alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Lengdehopp under EM i friidrett 2010 – menn

Lengdehopp menn under EM i friidrett 2010 fant sted den 30. juli  og 1. august på Estadi Olímpic Lluís Companys i Barcelona.

Medaljevinnere

Rekorder

Program

Resultater

Kvalifisering
Kvalifisering: Utøvere som hoppet minst 8,00 m var direktekvalifisert eller utøvere som hadde hopp blant de 12 lengste var kvalifisert til finalen.

Finale

Eksterne lenker
 Kvalifiseringresultater
 Finaleresultater

Lengde h
Lengdehopp under EM i friidrett
Dan Kristoffersen

Dan Kristoffersen (født 17. mai 1983) er en norsk sanger og låtskriver.

Kristoffersen kommer opprinnelig i fra Kvinesdal, og studerte ved Det Teologiske Menighetsfakultet i Oslo.

Han platedebuterte i 2009 med folkrock-albumet It's Cold Tonight (Nordic Records). Platen kom på 2. plass i avisen Vårt Lands kåring av årets beste norske album. I perioden 2014-2017 drev han plateselskapet Victoria Grammofon.

Høsten 2017 startet Kristoffersen radioprogrammet Gospeltoget, som gikk to sesonger på radiokanalen Ordentlig Radio.

Diskografi 
 It's Cold Tonight (2009)
 Velkommen (2014)
 «Vis meg» – single (2014)
 «This Christmas Eve» – single (2019)

Referanser

Eksterne lenker 
Hjemmeside - Dan Kristoffersen
Vårt Lands liste over beste norske album, 2009
Presentasjon - Gospeltoget 

Norske musikere
Personer fra Kvinesdal kommune
Bergensbølgen

Bergensbølgen er en betegnelse på populærmusikalske strømninger fra Bergens-området.  
Den begynte for alvor med bandet The Aller Værste på slutten av 1970-tallet. Etter denne tiden har «bølgen» hatt flere perioder, med grupper som blant annet Ugress, Ralph Myerz and the Jack Herren Band og Datarock i spissen.

Den siste bergensbølgen, som så dagens lys for alvor i 2009, ble igangsatt av dubrock-bandet Fjorden Baby! i 2005, og fulgtes av blant andre John Olav Nilsen & Gjengen, Casiokids, Syntax TerrOrkester, Lars Vaular og Manheads.  Bergensbølgen i senere tid blir gjerne knyttet opp mot forretningsmann og manager Mikal Telle og hans kontaktnettverk.

Artister
En rekke artister er nevnt i forbindelse med Bergensbølgen. Noen av dem er:

1980-tallet 

 The Aller Værste
 Elektrisk Regn
 Hole in the Wall
 Alle tiders duster
 Zimmermann
 Gjennomslag

1990-tallet 

 Pogo Pops
Poor Rich Ones
Ephemera
Unge Frustrerte Menn
Chocolate Overdose
Butterfly Garden
Barbie Bones
Pompel & the Pilts
Sondre Lerche
Radiofantomene

2000-tallet 

Kings of Convenience
Röyksopp
Datarock
Ralph Myerz and the Jack Herren Band
Bjørn Torske
Erlend Øye
King Midas
Razika
Popium
Sister Sonny
Magnet
Nathalie Nordnes
Lars Vaular
John Olav Nilsen & Gjengen
Fjorden Baby!
A-laget
Annie
Hjerteslag

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker
 Ballade: «Bergensbølgen – det er oss det»
 BA: «Den nye bergensbølgen»
 Ballade: BFO tar Bergensbølgen 
 Bergens Tidende: «Bergensbølgen skyller over Urørt »
 BA: «Hva skjedde med bergensbølgen?»
 Ballade: «Mikal Telle hedret» 

Norsk musikk
400 meter under EM i friidrett 2010 – menn

Herrenes 400 meter under EM i friidrett 2010 fant sted på Estadi Olímpic Lluís Companys den 27., 28. og 30. 2010.

Medaljevinnere

Rekorder

Program

Resultater

Runde 1
De første 4 utøverne i hvert heat og ellers de 4 utøverne med de beste tidene gikk videre til semifinalene.

