alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Janthecla

Janthecla er en slekt av stjertvinger. De er sommerfugler i familien glansvinger.

Utseende 
Middelsstore stjertvinger med to ulike lange stjerter på bakvingen (den bakerste lengst). Oversiden er skinnende blå eller blåfiolett med bredt svarte vingespisser, ofte også svart ytterkant. Undersiden er gråbrun med to smale, hvite, siksak-tverrstreker. Ved bakhjørnet er det et parti med grønnlige skjell, og en svart flekk.

Levevis 
De fleste av artene lever i fuktige, tropiske lavlandsskoger (særlig regnskog), men én art holder til i tåkeskog i større høyde Forøvrig er biologien deres nesten ukjent.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, fra Mexico til det sørlige Brasil.

Systematisk inndeling 

Artene er listet alfabetisk.

 Ordenen sommerfugler, Lepidoptera
 Underordenen Ditrysia
 Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
 Overfamilien dagsommerfugler, Papilionoidea
 Familien glansvinger, Lycaenidae
 Underfamilien stjertvinger, Theclinae
 Gruppen Eumaeini
 Allosmaitia-gruppen Slekten Janthecla Robbins & Venables, 1991
 Janthecla adrienne Robbins, 2009
 Janthecla armilla (Druce, 1907)
 Janthecla aurora (Druce, 1907)
 Janthecla cydonia (Druce, 1890)
 Janthecla flosculus (Druce, 1907)
 Janthecla halli Busby & Robbins, 2009
 Janthecla janthina (Hewitson, 1867)
 Janthecla janthodonia (Dyar, 1918)
 Janthecla leea Venables & Robbins, 1991
 Janthecla malvina (Hewitson, 1867)
 Janthecla rocena (Hewitson, 1867)
 Janthecla sista (Hewitson, 1867)

Kilder 
 Robbins, R.K. & R.C. Busby, 2009. Updated phylogeny, taxonomy and diversification of Janthecla Robbins & Venables (Lycaenidae: Theclinae: Eumaeini). Journal of Research on the Lepidoptera 41: 5-13.

Eksterne lenker 
 
 Brower, Andrew V. Z. 2007. Janthecla i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org 
 www.funet.fi – Janthecla
 Butterflies of America – Janthecla janthodonia 

Stjertvinger
Sommerfugler formelt beskrevet i 1991
Iaspis

Iaspis er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).

Utseende 
Middelsstore stjertvinger med to stjerter på bakvingen, den bakre av disse er lengre enn den fremre. Oversiden hos hannene er skinnende blå med svart ytterkant, hos hunnene matt brunlig fiolett. Undersiden er lysgrå med en smal, brun eller brunrød tverrstripe og røde eller rødbrune flekker ved bakhjørnet av bakvingen.

Utbredelse 
Disse artene lever i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til Rio de Janeiro i sør.

Systematisk inndeling 

 sommerfugler (Lepidoptera)
 gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea) 
 familie glansvinger (Lycaenidae) 
 delgruppe Lycaeninae (i vid forstand)
 stjertvinger (Theclinae)
 stamme Eumaeini Doubleday, 1847
 Hypostrymon-gruppen – Neotropisk
 slekten Iaspis Kaye, 1904
 Iaspis andersoni Robbins, 2010
 Iaspis beera (Hewitson, 1870)
 Iaspis castimonia (Druce, 1907)
 Iaspis castitas (Druce, 1907)
 Iaspis exiguus (Druce, 1907)
 Iaspis grandis Austin & Johnson, 1996
 Iaspis ornata Austin & Johnson, 1996
 Iaspis talayra (Hewitson, 1868)
 Iaspis temesa (Hewitson, 1868)
 Iaspis thabena (Hewitson, 1868)
 Iaspis verania (Hewitson, 1868)

Eksterne lenker 
 
 Brower, Andrew V. Z. 2007. Iaspis i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org 
 www.funet.fi – Iaspis
 Butterflies of America – Iaspis castimonia 

Stjertvinger
Sommerfugler formelt beskrevet i 1904
Dyr formelt beskrevet av William James Kaye
Landefred

Landefred (Latin: constitutio pacis, pax instituta eller pax jurata) var i middelalderens rettssystemer betegnelsen på en overenskomst om å gi avkall på retten til å bruke makt for å tvinge gjennom sine egne rettskrav. Det medførte fremfor alt retten til å føre slektsfeider.

