alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Giro d’Italia 2008

Den 91. utgaven av Giro d'Italia startet 10. mai 2008 i Palermo og ble avsluttet 1. juni i Milano.

Rittet startet med tre etapper på Sicilia før feltet syklet videre nordover på kryss og tvers i Italia. På 17. etappe var det målgang i Sveits. Fjelletappene startet fra 14. etappe. Årets Cima Coppi (løypas høyeste punkt) var Passo di Gavia på 20. etappe. Rittet hadde hele fire tempoetapper, en av dem klatretempo, og en lagtempo. Totalt ble det syklet 3 423,8 km.

Alberto Contador vant rittet sammenlagt foran Riccardo Riccò som vant ungdomstrøya og to etapper. Emanuele Sella vant tre etapper og klatretrøya, mens Daniele Bennati vant tre etapper og poengtrøya.

Etapper 
Se også: Etappene i Giro d'Italia 2008

Trøyene dag for dag

Resultater

Sammenlagt - Maglia rosa

Poengkonkurransen - Maglia ciclamino

Klatrekonkurransen - Maglia verde

Ungdomskonkurransen - Maglia bianca

Deltakende lag 
Se også Liste over utøvere i Giro d'Italia 2008
Giro d'Italia er ikke lenger en del av UCI ProTour: Arrangøren sto derfor fritt til å velge hvilke lag som skulle inviteres til å delta, og to av de 18 ProTour-lagene (Bouygues Télécom og Crédit Agricole) ble ikke invitert til rittet. Opprinnelig var heller ikke Astana invitert, men en uke før start fikk de likevel klarsignal, på bekostning av sveitsiske NGC. 

Med Alberto Contador til start var det første gang siden 1999 at den regjerende Tour de France-vinneren stilte i Giroen. I tillegg var de andre to Grand Tour-vinnerne fra 2007,  Giro-vinner Danilo Di Luca og Vuelta-vinner Denis Mensjov med i rittet. Ingen nordmenn var med.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Sport i Italia i 2008
De synoptiske evangelier

De synoptiske evangeliene er de tre første evangeliene i Bibelens nye testamente: Evangeliet etter Markus, Evangeliet etter Matteus og Evangeliet etter Lukas.

De omtales som synoptiske ettersom de har en sammenfallende, kronologisk framstilling av Jesu liv og lære, med noe fellesstoff og noe særstoff. Spørsmålet om det nøyaktige vesen av det litterære slektskap mellom de tre nevnte Evangelier — det synoptiske problem — har vært emne for akademisk debatt i århundrer og har vært beskrevet som «det mest fascinerende litterære gåte i alle tider.»

Man regner med at Markusevangeliet er det eldste, og at de to andre har hentet mye materiale derfra. I tillegg er det en teori om at Matteus og Lukas har brukt et nå tapt evangelium, Q-kilden, som kilde for mye av det stoffet som er felles for disse to, men som ikke finnes hos Markus.

Begrepet «synoptisk», i den norske betydningen «kortfattet, sammentrengt, oversiktlig», kommer via latinske synopticus fra greske σύνοψις, synopsis, i betydningen «se alt sammen», men anvendes hovedsakelig i forbindelse med tre evangeliene.

Referanser

Se også 
 Det synoptiske problem

Eksterne lenker 
 
 «Synoptics», Catholic Encyclopedia
 «Synoptic Problem», Hypotyposeis
 «The Synoptic Project», TextExcavation

Det nye testamente
Geijeraffären

Geijeraffären var en politisk skandale i Sverige som omfattet mørklegging av fakta og falske dementier. Det hele begynte den 18. november 1977 da avisen Dagens Nyheter trykket en artikkel av Peter Bratt om at Lennart Geijer, Sveriges justisminister fra 1969 til 1976, hadde kjøpt seksuelle tjenester på et bordell i løpet av sin embetstid. Dette var et sikkerhetsproblem, især hvis noen av de involverte prostituerte hadde kontakter med østblokkambassadene og deres agenter. Kilden skal ha vært et memorandum fra rikspolitisjefen Carl Persson til statsminister Olof Palme.

