alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Hanne Staff

Hanne Cesilie Staff (født 3. februar 1972) er en norsk tidligere orienteringsløper fra Nittedal. Staff ble verdensmester fire ganger før hun la opp etter VM i 2004. Hun er gift med Bjørnar Valstad, også han er verdensmester i orientering.

Hanne Staff hadde en suksessrik karriere. Hun vant 4 VM-gull mellom 1997 og 2004. Det første VM-gullet tok hun på langdistansen under VM på hjemmebane i Grimstad i 1997. I samme mesterskap var hun med å ta sølv for Norge på stafetten. Hun tok ytterligere tre gull og vant totalt 12 VM-medaljer (fire i hver valør) før hun la opp sin internasjonale satsing etter VM i Västerås i 2004.  Med sine 26 individuelle NM-gull er hun den mestvinnende gjennom alle tider i norgesmesterskapet i orientering. 

Staff vant verdenscupen i orientering sammenlagt i 1998 og i 2000. De samme sesongene gikk hun helt til topps i den prestisjetunge femdagerskonkurransen O-ringen som arrangeres i Sverige hvert år.

Hun er datter av Peer H. Staff og barnebarn av Per Staff, begge tidligere landslagsløpere.

Meritter 
Verdensmesterskap
 2004 Västerås, Sverige
 Mellomdistanse: Gull
 Langdistanse: Sølv
 Stafett: Bronse

 2003 Rapperswill, Sveits
 Kortdistanse: Sølv
 Stafett: Bronse
 Klassisk distanse: 7

 2001 Tammerfors, Finland
 Kortdistanse: Gull
 Stafett: Bronse
 Klassisk distanse: 6
 Sprint: 7

 1999 Inverness, Skottland
 Stafett: Gull
 Klassisk distanse: Sølv
 Kortdistanse: 22

 1997 Grimstad, Norge
 Klassisk distanse: Gull
 Stafett: Sølv
 Kortdistanse: Bronse

 1995 Detmold, Tyskland
 Stafett: 4
 Kortdistanse: 7
 Klassisk distanse: 14

Europamesterskap
 2004 Roskilde, Danmark
 Mellomdistanse: Gull
 Stafett: Sølv
 Langdistanse: 6
 Sprint: 15

 2002 Sümeg, Ungarn
 Stafett: Gull
 Klassisk distanse: Sølv
 Kortdistanse: 9
 Sprint: 9
 
 2000 Truskavets, Ukraina
 Klassisk distanse: Gull
 Stafett: Gull
 Kortdistanse: 18

Nordiske mesterskap
 4 gull
 2 sølv
 2 bronse

Annet
 36 norgesmesterskap (24 individuelt og 8 i stafett)
 Fire kongepokaler
 To sammenlagtseire (1998 og 2000) og tre tredjeplasser i verdenscupen i orientering
 To sammenlagtseire (1998 og 2002) i Park World Tour
 To gull i World Games

I 1998 mottok hun Porsgrunds Porselænsfabriks Ærespris.

Se også 
 Verdensmesterskapet i orientering - Mestvinnende utøvere
 Norgesmesterskapet i orientering

Referanser

Kilder 
 Hanne Staff på World of O

Eksterne lenker 
 
 

Norske orienteringsløpere
Verdensmestere i orientering
Europamestere i orientering
Nordiske mestere
Vinnere av verdenscupen i orientering
Kongepokalvinnere i orientering
Vinnere av O-ringen
Personer fra Nittedal kommune
Norske motbakkeløpere
Mesternes Mester-deltakere
Norgesmestere i orientering
Rovde

Rovde er en tidligere kommune i Møre og Romsdal fylke. I 1837 var Rovde del av Herøy formannskapsdistrikt.

1. januar 1905 ble Rovde skilt ut fra Sande som egen kommune med 610 innbyggere. Sande var allerede 1. januar 1867 skilt ut fra Herøy som egen kommune. 1. januar 1964 ble Rovde kommune (unntatt Rovdestranda), gårdene Brekke, Seljeset og Skoge i Gurskedalen i Herøy kommune og Sande kommune slått sammen til den nye Sande kommune. Den delen av Rovde som gikk inn i Sande hadde 562 innbyggere.