Overenskomster om landefred dannet det politiske grunnlag for skapelsen av rettsforhold, som ikke ga privat adgang til maktanvendelse. Ofte regulerete de forholdene omkring domstolenes virke, og gjorde det derved mulig å bilegge stridigheter under anvendelse av generelle rettsregler. Overtredelse av den offentlige fred eller trusler om det ble straffet etter straffeloven. På denne måte kunne man beskytte gjenstander eller bygninger (f.eks. kirker, boliger, møller, landbruksredskaper, broer og landeveier) og personer (geistlige, pilegrimer, kjøpmenn og kvinner såvel som bønder, jegere og fiskere).

Etter det 11. århundre videreførte utviklingen av landefred den tidligere skapte gudsfred. I det tysk-romerske rike etablerte Frederik Barbarossa i 1152 en landefred, som fikk gyldighet i hele riket, men først i 1495 lyktes det å iverksette en landefred, som var geografisk og tidsmessig ubegrenset. Disse tiltak ble etterlignet i Danmark, hvor middelalderkongene etterhvert etablerte en domsmakt, der utfylte maktvakumet, da de avskaffet den private rett til blodsfeider.

Rettsvitenskap
Middelalderen
Ziegleria

Ziegleria er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).

Utseende 

Middelsstore, forholdsvis spinkle stjertvinger med to stjerter på bakvingen, den bakerste av disse er lengre enn den forreste. Oversiden er brun til svartbrun med et felt av metallisk blå skjell på bakvingen, gjerne også med en liten, oransje flekk. Undersiden er brunlig med en mørk tverrstripe og en oransje og svart flekk ved bakhjørnet, noen ganger også med et oransje siksak-bånd på bakvingen.

Levevis

Utbredelse 
Disse artene lever i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til det sørlige Brasil i sør, med flest arter i Mellom-Amerika.

Systematisk inndeling 

 sommerfugler (Lepidoptera)
 gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea) 
 familie glansvinger (Lycaenidae) 
 delgruppe Lycaeninae (i vid forstand)
 stjertvinger  (Theclinae)
 stamme Eumaeini Doubleday, 1847
 Lamprospilus-gruppen – Neotropisk
 slekten Ziegleria Johnson, 1993
 Ziegleria ceromia (Hewitson, 1877)
 Ziegleria denarius (Butler & Druce, 1872)
 Ziegleria guzanta (Schaus, 1902)
 Ziegleria hernandezi (Johnson & Kroenlein, 1993) – usikker plassering
 Ziegleria hesperitis (Butler & Druce, 1872)
 Ziegleria hoffmani Johnson, 1993
 Ziegleria micandriana (Johnson, 1992)
 Ziegleria perisus (Druce, 1907)
 Ziegleria syllis (Godman & Salvin, 1887)
 Ziegleria spp. – 2 ubeskrevne arter

Litteratur

Eksterne lenker 
 

 Brower, Andrew V. Z. 2007. Ziegleria i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org 
 www.funet.fi – Ziegleria
 Butterflies of America – Ziegleria hesperitis 
 Bilder av Ziegleria guzanta

Stjertvinger
Mellom-Amerikas insekter
Sør-Amerikas insekter
Sommerfugler formelt beskrevet i 1993
Schmöckwitz

Schmöckwitz (ʃmøːkvɪts) er en ortsteil i bydelen Treptow-Köpenick i Berlin. Inntil forvaltningsreformen i 2001 tilhørte den Köpenick som til da hadde vært en administrativ bydel. Den tidligere fiskerlandsbyen er idag som følge av sin beliggenhet, et populært rekreasjonsområde. Teltplassene ved Kossinsee og Zeuthener See tiltrekker seg også turister. Ved Zeuthener See finnes en avdeling av det japanske Teikyō-universitetet.