Heat 1

Heat 2

Heat 3

Heat 4

Heat 5

Sammendrag

Semifinaler
De 2 første utøverne i hver seminfinale og ellers de 2 utøverne med de beste tidene gikk til finalen.

Semifinale 1

Semifinale 2

Semifinale 3

Sammendrag

Finale

Eksterne lenker
 Resultater fra runde 1
 Semifinaleresultater
 Finaleresultater

400 h
400 meter under EM i friidrett
Billy Boy

«Billy Boy» er tittelen på en amerikansk tradisjonell slager, som har vært mye brukt både på plate, og i skolens sangbøker. Den er en variant av en tradisjonell engelsk folkevise, «My Boy Billy», samlet av Ralph Vaughan Williams og publisert av ham i 1912. 

Skjønt barnerimet er ironisk og ertende, har både spørsmål-og-svar-formen og narrativet blitt knyttet til «Lord Randall», en mordballade fra de britiske øyer, der beileren forgiftet av den kvinne han besøker.

Derimot benytter Robin Fox sangen til å si noe om kokekunst og kurtise:

Feeding has always been closely linked with courtship […] With humans this works two ways since we are the only animals who cook: the bride is usually appraised for her cooking ability. («Can she bake a cherry pie, Billy boy, Billy boy?») In some cultures this is far more important than her virginity.

Sangen er blitt bearbeidet til norsk av Vidar Lønn-Arnesen i 1976, og Rita Engebretsen og Bjøro Håland gjorde den virkelig kjent med norsk tekst på platen Countryfest 1.

Referanser

Norske slagere
Sanger fra USA
Britiske folkeviser
Tosterup kirke

Tosterup kirke (svensk: Tosterups kyrka) er en kirkebygning tilknyttet Tosterup herregård i det sydlige Skåne, Tomelilla kommune.

Historie 

Kirken har røtter tilbake til 1100-tallet, med kalkmalerier fra 1400 og 1500-tallet. Under Den nordiske syvårskrig ble kirken sterkt skadet, og i 1598 begynte Jørgen Ottesen Brahe en gjenoppbygging. Benkeinnredningen stammer fra denne tiden, hvor de fremste benkene viser Brahes våpen på mannssiden og Pasbergs på kvinnesiden. De to innredet et gravvelv til seg selv, hvor de dog aldri kom til å hvile – de døde av pest etter et besøk på  Kulla-Gunnerstorp i 1601, og ble begravet i Allerums kirke.

Wittskøvlemesteren hadde fått i oppdrag å utsmykke kirken i den hellige Birgittas ånd. På hederplassen, i triumfbuen, ses Birgitta ved sin bokstol, i koret ses legenden om Sankt Jørgen og dragen.

I våpenhuset finnes en praktfullt utsmykket barokkiste etter Jørgen Iversen Krabbe, som ble arkebusert på Stortorvet i Malmø i januar 1678. Dessuten finnes en gravsten etter Tyge Brahe den eldre, tilvirket av Adam van Düren.

Eksterne lenker
 Svenska kyrkan om Tosterup kirke
 Slottsguiden
 Brahe og Parsbergs slektstavler
 Bilder fra Tosterup, Medeltidens bildvärld

Skånelandene
Danmarks historie
Svenska kyrkans kirkebygninger i Sverige
Tidligere katolske kirker i Sverige
Tidligere katolske kirker i Danmark
Tomelilla kommune
Avaskär kapell

Avaskär kapell er en kirkebygning i Kristianopels forsamling i Blekinge.

Bygningen 
Kapellet ble innviet i 1934 og fungerer som et gravkapell. Det ble oppført på samme sted som Sankt Petri kirke i den nå forsvunne by Avskær lå. 

Den gamle kirken ble bygget på 1200-tallet (eller tidligere), og ble sannsynligivs revet ned omkring år 1600, da den nye byen Christianopel ble grunnlagt like i nærheten. Kirkegården, samt en lysekrone i Christianopels kirke, er stort sett det eneste som er igjen av den gamle byen. En renovering og tilbygging til kapellet ble foretatt i 1965.

