)
 Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
 Lahden Kaupunginmuseo (Lahtis Bymuseum): Resultater spesielt hopp 2. mars 1969 (besøkt 17. februar 2011)

Eksterne lenker 
 

Polske skihoppere
Deltakere for Polen under Vinter-OL 1972
Skihoppere under Vinter-OL 1972
Deltakere for Polen under Vinter-OL 1976
Skihoppere under Vinter-OL 1976
Personer fra Bielsko fylke
Fødsler i 1946
Dødsfall i 2011
George Kennedy Young

George Kennedy Young (født i 1911 i Dumfriesshire, død i 1990 i London) var en visedirektør for den britiske etterretningstjenesten Secret Intelligence Service (SIS), og senere var han involvert innen britisk politikk på høyresiden. Han satt også bankmann for en kortere periode. 

Young ble utdannet ved St. Andrews University, Dijon University, University of Giessen, og Yale University. I 1940 fikk han et militært oppdrag  som offiser i kongens regiment, men ble senere overført til britisk etterretning. Han har en lavere akademisk grad fra hans studier i Skottland. Han har for hans tjenester til landet sitt blitt tildelt en Order of the British Empire. Han har også fått The Most Honourable Military Order of the Bath (Order of the Bath).

Før utbruddet av den andre verdenskrig var han en del av redaksjonen i avisen Glasgow Herald, og etter at krigen var avsluttet meldte han seg til utenriksdepartementet i Storbritannia, og han tjenestegjorde som diplomat i Wien, Midtøsten og fra 1953, arbeidet han i Whitehall, der han spesialiserte seg på forsvars-etterretning. Hans misnøye med Macmillan og hans regjering ledet ham til å trekke seg fra rollen som nestleder for SIS i 1961.

Etter den andre verdenskrigen, arbeidet Young for en kortere periode innen journalistikken, før han returnerte til SIS der han ble ansatt som sjef for den britiske etterretnings-stasjonen i Wien, hvor han var involvert i de fleste hemmelige agentene og deres operasjoner i det sørøstlige Europa under den kalde krigen. 

I 1953 ble Young tilbakekalt til London for å ta over som direktør for Secret Intelligence Service og i 1956, under Suez-krisen, ble han igjen satt til å lede Storbritannias operasjoner i Midtøsten. I 1959 ble han utnevnt til visesjef for det britiske Secret Service. Han forlot endelig etterretningstjenesten og pensjonerte seg i 1961.

Referanser 

Order of the Bath
Order of the British Empire (MBE)
Spioner under den kalde krigen
Britiske spioner
Personer fra Dumfries and Galloway
Elisabeth Beresford

Elisabeth Beresford (født 6. august 1926 i Paris i Frankrike, død 24. desember 2010 i Alderney på Guernsey) var en britisk forfatter av barnebøker, kjent for å lage serien om The Wombles.

Liv 
Elisabeth ble født inn i en familie med mange litterære forbindelser, og hun arbeidet som journalist, men hun skapte seg ikke et navn for seg selv før hun skapte serien om The Wombles på 1960-tallet. The Wombles ble en svært populær bokserie blant barn over hele verden. Selv om Beresford også skrev mange andre litterære verk, forble serien om The Wombles hennes mest kjente verk. 

Elisabeths far var forfatteren J.D. Beresford som også jobbet som bokanmelder for flere aviser. Noen av hennes foreldres venner var blant annet forfatterne H.G. Wells, George Bernard Shaw, John Galsworthy, Hugh Walpole, W. Somerset Maugham og D.H. Lawrence. Hun jobbet også som journalist og innenfor radio, film og fjernsyn. Hun arbeidet som radio-reporter for BBC i en periode. Beresford giftet seg med tenniskommentator og programleder i BBC, Max Robertson, i 1949. Paret hadde en sønn og en datter sammen. 

Over en periode på ti år har Beresford skrevet mer enn 20 bøker om The Wombles. Disse bøkene er blitt oversatt til mer enn 40 språk og mer enn 30 TV-filmer, og et The Wombles-teatershow. En rekke Wombles-produkter kom også på markedet, inkludert såpe, T-skjorter, krus, oppvaskkluter og mange forskjellige kosedyr. 

Beresford og hennes familie flyttet til øya Alderney i Den engelske kanal på midten av 1970-tallet. Hun og mannen Robertson skilte seg i 1980. I tillegg til å skrive 20 bøker om The Wombles, skrev Beresford en rekke eventyr og mysterier for barn, mange av disse bøkene basert på den lille øya Alderney hvor hun bodde i en 300 år gammel hytte. Beresford ble gjort til medlem av Order of the British Empire for sine tjenester til britisk barnelitteratur.

