alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Anna Odine Strøm

Anna Odine Strøm (født 17. april 1998 i Alta) er en norsk skihopper som representerer Alta Idrettsforening.

Karriere 
Strøm debuterte internasjonalt som 13-åring i kontinentalcupen den 18. februar 2012 i Liberec, men ble diskvalifisert grunnet en ødelagt glidelås i hoppdressen.

Hun tok sin første pallplass i kontinentalcupen med tredjeplass i Tveitanbakken i Notodden den 14. desember 2013 bak lagvenninnene Anette Sagen og Gyda Enger, og fulgte opp med en ny tredjeplass i Lahtis tre måneder senere bak tyskerne Juliane Seyfarth og Anna Häfele.

I mellomtiden ble Strøm tatt ut til å delta under Junior-VM på ski 2013 i Liberec, der hun endte på 38.-plass i den individuelle konkurransen og to dager senere endte rett utenfor pallen på fjerdeplass i lagkonkurransen med Gyda Enger, Jenny Synnøve Hagemoen og Maren Lundby.

7. desember 2013 debuterte hun i verdenscupen i skihopping i Lysgårdsbakkene på Lillehammer, hvor hun akkurat ikke nådde finaleomgangen med en 34.-plass. Snaut to måneder senere endte Strøm på ellevteplass under Junior-VM på ski 2014 i Val di Fiemme, mens lagvenninnen Maren Lundby tok bronse.

Under Junior-VM på ski 2015 i Almaty endte Strøm som beste nordmann med femteplass, og ble derfor tatt ut i den norske troppen til Ski-VM 2015 i Falun.

Hun deltok i Vinter-OL for ungdom 2016. I øvelsen kombinert stafett, der to langrennsløpere, to skihoppere og en kombinertløper utgjorde et lag, fikk hun sølv sammen med Vebjørn Hegdal, Einar Lurås Oftebro, Marius Lindvik og Martine Engebretsen. I tillegg kom hun på sjetteplass individuelt, og sjetteplass i konkurransen for mikslag.

Under Junior-VM på ski 2018 i Kandersteg vant hun gull i konkurransen for mikslag, sammen med Silje Opseth, Fredrik Villumstad og Marius Lindvik. Hun tok også bronsemedalje i den individuelle konkurransen.

Under VM 2019 i Seefeld hoppet Strøm på det norske laget som tok bronse i lagkonkurransen. De øvrige på laget Ingebjørg Saglien Bråten, Silje Opseth og Maren Lundby.

Under VM 2021 i Oberstdorf ble hun nummer 19 i normalbakkerennet og nummer 27 i storbakkerennet. Hun hoppet på det norske laget som tok bronse i lagkonkurransen for kvinner.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 15 i normalbakkerennet.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Profil hos ungdoms-OL 2016 

Norske skihoppere
Deltakere under Ski-VM 2015
Deltakere under Vinter-OL for ungdom 2016
Personer fra Alta kommune
Deltakere under Ski-VM 2019
Juniorverdensmestere i skihopping
Deltakere under Ski-VM 2021
Deltakere for Norge under Vinter-OL 2022
Skihoppere under Vinter-OL 2022
Winsum

Winsum er en kommune i den nederlandske provinsen Groningen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Kommunens nettside

Kommuner i Groningen (provins)‎
Byer i Groningen (provins)
Finn Nørgaard

Finn Nørgaard (født 27. mai 1959, skutt og drept 14. februar 2015 på Østerbro i København) var en dansk filmmann som var involvert i flere dokumentar- og spillefilmer.

Liv og virke

Bakgrunn 
Nørgaard vokste opp i Gladsaxe og var utdannet cand.phil. i film og kommunikasjon fra Københavns Universitet i 1991.

Karriere 
Fra 1989 til 2001 arbeidet han i DR. I 2001 ble han medeier av firmaet Filmselskabet.