Geografi 
Schmöckwitz er den sørligste ortsteil i Berlin. Bebyggelsen ligger mellom skoger og sjøer. Det gamle sentrum Schmöckwitz ligger ved sammenløpet av flere sjøer som bare kan nås gjennom den nordligere ortsteilen Grünau, og langs det lengste gateløp i Berlin, den 11,9 kilometer lange Adlergestell. Gaten går fra sentrum videre over Schmöckwitzbroen, Wernsdorfbroen til Wernsdorf. Schmöckwitz kan også nås med trikk nr 68 fra Grünau langs Dahme, over Karolinenhof til Alt-Schmöckwitz.

Landsbyen Schmöckwitz ligger omkranset flere sjøer, herunder Langen See, Seddinsee, Zeuthener See, Grossen Zug og Krossinsee. Boligområdene ligger på høydedrag sikret mot oversvømmelser. Oder-Spree-Kanal som forbinder Dahmevassdraget med Spree ca 24 kilometer lenger øst, har sin vestlige inngang i Seddinsee.

Historie 
Den eldste skriftlige kilder hvor Schmöckwitz nevnes, er Karl IV's landbok fra 1375. Navnet har sannsynligvis slavisk opprinnelse, og en mulig betydning er «smokowic» som betyr «drakebekken».

På 1600-tallet var Schmöckwitz bebodd av fiskere og birøktere. I tredveårskrigen ble byen ødelagt av en brann.

Inntil 1751 var Schmöckwitz ennå en øy. Dagens landsbykirke ble oppført mellom 1798 og 1799 på fundamentet av en tidligere trekirke.

Området Karolinenhof ble grunnlagt i 1785 og oppkalt etter bondens hustru, Karoline. Siden kom villaområdene Rauchfangswerder (1801) og Karolinenhof (1895). Siedlung Schmöckwitz kom i 1919 som boligområde for soldater etter den første verdenskrigen.

Sporvognslinjen Schmöckwitz-Grünauer Uferbahn (Schmöckwitz-Grünauer elvebreddsbane) som i dag er linje 68, ble fullført mellom 1911 og 1912.

Schmöckwitz ble innlemmet i Stor-Berlin i 1920 og lå mellom 1945 og 1990 i Øst-Berlin.

Bilder

Eksterne lenker 
 
 BA Treptow-Köpenick – Schmöckwitz, Informasjon om ortsteilen fra delstaten Berlin
 Köpenick von A bis Z
 Historie på hjemmesiden til den stedlige evangeliske menighet

Treptow-Köpenick
Smedstua

Smedstua er et strøk beliggende på en tidligere gård like vest for Stovner i bydel Stovner. Området ligger ved Østre Aker vei med Haugenstua på sørsiden av denne. Det er preget av lave boligblokker og de gamle gårdsbygningene. Mot vest ligger Nedre Rommen med flater for idrettsaktiviteter. 

Smedstua gård var opprinnelig en husmannsplass under Nedre Stovner gård, som forholdsvis tidlig ble skilt ut som eget bruk. Gården ligger på høyden over det som i dag omtales som strøket Smedstua. Hovebygget er i sveitserstil fra siste del av 1800-tallet med stiltypisk tak og krysspostvinduer. Bygget er siden overatt av Oslo kommune og nyttes som barnehage. Gårdens stabbur brant i 1995, men bygget opp igjen.

Oslo Voksenopplæring Smedstua ligger mot øst sammen med Haugenstua skole, like ved Stovner Stadion.

Eksterne lenker 

 Skulpturvandring på Smedstua & Haugenstua

Strøk i Oslo
Gårder i Oslo
Bydel Stovner
Alexander Jacobsen

Alexander Jacobsen (født 7. mars 1988 på Sotra) er en norsk bokser og MMA-utøver. 

Jacobsen startet med boksing som 14-åring, og drev også med kickboksing som ungdom. I 2012 prøvde han seg i Mixed martial arts ved å delta i Norges beste fighter i Thailand, hvor han tapte mot Petter Juuhl og Mads Rask. Han gikk fra amatør til proff i 2012 ved å skrive kontrakt med Team Sauerland. 

