alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Anton Christian Bang

Anton Christian Bang (født 18. september 1840 på Dønna, død 29. desember 1913 i Kristiania) var en norsk biskop, kirkehistoriker, forfatter og politiker (H).

Liv og virke 

Han var sønn i en fiskerfamilie og selv fisker i yngre år. Han var utdannet ved Tromsø Seminarium 1860, der han ble godt kjent med Elias Blix, som han studerte sammen med, ved Det Kongelige Frederiks Universitet, cand.theol. (1867) og dr. theol. 1876.  

Bang var prest i Gran 1868-74 og nær venn av Aasmund Olavsson Vinje.  Senere ble han
pastor ved et mentalsykehus i Kristiania 1874, og etter hvert professor i teologi og kirkehistorie 1884.  Han var kirkeminister i Emil Stangs andre regjering 1893-95, og biskop i Kristiania 1896-1912.  

Bang er i dag spesielt kjent for å ha gitt ut den første nynorske utgave av juleevangeliet, men hans utgivelser innen mytologi og okkultisme har også vært lenge påaktet. 
Hans bibliotek på over 5000 bind ble overtatt av Menighetsfakultetet.  
En bauta over ham er reist på Sigerstad gård hvor han ble født og bodde nord for Glein på Dønna

Premier 
 Kommandør av 1. klasse av St. Olavs Orden (utnevnt 25. januar 1895)
 Kong Oscar IIs belønningsmedalje 1895
 Petter Dass-medaljen (1912).

Utgivelser 
 Juleevangeliet, på nynorsk.  (I Den norske folkeskole, 1868)
 Hans Nielsen Hauge og hans samtid.  Et Tidsbillede fra omkring aar 1800 (1874) NBdigital
 Kirken og Romerstaten indtil Constantin den store (1879) NBdigital
 Vøluspaa og de sibyllinske Orakler (1879)
 Julian den frafalne (1881)
 Udsigt over den norske kirkes historie efter reformationen (1883) NBdigital
 Udsigt over den norske kirkes historie under katholicismen (1887) NBdigital
 Kirkehistoriske Smaastykker (1890) NBdigital
 Den norske kirkes historie i reformationsaarhundredet (1895)
 Den norske kirkes geistlighed i reformationsaarhundredet (1897) 
 Om Dale-Gudbrand (1897)
 Norske hexeformularer og magiske opskrifter (1901–02)
 Erindringer, selvbiografi (1909)  NBdigital
 Den norske kirkes historie (1912)

Vitenskapelige artikler  
 Om Indskriften i det saakaldte Thomas Angells Kapel i Throndhjem Domkirke Historisk tidsskrift 1888 10: 252-259 
 Fremdeles om Throndhjems Domkirke Historisk tidsskrift 1890 11: 270-276 
 Axel Fredericksøns Rim Historisk tidsskrift 1898 14: 391-392 
 Kyrmesse Historisk tidsskrift 1898 14: 392 
 En bibliografisk Notits Historisk tidsskrift 1910 21: 476-478 
 En Gjenganger Historisk tidsskrift 1910 21: 478-480 
 Om Midgardsormens Prototyper Historisk tidsskrift 1882 7: 222-232

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Kort biografi ved Det teologiske fakultet

Norske utdanningsministre
Høyre-statsråder
Norske statsråder 1884–1905
Norske lutherske biskoper
Biskoper i Oslo bispedømme
Norske sakprosaforfattere
Norske forfattere av erindringsbøker
St. Olavs Orden
Personer fra Dønna kommune
Individualisme

Individualisme er en etisk, politisk og sosial filosofi som vektlegger individuell frihet. Sentralt står troen på at hensynet til individets frihet er viktigere enn hensynet til fellesskapet, samt verdier som individuell integritet, selvstendighet, selvrådighet, autonomi, personlig uavhengighet og ideen om det myndige mennesket. Individualismen representerer en opposisjon til autoritet, og alle former for kontroll over den enkelte, og særlig den som blir utøvd av staten («fellesskapet», «samfunnet»). Individualismen er således en filosofi som står i direkte motsetning til kollektivismen.

Etikk
Politiske ideologier
Filosofi
Waldemar Theodor Dons

Waldemar Theodor Dons (født 26. mars 1849 i Trondheim, død 2. januar 1917 i Kristiania) var en norsk filosof.

