alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
XHTML

XHTML (Extensible HyperText Markup Language) er et markeringsspråk som følger XML-standarden istedenfor SGML som HTML bygger på. Forskjellen fra HTML er at XHTML er et mer fleksibelt språk og har strengere syntaksregler enn HTML. 

XHTML kan sees som en utvidet utgave av HTML 4.0 og er både etterfølger av HTML og en separat parallell (anbefalt) standard. XHTML vurderes av mange som «aktuell versjon» av HTML, men W3C fortsetter å anbefale både bruken av XHTML 1.1, XHTML 1.0, og HTML 4.01 for publisering på verdensveven.

Behovet for en strengere versjon av HTML oppstod fordi innhold på verdensveven skal leveres til mange slags maskiner  (bl.a. små skjermer) og løs HTML skapte mye unødig kompleksitet i syntaks.

Noen begreper i XHTML-sammenheng 
Attribute er en parameter til et element, som er beskrevet i DTDen. Mulige verdier, eventuelt standardverdier av attributtet, er definert i DTDen.

DTD   definisjon av en dokumenttype. En DTD er en samling av XML-beskrivelser som definerer struktur, elementer og attributter som er tilgjengelige for et dokument som er laget med XHTML.

Document er en datastrøm som er strukturert slik at den inneholder informasjon organisert i henhold til den tilknyttede DTDen.

Element er strukturenheten som er definert i DTDen. Elementets innholdsmønster er definert i DTDen

Implementation er et system som tilbyr en samling av muligheter som støtter denne spesifikasjonen

Parsing er måten dokumentet blir skannet, og informasjonen i dokumentet er filtrert, etter hva elementene tilsier

Rendering (visning) er en betegnelse på dokumentets presentasjon for sluttbruker, og det gjelder ikke nødvendigvis bare synlig visning, det kan for eksempel også være lyd.

User Agent er implementeringen som tar imot og prosesserer (tolker) XHTML-dokumenter.

Validation er den prosessen med hvilken dokumentet sjekkes og sammenlignes med den DTD som tilhører dokumentet.

Well-formed – Et dokument er bra formet hvis det er strukturert ifølge spesifikke regler, i dette tilfelle regler definert i XML

Eksterne lenker 
 W3.org
 w3schools
 Norsk Webforum

XML
W3C-standarder
Markeringsspråk
Westwind forlag

Westwind forlag ble startet i 2003 og har sitt utspring fra Raptusfestivalen i Bergen. Forlagets mål er å øke interessen for tegneserier og tegnede medier i Norge. Ideen om å starte et forlag ble sådd på en togtur tilbake fra tegneseriefestivalen i Bristol av Frode Haaland og Arild Wærness.

Forlaget har blant annet utgitt tegneseriebøker med Varg Veum, Miranda og tegneserieheftet Baddis. Tegneserieskaper og storyboardtegner Raymond Karsten Johansen var medeier i Westwind forlag i perioden 2003 til 2007. Johansen var tegneserieskaper, redaktør og designer på diverse utgivelser, deriblant Mannakorn og Baddis. I tillegg så designet han forlagets logo. I Baddis publiserte han to episoder med sin egen serie Liquid Bullet. Høsten 2007 ble forlaget kjøpt opp av Vigmostad & Bjørke.

Referanser 

Norske tegneserieforlag
Kultur i Bergen
Forlag etablert i 2003
Omtale
Arne Bye

Arne Bye (født 10. november 1983) er en tegneserieskaper fra Trondheim. Bye er best kjent for Holger og Hagbart, en serie om to apatiske personer som deler både leilighet og TV-skjerm. Serien har blitt trykt i blader som Pondus, Smult, FLEIP og Trondheimstegnernes Slagg-blader, og er også utgitt i egne album av Pokus forlag, Kelpie forlag og Laksevåg forlag.

Siden 2006 arbeider Bye hovedsakelig med den humoristiske tegneserien Mira. Tidligere gikk stripeserien fast i den kortvarige Arbeideravisa.