Palme og Geijer dementerte alt som stod i artikkelen, sammen med Stockholms politisjef Hans Holmér, Geijers pressekontakt Ebbe Carlsson og Hans Dahlgren på regjeringskanselliet. Dementiet påpekte to mindre saksfeil i artikkelen. DN godtok dementiet og måtte betale erstatning til Lennart Geijer, et beløp han overførte til et stipend om undersøkende journalistikk.

Staffan Heimerson, redaktør i Aftonbladet, bestilte en granskning fra Jan Guillou. Guillou forsøkte og lyktes med å få Bratt til å røpe sin kilde. Det var Leif G.W. Persson som arbeidet for rikspolitisjefen, som på direkte spørsmål bekreftet overfor Bratt at det var sendt et memorandum der justisministeren ble vurdert som en sikkerhetsrisiko. Aftonbladets ansvarlig utgiver Gösta Sandberg avstod fra å publisere artikkelen.

I mai 1978 sendte Sveriges Television et Studio S-program, «Papperen på bordet», der man fortalte at memorandumet omtalte Geijer. Da Gunilla Andrén reiste spørsmålet i Riksdagen 9. mai, dementerte Palme nok en gang, denne gang sammen med den sittende statsministeren Thorbjörn Fälldin.

En journalist i Expressen, Jan Mosander, krevde at sikkerhetspolitiet skulle utlevere det aktuelle notatet. Han fikk det først ved hjelp av en domstol. Det ble publisert i Expressen og bekreftet historien.

I desember 2007 krevde to av de prostituerte, som under Geijer-affæren var i 14-årsalderen, en million svenske kroner hver i erstatning av den svenske staten.

Referanser

Litteratur 
Jan Guillou og Göran Skytte: Nya berättelser: från Geijer till Rainer, 1984 (ISBN 91-7684-046-8)
Stormarnas hus: en krönika om DN 1964-1989, 1989 (ISBN 91-7588-955-2)
Janne Mattsson og Deanne Rauscher: Makten, Männen, Mörkläggningen. Historien om bordellhärvan 1976, 2004 (ISBN 91-85000-22-1)
SVT/TV2 30. september 2007: Makten och sanningen (belysning med referanser og intervjuer)

Eksterne lenker 
 Makten och sanningen: Peter Bratt - en undersökare
 Makten och sanningen på SVT Play
 De utpekade kunderna

Svensk politikk
Erik Jacobsen

Erik Jacobsen er en norsk journalist, som jobber i NRK P2. Han var med på å starte Bak Lydmuren, det første dybdeprogram om populærmusikk i P2, sammen med Anne Danielsen og Nazneen Khan-Østrem.  Han har også vært programleder og reporter i programserien Ultralyd med Mona Levin og Kulturoperatørene i NRK1. I 1999 laget han dokumentarprogrammene "Tonekunst og unoter!" som dokumenterte den musikalske modernismen i Norge, vist på NRK1, senest vist i Hovedscenen på NRK2 i 2017.  Han var også med på å starte opp RadioSelskapet i NRK P2 med Nina Stensrud Martin og Kristian Bendiksen. Han har de siste årene vært NRK P2s kunstreporter i Kulturhuset, Kulturreportasjen kunst og Studio 2

. 

Programledere for NRK
Rene Villanueva

Rene O. Villanueva (født 22. september 1954 i Quezon City på Filippinene, død 5. desember 2007 samme sted) var en filippinsk  dramatiker og forfatter, kjent for sitt engasjement innen teater og fjernsyn og for sin barnelitteratur. . 

Han ble utdannet i historie ved University of the Philippines (1975).