Han var sønn av adjunkt ved Trondheim katedralskole Carl Jacob Waldemar Dons (1810–78) og Severine Dorthea Lindemann (f. 1814). Etter å ha blitt student med utmerkelse 1867, begynte han å studere filosofi og oppholdt seg i 1873 med kongelig reisestipend ved Universitetet i Uppsala. Fra 1. november 1875 ble han ansatt som universitetsstipendiat i filosofi.

Sommeren 1877 dro han ut på en vitenskapelig reise til utlandet. Han oppholdt seg mest i Tyskland, før han vendte tilbake i mars 1878. I andre semester 1879 påbegynte han en rekke forelesninger på universitetet, over spørsmålet «Hvorvidt kan en sand religiøs Livsanskuelse forbindes med den moder Videnskabs resultater?» Forelesningene ble imidlertid innstilt på grunn av sykdom. Fra sommeren 1880 til sommeren 1881 oppholdt han seg med stipendium i Tyskland og Frankrike for å studere moderne filosofi. Med utløpet av første semester 1882 opphørte hans forbindelse med universitetet.

Samtidig med at Dons hadde studert protestantisk teologi ved universitetet, hadde han under pater Stubs veiledning studerte katolsk teologi ved den katolske misjonen i Kristiania. Under sitt opphold i Berlin lot han seg 16. januar 1881 oppta i den katolske kirke, og i konfirmasjonens sakrament Allehelgens søndag 1883 mottok han navnet Alexius, som han føyde til sine tidligere navn. Etter å ha fratrådt stillingen ved universitetet, oppholdt han seg en tid i Trondheim, hvor han holdt offentlige foredrag om katolisisme og protestantisme.

Etter professor Lyngs død sommeren 1884 vendte han tilbake til Kristiania, hvor han levde som privatlærer i filosofi og meldte seg blant flere ansøkere til Lyngs ledige professoratet. I begynnelsen av 1885 holdt han en rekke foredrag om katolisisme og protestantisme i Kristiania, og dro senere ut på en utenlandsreise på den katolske misjonens vegne.

Referanser

Kilder 
 Norsk forfatter-lexikon 1814–1880

Norske filosofer
Personer fra Trondheim kommune
Falkensten

Falkensten er en herregård i Borre ved Horten. Gården hadde en storhetstid da den tilhørte adelsslekten Lange fra slutten av 1500-tallet til 1696. Gården ble senere kjøpt av Jørgen Qval (eller Qvall). Han satte i gang forsøk med glassverk, og fikk i 1736 det første privilegium i Norge til slik produksjon. Men han lyktes ikke med å komme i ordinær produksjon, og mistet privilegiet igjen.

Rundt 1900 ble det anlagt ullvarefabrikk med farveri, teglverk, mølle og sagbruk på gården. Til godset hører to vannfall i elven som kommer fra Borrevannet. Fabrikkene ble anlagt ved dem.

Falkensten eies i dag av Trond Schmidt, som arvet den i 1987, ifølge grunnboka.

Referanser

Eksterne lenker
 Om Falkensten med omgivelser på nettsidene til Kulturarv i Vestfold fylkeskommune
 

Gårder i Horten
Herregårder i Norge
Kulturminner i Horten
Fredete byggverk i Vestfold og Telemark
Byggverk i Horten
Nederlandene

Annen betydning: Kongeriket Nederlandene

Nederlandene (nederlandsk: De Lage Landen eller de Nederlanden; fransk: les Pays Bas) er en historisk betegnelse i geografisk betydning av begrepet på området i nordvestlige Europa som i dag omfatter særskilt statene Nederland og Belgia. Tidvis regnes også Luxembourg til Nederlandene. Inkludert er også de lavtliggende deltaet til elvene Rhinen, Maas, Schelde, Ems hvor mye av landet er ved eller under havnivået. Dette brede området i vestlige Europa strekker seg løselig fra det franske departementet Nord ved dens sørvestlige punkt og til tyske Øst-Friesland ved dets nordligste punkt.

Under Romerriket var regionen en militarisert grense og kontaktpunkt mellom Roma og Germania. Med sammenbruddet av Romerriket på midten av 400-tallet ble Nederlandene et område hvor det utviklet seg uavhengige handelssentre som ble betydningsfulle i Europa på 1100-tallet. Navnet oppstod på 1200-tallet, og betegnet da også deler av nordlige Frankrike. I nyere tid  bruktes det også av og til om kongeriket Nederlandene (nederlandsk «Koninkrijk der Nederlanden») alene. På enkelte eldre middelalderkart kalles området Niederdeutschland.