Bye er dessuten medstifter av Trondheimstegnerne og initiativtaker til Steinkjer Serieliga.

Bibliografi 
 2003 – Holger og Hagbart: Helt i 100 (Pokus forlag, )
 2004 – Holger og Hagbart: Vennerabatt (Pokus forlag, )
 2005 – Holger og Hagbart: The Rock 'n' Roll Album (Kelpie forlag, ISBN 82-92763-03-1)
 2006 – Holger og Hagbart: Temmelig Vemmelig (Laksevåg forlag, ISBN 82-996530-3-7)
 2010 – Mira: Ustabil?
 2011 – Mira: Atten
 2012 – Mira: Mosaikk

Intervjuer 	
 Møt en fremadstormende tegneserieskaper, intervju hos Spray Nettavisen (publisert 2003-03-20)
 Nye Holger & Hagbart -striper på nettet, intervju hos tegneserier.no (publisert 2004-02-16)
 Teikna Ritchie Blackmore, intervju hos NRK Trøndelag (publisert 2004-04-05)	
 Ritchie Blackmores pennefører, intervju i Adresseavisen (publisert 2004-04-14)
 Tegneseriemannen, intervju i Trønder-Avisa (publisert 2006-10-26)
 Mira fra Lade kan få Sproingprisen, intervju i Adresseavisen (publisert 2012-04-16)

Omtaler 
 Morsomme døgenikter, anmeldelse av Helt i 100, Bergens Tidende (publisert 2003-09-11)
 En talentfull godbit, anmeldelse av Helt i 100, tegneserier.no (publisert 2004-02-16)
 Gutta har det gøy, anmeldelse av Vennerabatt, tegneserier.no (publisert 2004-12-03)
 Mangler gapskrattene, anmeldelse av Rock'n Roll Album, Serienett (publisert 2006-02-06)
 Buddy-serien, anmeldelse av Temmelig vemmelig, Serienett (publisert 2006-10-10)
 Holger og Hagbart, anmeldelse av Temmelig vemmelig, Spirit (publisert 2006-12-01)

Eksterne lenker 
 Arne Bye
 Mira
 Holger og Hagbarts offisielle nettside
 Holger og Hagbart-striper hos nettserier.no
 Edda jr.-striper hos nettserier.no
 http://comicwiki.dk/wiki/Arne_Bye

Norske tegneserieskapere
Fødsler i 1983
Akko

Akko eller Acre (også kjent som Akká, Akkon eller St Jean D'Acre, eller norrønt: «Akersborg») er en havneby i den nordlige delen av Israel. 

Gamlebyen i Akko har blitt oppført av UNESCO på listen over verdens kulturarv, og inneholder blant andre spesielle turistplasser en tunnel som leder til 1300-tallets tempelfort. Akko er også et sentrum for bahai-religionen. UNESCOs verdensarvkomité besluttet den 8. juli 2008 å føre opp Bahá'u'lláhs gravmæle utenfor Akko på verdensarvlisten, som ett av bahai-troens to hellige steder i Israel. En gate i gamlebyen er oppkalt etter kong Sigurd Jorsalfare til minne om kong Sigurds innsats for å redde byen fra egyptisk invasjon i 1110.

Akko betraktes som tvillingby til Haifa, da disse to byene er i ferd med å vokse inn i hverandre.

Historie
I 332 f.Kr. ble byen erobret av Aleksander den store. I 638 kom den under arabisk herredømme, men ble erobret av korstogsfarerne i år 1100 og ble en del av kongeriket Jerusalem. I 1110 tok kong Baldvin I av kongeriket Jerusalem imot den norske kongen Sigurd Jorsalfare og hans 60 skip i havna i Akko (norrønt: «Akersborg»). Sigurd var den første kongen som kom på visitt, på veier dekket av tepper og palmer. Selv om Jerusalem var gjenerobret av kristne styrker etter korstoget i 1099, var fortsatt store deler lengre nord under muslimsk kontroll. Kong Baldvin ba om kong Sigurds hjelp til å innta byen Sidon i dagens Libanon (byen heter i dag Sayda). Sigurds styrke angrep sjøveien, mens Baldvins styrke angrep over land.

