alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Vrengen

Se også Vrengen i Arendal.

Vrengen eller Vrengensundet er et krokete sund mellom øyene Nøtterøy og Tjøme i Færder kommune i Vestfold fylke. Den 465 meter lange og over 27 meter høye Vrengenbrua, med fylkesvei 308, krysser sundet. Et eldre navn på Vrengen, brukt i kilder fra middelalderen og 1700-tallet, er Grindholmsund.

Geografi og aktiviteter

På nøtterøysida ligger stedene Kjøpmannskjær og Strengsdal, på Tjøme stedene Sundene og Mågerø. Det ligger dessuten en rekke sommerhus og hytter på begge sider av Vrengensundet. I strandstedet Kjøpmannskjær er det båthavn, bensinstasjon og dagligvarehandel med maritim tilknytning. Det er også en kjemisk fabrikk, Kjemi-Service eid av Unitor Chemicals, som produserer kjemiske produkter for maritimt bruk. På Tjøme-siden er det flere båthavner langs Vrengensundet. 

I de siste åra har Statens forurensningstilsyn funnet høye forekomster av det kreftfremkallende kjemikaliet diuron i Vrengensundet. Det er usikkert hvor giften i sundet stammer fra, men diuron brukes i bunnstoff til båter for å hindre begroing. 

Øya Leistein markerer hvor seilleden går fra Oslofjorden mot Vrengensundet. 

I Vrengensundet, på tjømesiden, ligger noen holmer med navn Grindholmene.  Disse er regulert til fritidsformål.

Historie

Eksterne lenker
 Nedlastbart dokument om ferjetrafikken over Vrengensundet
 Galleri NORs fotografier av Vrengen 1901-1929

Tjømes geografi
Nøtterøys geografi
Sund i Vestfold og Telemark
Fjorder i Færder
Guttorm Hansen

Guttorm Hansen (født 3. november 1920 i Namsos, død 2. april 2009 i Namsos) var en norsk politiker (Arbeiderpartiet) som var stortingspresident (1973–1981). Han var også kjent som forkjemper for friluftslivet.

Hansen arbeidet som mekaniker (1936–1945), var journalist og redaksjonssekretær i Menneskevennen (1945–1948), redaktør i Firdaposten (1948–1951) og journalist i Namdal Arbeiderblad (1951–1961), inntil han ble valgt inn på Stortinget i 1961, hvor han satt frem til 1985. Han var parlamentarisk leder for Arbeiderpartiets stortingsgruppe 1971–1972. Hansen var sentral i arbeidet med å få vernet Børgefjell nasjonalpark (1963).

Bøker 
 Guttorm Håkonsen (pseudonym): Tunsjø-guden – Fortelling for gutter. Arthur Rosen forlag AS, Oslo (1943). Om samegudene på Gudfjelløya).
 Arbeiderbevegelsen i Nord-Trøndelag 50 år (1953)
 Rypesvea (1975). Roman.
 Fjellets lasso rundt mitt hjerte. Om vandringer, dyr og folk i Børgefjell og andre Namdalske fjell (1979).
 Arti å hør de læll: Trønderhumor i flere variasjoner (1982).
 Trygve Bratteli, en søyle av vilje (1984). Biografi. – sm.m. Paul Engstad
 Der er det godt å sitte:  Hverdag på Løvebakken gjennom hundre års parlamentarisme. (1984).
 Trehesten, Partiet og Gutten:  Bilder fra en barndom (1987). Biografi.
 Fra min plass. Politiske erindringer 1970-1985 (1986). Selvbiografi.
 Mitt Trøndelag (1991). Billedverk.
Å sånt ska styr bygda: Muntre episoder og rammende replikker i politikken (1992).

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Stortingsrepresentanter fra Ap
Stortingsrepresentanter for Nord-Trøndelag
Stortingsrepresentanter 1961–1965
Stortingsrepresentanter 1965–1969
Stortingsrepresentanter 1969–1973
Stortingsrepresentanter 1973–1977
Stortingsrepresentanter 1977–1981
Stortingsrepresentanter 1981–1985
Stortingspresidenter
Norske redaktører
Norske sakprosaforfattere
Norske forfattere av erindringsbøker
Personer fra Namsos kommune
Hjellestad skole

Hjellestad skole er en kommunal barneskole  på Hjellestad i Ytrebygda bydel i Bergen kommune, med plass til 350 elever. 