Nørgaard var klipper på den danske dokumentarfilm Soul to soul fra 1986. Han fungerte som produsent på Kun for forrykte, en dokumentarfilm fra 1988 om Eik Skaløe og Steppeulvene. Senere instruerte han dokumentarfilmen Boomerang drengen fra 2004 og stod for produksjonen av dokumentarfilmen om restaurantkjeden Lê Lê: Lê Lê - De jyske vietnamesere fra 2008. Videre hadde han roller i danske spillefilmer: foran kameraet i Thomas Borch Nielsens film fra 1998 Skyggen og bak kameraet som clapper i Peter Eszterhás' film fra 1989 En afgrund af frihed.
For TV 2 instruerte og produserte Nørgaard En anden vej: Historien om fire nydanskere og en koncernchef, som fulgte direktør Stine Bosse og fire unge nydansker med kriminell bakgrunn på pilegrimsruten El Camino.
Han er på IMDb kreditert i den tyske filmen Die Terroristen! fra 1992.

Nørgaard instruerte og produserte også film for blant annet Mærsk, SAS og Microsoft.

Nørgaard ble drept under terrorangrepet i København februar 2015 i et attentat mot debattmøtet Kunst, Blasfemi og Ytringsfrihed arrangert av Lars Vilks-komiteen og avholdt på Kulturhuset Krudttønden på Østerbro. Ifølge et vitne gikk Nørgaard mot den skytende mannen og forsøkte å overmanne ham ved å gripe ham bakfra. 
Gjerningsmannen snudde imidlertid rundt og skjøt ham på nært hold.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Danske regissører
Danske filmprodusenter
Alumni fra Københavns Universitet
Københavns synagoge

Københavns Synagoge er en synagoge i Krystalgade nr. 12 i København.

Jødene i København fikk i 1684 tillatelse av kongen til å avholde offentlig gudstjeneste, men de fikk kun forsamles i private hjem eller i leide lokaler. Først i 1764 fikk jødene lov til å oppføre en synagoge, og den kom til å ligge i Læderstræde, men brant ned under bybrannen i 1795. Grunnen i Krystalgade (dengang Skidenstræde) ble kjøpt i 1800, og i 1804 utarbeidet Peter Meyn et prosjekt som imidlertid ikke ble oppført. Den nåværende bygningen er oppført i 1830–33 og tegnet av G.F. Hetsch i en egyptiserende stil.

Synagogen er utformet som en basilika i gule murstein med nær kvadratisk grunnplan. Menigheten hadde ønsket et tønnehvelv, men på Hetschs anbefaling ble loftet i stedet et kassetteloft. Rekker av åttekantede søyler adskiller hovedrommet fra to smalere sideskip. 

Gudstjenesten er kjønnsoppdelt: Sideskipenes pulpiturer og balkongen på vestveggen utgjør kvinneavdelingen, mens mannsavdelingen finnes på gulvet i hovedrommet. På østveggen fører trapper opp til prekestolen og det bakenfor stilte hellige skap der torarullene huses. Det alterlignende bord Bimah, hvorfra kantoren synger, står på en estrade.

Ved en ombygning i 1885 (ved arkitektene Frederik L. Levy og Ove Petersen) ble tilføyd et port- og trappehus, mens det tidligere trapperom til kvinneavdelingen ble omdannet til garderober.

Under okkupasjonen ble tora-rullene i 1943 gjemt i sikkerhet i den nærliggende Trinitatis kirke på foranledning av Københavns sosialbyråd Sigvard Munk.

I 1939 ble synagogen og gitteret mot gaten fredet i klasse A (klassene bortfalt i 1981). I 1978 ble det tinglyst bevaringsdeklarasjon på grunnen.

Den 22. juli 1985 var synagogen utsatt for et terrorangrep, da en bombe eksploderte utenfor bygningen. 27 mennesker som oppholdt seg på Det mosaiske Troessamfunds pleiehjem i Krystalgade kom til skade. Organisasjonen Jihad al Islami tok ansvaret for angrepet mot jødiske og israelske interesser.