I 1187 erobret Saladin byen tilbake, men allerede i 1191 inntok Filip II August av Frankrike og Rikard Løvehjerte byen på ny. Byen ble da gjort til hovedstad i det som var igjen av kongeriket Jerusalem.

I 1190 ble Den tyske orden grunnlagt der. I 1219 opprettet Frans av Assisi et fransiskanerkloster i byen som stadig eksisterer.

I 1229 kom byen under johannitterordenens forvaltning (på fransk fikk byen derfor navnet St. Jean d'Acre, som også tidvis brukes i dag).

Etter den muslimske gjenerobringen av Jerusalem ble Akko et av de siste støttepunktene for korsfarerne.

Med Beleiringen av Akko og festningens fall 18. mai 1291 var korstogenes tid definitivt forbi.

I 1517 ble byen under sultan Selim I en del av Det osmanske riket.

Bymuren, som nå delvis er ruiner og har bare én port, dateres tilbake til Det osmanske riket, nærmere bestemt midt på 1800-tallet. Byggherren Daher El-Omar brukte restene etter korstogsmurene som fundament for sin nye mur. Moskéen al-Jazzar stod ferdig i 1781, og var bygd på oppdrag fra guvernøren Ahmad Jazzar pasha (død 1804) av materiale fra Caesarea Palaestina.

I den osmanske perioden var Akko en beryktet fengselsplass.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Korstogene
Byer i Israel
Norddistriktet
Palestina
Verdensarven i Israel
Instrumentflygeregler

Flyging etter instrumentflygeregler (IFR, fra engelsk Instrument flight rules) er flyging i henhold til Bestemmelser for Sivil Luftfart (BSL) F 1-5, Instrumentflygeregler samt tilleggsbestemmelser og eventuelle tillatte unntak.

Flyging i henhold til instrumentflygeregler betyr at flybesetningen navigerer etter instrumenter og kan dermed fly fra A til B i nesten «all slags vær».

Flyene navigerer da etter radiohjelpemidler som baserer seg på bakkestasjoner som NDB, VOR og DME (sivilt), og TACAN (militært). Etterhvert har navigasjon etter satellittnavigasjon med GPS (amerikansk) og/eller GLONASS (russisk) blitt stadig mer utbredt.

I tillegg til å navigere til og fra selve posisjonen til navigasjonshjelpemidlene, er det definert såkalte veipunkt / IFR-meldepunkter definert ut fra retning og avstand fra et navigasjonshjelpemiddel og/eller ut ifra punktets geografiske posisjon ut ifra lengde- og breddegrader. Slike meldepunkter får sin egen 5 bokstavbetegnelse som er et ord som er fonetisk enkelt, klart og lett å forstå på flyradioen. Omkring Gardermoen finnes SUMAK (på svenskegrensen ved Chalottenberg), MOSAS og KOLAB (ved Helgøya i Mjøsa) og (ved Meråker:) MERAK.

Alternativet til IFR flygereglene er VFR, visuelle flygeregler. De definerer hvor langt flyet må være unna skyer i forhold til hvilke luftromklasser flyet er i.

Lufttrafikktjeneste
M109

M109 er en amerikanskprodusert selvdreven haubits i 155 mm kaliber. Den ble for første gang tatt i bruk tidlig i 1960-årene og etter dette har den blitt kontinuerlig oppgradert. Mange land bruker M109.

Bakgrunn 
Utviklingen av M109 begynte i 1952 da den amerikanske hæren ba om en ny selvdreven haubits for å erstatte M44 selvdreven haubits. Til å begynne med ville man bruke en 156 mm haubits, men for å holde bestykningen NATO-kompatibel, bestemte man seg i 1956 for å benytte en 155 mm haubits. I 1959 var den første prototypen ferdig, under betegnelsen T196. En del problemer måtte fremdeles utbedres, og samtidig bestemte hæren seg for at kjøretøyet skulle utstyres med en dieselmotor for bedre rekkevidde, noe som førte til en ny prototype med betegnelsen T196E1. Denne ble akseptert i 1961 og satt i begrenset produksjon fra oktober 1962. I 1963 ble den standardisert som M109 og i juni samme år ble de første haubitsene tatt i bruk av den amerikanske hæren.

