Eduardo De Filippo

Eduardo De Filippo (født 24. mai 1900 i Napoli, død 31. oktober 1984 i Roma) var en italiensk dramatiker, filmregissør, skuespiller og poet. Han var meget produktiv og er i dag fortsatt anerkjent i hjemlandet. Hans stil kan beskrives som en slags intellektuell folkelighet med et sterkt innslag av sosialt engasjement. De Filippo skrev underholdende og komiske stykker om forhold og hendelser som egentlig ikke var morsomme men ofte dypt tragiske. For sin kunstneriske innsats og bidrag til Italias kultur ble han i 1981 gjort til senator på livstid.

Liv og virke

Bakgrunn
Eduardo De Filippo ble født i bydelen Chiaia i Napoli som uekte sønn av skuespilleren Eduardo Scarpetta og syersken Luisa De Filippo, som var brordatter av Scarpettas hustru Rosa De Filippo. Under det langvarige forholdet fødte også to helsøsken til Eduardo, Titina og Peppino, som også ble skuespillere og artister. Dessuten hadde De Filippo to halvsøsken, født i nevnte ekteskap, og en adoptert søster og ytterligere noen halvsøsken som resultat av farens forhold til andre kvinner. De Filippos 23 år eldre halvbror Vincenzo Scarpetta skulle få stor betydning for hans tidlige teaterkarriere.

Teaterscenen
Alt før han kom i tenårene hadde De Filippo begynt å skrive poesi samtidig som han forsøkte å få små roller i omreisende teaterselskaper. På denne tid brukte De Filippo iblant pseudonymene Tricot og Mario Molise. Etter et par vellykkede forestillinger ble han i 1914 ansatt av sin halvbror Vincenzo som alt hadde søsteren Titina på lønningslisten og tre år senere også ansatte Peppino som var yngst av de nå sammen arbeidende søsken.  

De Filippo modnet raskt og utviklet ambisjoner om eget forfatterskap utover de små dikt han alt hadde skrevet. Sitt første stykke, en enakter, skrev han i 1920, og den ble fulgt av flere farser. Han debuterte som teaterregissør i 1922. Etter noen år startet han i 1927 sammen med søsknene og Michele Galdieri et nytt teaterselskap, Compagnia Galdieri-De Filippo. Det var samtidig et eksperiment, forsøk på et kooperativt teaterselskap, uten forhåndsfinansiering og uten en profesjonell teaterprodusent. 

Etter noen år, i 1931, hadde søsknene tjent nok penger til å kunne starte et helt eget teaterselskap som fikk navnet Teatro Umoristico I De Filippo. På juledagen samme år var det premiere for De Filippos mest kjente (takket være tv-versjoner 1962 og 1977) stykke Natale in casa Cupiello på Teatro Kursaal i Napoli. Omtrent samtidig begynte De Filippo å arbeide med film, innledningsvis som skuespiller. Han hadde planer om å «erobre Italia» ved å utvikle forestillingene så de ble mindre provinsielle. Til da hadde søsknene nesten utelukkende arbeidet i Napoli og talt napolitansk på scenen, alt i farens ånd så å si. De Filippo etablerte som et delvis improvisert ledd i sin plan kontakt med nobelpristageren i litteratur (1934) Luigi Pirandello og fikk tillatelse til å lage en napolitansk versjon av Pirandellos komedie Il berretto a sonagli som opprinnelig var skrevet på siciliansk. Den napolitanske versjonen hadde premiere i 1936. Mens arbeidet med iscenesettelsen pågikk skrev De Filippo sammen med Pirandello en ny komedie, L'abito nuovo, skrevet på både napolitansk og italiensk. Da den fikk sin premiere 1. april 1937, hadde medforfatteren Pirandello gått bort (desember 1936). 

Den langsomme distansering fra farens dialektale komedietradisjon og De Filippos planer om å øke andelen bearbeidelser av andres stykker i repertoaret uten å helt miste den napolitanske referanseramme slet på forholdet mellom ham og broren Peppino. Sistnevnte var for et mer radikalt brudd med farens tradisjon. Samarbeidet fortsatte likevel til 1944 da det endelige brudd mellom brødrene var et faktum. Peppino forlot teaterselskapet som byttet navn til Il Teatro di Eduardo. Fire år etter fikk selskapet en egen scene da Eduardo kjøpte  Napoli-teateret Teatro San Ferdinando. 