I 2014 gikk han sin første kamp i MMA. Fra 2017 har han konkurrert i den britiske MMA-organisasjonen Cage Warriors, der han stiller i vektklassen lettvekt. Oktober 2017 gikk Jacobsen en tittelkamp i Cage Warriors som endte med tap mot britiske Chris Fishgold i første runde. Etter å ha beseiret sin neste motstander overbevisende, ville vinneren av den påfølgende kampen mot danske Søren Bak bli gitt tittelkamp. Jacobsen tapte kampen på armtriangel i andre runde for Bak, som i neste kamp vant tittelbeltet.

Meritter 
2007: Forbundspokal
2007: Norgesmester junior
2008: Seniormester, Riga Open
2009: Norgesmester senior
2009: V.Karpaciaukas-mester
2009: Nordisk mester senior
2010: Forbundspokal
2010: Norgesmester senior
2011: Kongepokal
2011: Norgesmester senior 
2012: Kongepokal

MMA-meritter

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske boksere
Norske MMA-utøvere
Norgesmestere i boksing
Fødsler i 1988
Kongepokalvinnere i boksing
Sven Rudolf Gundersen

Sven Rudolph Gundersen (født 29. mars 1844 i Stavanger, død 26. mars 1904) var en prisbelønt norsk luthersk prest og professor som virket i Minnesota og i Norge.

Han ble i 1867 cand.theol. med laud fra Det Kongelige Frederiks Universitet i Kristiania,  og vant H.K.H. Kronprinsens gullmedalje 1871 for en avhandling om «Pietismens Begreb og Væsen». Etter å ha undervist fra 1871 ved Botsfengselet, ble Sven Rudolf i 1874 professor i teologi ved Augsburg College i Minneapolis 1874, der han brukte etternavnet Gunnerson.

Dette var på den tiden kalt Augusburg Seminary, og var evangelisk-luthersk, etablert i 1869 av den norske lutheraneren August Wenaas (1835–1924) fra Oslo, som først tilsatte Sven Oftedal (1844–1911) fra Stavanger og Georg Sverdrup (1848–1907) fra Balestrand i sin stab. De første studentene ble immatrikulert i 1874 det året Gunderson tiltrådte. Gunnerson hadde ansvaret for kirkehistorie, Sverdrup for Det gamle testamente, og Oftedal for det nye. Etter en del stridigheter ble det brudd i 1883 og Gundersen meldte overgang til Hauges Synodes Theologiske Seminar, som var etablert 1876 i Red Wing, Minnesota. Der ble han i ett år, før han returnerte til Norge sommeren 1884.
I 1884 var han prest ved Kristiania distriktsfengsel, fra 1885 sogneprest i Grimstad og i 1900 prest i Kragerø.

Sven var sønn av Sivert Gundersen (1808–1882) fra Sogndal og Agathe Marie Ruud (1813) fra Bergen.  Faren var kjøpmann og skipsreder i Stavanger, der han også var aktiv haugianer og modell for romanfiguren Sivert Jespersen Alexander Kielland's Skipper Worse. Mora var datter av den bergenske haugianer Svend Ruud.

Sven Rudolf selv giftet seg i 1871 med Elise Welhaven Gunnerson (1850–1937) som var sønnedatter av Johan Ernst Welhaven. De fikk elleve barn med etternavnet Gunnerson Welhaven.
Sven døde i 1904 og Elise fortsatte sitt virke som politisk feminist.

Referanser 

Norske lutherske prester
Norske teologiprofessorer
Haugianisme
Alumni fra Universitetet i Oslo
Personer fra Stavanger kommune
Sandreke

Sandreke også kjent som Hestereke (Crangon crangon) er et krepsdyr tilhørende tifotkrepser. Sandreken er en kommersielt viktige art av reker, fisket hovedsakelig i den sørlige Nordsjøen, men også funnet i Irskesjøen, Østersjøen, Middelhavet og Svartehavet, samt i Skandinavia, langs hele norskekysten i nord og i sør helt til deler av Marokkos atlanterhavskyst. Voksne sandreker er vanligvis mellom 30-50 millimeter lange, men individer opp til 90 mm ​​har blitt registrert. Fargen er grålig med mørke flekker, som i en sandstrands brune farge, og fargen kan endres for å passe miljøet. De lever på grunt vann, vanligvis grunnere enn 10 meter, men er funnet helt ned på 150 meters dyp. De finnes også i brakkvan og spiser om natten. Jakten foregår om natten og for en stor del ved hjelp av luktesansen. Om dagen ligger sandreka som regel nedgravd med bare øynene stikkende opp av sanden for å unnslippe rov fugl og fisk. Den lever av alger, børsteormer og mindre krepsdyr, men kan også ta fiskeyngel og andre reker, også sin egen art. Over 37 000 tonn sandreker ble fanget i 1999, og Tyskland og Nederland stod for 80% av totalen.

