Klaus Barbie

Nikolaus «Klaus» Barbie (født 25. oktober 1913 i Bad Godesberg, død 25. september 1991 i Lyon) var en tysk krigsforbryter. Under andre verdenskrig var Barbie sjef for Gestapo i Lyon, der han stod bak drap, tortur og deportasjoner, noe som ga han tilnavnet «slakteren fra Lyon»

I 1987 ble han dømt til livsvarig fengsel for forbrytelser mot menneskeheten og deportasjon av 800 jøder og motstandsfolk til Auschwitz

Liv og virke

Bakgrunn 
Barbie var sønn av Nikolaus Barbie og Anna Hees, som ble gift året etter hans fødsel. Familien kom fra Merzig i Saar, nær den tyske grensen mot Frankrike. Hans forfedre på farssiden gikk sannsynligvis tilbake til en fransk familie ved navn Barbier som hadde forlatt Frankrike under den franske revolusjon. Faren var en voldelig alkoholiker, som hadde fått varige skader etter å ha blitt såret i slaget ved Verdun under første verdenskrig. 

I 1934 tok Barbie abitur ved Friedrich-Wilhelm-Gymnasium i Trier. Etter dette ble han medlem av Hitlerjugend og adjutanten til den lokale partilederen. I 1935 traff han Heinrich Himmler og ble kort tid etter medlem av SS og SD.

I Nederland 
I 1940 okkuperer tyskerne Nederland og Barbie ankom Amsterdam 29. mai, der han tjenestegjorde i Sentralkontor for jødisk utvandring (Tysk: Zentralstelle für jüdische Auswanderung) frem til mars 1942. I november 1940 ble han forfremmet til SS-Obersturmführer. I Nederland var Barbie særlig engasjert i forfølgelse og tortur av frimurere.

I Frankrike 
I november 1942 ble han utnevnt til sjef for Gestapo i Lyon, i tyskokkuperte Frankrike.  Han var dermed underordnet kommandanten for Sicherheitspolizei og SD i Lyon (Kommandeur der Sicherheitspolizei und des SD).  

Han utførte sine oppdrag med stor grusomhet, og en rekke overlevende ofre har fortalt at de husker at han lo stille mens han torturerte dem. Han leide suite 68 i tredje etasje i Lyons Hotel Terminus og holdt der orgier av uutsigelig avskyelighet (Barbies biograf Tom Bower). Barbie torturerte katolske prester med elektrosjokk, hengte de opp etter føttene, lot barn sulte og banket dem opp. Nakne kvinner ble slått til bevisstløshet, voldtatt og misbrukt ved at man tvang dem til seksuell omgang med hunder. 

Barbie forfulgte den franske motstandsbevegelsen, blant annet torturerte og drepte han egenhendig motstandsmannen Jean Moulin, Charles de Gaulles personlige representant i den franske motstandsbevegelsen.

I april 1944, etter ordre fra Barbie, ble 44 jødiske barn fra et barnehjem i Izieu deportert til Auschwitz. Ingen av barna overlevde. 

Det er antatt at Barbie var direkte ansvarlig for 14000 dødsfall, ved drap og deportasjoner.

I CICs tjeneste 
Etter andre verdenskrig ble Barbie rekruttert av de amerikanske myndigheter for arbeid innen kontraspionasjen Counter Intelligence Corps (CIC). Barbie fikk forhøre fanger på amerikanske baser. Franskmennene visste imidlertid at Barbie fantes i den amerikanske okkupasjonssonen i Tyskland.

I Bolivia 
I 1951 fikk Barbie hjelp av CID til gå under jorden og flykte til Bolivia, der han bosatte seg i hovedstaden La Paz under navnet Klaus Altmann. Ved to rettssaker i Lyon, i 1952 og 1954, ble Barbie dømt til døden in absentia.

I 30 år levde han i skjul i Bolivia, der han bisto flere diktaturregimer med opplæring i å torturere og avhøre opposisjonelle.  Det spekuleres i om Barbie hjalp CIA med å fange Che Guevara i 1967.Han gjennomførte også et stort våpenkjøp av stridsvogner fra Østerrike til den bolivianske armé. Disse kom senere til anvendelse i et statskupp mot den folkevalgte regjeringen, et kupp orkestrert av Luis García Meza Tejada i 1980. I perioden han oppholdt seg i Bolivia, var Barbie også i tjeneste for Vest-Tysklands etterretningstjeneste, Bundesnachrichtendienst.