Verker

Skuespill 
 Sixteen and Three Fourths (1975)
 Burles (Burlesque) (1977)
 Hiblang Abo (Strands of Gray) (1980)
 May Isang Sundalo (There Was a Soldier) (1981)
 Tribu (Tribe) (1979)
 Kontsabahan sa Tirarang (Conspiracy in Tirarang) (1979)
 Sinakulo (1981)
 Sandaang Panaginip (A Hundred Dreams) (1981)
 Samperang Muta (Cheap Thrill) (1982)
 Madyik (Magic) (1983)
 Sigwa (Storm) (1984)
 Huling Istasyon (Last Station) (1983)
 Ang Hepe (The Chief) (1986)
 Botong (1989)
 Tonyo (1990)

Enaktere 
 Teodora (1993)
 Gregoria (1993)
 Kumbersasyon (Conversation) (1980)
 Nana (Pus) (1982)
 Punla ng Dekada (Seedlings of the Decade) (1984)
 Kaaway sa Sulod (Enemy Within) (1986) (with Rolando S. Dela Cruz)
 Mabuhay ang Pangulo (Long Live the President) (1987) (with Rolando S. Dela Cruz)
 Asawa (Spouse) (1987) (with Rolando S. Dela Cruz)

Toakts dokumentarskuespill 
 Sa Sariling Bayan (In One’s Own Land) (1988)

Oversettelser og tilretteleggelser 
 Florente at Laura (Florente and Laura) (1988)
 Ang Napigil-Sanang-Paghahari ni Arturo Ui (Bertolt Brecht's The Resistible Rise of Arturo Ui) (1987) (with Joey Baquiran)
 Sutsot sa Dilim (Whistle in the Dark) (1985)
 Crimes of Passion (1985)
 Awit ng Adarna (Song of Adarna) (1984)
 Sa Kuko ng Liwanag (In the Claws of Neon Light) (1993)

Barneskuespill 
 Tiktipak-long (Grasshoppers) (1984)
 Si Pagong at si Matsing (The Turtle and the Monkey) (1984) (opera med musikk av Lucrecia Kasilag)
 Ang Apoy ng mga Hayop (The Fire of the Animals) (1987) (musikk av Kasilag)
 Aguinaldo sa Niño (Gift for the Infant) (1987)
 Noong Unang Panahon (In the Beginning) (1988)

Filmer 
 Gabi na Kumander (It’s Night Commander) (1986)
 Kamagong (Mahagony) (1987)
 Anak ng Lupa (Child of the Earth) (1987)

Biografi 
 Personal: Mga Sanaysay Sa Lupalop Ng Gunita

Fjernsynsteater 
 Gabay Sa Pagsulat At Anim Na Dulang Pantelebisyon
 Literature Eksena't Saknong (med Ligaya G. Tiamson Rubin)

Barnebøker 
 Ang Pamilya Ng Ismid
 Ang Patotsay Na Iisa Ang Pakpak
 Ang Prinsipeng Ayaw Maligo
 Ang Unang Baboy Sa Langit (The First Pig In Heaven)
 Ayokong Pumasok Sa Paaralan 
 Dagat Sa Kama Ni Troy
 Gusto Kong Kumain Ng Pansit Ngayon 
 Umuulan
 Kuya Ni Karina
 Nagsasabi Si Patpat
 Nasaan Ang Tsinelas Ko? 
 Okaka-okaka
 Si Elephas At Estrogon 
 Si Inggolok At Ang Planeta Pakaskas 
 Si Paula Oink-oink 
 Sina Linggit Laban Kay Barakuda
 Lumikha Ng Kuwento, Tula At Laruang Pambata (with Virgilio Almario, Annaleah Habulan, Michelle Parazo Manual)

Sangtekst                 
 Batibot theme song

Referanser

Kilder 
 Tiongson, Nicanor G., ed. CCP Encyclopedia of Philippine Art; Volume VII: Philippine Theater. 1994
 The Don Carlos Palanca Memorial Awards for Literature (Unofficial website). Retrieved August 27, 2005

Personer fra Quezon City
Dramatikere
Filippinske forfattere
Fødsler i 1954
Dødsfall i 2007
Lei Feng

Lei Feng  (kinesisk: 雷 锋 / 雷鋒; pinyin: Léi Fēng; født 18. desember 1940 i fylket Wangcheng i byprefekturet Changsha i Kina, død  15. august 1962 i Fushun i Liaoning) var en soldat i den kinesiske Folkets frigjøringshær. Han ble benyttet i propagandaøyemed på 1960- og 70-tallet i Folkerepublikken Kina som modellarbeider. 

Den sosialistiske oppdragelseskampanjen «Lær av kamerat Lei Feng!» (向雷锋同志学习, Xiàng Léi Fēng tóngzhì xuéxí) begynte i hele landet i 1963, ett år etter hans død. Han ble den fremste av en rekke slike modellskikkelser.