Beresford døde 24. desember 2010 på Mignot Memorial Hospital som ligger i Alderney, i en alder av 84 år. Ifølge hennes eneste sønn, Marcus Robertson, ble hennes dødsårsak satt til å være hjertesvikt.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  «Elisabeth Beresford: A Lady who changed My Life» ved Mike Batt

Order of the British Empire (MBE)
Britiske forfattere
Personer fra Paris
Wilmersdorf

Wilmersdorf er en Ortsteil i den administrative bydelen Charlottenburg-Wilmersdorf i Berlin. Det historiske sentrum Alt-Wilmersdorf er i gaten Wilhelmsaue.

Historie
Landsbyen nær Berlin ble første gang nevnt i 1293 som Wilmerstorff. Fra 1850-tallet utviklet Wilmersdorf seg til et boligområde og ble i 1920 del av Berlin. Inntil sammenslåingen i 2001 fantes det en selvstendig bydel (Bezirk) av Berlin kalt Wilmersdorf. Denne omfattet i tillegg til området Wilmersdorf også områdene Halensee, Schmargendorf og Grunewald.

Under Mykonos-attentatet i Wilmersdorf 17. september 1992 ble fire kurdiske eksilpolitikere drept på oppdrag fra de iranske hemmelige tjenestene.

Bildegalleri

Eksterne lenker 
 Overblikk over Wilmersdorfs historie på bydelens internettside
 Wilmersdorf på gamle postkort

Tidligere bydeler i Berlin
Charlottenburg-Wilmersdorf
David de Gea

David de Gea Quintana (født 7. november 1990) er en spansk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Manchester United. Før han kom til United i 2011 hadde han spilt hele karrieren i Atlético Madrid. David de Gea spiller også for Spanias herrelandslag i fotball.

Manchester United

2011/12 
Den 29. juni 2011 signerte De Gea en femårskontrakt med Manchester United. Han debuterte for Manchester United i en vennskapskamp mot Chicago Fire 23. juli 2011, en kamp som endte 3-1 til Manchester United. Hans første offisielle kamp kom 15 dager senere, 7. august 2011. Det var Community Shield-kampen mot Manchester City som Manchester United vant 3-2. Den første mannen til å score på De Gea etter overgangen fra Atlético Madrid ble Joleon Lescott. De Gea spilte sin første Premier League-kamp en uke senere mot West Bromwich. Første gang De Gea holdt buret rent var mot Tottenham på Old Trafford. De Gea debuterte i Mesterligaen 27. september 2011 mot FC Basel, og kampen endte 3-3.

Landslaget 
Den 1. juni 2014 ble De Gea tatt ut til den 23-manns store landslagstroppen som reiste til Brasil for å spille VM.

Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.

Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.

Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.

Meritter

Atlético Madrid
 Europaligaen: (1) 2009/10
 UEFA Super Cup: (1) 2010

Manchester United
 Premier League: (1) 2012/13
 FA-cupen: (1) 2016 
 Ligacupen: (1) 2017
 Europaligaen: (1) 2016/17
 FA Community Shield: (3) 2011, 2013, 2016

Landslag
 UEFA European Under-17 Football Championship: (1) 2007
 UEFA European Under-21 Football Championship: (1) 2011

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
  Spillerstatistikk for Manchester United hos Stretfordend.co.uk
  Profil hos BDFutbol
  Profil hos united.no

Spanske fotballspillere
Deltakere for Spania under Sommer-OL 2012
Fotballspillere under Sommer-OL 2012
Spillere i Fotball-VM 2014
Spillere i Fotball-EM 2016
Spillere i Fotball-VM 2018
Spillere i Fotball-EM 2021
Fotballspillere for Atlético Madrid
Fotballspillere for Manchester United FC
Personer fra Madrid
Tyga

Micheal Ray Nguyen-Stevenson (født 19. november 1989 i Compton i California, USA) som er bedre kjent som Tyga, er en amerikansk rap-artist. Tyga ble først kjent etter debutsingelen «Coconut Juice» på No Introduction, som ble lansert 22. mars 2008. Han ble senere nominert til Grammy for singelen «Deuces» i samspill med Chris Brown og Kevin McCall i Grammy-nominasjonene for 2011.

Tyga er av jamaicansk og vietnamesisk opphav.