Referanser

Litteratur 
 Arblaster, Paul (2006): A History of the Low Countries. Palgrave Essential Histories Series New York: Palgrave Macmillan, ISBN 1-4039-4828-3.
 Blom, J.C.H.; Lamberts, E., red. (1999): History of the Low Countries

Eksterne lenker 
 

Belgias historie
Nederlands historie
Luxembourgs historie
Historiske stater
Subregioner
Historiske stater og riker i Europa
Haslum kirke

Haslum kirke er en korskirke fra ca. 1190 i Bærum kommune, i Viken.

Bygget er i hvitkalket bruddstein og har 225 plasser. Kirken er veikirke og sognekirke for Haslum menighet.

Historikk

Kirkebygget 
Kirken ligger ved Kirkeveien på Haslum i Bærum. Den opprinnelige romanske delen  er bygget i kalket mur på 1100-tallet og fremdeles i bruk, og 800-årsjubileum ble feiret i 1990.

Det har fra gammelt av eksistert et viktig veikryss her, med forbindelser til Oslo, Nidaros og Ringerike. I området skal også cistercienser-munker ha drevet gårdsdrift for å skaffe mat til klosteret på Hovedøya. Det foreligger derfor en teori om at munkene derfra bygget denne kirken på samme tid som Halvardskatedralen i gamlebyen i Oslo ble bygget.

Kirken skal opprinnelig ha vært en langkirke, men allerede etter 100 år ble kirken for liten, så den ble bygget om til en korskirke, slik som den også fremstår i dag. Rundt 1300 skal kirken ha hatt 12 altere for forskjellige helgener. Figurer fra disse altrene skal finnes på Universitetets Oldsaksamling.

Kirken ble ombygget i 1853 ved arkitekt P.H. Holtermann. I 1924 ble kirken forsøkt tilbakeført til sitt opprinnelige utseende, selv om lite i dag står igjen fra middelalderen. Arkitekter var Finn Bryn og Johan Ellefsen.

Interiøret 

En rund stein med hull i midten har antagelig vært den opprinnelige døpefonten fra middelalderen. Fra middelalderen er det også bevart en klokke i tårnet og to
gotiske skulpturer.

Altertavlen er fra 1631. Døpefonten er fra begynnelsen av 1800-tallet. I forbindelse med feiringen av 800-årsjubileet i 1990 ble det skåret en kopi av en Maria-skulptur i tre, som antagelig sto i en veggnisje i middelalderen. Kopien i kalksten er plassert i en nisje i nordveggen i det ene tverrskipet.

Prekestolen er utført i renessansestil og antagelig malt for første gang i 1642.

Kirken fikk i 2012 nytt orgel med sidestilt spillepult levert av det danske orgelbyggerfirmaet Marcussen & Søn.

Litteratur 
 Teigen, Jorun (red): Haslum kirke 800 år. Haslum menighet 1990.
 Sigrid Marie Christie, Håkon Christie. Haslum kirke i Norges Kirker utgitt av NIKU og KA

Eksterne lenker 
 Kirken i Bærum
 Haslum menighets nettside
 
 

Norske middelalderkirker i stein
Kirker i Bærum prosti
Kirker i Bærum
Kulturminner i Bærum
Religiøse bygninger fra 1100-tallet
Korskirker i Norge
P. H. Holtermann
Fredete byggverk i Viken
Den amerikanske 10. bergdivisjon

10th Mountain Division (Light Infantry), eller 10. bergdivisjon, er en amerikansk lett infanteridivisjon under XVIII luftbårne korps.  Avdelingens spesialitet er strid under harde klimatiske forhold.  Som resten av korpset er avdelingen satt opp for rask deployering hvor som helst i verden.  Divisjonen er garnisonert i Fort Drum, New York.