Varianter 
 M109 – Første produksjonsvariant utstyrt med en 155 mm M126 haubits.
 M109A1 – Oppgradert variant produsert fra 1972. Forbedringer besto blant annet av et lengre løp som gav bedre rekkevidde for haubitsen.
 M109A2 – Ytterligere oppgradert variant produsert fra 1978. Bedre ammunisjonskapasitet og andre forbedringer.
 M109A3 – Betegnelse på M109A1 ombygd til M109A2-standard.
 M109A4 – I produksjon fra 1990 med beskyttelse mot ABC-våpen som standard.
 M109A5 – Betegnelse på tidligere varianter oppgradert til M109A4-standard.
 M109A6 Paladin – Omfattende modernisering av M109 satt i produksjon fra 1992. Skrog og chassis er uendret, men M109A6 er utstyrt med et helt nytt og større tårn. Ny M284 L/39 haubits og nytt ildkontrollsystem med blant annet GPS. Tatt i bruk av den amerikanske hæren fra 1993.
 M109A7, tidligere kjent med betegnelsen «M109A6 Paladin Integrated Management (PIM)» er en kandidat til å erstatte M109A6 Paladin i USA. Man starter med oppgradering av noen A6 i 2015, før man tar stilling til om den skal settes i fullskalaproduksjon i 2017. Denne varianten deler komponenter som motor, overføring og belter med M2 Bradley, og har støtte for bl.a. nettverksbaserte systemer.

Norge 
Norge anskaffet 126 M109A3G fra Tyskland i 1969 som en erstatning for den tauede M114. I løpet av siste halvdel av 1980-årene ble disse oppgradert til M109A3GN og fikk blant annet nytt og lengre løp (L/39). Forsvaret disponerte i 2006 56 M109NM artilleriskyts. I 2006–2007 ble 14 av disse videre oppgradert for 45 millioner kroner med blant annet ny interkom og nytt navigasjons- og posisjoneringssystem. Disse vognene har betegnelsen M109A3GNM, og tolv av disse var i daglig drift i Norge, fordelt på 3 artilleribatterier. Forsvaret oppgir prisen på vognene til 13,6 millioner 1996-kroner.

Utskiftning av M109 i Norge 

I løpet av 2020 anskaffet Forsvaret  24 nye artilleriskyts av typen K9 Thunder. 55 M109 ble satt på lager. I 2022 donerte Norge 22 av disse til Ukraina under Ukraina-krigen.

Referanser

Bibliografi

Eksterne lenker 
 

Selvdrevet artilleri
Artilleri brukt av Norges forsvar
155 mm artilleri
Panserkjøretøyer brukt av Norges forsvar
Liste over flyplasser i Norge

Liste over norske flyplasser, helikopterplasser og flystasjoner gruppert etter fylke/område og deretter sortert etter navn. For en liste kun sortert etter navn, se kategorien flyplasser i Norge.

Graf med statistikk for de 10 mest trafikkerte flyplassene i Norge

Godkjente og ikke godkjente landingsplasser 

For å drive en landingsplass over en viss størrelse må innehaveren ha konsesjon og teknisk-operativ godkjennelse jf. luftfartsloven § 7-5 første ledd: «For å anlegge, drive eller inneha landingsplass kreves konsesjon fra departementet.» Det er Luftfartstilsynet som fører tilsyn med de godkjente landingsplasser.

Mindre landingsplasser kan ha konsesjon, men ikke teknisk-operativ godkjennelse jf. luftfartsloven § 7-5 tredje ledd: «Det kreves ikke konsesjon for landingsplass der det er eller vil bli foretatt ubetydelig rydnings-, anleggs- eller bygningsvirksomhet og antall flybevegelser er av et ubetydelig omfang, med mindre flysikkerhetsmessige eller støymessige hensyn tilsier at første ledd kommer til anvendelse.» Noen av disse landingsplassene er i perioder helt eller delvis brukt til andre formål eller er av andre årsaker uegnet som landingsplass.