Fra samme dato ble Rovdestranda med 436 innbyggere slått sammen med Syvde og Vanylven kommuner til den nye Vanylven kommune.

Rovde kyrkje er fra 1872.

Næringsliv
Rovde møbel & design produserer møbler og inventar til skip.
Rovde Shipping startet med frakt av sand, er nå en del av Siem Offshore (supplyskip).
Store Rovde BA driver eggproduksjon.

Natur og kultur
Rovdestranda ligger langs Rovdefjorden, som er innløpet for Storfjorden. Bygda er omgitt av fjorden på den ene sida og fjell på den andre, de høyeste toppene er Velsvikskåla og Skåratinden. Rovde mannskor har gitt ut flere CD-er.

Kjente personer fra Rovde
Peter Mathias Britanus Olsen Røwde – industrimann

Se også 
Liste over ordførere i Rovde

Referanser 

Tidligere kommuner i Møre og Romsdal
Sande (Møre og Romsdal)
Norske kommuner etablert i 1905
Kommuner opphørt i 1964
Skrova

Skrova (nordsamisk: Skroavak) er et øyvær i Vestfjorden, om lag åtte kilometer sørøst for Svolvær, i Vågan kommune i Nordland. Øygruppen har et samlet areal på 3,83 kvadratkilometer med Storskrova, Heimskrova og Nautøya som de største øyene. Øyenes høyeste punkt er Skrovafjellet på Storskrova som har en høyde på 281 meter over havet.

Fiskeværet Skrova ligger på nordvestsiden av øygruppen, konsentrert rundt sundet Skrovkeila, og har 204 innbyggere (2021) som i hovedsak er bosatt på Heimskrova. Storskrova og fire andre holmer er forbundet med Heimskrova med moloer og en bro. Fiskeværet er kjent for sin tilknytning til Lofotfisket og hvalfangsten. Der er barne- og ungdomsskole, overnattingsbedrift og dagligvarebutikk. Årlig arrangement av Lofoten fiskefestival. På Saltværøya ligger Skrova fyr som ble oppført i 1922.

Skrova har anløp av Nordlandsekspressen på ruten mellom Svolvær og Bodø i tillegg til daglige avganger med bilferge til Svolvær og Skutvik.

Fiskeværet
Skrova har i mange tiår vært et senter for fiske og hvalfangst, og mens lofotfisket pågikk for fullt i «gamle dager» var det flere tusen mennesker i Skrova på vinteren. I dag er ikke Skrova lenger så sentral når det gjelder skrei og torsk, og størsteparten av fiskeproduksjon i Skrova i dag er oppdrettslaks og ørret. Når det gjelder hvalkjøtt derimot, er Skrova fortsatt det stedet hvor mesteparten av kjøttet blir levert. I juni og juli måned er det stor aktivitet hos de to bedriftene som produserer kjøttet i dag.

Se også
Fuglbergøya/Nautøya naturreservat
Høla
Fjellklatreren Martin Ekroll

Referanser

Eksterne lenker 
 Skrovaportalen
 Turliv: Skrova
 Lototen Fiskefestival Skrova
 Torghatten Nords hjemmeside for ferge- og hurtigbåtruter til og fra Skrova.

Fiskevær i Nordland
Bosetninger i Vågan
Øyer i Vågan
Fergesteder i Nordland
Hvalfangststasjoner
Nordlandsekspressens anløpssteder
Olav Håkonsson

Olav IV Håkonsson (norrønt: Ólafr Hákonarsun) (født i julen 1370 i Oslo, død 3. august 1387 på Falsterbohus) var konge av Norge fra 1380 til 87. Han var konge av Danmark fra 1376 til 87 som Oluf 2.