Rettssak og fengsel 
Serge og Beate Klarsfeld avslørte i 1971 at Barbie levde i skjul i Bolivia. Etter intensive forhandlinger med den bolivianske regjeringen ble Barbie i 1983 utlevert til Frankrike. I 1987 ble han stilt for retten anklaget for forbrytelser mot menneskeheten ettersom hans krigsforbrytelser var foreldede. Domstolen anså det å være bevist at Barbie var ansvarlig for deportasjonen av 842 franske jøder og motstandsmenn til Auschwitz. Den 4. juli 1987 ble Barbie dømt til livsvarig fengsel.  Hans forsvarer var den berømte fransk-algeriske advokaten Jacques Vergès. Fire år senere ble han rammet av leukemi og døde 77 år gammel i sin fengselscelle.

Litteratur 
 Peter Hammerschmidt: Deckname Adler - Klaus Barbie und die westlichen Geheimdienste. S. Fischer, Frankfurt am Main 2014, ISBN 978-3-10-029610-8.
 Peter Hammerschmidt: Die Tatsache allein, daß V-43 118 SS-Hauptsturmführer war, schließt nicht aus, ihn als Quelle zu verwenden. Der Bundesnachrichtendienst und sein Agent Klaus Barbie. In: Zeitschrift für Geschichtswissenschaft. (ZfG), 59. Jahrgang, 4/2011. Metropol-Verlag, Berlin 2011, S. 333–349. (online)
 Walther Fekl: Affaires Barbie / Bousquet / Touvier / Papon. In: Bernhard Schmidt, Jürgen Doll, W. F., Siegfried Loewe, Fritz Taubert (Hrsg.): Frankreich-Lexikon. 2. Auflage. Erich Schmidt, Berlin 2005, ISBN 3-503-06184-3, S. 39 ff.
 Horst J. Andel: Kollaboration und Résistance. Der Fall Barbie. Herbig, München 1987, ISBN 3-7766-1508-7. (Ullstein,Berlin 1995, ISBN 3-548-33199-8)
 Tom Bower: Klaus Barbie. Lyon, Augsburg, La Paz. Karriere eines Gestapo-Chefs. Berlin 1984, ISBN 3-88022-295-9. (Erstausgabe: Klaus Barbie, the Butcher of Lyons. Michael Joseph, London 1984, ISBN 0-7181-2327-1)
 Richard J. Golsan (utg.): Memory, the Holocaust, and French Justice. The Bousquet and Touvier Affairs. Dartmouth College, University Press of New England. 
 Eberhard Jäckel o. a. (utg.): Enzyklopädie des Holocaust: die Verfolgung und Ermordung der europäischen Juden. Argon, Berlin 1993, ISBN 3-87024-300-7.
 Erwin Nippert: Der Henker von Lyon. I: Erwin Nippert: Die Maske des Kunsthändlers. Ereignisse, Tatsachen, Zusammenhänge. Militärverlag der DDR, Berlin 1983. (erw. Auflage. 1985, ISBN 3-327-00830-2; S. 75–121) (ursprünglich Illustrierten-Berichte mit Fotos und Dokumenten)
 Thomas Schnitzler: Klaus Barbie in Trier – auf den Spuren einer NS-Kriegsverbrecherkarriere: mit einem Anhang autobiografischer Dokumente. In: Neues Trierisches Jahrbuch. 45 (2005), S. 101–126.
 Paul Dreyfus: Die Resistance. Geschichte des französischen Widerstands. Heyne, München 1979, ISBN 3-453-48050-3. (journalistisch; der Autor erzählt, er habe Barbie 1976 in La Paz gesprochen, Inhalt des angeblichen Gesprächs. S. 90–102)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Personer fra Bonn
SS-offiserer
Gestapo-personell
Tyskere fra andre verdenskrig
Personer tilknyttet det tredje rike
Medvirkende til Holocaust
Tyskere dømt for forbrytelser begått under andre verdenskrig
Tyskere dømt for forbrytelser mot menneskeheten
Nazister i Sør-Amerika
CIA
Medlemmer av NSDAP (innmeldt 1933–1945)