Skolen har de senere årene lagt vesentlig vekt på natur, kultur og miljø i pedagogikken. Innenfor rammene av læreplanene ønsker skolen å gi elevene tilhørighet i lokalmiljøet, og særlig kunnskap innenfor disse emnene. Skolen gikk i 2004 bort fra å benytte klasser som begrep for gruppeinndeling av elevene.

Skolen tar opp elever hovedsakelig fra Hjellestad og Milde. Skolens leder er rektor Inger Alice Andersen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Hjellestad skole 
 Bergen byleksikon på nett, om Hjellestad skole

Barneskoler i Bergen
Ytrebygda
Harlow

Harlow er en by og et administrativt distrikt i Essex, England. Den oppsto ved at landsbyene Harlow, Great Parndon, Latton, Little Parndom og Netteswell ble slått sammen etter andre verdenskrig, styrt av en plan laget av sir Frederick Gibberd i 1947. Distriktet dekker et areal på 30,54 km² og hadde 81 944 innbyggere i 2011.

Den er kjent for å ha Englands eldste fotgjengerområde i sentrum, og den første høyblokken i landet, The Lawn fra 1951, som nå er regnet som bevaringsverdig (Grade II). Mange av bygningene som ble reist i 1950-årene er renovert etter at betongen begynte å slå sprekker, og det har vært betydelig fornyelse i sentrum. 

Det er planer om å utvide byen kraftig ved å bygge innover i det grønne beltet. 
Harlow Town FC spiller i Isthmian Leagues førstedivisjon. 

Det har blitt avdekket steinøkser fra helt tilbake til ca. 6000 f.Kr. ved Parndon. Under Romersk Britannia ble det avdekket et romersk mosaikkgulv i Temple Meads. Navnet Harlow kommer fra saksisk here («hær») og hlaw («ås»), hvilket tyder på at det var et samlingssted for en saksisk stamme.

Vennskapsbyer 
  Stavanger

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Visit Harlow – et nettsted fra Harlow District Council
 Harlow Enterprise Zone

Byer i Essex
Distrikter i Øst-England
Essex
Fornyelse

Fornyelse er ord som henviser til det å fornye, som i betydningen restaurering, å utbedre det som var og gjøre det som nytt igjen.

Utover den rent dagligdagse betydning, særlig siden slutten av 1900-tallet, brukes i politisk retorikk sammen med ord som modernisering, og betegner omstruktureringer av statstjenesten og offentlige velferdstilbud. Kritikere hevder at ordet i slike sammenhenger er en eufemisme. I religiøst språk benyttes begrepet «gjenfødelse» for fornyelse av sinnet.

Referanser 

Ord og uttrykk
Randall Wallace

Randall Wallace (født 1949 i Tennessee) er en amerikansk manusforfatter, produsent, regissør, sanger, komponist, romanforfatter og ungdomsprest i metodistkirken. Han er kjent for sitt samarbeid med Mel Gibson og filmen Braveheart.

Mens Wallace utdannet seg på Duke University, hovedfag i religion 1971, startet han et plateselskap med seg selv som eneste klient. Etter universitet flyttet han til Los Angeles for å skrive. Etter noen måneder var han ansatt hos Stephen Cannell Production som produsent og skribent. Wallace arbeidet med TV-serier som J.J. Starbuck (1987–1988) og den kortlivete serien Sonny Spoon (1988) og Broken Badges (1990–1991).

Under et ferieopphold i Skottland ble han oppmerksom på Skottlands nasjonalhelt William Wallace som gjorde opprør mot Englands okkupasjon og ble henrettet i 1305. Etter noen undersøkelser og etter å ha lest Blind Harrys episke dikt, skrev han manuset til Braveheart (1995) som fikk skuespiller Mel Gibsons oppmerksomhet, som både regisserte og selv hadde hovedrollen i filmen. Wallaces filmmanus vant priser fra kritikerne, fikk et entusiastisk publikum og skaffet ham tallrike nominasjoner, men gledet ikke historikerne fordi det hadde grove historiske feil og anakronismer.