Det var etter bruddet med broren som De Filippo skrev de fleste av de stykker som senere ble langfilmer: Napoli milionaria!, Questi fantasmi!, Filumena Marturano og Il sindaco del rione Sanità. I 1950-årene satset De Filippo mer på langfilm enn teater. Han skrev rett nok syv stykker det tiåret, men medvirket samme tid i 24 filmer som regissør og/eller skuespiller. I 1950-årene hadde De Filippo også sine første opptredener på fjernsyn. Da han på 1960-tallet forlot langfilmen for atter å sette opp teasterstykker ble det nesten bare i form av TV-teater.

Filmen
De Filippo debuterte som filmskuespiller i 1932 i Mario Bonnards film Tre uomini in frak og som regissør i 1939 med komedien In campagna è caduta una stella hvis manus han skrev med broren Peppino som var filmens produsent. De Filippo skulle regissere et titalls filmer, hvorav kan nevnes Napoli milionaria (1950), som ble vist på filmfestivalen i Cannes i 1951 og gjorde De Filippo kjent utenfor Italia. 

Sin største internasjonale suksess innen filmen gjorde De Filippo da Vittorio De Sica filmatiserte hans komedie Filumena Marturano etter å ha sett De Filippos tv-versjon av stykket. De Filippo hadde selv gjort en langfilmversjon av stykket alt i 1951. De Sicas versjon, som fikk tittelen Ekteskap på italiensk, ble nominert til en Oscar for beste utenlandske film i 1966. I sine egne filmer kombinerte De Filippo den italienske neorealismens billedspråk med den napolitanske komedietradisjon. Resultatet ble ofte en film som var mørkere og mer pessimistisk enn hans teater. 

De Filippo utnyttet filmmediet til samfunnskritikk i høyere grad enn teateret. Napoli milionaria er et eksempel på dette. Flere av personene i filmen kommer i større uføre enn i teaterstykket og regissøren la til nye samfunnskritiske episoder. De Filippos ambisjon med filmene var, sa han, å vise hele sannheten om Napoli, også dens misére.

Privatlivet
De Filippo giftet seg i 1928 med amerikanske Dorothy Pennington fra Philadelphia som var protestant. Hennes familie motsatte seg ekteskapet som ble oppløst ved som i 1955 etter lang separasjon. Han inngikk deretter 1956 borgerlig ekteskap med skuespillerinnen Thea Prandi som han allerede før bryllupet hadde to barn med, sønnen Luca (født 1948) og datteren Luisella (født 1949). Paret separerte i 1959 og tok ut skilsmisse i 1960. Samme år døde deres datter Luisella, trolig av en hjerneblødning. De Filippo giftet seg for tredje gang i 1977 med forfatterinnen og oversetteren (engelsk-italiensk) Isabella Quarantotti.

Teaterstykker (utvalg) 
 Natale in casa Cupiello 1931
 Napoli milionaria! 1945
 Questi fantasmi! 1946
 Filumena Marturano 1947
 Le bugie con le gambe lunghe 1948
 Il sindaco del rione Sanità 1960
 Gli esami non finiscono mai 1973
 Le grande magia 1977

Filmer (utvalg)

Som regissør 
 1939 In campagna è caduta una stella
 1943 Ti conosco, mascherina!
 1950 Napoli milionaria
 1951 Filumena Marturano
 1952 De 7 dødssynder - segment Avarizia e Ira
 1952 Ragazze da marito
 1952 Marito e moglie
 1953 Napoletani a Milano
 1954 Questi fantasmi
 1958 Fortunella
 1959 Sogno di una notte di mezza sbornia
 1956 Mannen, kvinnen og pengene

Som skuespiller 
 1933 Tre uomini in frak
 1935 Il cappello a tre punte
 1937 Sono stato io!
 1942 Non ti pago!
 1945 Livet begynner på ny
 1948 Assunta Spina
 1949 Stormklokkene
 1954 Hver dag er en festdag
 1958 Romantikk i Middelhavet
 1961 Spøkelser i Roma
 1963 Il giorno più corto
 1965 Ekteskap på italiensk
 1967 Spøk til side

Referanser

Litteratur
Cocorullo, Pio, Eduardo (Newton Compton, Rom 1996) 
Fischer, Donatella, Il teatro di Eduardo De Filippo. La crisi della famiglia patriarcale, London 2007 
Moscati, Italo,  Eduardo De Filippo. Scavalcamontagne, cattivo, genio inconsapevole, (Ediesse, Rom 2014), 
Viviani, Vittorio, Storia del teatro napoletano, Guida, Neapel 1992 (1969). 
, lest 16. desember 2016.

Eksterne lenker 
 
 

Italienske forfattere
Italienske dramatikere
Italienske regissører
Personer fra Napoli