Referanser 

Synagoger i Danmark
Byggverk i København
Religiøse byggverk fra 1833
1833 i Danmark
Skigardveien (Oslo)

Skigardveien (5–55, 2–40) er en vei på Manglerud i bydel Østensjø i Oslo. Den går fra Grasveien til Treskeveien, stort sett parallelt med sistnevnte.

Navnet ble vedtatt i 1963.

Veien har rekkehusbebyggelse i OBOS-borettslaget Abellund.

Referanser

Kilder

Eksterne lenker
 

Veier i Oslo
Veier i bydel Østensjø
Edsel Ford

Edsel Bryant Ford (født 6. november 1893, død 26. mai 1943) var eneste sønn av Henry Ford og far til Henry Ford  II

Han var president for Ford Motor Company fra 1919 til 1943 og er kjent for å ha grunnlagt Ford Foundation.

Bilmerket Edsel var oppkalt etter han.

Referanser

Litteratur 
 A&E with Richard Guy Wilson, Ph.D.,(2000). America's Castles: The Auto Baron Estates, A&E Television Network.
 Bak, Richard (2003). Henry and Edsel: The Creation of the Ford Empire. Wiley ISBN 0-471-23487-7
 
 Baime, A.J. (2014), The Arsenal of Democracy: FDR, Detroit, and an Epic Quest to Arm an America at War, Houghton Mifflin ISBN 0547719280

Eksterne lenker 
 Official Edsel & Eleanor Ford 'Gaukler Point' house museum website.
 Official Edsel & Eleanor Ford 'Haven Hill' estate museum website.
 Detroit Institute of Arts.
 

Ford
Långevallsälven

Långevallsälven  er ei elv i Tanum kommune i Bohuslän i Sverige. Den renner fra Södra Bullaresjön til Norra Bullaresjön, som igjen har utløp gjennom Enningdalselva til Iddefjorden. Elva er 1,1 kilometer lang. Nedbørfeltet er på

Referanser

Eksterne lenker 
 Enningdalsälvens Vattenråd
 Långevallsälven på Tanum kommunes nettsted

Tanum kommune
Elver i Västra Götalands län
Enningdalsvassdraget
Eva Pinkelnig

Eva Pinkelnig (født 27. mai 1988 i Dornbirn) er en østerriksk skihopper som representerer SK Kehlegg-Vorarlberg.

Som barn og ungdom drev hun med flere idretter, deriblant fotball, alpint og skihopping. Men hun begynte med skihopping for alvor først som 24-åring i 2012, etter at hun prøvde en mobil hoppbakke på et arrangement hjemme i Dornbirn. Hun gjorde raskt store framskritt som skihopper, og trente med det østerrikske ungdomslandslaget i hopp fra sommeren 2013. I mars 2014 vant hun et renn i den østerrikske nasjonale cupen, som ble arrangert i Oberstdorf i Tyskland. Hun debuterte internasjonalt i FIS-cupen i Villach i juli 2014, og ble tatt inn på Østerrikes rekrutteringslandslag for sesongen 2014/15.

Eva Pinkelnig debuterte i verdenscupen med 15. plass på Lillehammer 5. desember 2014, mindre enn 2 1/2 år etter at hun begynte som skihopper. Hennes første andreplass i verdenscupen kom i storbakkerennet på Lillehammer 7. desember 2019. Hun tok sin første seier i verdenscupen da hun vant i Ōkurayama-bakken i Sapporo 12. januar 2020.

Under Ski-VM 2019 i Seefeld tok hun sølv i mixed lagkonkurranse sammen med Daniela Iraschko-Stolz, Philipp Aschenwald og Stefan Kraft. Også i kvinnenes lagkonkurranse ble det sølv, da var også Chiara Hölzl og Jacqueline Seifriedsberger på laget.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 20 i normalbakkerennet.