Han har uttalt at «før jeg skrev filmen visste jeg ingenting om William Wallace, men hans historie virker så romantisk på meg. Jeg tror han er en stamfar, jeg føler hans blod i mine årer. Jeg kan ikke bevise det, men ingen kan motbevise det.»

Han tok plass bak kamera for gjøre en nyinnspilling av filmen Mannen bak jernmasken i 1998 med Leonardo DiCaprio i hovedrollen. Han skrev filmmanuset til storfilmen Pearl Harbor (2001), også kjent for grove historiske feil. I 2002 skrev og regisserte han Vietnam-dramaet We Were Soldiers, igjen med Mel Gibson i hovedrollen.

Han har sort belte i karate.

Filmografi 
 2002 – We Were Soldiers
 2001 – Pearl Harbor
 1998 – The Man in the Iron Mask
 1996 – Dark Angel
 1995 – Braveheart
 1990 – Broken Badges
 1988 – Sonny Spoon
 1987 – J.J. Starbuck
 1986 – Starman, Stingray
 1984 – Hunter

Referanser

Eksterne lenker 
 Randall Wallace
 

Regissører fra USA
Karateka fra USA
Anakronisme

Anakronisme (fra gresk ana, «tilbake», og chronos, «tid») vil si at noe forekommer i en annen tid enn det normalt kan eksistere. Anakronismer i litteratur og film kan oppstå enten som resultat av dårlig forundersøkelser, eller som et bevisst virkemiddel i kunstnerisk øyemed.

Eksempelvis hvis Julius Cæsar i en film går med armbåndsur, vil uret være en anakronisme ettersom så små klokker ikke var oppfunnet på den romerske hærførerens tid.

Da forfatteren Joseph Heller lot hovedfiguren i romanen Gud vet (God knows) kommentere hendelser etter sin død, er det en bevisst anakronisme fra forfatterens side. Leseren er da innforstått med at hovedpersonen har både sin egen og forfatterens hukommelse. Innenfor komedier som har handling fra en bestemt tid i fortiden kan benytte bevisste anakronismer som en humoristisk effekt. Komiske anakronismer kan bli benyttet for å hevde et alvorlig poeng om både historiske som moderne samfunn, og således trekke paralleller til politiske eller sosiale konvensjoner.

Forfatteren Walter Scott rettferdiggjorde bruken av anakronismer i historiske romaner ved å hevde at «Det er nødvendig, for den spennende interessen av alle slag, er at emnet antar hva det burde være, som det var, oversatt til oppførselen foruten språket i den tidsalderen som vi lever i.»

I historieskrivningen er den mest vanlige formen for anakronisme å benytte politisk, samfunnsmessig, eller kulturelle tanker, antagelser og forståelse for en tidsalder i tolkningen av hendelser og handlinger. Anakronistisk tilnæmelse av dagens perspektiver i kommenteringen av historisk fortid er for empiriske historikere, som arbeider i tradisjonene etablert av Leopold von Ranke på 1800-tallet, ansett som en stor feil og en felle som må unngås. Anakronisme i akademisk forfatterskap er i beste fall pinlig, som i tidlig 1900-tallets benyttelse av Translatio imperii («overføring av verdensherredømme»), først formulert på 1100-tallet, for å fortolke 900-tallets litteratur. Direkte feil blir vanligvis anerkjent i en påfølgende erratum.

Referanser

Litteratur 
 Grafton, Anthony (1990): Forgers and Critics: creativity and duplicity in Western scholarship. Princeton: Princeton University Press. ISBN 0691055440.

Eksterne lenker 
 
 «anachronism», ordbokforklaring hos Wiktionary

Ord og uttrykk
Philosophisch-theologische Hochschule Sankt Georgen

Philosophisch-Theologische Hochschule Sankt Georgen er en høyskole som drives av jesuittordenen i Frankfurt am Main, med et tilknyttet presteseminar.

Den ble grunnlagt i 1926 av biskop Augustinus Kilian av Limburg under navnet Philosophisch-Theologische Lehranstalt Sankt Georgen.