Historie

Andre verdenskrig 
Utviklingen av en spesialisert avdeling begynte før USA gikk med i andre verdenskrig.  I 1940 hadde krigsdepartementet begynt å samarbeide med amerikanske ski- og fjellforeninger for å ta fram utstyr og treningsopplegg for vinter- og alpin krigføring.  Det 87. bergregiment ble satt opp ved Fort Lewis, Washington 15. november 1941.  De rekrutterte soldater allere i hæren som hadde ski- og fjellerfaring.  Etter det rekrutterte sivile skiorganisasjoner medlemmer til regimentet.  I 1942 og 1943 ble flere regimenter satt opp.  87. bergregiment deltok i angrepet på Kiska 15.-17. august 1943.  Regimentets ilddåp ble da å invadere en øy som var forlatt av japanerne, men de fikk tap både på grunn av feller og ild fra egne styrker.

Divisjonen ble aktivert 15. juli 1943 ved Camp Hale, Colorado under navnet 10th Light Division (Alpine)'''.  De fikk sitt nåværende navn 10th Mountain Division'' 6. november 1944.

Eksterne lenker 
 

 GlobalSecurity.org: 10th Mountain Division (engelsk)
 10th Mountain Division Association, Inc. (engelsk)
 "Packs On" memoirs of the 10th Mountain Division WWII (engelsk)
 Arven og kamphistorien til divisjonen (engelsk)

Avdelinger og forband i U.S. Army
Infanteriavdelinger
Fjellkrigføring
Pentonville fengsel

Pentonville fengsel (formelt ’s Prison Pentonville, uformelt omtalt som «The Ville») er et fengsel i Islington i det nordlige London, administrert av HM Prison Service. Det er kategorisert som med middels sikkerhet (kategori B/C). Fengslet er på tross av navnet ikke lokalisert i området Pentonville, men lengre nord ved veien Caledonian Road i området Barnsbury. Pentonville hadde en kapasitet på  fanger per 31. august 2017.

Pentonville ble etablert ved lovvedtak i parlamentet, bygget i 1842 og mottok sine første fanger den 21. desember 1842. Det var det første med radiell, stjerneutforming og mer enn 60 andre britiske fengsler og enda flere ellers i verden etterlignet denne utformingen. Det var den innflytelsesrike fengseladministratoren Joshua Jebb som utformet tegningene, inspirert av Jeremy Benthams panoptikon-konsept. Pentonville var også unik i å være etablert særskilt for rehabilitering som hadde som mål reformere fangene før de ble forvist til Australia. Utformingen av fengselet fortsatt i stor grad uendret og det feiret sitt 175-årsjubileum den 21. desember 2017.

Historie 
Det første moderne fengselet i London var Millbank fengsel, som åpnet i 1816. Det hadde individuelle celler for 860 fanger, og myndighetene mente at forholdene der var tilfredsstillende. De startet derfor byggingen av flere fengsler for å huse det stadig økende antall fanger, en økning forårsaket av at man hadde avskaffet dødsstraff for en rekke forbrytelser og at transportering ble brukt i stadig mindre grad.

Parlamentet gjorde to vedtak som åpnet for byggingen av Pentonville som fengsel for fanger som var dømt til transportering og ventet på utreise. Byggingen startet 10. april 1840, og det stod ferdig to år senere. Den totale kostnaden var 84 186 pund 12s 2d.

I henhold til panoptikon-konseptet ble det bygget med en sentralhall med fem fløyer som strekker seg ut fra denne. Alle fløyer er synlige for voktere som står i midten. Den opprinnelige planen hadde 520 eneceller som var 3,9 m lange, 2,1 m brede og 2,7 m høye. Forholdene var langt bedre enn i gamle fengsler som Newgate. Alle fanger ble satt i arbeid med for eksempel utbedring av tau og veving. Pentonville ble et modellfengsel, og 54 andre ble bygget i Storbritannia etter samme design de neste seks årene. Botsfengselet i Oslo ble bygget etter dette prinsippet som det eneste i sitt slag i Norge.

Da Newgate ble nedlagt i 1902 ble dødsdømte fanger overført til Pentonville, og henrettelser ble utført der inntil dødsstraffen ble avskaffet i Storbritannia. Egne celler ble konstruert for de dødsdømte, og det ble laget et henrettelsesrom hvor galgen fra Newgate ble plassert.

Den siste henrettelsen i fengslet fant sted 6. juli 1961.