Noen landingsplasser har hverken konsesjon eller teknisk-operativ godkjennelse.

Forsvarets flystasjoner 
 Evenes flystasjon
 Andøya flystasjon
 Rygge flystasjon
 Ørland flystasjon
 Bardufoss flystasjon
 Gardermoen flystasjon
 Sola flystasjon

Nedlagte flyplasser 

 Alappmoen flyplass
 Forus flyplass
 Fritzøe flyplass (ENFZ)
 Gamvik flyplass
 Gressholmen sjøflyhavn
 Herdla flyplass
 Kjøllefjord flyplass (QJL)
 Kongsberg flyplass
 Lade flyplass
 Moss lufthavn, Rygge (RYG)
 Narvik lufthavn, Framnes
 Oslo lufthavn, Fornebu (ENFB/FBU)
 Verdal flyplass
 Værøy flyplass
 Øysand flyplass

Bildegalleri

Se også 
 Flyplass
 Lufthavn
 Flystasjon
 Helikopterplass
 Største flyplasser i Norden
 Liste over modellflyplasser i Norge

Eksterne lenker

 Godkjente flyplasser i Norge (eldre liste)
 Luftfartstilsynet
 Oversikt over små og store landingsplasser i Norge

Flyplasser i Norge
Norske flyplasser
Flyplasser
Flyplasser
Loch Ness

Loch Ness (fra gælisk Loch Nis) er den nest største innsjøen i Skottland regnet i overflateareal og den største innsjøen regnet i vannmasse. Loch Ness er 56,4 km² og 226 meter på det dypeste; i vannmasse inneholder Loch Ness mer vann enn det er vann i alle innsjøer i England og Wales til sammen. Innsjøen er mest kjent for «Nessie», et sjøuhyre som ifølge gamle historier, folketro og usikre observasjoner skal leve i innsjøen. 

Glenurquhart er en dal som grenser til sjøens Urquhart Bay. På bredden av Loch Ness ligger Urquhart Castle, som ble sprengt etter slaget ved Culloden i Skottland 1746, da engelskmennene var redd skottene skulle gjøre opprør igjen og da benytte slottet.

Opphav 
Loch Ness ligger i den lange, is-utgravde renna The Great Glen (Glen More) som løper sørover fra Inverness til Fort William, med fjorden Loch Linnhe som en forlengelse sørover. Hele dette systemet ble erodert ut av breer i siste istid og er derfor ikke særlig mer enn 10 000 år gammelt.

Dyreliv 
Innsjøen har ganske kaldt og næringsfattig vann og lav produksjon. Den har en bestand av røye, men disse er for få og småfalne til å gi opphav til noe fiske av betydning.

«Nessie»

Eksterne lenker 
 
 Om «Nessie»
 Lenker knyttet til Loch Ness og «Nessie»
 Om kryptozoologi

Innsjøer i Skottland
Highland
Baltzar von Platen (1766–1829)

Grev Baltzar Bogislaus von Platen (født 29. mai 1766 i Schaprode på Rügen, død 6. desember 1829 i Christiania) var en svensk marineoffiser, kanalbygger og politiker. Han var sønn av feltmarskalk Filip Julius Bernhard von Platen, far til politikeren Baltzar von Platen og bror til miniatyrmaleren Lovisa Stiernsparre. 

Fram til statskuppet i Sverige i 1809 gjorde von Platen karriere i marinen, og ble kaptein. I 1809 ble han medlem av den svenske regjeringen, og fikk også admiralstittel. Han ble også sjef for arbeidet med å bygge en kanal tvers gjennom Sverige. Byggingen av Göta kanal ble først fullført i 1832, etter hans død.

Han ble utnevnt til riksstattholder i Norge den 26. november 1827, en posisjon han hadde til sin død. Han ble den siste svenske stattholder i Norge, etter dette ble førstestatsråden unionskongens høyeste representant i Norge.