Prosjektet ble særlig støttet av den pavelige nuntius til Tyskland Eugenio Pacelli, som tenkte seg et sentrum for skolastisk teologi i det tyskspråklige området. Høyskolen lå av politiske grunner frem til 1942 i Valkenburg i Nederland. Her studerte den kjente pater Alfred Delp S.J.; han ble den 2. februar 1945 henrettet i Plötzenseefengselet. Høyskolen holdt fra 1945 til 1950 til i Büren i Westfalen. Siden 1950 har den ligget i idylliske Frankfurt-Sachsenhausen.

Høyskolen finansieres idag for en stor del av bispedømmene Limburg, Osnabrück, Hildesheim og erkebispedømmet Hamburg, som sender sine prestestudenter til Frankfurt. I sommersemesteret 2005 fantes det ved St. Georgen 426 studenter i filosofi og teologi. 235 studerte for diplom eller på postgradualt nivå, 21 unge menn ville bli prester og 190 var gjestestudenter.

I annen halvdel av 1900-tallet fikk en rekke skandinaver sin prestelige formasjon og utdannelse ved presteseminaret og høyskolen.

Kjente professorer
 Oswald von Nell-Breuning SJ (1890–1991), sosialetiker
 Alois Grillmeier SJ (1910–1998), dogmatiker og patristiker, kardinal
 Otto Semmelroth SJ (1912–1979), dogmatiker, peritus ved Annet Vatikankonsil
 Rupert Lay SJ (f. 1929), filosof
 Friedhelm Hengsbach SJ (f. 1937), samfunnsetiker
 Klaus Schatz SJ (f. 1938), kirkehistoriker
 Medard Kehl SJ (f. 1942), dogmatiker

Kjente studenter
 Alfred Delp SJ (1907–1945), prest og antinazist
 Johannes Prassek (1911–1943), prest og antinazist
 Wilhelm Kempf (1906–1982), biskop av Limburg
 Friedrich Wetter (f. 1928), erkebiskop av München og Freising, kardinal
 Gert Scobel (f. 1959), fjernsynsprogramleder
 Jean-Claude Hollerich SJ, erkebiskop av Luxembourg, kardinal

Referanser

Eksterne lenker 
 Philosophisch-theologische Hochschule Sankt Georgen

Universiteter i Tyskland
Frankfurt am Main
Sankt Georgen
Katolske utdanningsinstitusjoner
Presteseminarer
1926 i Tyskland
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1926
Utdanning i Hessen
Den fabelaktige Amélie fra Montmartre

Den fabelaktige Amélie fra Montmartre (originaltittel: Le fabuleux destin d'Amélie Poulain, populært kalt Amélie) er en fransk romantisk komedie fra 2001 regissert av Jean-Pierre Jeunet. Filmen ble avvist av Cannes filmfestival som kunstnerisk uinteressant, men nøt like fullt kommersiell suksess. Handlingen er lagt til Paris.

Filmen ble meget populær og innbrakte nesten $174 millioner på verdensbasis (over 17 ganger mer en produksjonskostnadene), hvorav $44 millioner i Frankrike, $33 millioner i USA, $15 millioner i Tyskland og $1,2 millioner i Norge.

Den ble meget godt mottatt av anmelderne og har fått så mye som 89 % på Rotten Tomatoes og 69 på Metacritic. Den ble også svært godt mottatt av de norske anmelderne. Blant annet så gav både Aftenposten og Dagbladet den terningkast seks, mens VG og FilmMagasinet gav den fem.

Handling
Som barn er Amélie isolert fra andre barn på grunn av en feildiagnosert hjertesykdom, og hun opplever at fantasien kan komme til nytte. Hennes mor, en gammel lærerinne, ble drept av en selvmordshopper ved Notre-Dame kirke mens Amélie fremdeles var ung. Hennes far viet deretter sitt liv til å bygge et mausoleum til minne om sin kone. Amélie blir med andre ord overlatt til seg selv og utvikler en usedvanlig rik fantasi. Hun vokser opp og blir servitør i en liten kafé i Montmartre, Café des Deux Moulins. Men hennes liv endres den dagen Prinsesse Diana dør i en bilulykke. Amélie finner i denne perioden sin mening med livet, nemlig å hjelpe andre til å oppnå lykke.