Olav var sønn av dronning Margrete Valdemarsdotter og kong Håkon VI Magnusson. Da kong Valdemar Atterdag døde, var bare Margrete tilbake av de seks barna han hadde fått. Valdemar hadde lovet at kongen av Sverige, Albrekt av Mecklenburg, skulle få utpeke sin slektning Albrecht til konge av Danmark. Etter Valdemars død satte imidlertid det danske riksrådet seg imot en slik løsning. Valget falt i stedet på Olav, sønn av Margrete. Siden han bare var rundt fem år gammel, ble Margrete formynder for ham.

I 1380 døde kong Håkon VI av Norge, og Olav overtok tronen. Margrete innledet etter hvert samtaler med svenske stormenn for å få Olav innsatt også som svensk konge. Margretes planer ble ikke gjennomført i denne omgang.

Død på Falsterbohus
Sensommeren 1387 utåndet Olav i armene på sin kammermester Folmer Jacobsen Lunge, bare seksten år gammel, på Falsterbohus. Hans mor Margrete, som befant seg i det nærliggende Ystad, arvet tronen, men den dynastiske personalunionen mellom de tre nordiske landene døde egentlig ut med Olav. Liket ble balsamert og utstilt i Falsterbo kirke med utildekket ansikt.

Siden ble han gravlagt i Sorø klosterkirke på Sjælland, hvor også hans bestefar lå, innvollene gikk til Lund domkirke. På en senmiddelalderlig gravsten av gotlandsk sandstein montert i korets østvegg i klosterkirken, ses den norske løve hengende fra et bånd med gotiske minuskler. Her leses: Hic iacet olavs filivs Margarete regine qve ex hacqvinno rege norvegie genvit (Her hviler Olav, dronning Margretes sønn, som hun avlet med kong Håkon av Norge). Steinen ble etter 1857 tatt opp fra gulvet i koret og plassert her. Over graven ble det plassert en ny, moderne stein, også denne med en lignende inskripsjon på latin og det norske kongevåpen. 

Olav ble ikke gift og etterlot seg ingen barn. I 1402 dukket det opp en mann i Preussen som utgav seg for å være Olav. Dronning Margrete forlangte ham utlevert og fikk ham til å tilstå bedrageriet. Han ble brent på Skånemarkedet.

Olav er en av de mer ukjente kongene i nordisk historie, til tross for han spilte en stor rolle ved å ha arvet samtlige tre nordiske kongedømmer og dermed passivt ha skapt den nordiske unionen. Som person er det lite som er kjent om ham, men han ble heller ikke gammel og det har blitt spekulert i om det lå politiske motiver bak hans plutselige død.

Referanser

Stamtavle

Olav 04
Oluf III
Personer fra middelalderen
Norske prinser
Fødsler i 1370
Dødsfall i 1387
Interregnum

Interregnum (latin) er tidsrommet fra en herskers død eller avgang til den nye herskeren har tatt over. 

I de siste århundrene har det i Norge vært vanlig at en ny konge overtar i samme øyeblikk som den forrige dør, men i middelalderen forekom interregnum meget ofte, også i Norge (1481–1483) og (1533–1537)

I Danmark var «den kongeløse tid» 1332–1340 og tiden 1533–1534.

I valgmonarkier som f.eks. i Vatikanstaten har man en form for interregnum mellom pavevalgene; dog kalles den bare dette dersom den trekker ut i tid. Dersom valgprosessen finner sted innen rimelig tid kalles perioden bare sede vacante, «ledig sete». I en slik periode bortfaller de fleste ordinære styrefunksjoner, og bare et minimalt forvaltningsapparat er i funksjon. Under et virkelig interregnum vil man innføre midlertidige løsninger for å få i gang visse basisfunksjoner. I en mer vid forstand brukes begrepet også om ledige bispeseter; dersom en person utnevnes av paven til å administrere et ledig bispesete blir han apostolisk administrator sede vacante.

Monarki
Pavedømmet
Liste over Norges barne-, familie-, likestillings- og inkluderingsministre

Dette er en liste over Norges familieministre. Den første ministeren for familier og forbrukere ble utnevnt i 1956. Mellom 1972 og 1990 eksisterte ikke departementet lenger, og det meste av arbeidet ble overført til Sosialdepartementet. Fra 1991 til 2005 het ministerposten det Barne- og familieminister. I 2006 ble den offisielle tittelen endret til barne- og likestillingsminister. I 2010 fikk stillingen tittelen barne-, likestillings- og inkluderingsminister. I 2016 ble begrepet inkludering droppet igjen. Siste navneskifte fant sted i januar 2019 og det tilhørende departementet har siden blitt kalt Barne- og familiedepartementet.