Som mat 
Sandreke fanges og spises i flere land, men smaken er varierende ut fra fødevalget. I noen områder er den verdsatt for sin subtile smak og den myke konsistensen. En av de mest kjente kulinariske herligheter fra Frankrike er en sjømattallerken der reker spiller en viktig rolle. Den spises også i Storbritannia. I Belgia er en typisk rett «tomaat-garnaal»: en tomat fylt med reker i majones. I de kystnære områdene av Belgia serveres ferske uskrellede reker ofte som snacks medfølgende øl (vanligvis surøl, typisk Lambic, Geuze eller flamsk rødt øl). I noen områder anses den for å være uspiselig, og sandreke blir ikke spist i Norge. Hestereke, som den er best kjent som i Danmark, blir fisket kommersielt og eksportert. Den er meget populær som mat i Sør-Europa.

Eksterne lenker 
 

Reker
Krepsdyr formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
Thormod Henriksen

Thormod Henriksen (født 26. februar 1928 på Nøtterøy) er en norsk fysiker, som har studert hvordan stråling påvirker mennesket.

Etter cand. real. fra Universitetet i Oslo i 1955 forsket han ved Radiumhospitalet på biologiske virkninger av radioaktiv stråling. Han ble i 1957 blant de første som i Norge tok i bruk magnetisk resonansteknologi, og brukte det for å bedømme strålingens effekt på blant annet arvemolekylet. 
Han ble dr. philos. i 1963 på en avhandling om stoffer som kan beskytte mot stråling og gikk til University of California, Berkeley 1963–66 for å studere hvordan menneske i verdensrommet blir utsatt for stråling. Han ble dosent ved Fysisk institutt (UiO) i 1970 og professor i biofysikk 1980.

Henriksen hevdet at virkningene etter ulykken i Tsjernobyl-ulykken i 1986 var ubetydelige, og mente i 2000 at Norge hadde kastet bort en milliard kroner på tiltak for å redusere effekt av stråling som i seg selv er mye lavere enn den stråling man uansett vil utsettes for.
Han samarbeidet med Søren H. H. Larsen i flere tiår med ozonmålinger, og konkluderte i 1988 at ozonlaget over Norge ikke var varig svekket, men at dets tykkelse over Arktis varierte naturlig.
Han mente også at den forliste atomdrevne «Kursk» (ubåt) ikke var noen fare der den lå.

Han mottok i 1998 Prisen for god forskningsformidling ved Universitetet i Oslo sammen med middelalderhistorikeren Magnus Rindal.

Utgivelser

Referanser 

Norske fysikere
Norske fysikkprofessorer
Professorer ved Universitetet i Oslo
Mottakere av Universitetet i Oslos formidlingspris
Personer fra tidligere Nøtterøy kommune
Personer fra Færder kommune
Hazaraenes demokratiske parti

Hazaraenes demokratiske parti  (forkortet: HDP) (urdu: , engelsk: ) er et politisk parti for hazarere i Pakistan. Partiet er aktivt i Quetta som huser opptil en halv million hazaraere.