Von Platens grav er anlagt rett ved bredden av Göta kanal i Motala, der den er regnet for å være en attraksjon for kanalbesøkere.

Han er i ettertiden mest kjent for det såkalte Torvslaget i Christiania, hvor han satte inn kavaleri mot christianiaborgere og studenter den 17. mai 1829.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Om Baltzar Bogislaus von Platen, fra Svenskt biografiskt handlexikon

Svenske admiraler
Norske stattholdere
Personer fra Rügen
Personer fra Svensk Pommern
De gammeltroende

De russiske gammeltroende er betegnelsen på flere religionssamfunn som siden 1600-tallet har brutt med Den russisk-ortodokse kirke. Noen av dem følger en lære som ligner den ortodokse kristendom, mens andre i større grad adskiller seg fra den. De representerer en arkaisk form for ortodoks kristendom, og praktiserer etter eget syn mer opprinnelig form for ortodoksi.

Bruddet skjedde på den tiden Nikon var patriark. Det ble gjort flere reformer i gudstjenesten så den skulle ligne mer på gudstjenesten i den gresk-ortodokse kirke. Det var flere som ikke ville godta disse forandringene. En av personene som gjorde seg bemerket var Avvakum Petrov, som ble henrettet i 1682. De ble ved flere anledninger utsatt for forfølgelser, og flyktet derfor til avsidesliggende deler av landet. Noen av dem flyktet etter Petrovs henrettelse til landsbyen Tiheda på estisk side av innsjøen Peipus. Andre slo seg ned øst i Romania, i det store og fiskerike deltaet av elva Donau hvor de fortsatt lever av fiske.

I dag regner man med at de gammeltroende har omkring en million tilhengere i Russland. Det fins også grupper andre steder, som for eksempel Sør-Amerika, som består av folk som har utvandret. 

De viktigste grupper av gammeltroende er de som har prester (Popovtsy) og de presteløse (Bezpopovtsy). Sistnevnte har også forlatt alle sakramentene, unntagen dåpen.

Eksterne lenker 
 

Gammeltroende
Radiofyr

Radiofyr er en radiosender som sender ut radiosignaler i navigasjonsøyemed for sjøfarts- eller luftfartsformål. Fyrene er gjerne plassert etter trafikkens hovedruter.

Se også
LORAN
VHF-peileutrustning
Radarfyr

Radioteknikk
Luftfartsinfrastruktur
Sjøfart
Fyr
Artikler i sjøfart-prosjektet
«Richelieu» (1939)

«Richelieu» var et fransk slagskip oppkalt etter kardinal Richelieu. Hun ble satt inn i tjeneste i 1940 og var det franske motstykket til tyske slagskip som «Bismarck» og «Tirpitz». Bestykningen besto av åtte 380 mm kanoner fordelt på to kanontårn i front.

Etter den franske kapitulasjonen ble hun satt inn i tjeneste for Vichy-regimet og ble stasjonert i Dakar der hun ble skadet av det britiske skipet HMS «Barham» i september 1940. Etter den allierte landgangen i Nord-Afrika (operasjon Torch) ble «Richelieu» erobret av amerikanerne og sendt til USA for utbedringer og oppdatering. Deretter ble skipet overlevert de frie franske styrker og deltok under britisk kommando i Det fjerne østen.

Hun ble tatt ut av tjeneste i 1959 og solgt som skrap i 1968.

Franske slagskip
Slagskip fra andre verdenskrig
Skip fra 1939
Skip bygget i Frankrike
1939 i Frankrike
Artikler i sjøfart-prosjektet
Bokstaveringsalfabet

Bokstaveringsalfabet, av og til misvisende omtalt som fonetisk alfabet, finnes i mange språkutgaver. Det har historisk eksistert mange ulike nasjonale bokstaveringsalfabeter, gjerne med utspring i å forhindre misforståelser over telefon og radiosamband: Støy og dårlig lydkvalitet kan gjøre det vanskelig å stave én og én bokstav på en tydelig måte.  Noen bokstaveringsalfabeter er så innarbeidet at de også brukes til daglig, for eksempel på bingo.