Referanser

Eksterne lenker 

 Pentonville Prision, Ministry of Justice
 Pentonvilles viktorianske historie
 Informasjon om Pentonville fengsel og dets historie

Fengsler i London
Islington
FRISTIL

Fristil var et rusforebyggende prosjekt for elever i niendeklasse, drevet av ungdomsorganisasjonen Juvente. Fristil var tidligere kjent som Holdning til rusgift og litt senere Handling mot rusgift (HMR). I skoleåret 2010/2011 ble det arrangert 20 Fristil Intro-kurs, og det var til sammen 422 deltakere, som igjen har gått tilbake til klassene sine med det samme kursopplegget.
Fristil ble lagt ned i 2013 som følge av frafall av støtte fra Helsedirektoratet.

Gjennomføringen
Opplegget besto av fire deler, Fristil Intro, Fristil Klasse, Fristil Opplevelse og Fristil Aktivitet.

På Intro-kurset, som varte fire hele dager, ble noen utplukkede elever fra niendeklasser i en eller flere kommuner sendt til et kurs med ledere fra Juvente. Kurset var en forberedelse på klasseopplegget, der lederne gikk gjennom de fire tematimene og temakvelden som elevene skulle ha for klassen sin i klasseopplegget.

Stoffet som ble gjennomgått var:
Tematime én: Ungdomsmiljøet og påvirkning
Faktatime: Dette bør du vite om rusgifter
Tematime to: Ruskulturen
Tematime tre: Rusmidler skaper problemer
Tematime fire: Din egen stil/livsstil

I klassen gikk elevene gjennom tematimene én til fire, mens faktatimen kun var for deltakerne på Intro-kurset, slik at de visste mer enn de elevene de selv skal undervise.

Til slutt ble det også gjennomført en temakveld der det var fokus på alkoholproblematikk, men også andre og mer underholdende innslag.

I Fristil Klasse skulle de elevene som deltok på Fristil Intro undervise sine egne klassekamerater i det stoffet som ble gjennomgått for dem. Helst skulle skolene også gjennomføre temakvelden.

Noen uker etter Intro-kurset var det en frivillig helgesamling, Fristil Opplevelse. Der handlet det ikke i så stor grad om undervisning, men heller som navnet antyder: En opplevelse av hvordan man kan skape godt miljø uten rusgifter.

Fristil Aktivitet var en kreativ konkurranse for ungdom. Konkurransens tema varierte fra år til år. Tidligere var Fristil Aktivitet mer dyptgående enn de andre delene, der deltakerne som vil jobbe med et spesielt prosjekt, satte av en serie samlinger til arbeidet.

Fristil-modellen
Fristil baserte seg på en totrinns ung-til-ung-modell. Det gikk i praksis ut på at lederne på Intro-kurset bare var fra noen måneder til noen år eldre enn elevene, og på den måten virket som naturlige forbilder. Når elevene kom tilbake til klassen, var det de som fungerte som det andre leddet i modellen. Mange av elevene utdannet seg også til ledere, slik at de kunne være forbilder for en ny generasjon niendeklassinger.
I en studie utført av Rogalandsforskning ble denne modellen vurdert som et «solid forebyggingsprogram bygd på god dokumentert kunnskap og solid erfaring.»

Referanser

Eksterne lenker
 Fristil, offisiell heimeside
 Juvente
 FRISTIL hos Rogalandsforskning

Norske ungdomsorganisasjoner
Norsk barnekultur
Juvente
Statistisk prosesskontroll

Statistisk prosesskontroll er en metodikk som bruker statistiske verktøy for å forutsi om en prosess (for eksempel en produksjonsprosess) er under kontroll. På denne måten ønsker en å kunne forutsi problemer og iverksette tiltak før prosessen produserer vrak/avvikende produkter.

Statistisk prosesskontroll blir ofte omtalt som SPC (av engelsk statistical process control). 

Industri
Stallo

Se også: Stallo (datamaskin).
Stallo, Stállu (nordsamisk) og Stalo (sørsamisk), også skrevet Stállo, er en mytisk figur som opptrer i ulike roller i samisk folketro. Stallo forekommer særlig i to hovedtyper i eventyr og sagn, enten som menneskeetende troll eller som et gjenferd eller en demon utsendt av en noaide. Stalloer er onde og sterkere enn menneskene, men også dummere, og det gjelder ofte å lure dem.

Stallo-varianter

Ifølge den samiske forfatteren og reineieren Johan Turi (1854–1936) var stalloer halvt menneske og halvt troll eller djevel. I noen fortellinger er stallo en zombieliknende skikkelse som en noaide, det vil si en samisk trollmann eller sjaman, sender ut for å skade fiendene. Noaiden som kan skape slike stalloer av jord og gir dem liv ved å dele litt av sitt eget. Stallo gjør dermed noaiden både farligere og mer sårbar.  