Nåværende barne- og familieminister er Kjersti Toppe (Sp).

Navn på departementet 

 Familie- og forbrukerdepartementet (1956–1972 og 1990)
 Barne- og familiedepartementet (1991–2005)
 Barne- og likestillingsdepartementet (2006–2009)
 Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet (2010–2016)
 Barne- og likestillingsdepartementet (2016–2019)
 Barne- og familiedepartementet (2019–)

Liste

Referanser 

Barne- og familieministre
Brød

Brød er en matvare bakt av mel fra en eller flere kornsorter. 

Brød har vært en viktig og næringsrik del av kostholdet siden begynnelsen på jordbrukssamfunnet. Opprinnelig ble melet blandet med vann og stekt i glør eller på hete steiner som uhevet brød. Eksempler fra i dag er flatbrød og knekkebrød. 

I 2013 ble det funnet 14.400 år gamle brødrester i det nordøstlige Jordan. 24 forkullete brødsmuler dukket opp da arkeologer undersøkte ildsteder etter jeger- og samlerkultur. Brødbaking er dermed 4.000 år eldre enn jordbruk og korndyrking. Fra arkeologiske funn bl.a. i Egypt vet man at man allerede for 5.000 år siden kjente til hevet brød. 

Brød lages i en rekke varianter, alt fra helt lyst (loff) til grovt. Kneippbrød er det mest bakte brødet i Norge. Jo grovere brødet er, desto rikere blir brødet på kostfiber, mineraler og vitaminer. Brød regnes for grovt når minst 50 % eller mer av melmengden er sammalt mel eller hele korn.

Vanlige tilsetninger i brød er diverse frø, som sesamfrø eller solsikkefrø.

Brød kan enten spises som det er, ofte som tilbehør til varme retter, eller skjæres i skiver og smøres som smørbrød med pålegg. Blant annet i Frankrike er det vanlig å spise brød der pålegget (for eksempel modnet ost) spises separat i annenhver bit, men i Skandinavia er det vanlig å skjære pålegget i tynne skiver og legge det oppå.

Bildegalleri

Referanser

Eksterne lenker 
 

 Søkbar digitalkopi av Brød fra hele verden av Eric Treuille & Ursula Ferrigno, utgitt av Teknologisk forlag 1999

Brød
Ernæring
1000 artikler enhver Wikipedia bør ha
Read-only memory

Read-only memory (fra engelsk kun-lese-minne, forkortet ROM) er et lagringsmedium som brukes i digitale kretser. Data lagret i ROM kan ikke endres i normal drift og blir også stående i strømløs tilstand, og er derfor ofte brukt som lager for firmware.

Det finnes i dag en mengde forskjellige typer ROM, og selv om mask ROM fortsatt brukes, er de fleste typene i dag mulig å slette og omskrive. Ser man på betydningen av ordet er ikke disse slettbare eller omprogrammerbare kretsene ROM, men i den daglige talen omtaler man de gjerne som ROM for det om.

Mask ROM 
Mask ROM (forkortet MROM) er kretser som blir programmert under produksjonen. Terminologien mask kommer av at produsenten maskerer et område på kretsen under mikrolitografiprosessen. MROM er gjerne brukt i produksjon på grunn av at kostnadene blir lavere.

PROM (Programmable read-only memory)
PROM kretser produseres tomme fra fabrikken og de programmeres (eller brennes) av brukeren. Denne prosessen kan kun gjøres en gang, og skulle man brenne inn feil data må man bruke en ny blank krets.