Etter flere års arbeide med å utarbeide et internasjonalt bokstaveringsalfabet som fungerte for mennesker med ulike morsmål, standardiserte i 1956 den internasjonale organisasjonen for sivil luftfart (ICAO) et internasjonalt alfabet i den form det fremstår i dag. Den internasjonale telekommunikasjonsunion (ITU) fulgte opp med et praktisk talt likt alfabet i 1959, og Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen (IMO) fulgte opp i 1965. Alfabetet fikk deretter militær anvendelse, og refereres ofte til som «NATOs fonetiske alfabet». Ordet fonetisk ble tatt i bruk for å skille det fra systemer basert på flagg eller morse, men systemet har ingenting med fonetikk å gjøre. De enkelte små forskjeller som finnes mellom anbefalingene, fremgår av tabellen under.

Alfabet og uttale

Norske bokstaver

Det norske bokstaveringsalfabetet
Før standardiseringen av det internasjonale alfabetet, ble det brukt egne nasjonale alfabeter unike for hvert land. Disse ble gjerne bygget opp rundt mye brukte personnavn. Televerket publiserte det norske alfabetet i telefonkatalogen for bruk for bokstavering av vanskelige ord i telefonen. Som eksempel på bruk benyttet de den tsjekkiske byen Brno.

Referanser

Alfabeter
Telekommunikasjon
Moss Avis

Moss Avis er den største lokalavisen for Mosseområdet. Avisa dekker kommunene Moss, Råde, Våler og Vestby. Avisa var tradisjonelt tilknyttet til Høyre, men har i det senere blitt partipolitisk nøytral. Den er likevel mer konservativ enn Moss Dagblad. Ansvarlig redaktør er Pål Enghaug.

Bjørn Kristensen var tidligere eier av Moss avis, og han skrev historie da han for første gang publiserte en avis med et stort bilde på forsiden av Bjørnstjerne Bjørnson da han døde. Bjørn Kristensen bodde mesteparten av livet sitt i Moss i Klostergata 13.

Ansvarlig redaktør

 Pål Enghaug 2009–
 Jan Tollefsen 
 Svein E. Hildonen 1992–
 Fredrik Th. Bolin –1991
 Julius Elian Røring Sundsvik 1934–1964

Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:

Referanser
<div class="references-small">

</div class="references-small">

Eksterne lenker
  Moss Avis

Aviser i Viken
Edda Media
Kultur i Moss
Aviser etablert i 1876
Aviser eid av Amedia
Flak

Flugabwehrkanone (tysk for «luftvernkanon», ofte forkortet flak), tysk luftvern fra andre verdenskrig, igjen avledet fra Flugabwehrgeschütz (tysk for «luftvernskyts», ofte forkotet flag).
Flak, et ord for et flatt, løsrevet stykke. For eksempel: malingsflak, isflak.
 Lasteflak, lastbærer brukt til transport

Se også
Flag/Flaget
Lars Jansson

Lars Fredrik Jansson (født 8. oktober 1926 i Helsingfors, død 31. juli 2000 i Helsingfors) var en finsk forfatter og kunstner. Han var broren til forfatteren og billedkunstneren Tove Jansson, som skapte den verdenskjente figuren Mummitrollet. 

Da Tove i 1958 fant arbeidet med tegneserien om Mummitrollet lite inspirerende, overtok broren Lars ansvaret som manusforfatter. Tove Janssons kontrakt med Associated Newspaper gikk ut i 1961, og fra da av tok Lars Jansson også over som tegner av serien. Hans datter Sophia bistod ham i 1993 med administrasjonen av nye seriestriper om Mummitrollet; senere ble datteren eneansvarlig for stripene.

Helt fram til sin død arbeidet Lars som kunstnerisk rådgiver for den kommersielle bruken av mummifigurene: lisensierte produkter, seriehefter, album, teater, opera, film, radio og TV.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Finske tegneserieskapere
Finlandssvensker
Personer fra Helsingfors