Rolleliste
Audrey Tautou – Amélie Poulain
Mathieu Kassovitz – Nino Quincampoix
Rufus – Raphaël Poulain, Amélies far
Yolande Moreau – Madeleine Wallace
Arthus de Penguern – Hipolito
Urbain Cancelier – Collignon
Jamel Debbouze – Lucien

Referanser

Eksterne lenker
 
 

Franske romantiske komedier
Filmer fra 2001
Franskspråklige filmer
Amanda for beste utenlandske kinofilm
Guldbagge-prisen for beste utenlandske film
César-prisen for beste film
Ingeborg Sundrehagen Raustøl

Ingeborg Sundrehagen Raustøl (født 22. august 1979) er en norsk skuespiller og tidligere programleder på NRKs Barne-TV. 

Hun var programleder sammen med Jørn  Kolsrud (i rollen som «Bowler») i barne-TV-programmet Kykelikokos på NRK. Fra vinteren 2004 til senhøsten 2005 spilte hun rollen som «May Halvorsen» i TV 2s Hotel Cæsar. Raustøl ble ferdig utdannet fra Teaterhøgskolen i 2010. Samme år spilte hun «Maria Elena» i Folketeaterets oppsetning av The Buddy Holly Musical. Hun har også gitt stemme til «Zoë» i det norskproduserte spillet Drømmefall – Den lengste reisen. Raustøl spilte «Pernille Bauman» i TV 2-serien Meglerne.

Raustøl spilte den ene hovedrollen i Jan Vardøens spillefilm Høst i 2015, mot Helge Jordal. Aftenpostens anmelder var svært positiv filmen, og trakk særlig frem Raustøls rolleprestasjon:«(D)et er Ingeborg Sundrehagen Raustøl som er filmens stjerne og midtpunkt. Hun utstråler både styrke og varme som den litt fortapte hovedpersonen.»

Roller på film og TV 
 2022 Hodejegerne – Julie Thommassen
 2017 Elven (spillefilm) – Mia Holt 
2016 Snekker Andersen og Julenissen (spillefilm)
 2015 Maniac (TV-serie) – Mina
 2015 Høst (spillefilm)– Ingvild
 2015 Kampen om tungtvannet (TV-serie) – Bassa
 2014 Meglerne (TV-serie) – Pernille Bauman
 2013 Side om side (TV-serie) – Hilde
 2012 Nattskiftet (TV-serie) – Natasha
 2004–2005 Hotel Cæsar (TV-serie) – May Halvorsen
 1999 Kykelikokos (TV-serie) – programleder

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske skuespillere
Skuespillere i Hotel Cæsar
Fødsler i 1979
Kincardine Castle

Kincardine Castle er en festning i Kincardineshire i nordøstlige Skottland. 

Festningen ble bygget formet som en romslig firkant på 1300-tallet, men ble revet i 1645. Nord for de gamle ruinene ligger det nye Kincardine Castle som ble reist på 1800-tallet ved Ruthven Water, 1,5 km sør for Auchterarder i Perth and Kinross. Det moderne slottet er mer en herskapsbolig enn en festning.

På midten av 1200-tallet tok Malise, jarlen av Strathearn, landområdene Kincardine fra David Graham. Sistnevntes etterkommer, hertugen av Montrose fikk tittelen jarl av Kincardine i 1644. 

I 1296 signerte John Balliol kapitulasjonen overfor Edvard I av England etter en kort krig som markerte begynnelsen på den skotske uavhengighetskrig. Den gamle festningen ble revet av jarlen av Argyll i 1645, og ruinene viser nå kun fragmentene av en vegg og deler av vollgraven.

Dronning Maria Stuart besøkte området og slottet i 1561.

Eksterne lenker 
 Kincardine-on-Forth Local History Group 
 Kincardine Castle, Kincardine, Scotland

Slott i Skottland
Perth and Kinross
Ruiner i Skottland
Borger i Skottland
Carl Adolf Dahl

Se også Carl Adolph Dahl (1769–1819), eidsvollsmann, stortingsrepresentant og byskriver i Fredrikshald (Halden)

Carl Adolf Dahl (født 31. august 1828, død 26. desember 1907) var stadsingeniør i Trondheim 1859–1899. Han var sønnesønn av eidsvollsmann og byskriver  i Halden Carl Adolph Dahl og sønn av brigadeauditør Carl Theodor Dahl. 