EPROM (Eraseable Programmable read-only memory)

EPROM er en type minnekretser som beholder dataene selv om den elektriske forsyningen brytes. De består av en matrise med transistorer som blir individuelt programmert med en elektrisk enhet som har mye høyere spenning enn de som normalt blir brukt i digitale kretser. Når kretsen er programmert kan den slettes igjen med å belyse den i kraftig ultrafiolett lys, og derfor har kretsene et ganske karakteristisk vindu av gjennomsiktig kvartsglass rett over silisiumkretsen.

EEPROM (Electrically Eraseable Programmable read-only memory)
En EEPROM er oppbygget og fungerer på samme måte som en EPROM, men bruker ikke ultrafiolett lys for sletting. I stedet brukes en høyere spenning, som enten suppleres eksternt eller genereres internt, til sletting. På grunn av at denne metoden sliter på kretsen så har EEPROM begrenset antall skriveoperasjoner - selv om vi snakker om opp til millioner av operasjoner i moderne kretser.

Se også 
 CD-ROM

Dataminne
Engelske ord og uttrykk
St. Andrews Links

St. Andrews Links i den skotske byen St. Andrews regnes som golfsportens hjemsted. Det har vært spilt golf på stedet siden det 15. århundre. Idag er der seks offentlige golfbaner, inkludert The Old Course, som regnes blant de fineste, og unektelig mest berømte og tradisjonelle, baner i verden. Banene på St. Andrews eies av lokale myndigheter og drives av den veldedige organisasjonen St. Andres Links Trust. St. Andrews Links er hjem til Royal & Ancient Golf Club of St. Andrews (R&A), som er styringsorganet for golf i store deler av verden og en av de mest prestisjefylte golfklubbene.

Old Course
The Old Course på St. Andrews er en av de eldste golfbanene i verden. Banen ligger på offentlig eiendom og eies av byen St. Andrews. Klubbhuset til R&A ligger rett ved utslagsstedet til det første hullet og mange er av den oppfatning at denne klubben eier banen, selv om R&A bare er en av mange klubber som har spillerettigheter på banen, sammen med almenheten.

Ingen vet med sikkerhet når golf for første gang ble spilt på området som nå utgjør The Old Course. Det tidligste skriftlige beviset er en lisens utgitt i 1552 som gav folk tillatelse til å drive kaninoppdrett, golf, fotball, skyting og annet tidsfordriv på området. Banen utviklet seg uten hjelp av arkitekt over mange år.

Banen er stengt på søndager for å la gresset hvile, og benyttes da som park for lokalbefolkningen. Spill på søndager er kun tillatt ved to anledninger:

Den siste dagen i Dunhill Links Championship, en årlig turnering på Europatouren.
Den siste dagen i The Open Championship når den holdes på banen (omtrent hvert femte år).

Eksterne lenker
 St. Andrews Links – offisielt nettsted

Golfbaner i Storbritannia
Idrettsanlegg i Skottland
Fife
Pånnivågn

Pånnivågn er et hardrockband fra Trøndelag. 

Bandet har i dag base på Steinkjer og i Trondheim, men er opprinnelig fra Follafoss. I bandet er det medlemmer fra Follafoss, Malm og Beitstad. Pånnivågn ble grunnlagt vinteren 2003. Dagens besetning har spilt sammen siden vinteren 2013.

Musikalsk henter de inspirasjon fra metal, punk, pop og viserock, og spiller riffbasert og melodiøs hardrock.

Historie
Bandet ga ut sitt debutalbum i november 2006, Sle dæ beinntj ned!. I 2009 medvirket de med sangen «Rosnbårrbrøl» på samlealbumet Rosenborg undergrunn, i regi av Hold Brillan Plater. Bandet medvirket i 2011 i kortfilmen Dritfine Christine med sangen «Se meg». 

I januar 2012 ga Pånnivågn ut albumet Mellom alt og ingenting, spilt inn i Lydhagen studio med Tony Waade og Halvor Dahl som produsenter, og Skjalg Raaen som co-produsent. Medvirkende på albumet er Øyvind Flaarønning Smidt (tidl. SJUENDE FAR i huset) på strykere, og Julie Vikestad Olsen på vokal. Plata ble sluppet den 13. januar 2012.
Mellom alt og ingenting viser bandet med et mer modent uttrykk, både musikalsk og tekstmessig.