Eksterne lenker 
 Om Avaskärs kapell

Byggverk i Blekinge län
Svenska kyrkans kirkebygninger i Sverige
Kirker fra 1934
1934 i Sverige
Karlskrona kommune
Svenske kirker fra 1930-årene
Casper Johannes Boye

Casper Johannes Boye (født 27. desember 1791 i Kongsberg, død 6. juli 1853) var en dansk salmedikter og prest i Garnisons kirke i København. Han var sønn av rektor Engelbreth Boye i Trondheim.

Hans salmer finnes i de svenske salmebøkene Nya psalmer 1921, 1937 års psalmbok og i den danske salmeboken salmeboken fra 1912. I Norsk Salmebok  og Norsk salmebok 2013 er han representert med to salmer i hver bok. Tilsammen ble 37 av salmene hans representert i ulike danske salmebøker.

Boye var statsstipendiat som salmedikter, og gav ut salmesamlingen Aandelige Digte og Sange i fire hefter mellom 1833 og 1840 og samlingen Psalmer, Anden forøgede Udgave mellom 1847 og 1854.

Referanser

Litteratur 
 Anne Kristin Aasmundtveit, Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok, Verbum forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0 Side 90.

Eksterne lenker 
 Den Danske Salmebog Online

Danske salmediktere
Danske lutherske prester
Norske lutherske prester
Personer fra Kongsberg kommune
Countryfest 4

Countryfest 4 er det fjerde albumet i serien Countryfest, fra plateselskapet Talent, som ga ut amerikanske countrymelodier i norsk språkdrakt. I tillegg til de nummererte utgavene, ble det også utgitt platen Vill Vest - Countryfest i 1975. På denne fjerde platen er artistene Lillian Askeland, Ottar Johansen og Helge Borglund, kjent fra plateserien «Frem fra Glemselen», samt Vidar Lønn-Arnesen og Lars Børke. Musikerne på denne platen kalte seg «The Country Team». Også på denne utgaven er låtvalget listet i sin originale engelsk versjon på platecoverets forside, og det meste er gamle slagere, bortsett fra Eurovision Song Contest-vinneren i 1979 fra Israel: «Hallelujah» i norsk drakt og countryversjon. Lillian Askeland synger også den franske «Les trois cloches» under tittelen «Jimmy Brown», og ble den mest populære sangen fra platen for henne. Platen kom ut høsten 1979, og lå én uke på VG-lista på 18.-plass. Alle sangen var på norsk på denne platen, utenom potpurriet til slutt.

Sporliste
«I morgen tidlig» («Come Early Morning») (McDill/Sigvaldsen), sang: Ottar Johansen
«Livet gir, livet tar» («I Thought You'd Never Ask») (C. Putman/D. Cook/A. Sigvaldsen),sang: Lillian Askeland & Helge Borglund
«Start på finalen» («Almost Persuaded») (B. Sherill/A. Sigvaldsen), sang: Lillian Askeland
«Julie og Romeo» («Juliet and Romeo») (T. Krekel/S. Fjeld/V. Lønn-Arnesen), sang: Vidar Lønn-Arnesen
«Hallelujah» (S. Or/K. Osrat/O. Selvær), sang: Lillian Askeland & Ottar Johansen
«Jeg og Bobby McGee» («Me and Bobby McGee») (K. Kristoffersen/F. Foster/L. Børke), sang: Lars Børke
«Jimmy Brown» («Les trois cloches») (Villard/Reisfeld/Sigvaldsen), sang: Lillian Askeland
«Du er sol, du er regn» («All I ever Need Is you») (J. Holiday/E. Reeves/Sigvaldsen), sang: Lillian Askeland & Ottar Johansen
«Vandringsmann» («I am Just a Countryboy») (M. Barer/F. Brooks/A. Sigvaldsen), sang: Helge Borglund
«Velkommen sommer» («There Will Never Be Anyone Else»), (B. Knight/Sigvaldsen), sang: Ottar Johansen
«Annie og Bill» («The Wreck Of The No 9») (Robinson/Simensen), sang: Helge Borglund
«Countryfest»: «Yonder comes a sucker»/«Ta i mot en utstrakt hånd»/«Laura»/«I can't stop loveing you»/«Mocking bird hill»/«Abilene»/«Heartaches by the numer»/«The end of the world»/«A little bitty tear»/«Welcome to my world»/«Y'all come», sang: Alle