Han var født i Idd i Østfold, men kom til Trondheim i 1859 og begynte i den nyopprettede stillingen som stadsingeniør (byingeniør) der. 

Han har særlig æren for mudringen og utbyggingen av Trondheim havn, men også for Gamle Bybro (1861), utbyggingen av Trondheims vann- og kloakkanlegg, veg- og brobygging, og elektrisitetsutbyggingen i byen. Dahl har også æren for at jernbanestasjonen, daværende endestasjon for Trondhjem–Størenbanen, ble flyttet fra Kalvskinnet til Brattøra med direkte tilgang til havna. Dette gjorde det også mulig med en felles stasjon med Meråkerbanen. 

I 1930 ble han hedret med en statue, utført av Stinius Fredriksen. Den har stått på ulike steder ved jernbanestasjonen i Trondheim. Stadsingeniør Dahls gate i Trondheim er oppkalt etter ham.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Norske ingeniører
Personer fra Halden kommune
Personer fra Trondheim kommune
Storhamar Idrettslag

Storhamar Idrettslag ble stiftet i 1935 på Breidablikk, Hamar, som Storhamar AIL. Laget driver forskjellige breddeidretter, holdningsskapende og forebyggende arbeid i lokalsamfunnet i tillegg til å arrangere turneringer. Det har et toppserielag i ishockey (Storhamar Hockey) og et eliteserieslag i håndball (2007). Kunstløpgruppen bidrar med rekruttering og er med på konkurranser nasjonalt. A-laget i fotball ligger lenger ned i seriesystemet, nærmere bestemt i 4. divisjon. Klubbhuset ligger ved Hamar OL-Amfi og Storhamar Ishall.

Idretter
 Ishockey: Storhamar Hockey (fra 1957)
 Fotball: Storhamar Fotball 
 Håndball: Storhamar Håndball
 Kunstløp: Storhamar Kunstløp (fra 1978)

Kjente utøvere med tilknytning til idrettslaget
 Erik Kristiansen, tidligere landslagsspiller i ishockey.
 Jim Marthinsen, tidligere landslagsspiller i ishockey.
 Ole Eskild Dahlstrøm, tidligere landslagsspiller i ishockey.
 Terje Kojedal, tidligere landslagsspiller i fotball. Spilte ishockey i Storhamar.
 Bent Svele, trener for kvinnelaget i håndball.
 Heidi Tjugum, gjorde håndballcomeback for Storhamar i eliteserien sesongen 2007/2008.
Aleksander Smirnov, verdensmester i ishockey i 1993 for Russland.
Heidi Løke, kåret til verdens beste kvinnelige håndballspiller flere ganger.

Meritter
4. april 2008 – Storhamar Dragons blir Norgesmestre i Ishockey ved å slå Frisk Asker 3 – 2 i «sudden death».
5. april 2008; Storhamar tar tredjeplassen i Postenligaen for kvinner i håndball.
23. mars 1995 – Storhamar blir Norgesmestre i Ishockey for første gang etter å ha slått Stjernen 6 – 1 og totalt 3 – 0 i kamper.

Eksterne lenker
 
 Storhamar Kunstløp
 

 
Idrettslag etablert i 1935
Storhamar

Se også Storhamar Idrettslag

Storhamar er en bydel på Hamars vestkant og er blant annet kjent for breddeidrettslaget Storhamar Idrettslag som bedriver ishockey, fotball, håndball og kunstløp. Bydelen ligger i området rundt Domkirkeodden, på det som før var Storhamar gårds grunn og har en varierende bygningsmasse som spenner seg fra tradisjonelle eneboliger til blokkbebyggelse knyttet mot Hamar og Omegn Boligbyggelag.

Geografi
Låven til Storhamar gård eksisterer fortsatt som en del av Hedmarksmuseet, og lange deler av steinmurene som skilte jordene før i tiden kan fortsatt sees blant boligbebyggelsen som har dekket jordbruksarealet siden. I området rundt det som på folkemunne kalles Domkirkeodden er det gjort mange arkeologiske funn som kan dateres tilbake til 500-tallet, og på private eiendommer i området ligger antageligvis ruiner etter bygninger på det gamle kaupangområdet.