Våren 2012 vant Pånnivågn fagbladet MusikkPraksis sin Publikumspris.

Etter en lengre pause ga bandet ut dobbeltsingelen Dødsforakt // Jærv sommeren 2021. Låten «Dødsforakt» gikk til topps på Nea Radios Trøndertoppen og ble liggende der i fire uker. Våren 2022 kom bandet med EPen Dansen.  

I november 2022 kom bandet med deres tredje studioalbum Evig kaos. Albumet er spilt inn hos Lydfolket studio på Inderøy med Kenneth Aksnes som co-produsent. Medvirkende på albumet er Sara Helene Ressem og Kenneth Aksnes. Gjennom flere av sangene på albumet har bandet gjort seg bemerket for sitt engasjement for psykisk helse, noe som har ført til en rekke medieoppslag i 2022.

Medlemmer

Dagens medlemmer
Per Ivar Bruheim – trommer
Ola Årbogen – gitar
Kenneth Stallvik – bass
Håvard Haugan – vokal og perkusjon
Alexander Rødøy Bakken – leadgitar
Håkon Haugnes Haugan - keytar, piano og vokal
Guro Haugnes Haugan har siden 2021 vært assosiert medlem på kor og perkusjon.

Tidligere medlemmer
Halvor Dahl – bass (2005—2013)
Ola Anders «Pampers» Vold – vokal (—2005)
Espen Storli – trommer (—2003)

Utgivelser
Studioalbum

EP

Singler

Eksterne lenker
 
 
 

Hardrockgrupper
Musikk i Trøndelag
Band etablert i 2003
Rubin

Rubin er en edelsten. Den er en av de fire mest verdifulle edelstenene og er meget sjelden. Den er en korund-variant bestående av aluminiumoksid med små spor av krom- og jernoksid som gir den den røde fargen. Den dyprøde Burmarubinen, som ofte blir betegnet som dueblodsrød, er den mest verdifulle. Mest kjente lokaliteter er Burma, Thailand og Zambia.

På Mohs skala har rubin hardhet 9,0.

Funn i Norge 

I Norge er rubin funnet i Froland, Aust-Agder. Denne forekomsten ble oppdaget i 1956 og inneholdt purpurrøpde krystaller av en uvanlig størreIse. Dessverre viste det seg at krystallene hadde små sprekker og innslutninger, og de beste krystallene er kun gjennomskinnelige. Men de store krystallene og den vakre purpurrøde fargen har gjort Frolands-rubinen til et ettertraktet samlerobjekt. Ofte sitter rubin-krystallene i en lys gneis, noe som gjør stuffene svært pene. Fram til rundt 1972 ble det utvunnet mange stuffer i forekomsten. Det meste av dette materialet ble solgt i utlandet og de beste rubin-stuffene fra Froland befinner seg i dag i tyske samlinger. I et lite område ble det i tillegg funnet blå krystaller av safirer.

Utvinning av rubiner forekommer i dag blant annet på Grønland.

Se også
Bryllupsdager

Referanser

Eksterne lenker
 Bilder

Mineraler
Edelstener
Viktige stubber
Aluminiummineraler
Oksidmineraler
Smaragd

Smaragd er en av de fire mest verdifulle edelstenene av mineralet beryll. Edelstenen er et beryllium-aluminiumsilikat med  krom eller vanadium, som gir stenen den dypgrønne fargen. Smaragden slipes oftest i emerald cut som fremhever fargen best og passer den naturlige formen på berylkrystall.

Smaragd-funn i Norge

Gruvedrift på Minnesund 
Smaragdgruvene ved Minnesund på Byrud gård i Akershus er Nord-Europas eneste i sitt slag. Det var gruvedrift etter smaragd fra 1899 til 1909, åpnet av engelskmannen Edward Aston som bodde på gården med sin familie mens han arbeidet i gullgruvene på Eidsvoll. En novemberdag i 1898 gikk hans datter Evelyn Aston på ski på Mjøsa for å undersøke en hule hun kjente til. Her var det gått et ras, og hun fikk øye på noen glitrende steiner hun tok med til gullsmed David Andersen i Kristiania. Han sa at det var smaragder hun hadde funnet.