Andre medvirkende
Arrangør: Ottar Johansen
Produsent: Arve Sigvaldsen
Innspilt i Talent Studio, Oslo
Teknikere: Asbjørn Krogtoft, Petter Hox, Svein Engebretsen
Gitar: Ottar Johansen, Kalle Helgesen, Gard «Dutte» Christensen
Klaviatur: Ole Petter Berger
Munnspill: Sigmund Groven
Slagverk: Thor Andreassen, Egil Berg, Svein Christiansen
Bass: Erik Østerås
Kor: Iselin Alme, Fia Quale, Dag Eriksen, Jan Thoresen, Asbjørn Krogtoft, Ottar Johansen

Utgivelser
 1979 LP/MC Talent Produksjon TLS 3057
 1991 MC Crema/Talent TCC 2004
 2007 mp3 Talent A/S

Eksterne lenker 
 

Countryfest-album
Musikkalbum fra 1979
Dawid Kubacki

Dawid Grzegorz Kubacki (utt: Kobatski, født 12. mars 1990, Nowy Targ, Lillepolen) er en polsk skihopper. Han er verdensmester både i lag og individuelt. Han vant hoppuka 2019/20 og nyttårshopprennet i hoppuka 2020/21.

Karriere 
Kubacki deltok i tre junior-VM uten noen gang å kvalifisere seg til andre omgang. Etter å ha deltatt i spredte verdenscuprenn fra 2007 til 2009 uten særlig framgang fikk han sitt gjennombrudd sommeren 2010, da han hoppet sterkt i Sommer Grand Prix i Hinterzarten; han var med på det vinnende polske laget og ble nummer 6 i sommersesongens første renn. Kubacki fikk flere plasseringer blant de ti beste, og fikk sin første pallplass i Hakuba i august 2010, hvor han tok to andreplasser i renn som riktignok hadde svært redusert deltakelse.

Han hoppet på Polens lag som vant lagkonkurransen under VM 2017 i Lahtis. De øvrige på laget var Piotr Żyła, Maciej Kot og Kamil Stoch.

Han tok bronse i laghopp i Vinter-OL 2018. Han tok sin første seier i verdenscupen da han vant i HS135 i Val di Fiemme 13. januar 2019. Han ble verdensmester i normalbakke under VM 2019 i Seefeld etter at han lå på 27.-plass etter første omgang.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok han bronse i normalbakkerennet.

Pallplasseringer og deltakelser i verdenscupen

Verdenscupseire lag

Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Nowy Targ fylke
Polske skihoppere
Olympiske bronsemedaljevinnere for Polen
Olympiske medaljevinnere i skihopping
Verdensmestere i skihopping
Deltakere under Ski-VM 2013
Deltakere for Polen under Vinter-OL 2014
Skihoppere under Vinter-OL 2014
Deltakere under Ski-VM 2015
Deltakere under Ski-VM 2017
Deltakere for Polen under Vinter-OL 2018
Skihoppere under Vinter-OL 2018
Medaljevinnere under Vinter-OL 2018
Deltakere under Ski-VM 2019
Deltakere under Ski-VM 2021
Medaljevinnere under Vinter-OL 2022
Deltakere for Polen under Vinter-OL 2022
Skihoppere under Vinter-OL 2022
Aligot

Aligot er en matrett som tradisjonelt tilbakeføres til regionen Auvergne i Frankrike, gjerne til Aubrac i Massif Central. Den er også populær ved julemarkedet i Toulouse, som ligger et par hundre kilometer fra Aubrac-regionen. Ordet aligot stammer fra latin aliquot, som betyr «noe» (som i «noe å spise»).

Aligot lages av potetmos og smeltet ost (gjerne «tomme fraîche aligot» fra Aubrac), ofte smakssatt med hvitløk og muskat. 