Referanser

Kilder 
 Sportservice Vorarlberg: Eva Pinkelnig (besøkt 15. februar 2015)

Eksterne lenker 
 

Østerrikske skihoppere
Deltakere under Ski-VM 2015
Deltakere under Ski-VM 2019
Personer fra Dornbirn
Deltakere under Ski-VM 2021
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 2022
Skihoppere under Vinter-OL 2022
VM-medaljører i alpint

VM-medaljører i alpint er en oversikt over medaljevinnerne i slalåm, storslalåm, super-G, utfor, alpin kombinasjon og parallellstorslalåm under VM i alpint som er arrangert av FIS fra og med 1931. Oversikten inkluderer medaljevinnere fra kombinasjonen arrangert under de olympiske vinterleker mellom 1948 og 1980. Medaljer vunnet i de olympiske slalåm-, storslalåm- og utforrennene i denne perioden er ikke inkludert, selv om alle OL-rennene i den perioden også ble regnet som verdensmesterskap. Medaljer fra det annullerte mesterskapet i 1941 er heller ikke tatt med her.

Menn

Slalåm

Storslalåm

Super-G

Utfor

Alpin kombinasjon
Verdensmestere kåret i forbindelse med olympiske vinterleker mellom 1948 og 1980 er med i oversikten. Fra 1954 til 1980 ble resultatet i alpin kombinasjon regnet ut etter resultatene i utfor, storslalåm og slalåm.

Parallellstorslalåm

Kvinner

Slalåm

Storslalåm

Super-G

Utfor

Alpin kombinasjon
Verdensmestere kåret i forbindelse med olympiske vinterleker mellom 1948 og 1980 er med i oversikten. Fra 1954 til 1980 ble resultatet i alpin kombinasjon regnet ut etter resultatene i utfor, storslalåm og slalåm.

Parallellstorslalåm

Lagkonkurranse

Medaljefordeling

Nasjonsvis medaljefordeling 

  
Tabellene for menn og kvinner inneholder medaljer vunnet under både rene VM-arrangementer og under de olympiske vinterlekene mellom 1948 og 1980, ikke inkludert VM i 1941 som ble strøket av FIS i 1946 
Kursiv skrift angir nasjoner som ikke lenger eksisterer – medaljer vunnet av Vest-Tyskland er oppført under Tyskland
Oppdatert per VM i alpint 2021 i Cortina / per VM i alpint 2019 i Åre

Mixed lagkonkurranse

Totalt 

 *Inkludert Vest-Tyskland

Mestvinnende utøvere

Utøvere etter flest seiere 
Inkludert medaljer vunnet under både rene VM-arrangementer og under de olympiske vinterlekene mellom 1948 og 1980, ikke inkludert VM i 1941 som ble strøket av FIS i 1946
Oppdatert per VM i alpint 2021 i Cortina

Menn

Kvinner

 1 inkludert en medalje vunnet i mixed lagkonkurranse 
 2 inkludert to medaljer vunnet i mixed lagkonkurranse

Utøvere etter flest individuelle medaljer 
Utøvere med 5 eller flere VM-medaljer, vunnet i både rene VM og under vinter-OL 1948–1980
Tabellene inkluderer ikke medaljer vunnet i mixed lagkonkurranse, kun medaljer vunnet i individuelle øvelser
Oppdatert per VM i alpint 2021 i Cortina

Kilder
FIS-ski.com - database med statistikk over medaljevinnere under VM i alpint 1931–2021

Se også
Liste over olympiske medaljevinnere i alpine grener (menn)
Liste over olympiske medaljevinnere i alpine grener (kvinner)

VM i alpint
Lister over sportsutøvere
Chalazion

Chalazion er en cyste i øyelokket forårsaket av en betent eller blokkert fettkjertel. Til forskjell fra en sti (eller hordeolum) gjør disse vanligvis ikke vondt eller medfører akutte problem. Som oftest finner man dem på innsiden av øyelokket, mens en sti normalt befinner seg på kanten.