Dovrebanen går igjennom Storhamar og lager et fysisk skille mellom Storhamar og Hamar vest mot det området som tradisjonelt heter Martodden ved bredden av Mjøsa. Industribedrifter har vokst opp med sidespor tilknyttet banen, selv om de fleste av disse bedriftene ikke lenger eksisterer. Blant disse bedriftene med tilknyttet sidespor kan nevnes Hamar kornsilo, rektifikasjonsanlegget til Arcus, olje og petroleumslageret til Noroil (nå Equinor) samt den nå nedlagte sementfabrikken til Norcem, som nå fungerer som en del av jernbanemuseet. 

Nordøst for bydelen ligger det gjenværende tunet til Furuberget gård med bla låven og hovedbygningen og skogen Furuberget, med et omfattende nettverk av turstier samt et åpent dagbrudd for kalk. Det meste av byggesteinen er for øvrig hentet herfra under byggingen av gamle Hamar domkirke, som ble påbegynt allerede i 1152. Ved utkanten til skogen ligger for øvrig boligfeltet Snekkerstufeltet, som fungerte som medielandsby under Vinter-OL på Lillehammer i 1994. Dette arealet er i dag gjort om til borettslag. Nordøst for Storhamar ligger gården Hol, som sammen med Furuberget marker et skille mellom bebyggelsen på Hamar vest og kommunegrensen mot Ringsaker. Sørover og langs Mjøsa går bebyggelsen i ett mot sentrum av Hamar by.

Skoler tilknyttet Storhamar 
 Storhamar videregående skole
 Storhamar skole
 Prestrud skole

Idrett tilknyttet Storhamar 
 Storhamar Idrettslag, med ishockeylaget Storhamar Hockey.
 Boligpartner Arena
 Prestrudhallen
 CC Amfi
 Prestrudbana

Bygg og institusjoner tilknyttet Storhamar 
 Domkirkeruinene og Hedmarksmuseet
 Storhamar kirke
 Norsk Tipping
 Norsk Jernbanemuseum
 Vernepliktsverket

I tillegg er Det norske Skogfrøverk og industribedriften K.A. Rasmussen (nordens største innen edelmetaller) lokalisert på Storhamar.

Bilder

Eksterne lenker 
 «Storhamar» på Lokalhistoriewiki

Bydeler i Hamar
Setegårder i Norge
Morten Dæhlen

Morten Dæhlen (født 28. juli 1959) er professor i informatikk og dekan ved det matematisk-naturvitenskapelig fakultet ved Universitetet i Oslo.

Dæhlen tok cand.scient.-graden ved Universitetet i Oslo innenfor fagfeltet numerisk analyse i 1985. I 1989 tok han også dr.scient.-graden i dette, også denne ved UiO.

Dæhlen jobbet som forsker ved SINTEF frem til 1998, da han gikk over til en stilling som professor ved Institutt for informatikk. Han har også vært med på oppbygningen av Simula Research Laboratory.
Han har også sittet to perioder som instituttleder ved Institutt for informatikk ved Universitetet i Oslo.

Bibliografi (utvalg) 
 M. Dæhlen, K.Mørken og L.L. Schumaker: Mathematical Methods for Curves and Surfaces VI, Nashboro Press, Nashville, 2005
 M. Dæhlen, T. Lyche og L.L. Schumaker: Mathematical Methods for Curves and Surfaces II, Vanderbilt Press, Nashville, 1998
 M. Dæhlen og A. Tveito: Numerical Methods and Software Tools in Industrial Mathematics, Birkhauser 1997
 M. Dæhlen, T. Lyche og L.L. Schumaker: Mathematical Methods for Curves and Surfaces, Vanderbilt Press, Nashville, 1995

Eksterne lenker 

 Morten Dæhlens blogg ved UiO 

Nordmenn i databransjen
Professorer ved Universitetet i Oslo
Personer tilknyttet SINTEF
Norske professorer i informatikk
Medlemmer av Norges Tekniske Vitenskapsakademi
Fødsler i 1959