Opprinnelig ble retten laget av munker til pilegrimer på vei til Santiago de Compostela men da brukte man brød i stedet for potet. Da retten ble introdusert i Frankrike ble brødet byttet ut med potet ettersom det gav anretningen en mer behagelig konsistens.

Fransk mat
Julemat
Potetretter
Jul i Frankrike
Louis Delgrès

Louis Delgrès (født 2. august 1766 i Saint-Pierre på Martinique, død 28. mai 1802 i Saint-Claude på Guadeloupe) var en offiser og politisk leder på Guadeloupe. 

Delgrès var mulatt og en erfaren offiser som hadde lang erfaring med krig og kamper mens han kjempet for Storbritannia i de mange krigene som de hadde mot det revolusjonære Frankrike.

Delgrès var en stund leder for motstandsbevegelsen som kjempet med alle midler mot den franske lederen Napoléon Bonaparte. Delgrès og hans tilhengere mente at Napoleon hadde forrådt både idealene til den franske republikken og interessene til Frankrikes fargede borgere i de franske koloniene. Og han ville å kjempe mot Frankrike helt til han vant eller døde.

Etter en dristig, men håpløs motstandskamp, fant Delgrès og hans cirka 300 tilhengere seg fanget på Matouba i Guadeloupe, der Delgrès og de fleste av hans tilhengere valgte å begå selvmord ved å sprenge seg i lufta med sine egne sprengladninger slik at de franske styrkene ikke skulle få tak i dem. Denne handlingen, selv om den effektivt endte Guadeloupes motstand mot fransk autoritet, hadde kraftig symbolsk verdi og står fortsatt som eksempel på eksepsjonelt heltemot i Guadeloupe, Frankrike og andre steder.

Referanser 

Opprørsledere
Personer fra Guadeloupe
Personer fra Martinique
Paul Scoon

Paul Scoon (født 4. juli 1935 i Gouyave på Grenada, død 2. september 2013) var en grenadisk forfatter og politiker. Han var generalguvernør i Grenada i 14 år, mellom 1978 og 1992.

Scoon arbeidet som generalguvernør da Maurice Bishop og New Jewel Movement tok makten i et kupp i 1979. Grunnloven ble suspendert og generalguvernør Scoon ble først arrestert, men senere satt fri. Selv om 
Scoon var motstander av Bishops politiske linje, utviklet de to et samarbeidsforhold der Grenada forble et monarki med generalguvernør som kronens øverste representant i landet. Da Bishop ble avsatt og drept i et kupp i 1983 ble Scoon satt i fengsel av kuppmakeren Bernard Coard, som tok over makten på Grenada.

Den amerikanske invasjonen av Grenada ble lansert av amerikanske styrker i oktober 1983, og de avsatte de radikale elementene som hadde tatt kontroll over den grenadiske regjeringen. Før invasjonen hadde Scoon kommunisert med ledere for flere andre karibiske land, som oppmuntret til at USA skulle invadere Grenada og avsette Bernard Coard.

Da Operasjon Urgent Fury ble satt i gang var en av de første tingene som ble gjort å befri Scoon fra fengselet. Denne svært risikable oppgaven ble tildelt den amerikanske Navy SEALs. En tre-dagers beleiring ble satt i verk mot generalguvernøren residens, der Scoon var blitt plassert i husarrest. Scoon og hans familie ble til slutt satt fri, og de amerikanske og karibiske myndighetene gjeninnsatte ham straks som Grenadas eneste lovlige myndighet. Selv om han hadde konstitusjonell rett til å utøve full myndighet oppnevnte Scoon  Nicholas Brathwaite som midlertidig regjeringssjef inntil nyvalg kunne avvikles.

Scoon gikk av som generalguvernør i 1992.

Scoon ble i 1970 utnevnt til offiser (OBE) av Den britiske imperieordenen. I 1979 ble han utnevnt til storkorsridder av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden og derved opphøyet i ridderstanden. Han fikk derved rett til å føre tiltaleformen Sir foran sitt navn. Scoon ble utnevnt til storkorsridder av Den kongelige Victoriaordenen i 1985.