Eksterne lenker 
 Norsk Helseinformatikk (nhi.no)

Sykdommer i øyet og øyets omgivelser
Pegylis

Pegylis er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore (14-24 millimeter), nokså brede oldenborrer. Antennene er 8- eller 10-leddete (i det første tilfellet fordi noen ledd er sammenvokste).

Levevis 
Larvene lever i jorda. De voksne billene er nattaktive og kommer til lys. De kan gjære en del skade ved å gnage på bladene på hageplanter.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Afrika.

Systematisk inndeling 
Artene som har vært plassert i slekten Hypopholis er nylig ført inn her.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Pegylini Lacroix
 Slekten Pegylis Erichson, 1847
 Pegylis angolensis
 Pegylis bennigseni
 Pegylis burgeoni Decelle, 1968
 Pegylis conspurcata
 Pegylis ertli
 Pegylis gestroi
 Pegylis giraudetae
 Pegylis gracilis Burgeon, 1946
 Pegylis hauseri
 Pegylis kenyensis
 Pegylis kigonserana
 Pegylis lindiana
 Pegylis lineata Lacroix, 2008
 Pegylis lukulediana
 Pegylis maculipennis
 Pegylis mashuna (Péringuey, 1904)
 Pegylis microchaeta
 Pegylis morio Blanchard, 1850
 Pegylis neumanni
 Pegylis pilosa Lacroix, 2008
 Pegylis pondoensis Arrow, 1943
 Pegylis rufolineata
 Pegylis rufomaculata
 Pegylis salaama
 Pegylis salernei Lacroix, 2008
 Pegylis tchadensis Lacroix, 2008
 Pegylis tenuitarsis
 Pegylis ugandensis Lacroix, 2008
 Pegylis usambarae
 Pegylis vestita
 Pegylis werneri Lacroix, 2008
 Pegylis zavattarii Gridelli, 1939
 Arter inntil nylig plassert i Hypopholis
 Pegylis sommeri (Burmeister, 1855)
 Pegylis uelensis (Burgeon, 1946)
 Pegylis vittata (Fåhraeus, 1857)

Kilder 
 Harrison, J. du G. (2014) Review of the South African species of Pegylis Erichson, 1847 (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae) commonly known as large wattle chafers. African entomology, 22(4): 685-713. doi: 10.4001/003.022.0416

Eksterne lenker 
 Beskrivelse av slekten (på fransk)
 

Oldenborrer
Dyr formelt beskrevet i 1847
Antitrogus

Antitrogus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore (ca. 20 millimeter), avlange, noe blanke, rødbrune oldenborrer. Oversiden er knapt synlig hårete.

Levevis 
Lareven lever i jorda der de eter på røtter. Noen av artene kan gjøre betydelig skade på beitemark, sukkerrør og ananas.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det østlige Australia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
 Slekten Antitrogus Burmeister, 1855 
 Antitrogus adamsi
 Antitrogus adustus
 Antitrogus brooksi
 Antitrogus burmeisteri
 Antitrogus carnei
 Antitrogus circulifrons
 Antitrogus consanguineus  (Blackburn)
 Antitrogus costai
 Antitrogus gubbi Allsopp, 2003
 Antitrogus morbillosus
 Antitrogus mussoni (Blackburn)
 Antitrogus nox
 Antitrogus parilis
 Antitrogus parvulus (Britton)
 Antitrogus planiceps
 Antitrogus politus
 Antitrogus robertsi Britton
 Antitrogus rugulosus  (Blackburn)
 Antitrogus setifer
 Antitrogus setifrons
 Antitrogus tasmanicus
 Antitrogus tumidifrons
 Antitrogus villosus Allsopp

Eksterne lenker 
 Bilde av Antitrogus rugulosus
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1855
Psilonychus