Gruvene ble nedlagt i 1909, kanskje fordi det ble gjort store smaragdfunn i Colombia, som i dag bryter 90 % av alle smaragder. Den største smaragden funnet ved Byrud gård hadde et tverrsnitt som en blyant, og det heter seg at en smaragd fra Minnesund er å finne blant de engelske kronjuvelene.

Turistattraksjon 
Under andre verdenskrig ble Minnesund-gruvene undersøkt av tyskerne, men ellers var det liten aktivitet der frem til 1960-tallet, da interessen for geologi og mineraler våknet blant amatører. Siden er stedet blitt mer og mer besøkt. I dag er smaragdgruvene ved Byrud gård godt etablert som en turistattraksjon. Opp mot seks tusen mennesker besøker hvert år gruvene for å finne sin egen smaragd.

Mineralene ved smaragdgruvene 
Den lengste gruvegangen går 80 meter inn i fjellet. Det er funnet mange forskjellige mineraler i tillegg til smaragder ved Byrud gård. Blant annet mineraler som beryll (gulbrun til lysegrønn), flusspat (lilla og grønn), topas (hvit og honninggul), kvarts, apatitt (fargeløs til dypblå), albitt, bavenitt, muskovitt, laumontitt og mikroklin.

Johannes' åpenbaring 
Smaragd er nevnt i Bibelen, i skildringen av det himmelske Jerusalem i Johannes' åpenbaring 21,19-20:

Bilder

Referanser

Se også 
 Smaragdgruvene ved Minnesund
 Bryllupsdager

Eksterne lenker 
 
 Smaragdgruvene på Minnesund

Edelstener
Berylliummineraler
Aluminiummineraler
Silikatmineraler
Johannes' åpenbaring
NEC Corporation

NEC Corporation  (grunnlagt i 1899) er et internasjonalt teknologikonsern med hovedkontor i Tokyo i Japan. Selskapet er engasjert i produksjon og salg av datamaskiner, kommunikasjonsutstyr, elektronikk og programvare. NEC var skaperen av Earth Simulator Computer, som var verdens raskeste superdatamaskin fra 2002 til 2004.

NEC Corporation har sitt navn fra Nippon Electric Company, som var selskapets navn frem til 1983. NEC er notert på Tokyo-børsen i Japan og fire andre aksjebørser.

Eksterne lenker
 

Japanske elektronikkselskaper
Selskaper etablert i 1899
Japanske IT-selskaper
Produsenter av telekommunikasjonsutstyr
1890-årene i Japan
Maskinvareprodusenter
Dadafon

Dadafon er en musikkgruppe fra Trondheim. Den kan ikke tilordnes en bestemt sjanger, musikkstilen beveger seg mellom jazz, pop og afrikansk musikk. 

Gruppen ble startet 1995 som Coloured Moods, men skiftet navn til Dadafon i 2000. Bandet vant Alarmprisen 2003 i klassen jazz for albumet Visitor (Via Music).

I september 2003 opprettet de et eget studio i Trondheims havneområde, hvor singelen «And so we have to say goodbye» og senere albumet Harbour ble innspilt.

Musikere

Kristin Asbjørnsen, vokal
Jostein Ansnes, gitar, vokal
Øyvind Engen, cello, vokal
Eirik Øien, bass, vokal
Martin Langlie, trommer

Tidligere medlemmer
Kenneth Kapstad, trommer (2002–2004)
Carl Haakon Waadeland, trommer (-2002)
Martin Smidt, trommer (-2002)
Bjørn Ole Solberg, saksofon  (-2001)

Album
Coloured Moods (1998)
And I Can't Stand Still (2001)
Visitor (2002)
Harbour (2004)
Lost Love Chords (2005)

Eksterne lenker
 Hjemmeside 
 Kristin Asbjørnsens hjemmeside

Norske jazzgrupper
Musikk i Trondheim
Vinnere av Alarmprisen

fr:Kristin Asbjørnsen#Dadafon