Eksterne lenker 
 Biography: Sir Paul Scoon, Government of Grenada

Grenadiske politikere
Personer fra Gouyave
Karate Kid II

Karate Kid II (The Karate Kid, Part II) er et amerikansk actiondrama og kampsportfilm fra 1986 med Ralph Macchio og Pat Morita i hovedrollene. Regi er ved John G. Avildsen. Filmen er en oppfølger til The Karate Kid, fra 1984.

Karate Kid II ble en stor publikumssuksess og endte opp som den fjerde mest innbringende filmen i USA i 1986. Den fikk blandet mottakelse av kritikerne.

Filmens gjennomgangsmelodi var Peter Ceteras «Glory of Love». Sangen havnet på førsteplassen på den amerikanske Billboard-lista. Cetera ble (sammen med David Foster og Diane Nini) nominert til både en Oscar og en Golden Globe for sangen. Cetera vant en ASCAP Award ved ASCAP Film and Television Music Awards, mens David Foster vant en pris ved BMI Film & TV Awards. Filmen ble samme år tildelt en Young Artist Award.

Handling 
Denne gangen befinner Daniel og Miyagi seg på øya Okinawa i Japan. Her blir det et oppgjør med fortiden for Miyagi, noe som også Daniel blir involvert i. Samtidig med dette så utvikler det seg en romanse mellom Daniel og en jevnaldrende jente på øya.

Om filmen 
Innspillingssted var Hawaii.

Mottakelse
Karate Kid II fikk blandet mottakelse av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 40% på Rotten Tomatoes.

Den fikk middelmådig omtale av VGs anmelder som gav den terningkast tre. Anmelderen mente den var for sentimental. Den fikk dårlig mottakelse av Aftenpostens filmanmelder. Dagbladets anmelder gav den terningkast tre.

Publikum
Filmen ble en stor publikumssuksess i USA, hvor den innbrakte over $115 millioner. Den ble den fjerde mest innbringende filmen i USA i 1986. Den første filmen innbrakte i overkant av $90 millioner i USA.

Rollebesetning 
 Ralph Macchio ... Daniel LaRusso 
 Pat Morita ... Mr. Kesuke Miyagi 
 Nobu McCarthy ... Yukie 
 Tamlyn Tomita ... Kumiko 
 Yuji Okumoto ... Chozen
 Joey Miyashima ... Toshio
 Marc Hayashi ... Taro 
 Danny Kamekona ... Sato 
 Martin Kove ... John Kreese

Referanser

Eksterne lenker 
 

Actionfilmer fra USA
Ungdomsfilmer fra USA
Actiondrama fra USA
Kampsportfilmer fra USA
Filmer fra 1984
Filmer om sport
Engelskspråklige filmer
Oppfølgerfilmer
Karate Kid 3

Karate Kid 3 (The Karate Kid, Part III) er en amerikansk actiondrama- og kampsportfilm fra 1989 med Ralph Macchio og Pat Morita i hovedrollene. Andre sentrale roller spilles av Thomas Ian Griffith, Robyn Lively og Martin Kove.

Karate Kid 3 ble dårlig mottatt av kritikerne og ble langt fra den publikumssuksessen som de to forrige filmene serien.

Handling 
Handlingen i denne filmen fortsetter en stund etter der den første sluttet. Cobra Kai eleven, Mike Barns (Sean Kanan) er fast bestemt på å erobre karatetittelen, men Daniel (som vant forrige gang) ønsker ikke å delta i det forestående karatemesterskapet. Daniel blir derfor utsatt for utpressing, men hans trener Mr. Miyagi, står fast og beordrer han til å ignorere Mikes trusler. I desperasjon oppsøker Daniel en annen karatelærer, Terry Silver (Thomas Ian Griffith), hvis voldelige kampteknikk står i direkte motsetning til Mr. Miyagis lære. Det Daniel ikke vet er at han er utsatt for et komplott, satt i scene av Miyagis gamle erkefiende Kreese (Martin Kove), som var trener for klubben Cobra Kai.