Historie og etableringen 
I september 2002 gikk politikere, studenter og andre stammedlemmer sammen for å bygge opp et politisk plattform for hazaraere fra Pakistan, som vil jobbe for deres rettigheter og rettferdighet for folkeslaget i Pakistan.  Etter møter med forskjellige politiske arbeidere og stammedlemmer ble det annonsert den 1. juli 2003 at de ville skape et nasjonalt og politisk parti: Hazaraenes demokratiske parti (HDP).
Det er omkring 600 000 hazaraer i provinsen Balutsjistan, som er basert i Quetta, Khuzdar, Zhob, Loralia og Dera Murad Jamali. Før etableringen av HDP hadde ikke hazaraer noen formell politiske innflytelse på provinsiell eller nasjonal politikk i Pakistan, men det nye partiet forsøker nå å beskytte deres interesser. Hazara Demokratiske Parti har også flere kvinnegrupper som består av ni enheter, og partiet oppmuntrer kvinner til deltakelse i det sosialpolitiske liv. HDP er et liberalt og demokratisk parti som tror på like muligheter for kvinner på et nasjonal nivå.

Attentatet på lederen og påfølgende demonstrasjoner 
Hussain Ali Yousafi, som ble valgt til formann for partiet den 26. september 2008, ble skutt og drept av ekstremistgruppen Lashkar-e-Jhangvi wahabi i den pakistanske byen Quetta den 26. januar 2009. Gjennom sin tredveårige politiske karriere arbeidet Hussain Ali Yousafi for fred og menneskelighet, og han ble etterhvert en viktig skikkelse i HDP. Tidligere hadde partiet mistet Abdul Ali Mazari, som ble drept av Taliban i Afghanistan i 1995.  

Som en reaksjon på drapet på Hussain Ali Yousafi og andre hazararer i Quetta og i Afghanistan, ble det i april 2012 holdt demonstrasjoner verden over, blant annet i Oslo (30. april) , København (30. april) og i Stockholm (27. april) Også kvinnefløyen til HDP var med på demonstrasjonene. Andre land som også hadde protester: Afghanistan i byene Kabul, Daikondi og Bamiyan. I Pakistan i byene Islamabad, Lahore, Karachi og Quetta.  Storbritannia i byen London, i Tyskland i byen Hamburg. I Østerrike i byen Wien. I Indonesia i byen Jakarta. I Belgia i byen Brussel.

Anerkjente ledere

Formenn 
 Muhammad Jawad Easar, (2005–2009) 
 Hussain Ali Yousafi, (September 2008 – Januar 2009) Martyr formann 
 Abdul Khaliq Hazara, (November 2010 – til dags dato)

Høytstående ledere (Nåværende)

Andre ledere 
 Javad Hazara
 Ahmad Ali Kohzad
 Mohammad Reza Hazara
 Mirza Hazara
 Mohammad Reza Wakil

Se også 
Hazara
Abid Ali Nazish
Pakistan
Djengis Khan
Afghanistan 
Mord
Folkemord 
Seriemord

Referanser

Eksterne lenker 
 

Politiske partier i Pakistan
Politiske partier etablert i 2003
2003 i Pakistan
Folkemord
Hazarafolket
Kjell Solem

Kjell Solem (født 9. mai 1950, døde 10. februar 2010) er en norsk musiker, trompetist og sanger. Han er kjent som tidligere medlem som sanger i danseorkesteret Four Jets fra 1972 til 1973. Han var også medlem som trompetist i dansebandet Torry Enghs. Han spilte også vokalist i The Ghost Gang og i rockebandet The Spiritual Man Group hvor han ble medlem i 1965 da han var 15 år. Han er i dag festivalsjef for Swingin Oppdal.

Diskografi

Four Jets 
 Pappa ikke gå fra meg/Hello-A (1972)
 Eurotreff (1972)
 Oppdal så klart/Oppdalssangen (1979)

Torry Enghs 
 Stop (1975)

The Ghost Gang 
 Bluelight/Chaindoc (1968)

Deltar på 
 Treff-serien: På Treff med 3 (1973)
 I-Film: 12-Toppen (1973)
 Tambourine: Gammalpop 2 (1975)
 Arctic Records: Trøndervisan (1978)
 Arctic Records: Trøndervisan (ainner plata) (1979)
 Viking Studio: Musikk med mitt liv (1983)
 2 + 2 + 2 & Rune Rudberg: Alle vil vi gratulere/Det er om sommer'n det skjer (1984)
 Dag Kolsrud: December II (1991)
 Rune Rudberg: Tidevannsbølger (1994)
 Guys in Disguise: Guys in Disguise (1994)