Psilonychus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Levevis 
Larvene lever i jorda der de eter på røtter.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Schizonychini 
 Slekten Psilonychus Burmeister, 1855 
 Psilonychus deridens Péringuey, 1904
 Psilonychus duponti Burmeister, 1855
 Psilonychus eckloni Burmeister, 1855
 Psilonychus gracilis Burmeister, 1855
 Psilonychus groendahli (Billberg, 1820)
 Psilonychus parkeri
 Psilonychus perturbator Péringuey
 Psilonychus pilosicollis Boheman, 1857

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1855
Rhabdopholis

Rhabdopholis er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
Middelsstore (ca. 20 millimeter), mørkfargede, ovale oldenborrer. Store deler av oversiden er kledt med lyse skjell, men det blanke striper og felter mellom disse.

Levevis 
Larvene lever i jorda der de eter på røtter.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika (Eastern Cape, KwaZulu-Natal og Mosambik).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
 Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
 Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
 Slekten Rhabdopholis Burmeister, 1855 
 Rhabdopholis albostriata  Burmeister, 1855
 Rhabdopholis costipennis (Boheman, 1857)
 Rhabdopholis irrorata Péringuey, 1896 - bør mest sannsylig plasseres i en slekt for seg
 Rhabdopholis margaretae Harrison, 2004
 Rhabdopholis robertsi Harrison, 2004

Kilder 
Harrison, J. du G. (2004) Revision of the endemic southern African genus Rhabdopholis Burmeister, 1855 (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). African Entomology 12 (1): 39-54.

Eksterne lenker 
 

Oldenborrer
Biller formelt beskrevet i 1855
American Sniper (bok)

American Sniper er en biografi om den amerikanske skarpskytteren Chris Kyle, skrevet av Scott McEwen og Jim DeFelice. Kyle er den snikskytteren i det amerikanske militæret med flest bekreftede drap – 160, i tillegg til 95 ubekreftede.
Boka kom ut i 2012 på forlaget William Morrow and Company.
Boka lå 37 uker på The New York Times bestselgerliste
Hovedpersonen og medforfatter Chris Kyle ble selv, sammen med en venn, skutt og drept 2. februar 2013 på en skytebane i Texas av en annen militærveteran som var der Eddie Ray Routh. Rettssaken mot Routh er stipulert til å starte i februar 2015.

I juli 2014 ble et kapittel kalt "Punching Out Scruff Face" fjernet fra senere utgaver av boken, på grunn av en rettssak i en amerikansk føderal domstol hvor en jury bestemte at forfatteren, Chris Kyle, hadde kommet med æreskrenkelser mot Jesse Ventura. I boken beskrev Kyle at han viss nok hadde slått ned en person han i biografien kalte "Scruff Face" som Kyle i senere intervjuer identifiserte som Jesse Ventura. Domstolen tildelte Ventura til sammen 1.8 millioner dollar på grunn av dette. 

I desember 2014 anla advokater på vegne av Jesse Ventura et annet søksmål mot HarperCollins, som eide forlaget som stod bak Kyles biografi, fordi de mente at forlaget ikke hadde kontrollert nøyaktigheten til Kyles fortelling. I desember 2017 kom saken endelig til enighet, og Ventura droppet søsmålet mot HarperCollins.  Flere kilder sier at Kyle og hans familie først påstod at all inntektene etter biografien hans skulle doneres til veldedige organisasjoner. Men det egentlige beløpet var på cirka 2 prosent (rundt 52 000 dollar) til veldedige organisasjoner, samtidig som Kyles familie satt igjen med tre millioner dollar.

Filmatisering 
Boken ble i 2014 filmatisert med Clint Eastwood som regissør, og hadde verdenspremiere i USA 11. november 2014. Filmen ble nominert til 6 Oscar, blant annet beste film.