Om filmen 
Kritikerne
Filmen ble dårlig mottatt av filmkritikerne, noe som gjenspeiles av at den kun har fått 24% på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den bare en og en halv av fire stjerner og skrev blant annet at: «I have mastered all of the lessons "The Karate Kid" movies have to teach and all of the surprises they have to spring. I am also intimately familiar with the plot formula, so that nothing in this third film comes as the faintest surprise. Perhaps it is time, as Mr. Miyagi might say, to study something else».

Dagbladets anmelder gav den terningkast to.

Publikum
Karate Kid 3 ble langt fra den publikumssuksessen som de to forrige filmene i serien. Den gjorde det imidlertid betydelig bedre enn den fjerde filmen, The Next Karate Kid, som kom i 1994, men som er uten Ralph Macchio. Karate Kid 3 innbrakte $39 millioner på amerikanske kinoer og havnet på en 33.-plass over de mest innbringende filmene i USA i 1989.

Rollebesetning 
 Ralph Macchio ... Daniel LaRusso
 Pat Morita ... Mr. Kesuke Miyagi
 Robyn Lively ... Jessica Andrews
 Thomas Ian Griffith ... Terry Silver
 Martin Kove ... John Kreese
 Sean Kanan ... Mike Barnes
 Jonathan Avildsen ... Snake
 Randee Heller ... Lucille
 William Christopher Ford ... Dennis

Referanser

Eksterne lenker 
 

Actionfilmer fra USA
Ungdomsfilmer
Actiondrama fra USA
Kampsportfilmer fra USA
Filmer fra 1989
Filmer om sport
Engelskspråklige filmer
Oppfølgerfilmer
Argumenty i Fakty

Argumenty i Fakty (russisk: Аргументы и факты, argumenter og fakta) er en avis som blir utgitt i Moskva, Russland. Lokalutgaver utgis i 54 andre russiske byer, samt nasjonale utgaver i Armenia, Georgia, Kasakhstan, Kirgisistan, Ukraina, Moldavia og Hviterussland. Det finnes også en europeisk utgave.

Avisen ble grunnlagt i 1978 av en organisasjon ved navn "Viten" (russisk: Знание). På 80-tallet var det en reformorientert avis som var en forkjemper for glasnost. I 1990 satte de en verdensrekord for største opplag (33,5 millioner eksemplarer i den tidligere Sovjetunionen). For øyeblikket finnes det 8 millioner lesere som leser avisen hver uke.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Russiske aviser
Aviser etablert i 1978
1978 i Russland
1978 i Sovjetunionen
Sirdal-ulykken

Sirdal-ulykken (4. januar 1946) var en norsk flyulykke der
et B24 Liberator bombefly fra  Royal Air Force på treningstokt i Nordsjøen krasjet inn i en fjellvegg ved Flæreheia (850 moh) i Sirdal, sørøst om Sola.  Flyet (regnr KK331) tilhørte den 111th OTU (Operational Training Unit) Coastal Command, var stasjonert ved en flybase i Lossiemouth i Skottland. Det forlot basen klokken 1300, og ifølge major Kaldager ved Sola flyplass var der ingen kommunikasjon med flyet, men basert på utsagn fra lokalbefolkningen fusket motoren i kraftig uvær, så krasjet kan ha inntruffet under forsøk på nødlanding. Alle åtte engelske soldater ombord omkom, den ene underveis på båre ned til bygda etter at redningsmannskapene hadde tilkommet. De er begravet ved Eiganes gravlund i Stavanger. Ved Lunde kirke en minneplakett (1991).
Bomber og ammunisjon fra det utbrente flyet ble umiddelbart kastet i vannet. Mye av vrakrestene ble i 2003 flyttet til Flyhistorisk Museum, Sola, men bortsett fra et haleror og en motor,  returnert til åstedet en tid etter.

Omkomne
Frank Brindle, warrant officer
Ernest Francis Sadler, warrant officer
Clifford Sydney Brain, warrant officer
Hedley Edwards, flight sergeant,
Stephenson Churchill Wells, flight sergeant,
John Reginald Page, flight sergeant,
Raymond George Tattingham, flight sergeant
Eric Needham, sergeant

Referanser

Flyulykker i Norge
Flyulykker i 1946
Sirdals historie
Ulykker og hendelser med fly fra Royal Air Force