I andre sagn og eventyr er Stallo beskrevet som et menneskeliknende troll som spiser småbarn og som barn må passe seg for. Stallo kan også kjøre med en raide eller rekke av mus eller lemen istedenfor kjørerein og besøke menneskene ved juletider. Da kan Stallo bli fremstilt som en variant av Ruohttagallis, julekallen eller julenissen, som kommer med gaver (det nordsamiske ordet for julenisse er juovlastállu). Han kan dessuten minne om en skatteoppkrever som kommer til nordområdene for å hente varer.

Fortellingene om stallo fungerer som en måte å videreføre kunnskap, framvisning av ønsket aktivitet eller oppførsel til ulike samiske mytologiske figurer i kontrast til den ville og brutale framferden til stallo. Dette blir ofte sett på som en parallell til de bibelske historiene om David og Goliat, noen som kan vise til at historiene om stallo kan være av gammel menneskelig erfaring. Således kan stallofortellingene ha røtter dypt i den menneskelige psyke. Stallo kan også ha et opphav i historiske erfaringer med nordiske og russiske krigere.

Samer med kristen overbevisning og andre kristne avviser fortellingene om stallo ved at de identifiserer figuren med djevelen.

Se også
Noaidi, samisk sjaman
Jiehtanas, samisk for «jette, troll»
Ruohttagallis, julekallen eller julenissen
Zombie, «levende død» i afro-karibisk voodoo-kult
Stalotomt, bosetningsspor etter samer
Stáloluokta, sameby i Padjelanta nasjonalpark i Sverige
Stallo: Sjamanenes Forbannelse

Eksterne lenker 
 The Stallo Throughout Sámi and World History (om stallo på engelsk)
 Oppslagsordet «Stalo» i Svenska Akademins ordbok (etymologi o.l. på svensk)
 Stikkord om Stallo

Eventyr og historier om Stallo og stalloer
 Å lage Stallú ved trolldom (1890)
 Stallo og Jiehttanas (1912) og Stallo lures av en pike (1882)
 Da menneskene drepte stalluen med list
 Stallo-prinsessen
 Lure-spørsmål

Samisk religion
Samisk historie
Overnaturlige vesener
Folketro
Akademi Internasional de Lingu Universal

Akademi Internasional de Lingu Universal var fra 1898 til 1908 (noen kilder sier 1909) navnet på den organisasjonen som skapte og propaganderte det internasjonale hjelpespråket Idiom Neutral.

Akademiets opprinnelige navn var Kadem Valemik Volapüka (Det internasjonale Volapük-akademi),
som blei valgt på Volapüks 2. verdenskongress i 1887.

Etter splittelsen i Volapük-bevegelsen rundt 1890 fortsatte akademiet som ei sammenslutning av reformvillige volapükister, fra 1892 leda av Waldemar Rosenberger. Fra navneskiftet i 1898 gikk akademiet offisielt over til å arbeide for å skape et nytt internasjonalt hjelpespråk, som blei offentliggjort i 1902 med navnet Idiom Neutral.

Akademiet var nå en sjølbestalta gruppe, som tross at flere av medlemmene var kjent og respektert innafor bevegelsen for internasjonale hjelpespråk hadde liten innflytelse. Idiom Neutral fikk noen tilhengere, men ikke stor betydning. Konkurrerende språkprosjekter som esperanto og flere reformer av Idiom Neutral svekka også oppslutninga.

I 1907 forsøkte Rosenberger sammen med den kjente interlingvisen Edgar von Wahl å utarbeide en ny og mer nauralistisk og nylatinsk utgave av Idiom Neutral.

I 1908 skifta akademiet navn til Academia pro Interlingua og gikk i praksis over til å støtte Giuseppe Peanos forslag til et forenkla latin, Latino Sine Flexione, (noen kilder sier den formelle støtta til LSF først blei vedtatt i 1910) som nå skifta navn til Interlingua

Se også

 Academia pro Interlingua
 Kadem Valemik Volapüka
 Idiom Neutral
 Waldemar Rosenberger. 
 Edgar von Wahl
 Planspråk: definisjoner
 Naturalistisk planspråk
 Nylatinsk planspråk
 Volapük
 Verdensspråk

Konstruerte språk