Referanser

Eksterne lenker
 

Romaner fra USA
Biografier
Bøker fra 2012
Eidselva (Stad)

Eidselva  er ei elv i Stad kommune i Vestland. Den er hovedelva i Hornindalsvassdraget og renner fra Hornindalsvatnet til Eidsfjorden ved Nordfjordeid. Elva er  lang med et fall på 52 meter ( medregnet Horndøla og Terdøla), og har et nedbørfelt på . Middelvannføringen ved munningen er .

Hornindalsvatnet har ikke tilsig av smeltevann fra isbreer som de andre innsjøene i Nordfjord (som Oldevatnet) og er innsjøen har derfor svært klart vann, 17-22 meter siktedybde om sommeren. Vannet i Eidselva er tilsvarende klart. Når sommeren er varm og nedbørsfattig synker vannstanden i Hornindalsvatnet og vannet i Eidselva blir varmere. I Oldevatnet og andre innsjøer som mottar smeltevann skjer det motsatt: I varmt vær øker avsmeltingen og vannføringen øker, og vannet forblir kaldt.

Vassdraget ble i 1973 vernet mot videre kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag.

Hornindalsvassdraget 

Hornindalsvassdraget omfatter en rekke mindre elver som samles i Hornindalsvatnet. Horndøla har størst vannføring. Hornindalsrokken er nedbørsfeltets høyeste punkt. Ved Kviafossen i hovedelva (nedenfor innsjøen) er det kraftverk opprinnelig fra 1915.

Hver linje i lista inneholder elvas navn og hvor den munner ut. Sideelver er innrykket i forhold til hovedelva.
Eidselva – i Eidsfjorden fra øst, ved Nordfjordeid
Leivdøla – 4 km øst for Nordfjordeid, fra nord
Melheimselva (Heggjadalselva) – i Hornindalsvatnet fra nord, ved Heggja
Vikaelva – i Hornindalsvatnet fra sør, 5 km vest-sørvest for Grodås
Sindreelva – i Hornindalsvatnet fra sørøst, 4 km sør for Grodås
Horndøla – i Hornindalsvatnet fra øst, ved Grodås
Hjortedøla – 4 km nordøst for Grodås, fra nord
Guridøla – 5 km nordøst for Grodås, fra nordvest
Knutsdøla – 8 km øst-nordøst for Grodås, fra sør
Sætreelva – 10 km øst-nordøst for Grodås, fra nord
Terdøla – 10 km øst-nordøst for Grodås, fra øst

Referanser 

Elver i Vestland
Stads geografi
Vegard Bjerkreim Nilsen

Vegard Bjerkreim Nilsen (født 2. september 1993 i Kristiansand) er en norsk langrenns- og orienteringsløper, som representerer henholdsvis Lillehammer Skiklub og Lillehammer Orienteringsklubb.

Han er lillebror til tidligere landslagsløper Betty Ann Bjerkreim Nilsen og Inger Liv Bjerkreim Nilsen som blant annet har vunnet Norseman, Oslos Bratteste og Holmenkollmarsjen to ganger.

Langrenn 
Under Junior-NM i langrenn 2012 på Fauske tok Bjerkreim Nilsen gull i klassisk sprint, etter å ha kvalifisert seg fra prologen som sistemann.

11. januar 2014 debuterte Bjerkreim Nilsen i verdenscupen i langrenn under sprinten i Nové Město na Moravě, hvor han endte på en 19.-plass etter å ha røket ut i kvartfinalen.

Bjerkreim Nilsen ble tatt ut i troppen til U23-VM på ski 2015 i Almaty, men stilte ikke til start i sprintrennet, som forøvrig endte dobbelt norsk med Sondre Turvoll Fossli foran Sindre Bjørnestad Skar og russeren Ermil Vokuev.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Profil  hos Team Veidekke

Norske langrennsløpere
Norske orienteringsløpere
Personer fra Kristiansand kommune
Fødsler i 1993