Referanser 

Norske trompetister
Norske sangere
Fødsler i 1951
Helleristningene ved Geithus

Helleristningene ved Geithus, Modum kommune, Buskerud er veideristninger fra eldre steinalder, ca. 6500 år før nåtid. Ristningene består av i alt 30 figurer fordelt på flere felt. De fleste ligger sammen, men på begge sider av Drammenselva og på en øy midt i Kløftefoss, rett nord for jernbanebrua. Et lite felt ligger ca. en kilometer nedstøms fra disse, på en liten øy kalt Katsundholmen, og som også er kjent som «Djeveløya». Her ligger bare to figurer, som for det meste er oversvømt av elva.

Figurene er avbildninger av hjortedyr, og de fleste kan identifiseres sikkert som elg. Det finnes også dyregraver i nærheten som kanskje kan være like gamle som ristningene. Dette har fått arkeologen Egil Mikkelsen til å se terrenget i en større sammenheng. For 6500 år siden har stedet ligget nær elveosen, og elva har bare vært fire kilometer lang opp til Tyrifjorden. Øst for stedet har Finnemarka ligget som en stor halvøy som har vært forbundet med fastlandet med et relativt smalt eid ved Sylling. Elveovergangen har dermed sannsynligvis vært en viktig overgang for vilttrekk som har gått øst-vest i området. Dette kan være bakgrunnen for at ristningene er blitt laget akkurat her.

Helleristningene ved Geithus ble første gang beskrevet av arkeologen Jan Petersen i 1916, men de hadde da lenge vært kjent av lokalbefolkningen. Han fant da de to figurene på Katsundholmen og tre ved Kløftefoss. Året etter var den svenske arkeologen Gustav Hallström på stedet, og han fant ytterligere en figur ved Kløftefoss. De øvrige figurene ble funnet etter omfattende undersøkelser ved Mikkelsen i årene 1975-77.

Ristningene er skiltet av Buskerud fylkeskommune.

Litteratur 
Egil Mikkelsen: Veideristninger ved Geithus, Modum, Buskerud. Universitetets Oldsaksamling Årbok 1980/1981. Oslo 1981

Bergkunst i Viken
Kulturminner i Modum
Electrostrymon

Electrostrymon er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).

Utseende 
Middelsstore stjertvinger, bakvingen med én kort og én lang stjert. Oversiden er brun, undersiden lyst brunlig med et smalt, brunt og hvitt siksak-tverrbånd og en oransje flekk ved bakhjørnet.

Levevis 
Larvene lever gjerne på busker og trær i familien Anacardiaceae.

Utbredelse 
Disse artene lever i Mellom- og Sør-Amerika, fra det sørlige Texas til Brasil. Flere av artene lever i Karibia.

Systematisk inndeling 

 sommerfugler (Lepidoptera)
 gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea) 
 familie glansvinger (Lycaenidae) 
 delgruppe Lycaeninae (i vid forstand)
 stjertvinger  (Theclinae)
 stamme Eumaeini Doubleday, 1847
 Lamprospilus-gruppen – Neotropisk
 slekten Electrostrymon Clench, 1961
 Electrostrymon angelia (Hewitson, 1874)
 Electrostrymon angerona (Godman & Salvin, 1896)
 Electrostrymon constantinoi (Johnson & Kroenlein, 1993)
 Electrostrymon dominicana (Drury, 1773)
 Electrostrymon ecbatana (Hewitson, 1868)
 Electrostrymon endymion (Fabricius, 1775)
 Electrostrymon hugon (Godart, 1824)
 Electrostrymon joya (Dognin, 1895)
 Electrostrymon mathewi (Hewitson, 1874)
 Electrostrymon pan (Drury, 1773)

Litteratur 
 Butterflies of America – Electrostrymon joya 
 Butterflies and Moths of North America – Electrostrymon angelia

Eksterne lenker 
 

 Brower, Andrew V. Z. 2007. Electrostrymon i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org 
 www.funet.fi – Electrostrymon
 Bilder av Electrostrymon angerona

Stjertvinger
Sommerfugler formelt beskrevet i 1991