Diskografi 
Studioalbum
 No Introduction (2008)
 Careless World: Rise of the Last King (2012)
 Hotel California (2013)
 The Gold Album: 18th Dynasty (2015)
 BitchImTheShit2 (2017)
 Kyoto (2018)
 Legendary (2019)

Felles album
Fan of a Fan: The Album  (2015)

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Rappere fra USA
Personer fra Compton
Musikere tilknyttet GOOD Music
Visindi

Visindi AS en aktør innen lederutvelgelse og organisasjonsutvikling. Selskapet leverer tjenester innen rekruttering og utvelgelse av toppledere, styremedlemmer og andre nøkkelroller og benytter både annonserte og ikke-annonserte prosesser (search). Virksomheten omfatter også konsulenttjenester innen team- og lederutvikling, strategirådgivning, coaching og karriererådgivning. 

Visindi AS ble etablert 1. oktober 2004. Sommeren 2009 fusjonerte det trondheimsbaserte Bonaventura og Visindi, samtidig som selskapet etablerte kontorer i Stavanger og Bergen.

Organisasjon 
Visindi er i dag lokalisert i Oslo, Stavanger, Bergen og Trondheim med tilsammen nesten 40 medarbeidere. Konsulentene er sertifisert på personlighetstestverktøyene OPQ32 og JTI.

Visindi er del av det internasjonale nettverket INAC, International Network of Associated Consultants. 

Selskapsnavnet Visindi er hentet fra gammelnorsk og betyr bevissthet, visdom og kunnskap.

Norske tjenesteselskaper
Etableringer i 2004
Bemanningsselskaper
Avantgardistisk jazz

Avantgardistisk jazz (også som avant-jazz) er en musikkstil og improvisasjon som kombinerer avantgardistisk kunstmusikk og komposisjoner med jazz. Den har sin opprinnelse tilbake til 1950-tallet og utviklet seg særlig på 1960-tallet. Begrepet var opprinnelig synonymt med frijazz, men er forskjellig ved at, til tross for sin distinkte frafall fra tradisjonell harmoni, den har en forhåndsbestemt struktur der improvisasjon kan finne sted. Denne strukturen kan være komponert note for note på forhånd, delvis eller helt.

Historie

1950-tallet 
Avantgardistisk jazz har sin opprinnelse i midten til slutten av 1950-tallet blant en gruppe improviserende musikere som avviste konvensjonene til bebop og postbop for å kunne tilsløre skillet mellom nedskrevet og spontan musikk. Avantgardistisk jazz kom til bli benyttet for å betegne jazzmusikk som skilte seg fra frijazz, som vektla struktur og organisering ved å benytte komponerte melodier, forandret, men uansett med forutbestemt taktart og tonalitet, og markert forskjell mellom solister og akkompagnement. Musikere identifisert med denne tidlige stadiet av stilen omfattet blant annet Cecil Taylor, Lennie Tristano, Jimmy Giuffre, Sun Ra, og Ornette Coleman.

1960-tallet 
John Coltranes eksperimentelle verk hadde stor innflytelse i løpet av tiåret. Alice Coltrane, hans hustru, var en talskvinne sammen med andre saksofonister, Archie Shepp, Pharoah Sanders og Albert Ayler. I Chicago begynte foreningen Association for the Advancement of Creative Musicians (AACM) å utøve deres egen variant av avantgardistisk jazz. AACM-musikerne (Muhal Richard Abrams, Anthony Braxton, Roscoe Mitchell, Hamid Drake, og The Art Ensemble of Chicago) tenderte å bevege seg mot en musikalsk eklektisisme. Poeten Amiri Baraka, en viktig person i Black Arts Movement, «den svarte kunstbevegelsen», spilte inn poetiske tekster i taleform med New York Art Quartet (Black Dada Nihilismus, 1964, ESP-Disk) og Sonny Murray (Black Art, 1965, Jihad).

Kjente avantgardistiske jazzmusikere

George Adams
The Bad Plus
Django Bates
Han Bennink
Ed Blackwell
Ernest Dawkins
Scott Fields
Mike Garson
Globe Unity Orchestra
Joe Harriott
Roy Haynes
Theo Jörgensmann
Jeanne Lee
Joe McPhee
Medeski, Martin, & Wood
Misha Mengelberg
Kenny Millions
Don Pullen
Sam Rivers
Arto Tunçboyacıyan
Alexander von Schlippenbach

Referanser

Litteratur 
 Berendt, Joachim E. (1992): The Jazz Book: From Ragtime to Fusion and Beyond. Revidert av Günther Huesmann, overs. H. og B. Bredigkeit med Dan Morgenstern. Brooklyn: Lawrence Hill Books. ISBN 1-55652-098-0
 Kofsky, Frank (1970): Black Nationalism and the Revolution in Music. New York: Pathfinder Press.
 Mandel, Howard (2008): Miles, Ornette, Cecil: Jazz Beyond Jazz. Forord ved Greg Tate. New York City: Routledge. ISBN 0415967147

Jazzsjangre