I 1963 utkom også Li Fengs dagbok og fotos fra hans liv. Observatører som er negativt innstilt til datidens Kina antar at begge deler var falsknerier fra hærens propagandaavdeling. Det ville forsåvidt være underlig om en slik barmhjertig samaritan stadig ble fotfulgt av fotografer som foreviget hans gode gjerninger; det var neppe meningen å få folk til å tro at bildene var mer enn gjenskapninger av det han angivelig gjorde. Etter kulturrevolusjonen ble Lei Feng mer eller mindre glemt, inntil det i 1996 kom en film om ham. 

Lei Feng var 21 år gammel da han omkom i en arbeidsulykke. Han ble berømt først etterpå da hans dagbøker ble kjent. Der stod det for eksempel: 
Jeg gjør alt hva Formann Mao befaler. Det er mitt eneste ønske å kunne tjene sosialismen og kommunistpartiet.

Det ble også utropt en årlig Lei Feng-dag (5. mars), og da er alle og enhver oppfordret til å foreta seg noe samfunnsnyttig.

Eksterne lenker 
 Lei Feng-museet (kinesisk)
 Lei Feng Stefan Landsbergers kinesiske propagandaposter
  Lei Feng blir help i internettspill

Personer fra Changsha
Fødsler i 1940
Dødsfall i 1962
Den lille hjord

Den lille hjord  (kinesisk: 小群, Xiaoqun) er en uavhengig kinesisk kirke av protestantisk type. Den ble til i provinsen Fujian i Kina i 1928, og eksisterer i dag forrtrinnsvis i Taiwan.

Kirkesamfunnet ble grunnlagt i Fujians hovedstad Fuzhou av Ni Tuosheng (eller Ni To Sheng, det vil si Watchman Nee). Fra midten av 1920-årene ble Ni en effektiv forkynner preget blant annet av Brødresamfunnet (som for eksempel deres premillenniarisme og av Hellighetstradisjonen (dens vekt på Den hellige ånd). Hans evangeliske møter var som regel ikke så store, og ble holdt i private hjem. Men han fikk svært mange tilhengere.

Antagonisme mot misjonene og mot utenlandske kristne preget ofte hans virke. Han ble sjelden invitert til etablerte menigheter, og det ble til at hans tilhengere organiserte seg på egen hånd og ble sterkt misjonerende grupper som etterhvert ble et trossamfunn på nasjonalt plan med hovedkvarter i Shanghai.

Gruppen ble undertrykt i  1950-årene som ledd i det kinesiske kommunistpartis religionspolitikk. Ni ble fengslet som kontrarevolusjonær, og døde i fengsel i 1972.

Kirken hadde imidlertid også etablert seg på Taiwan, under ledelse av Nis assistent Li Changshou. Der ble den både prominent og kontroversiell.

Kirken er nå internasjonal, med hovedkvarter både i Taipei og i Anaheim (California). 

Kristne samfunn
Kinesisk kirkehistorie fra 1911 til 1949
Kinesisk kirkehistorie
Jesusfamilien

Jesusfamilien (耶穌家庭, Yesu jiating) var en frittstående protestantisk kirkelig bevegelse i Kina. Den oppstod i 1920-årenes Shandong, i landsbyen Mazhuang nær Tai'an ca. 1927, men spredte seg med egne kirker i det nordlige sentrale Kina. De fleste av kirkene var i Shandong, men noen var så langt unna som i områdene Nanjing og Wuhan.

Gruppen hadde pentekostal karakter, og opererte nesten utelukkende på landsbygden. De enkelte fellesskap var små, kanskje opp til et par hundre medlemmer hver, og de troende bodde og arbeidet sammen, og all eiendom tilhørte fellesskapet, under ledelse av et «familieoverhode» (jiazhang). I 1940 kan det ha vært flere tusen medlemmer av fellesskapene, men det er vanskelig å vite det sikkert.  
   
Samfunnet var helt og holdent kinesiskledet, og den øverste leder het Jing Dianying (1890-1953?). 

Jesusfamilien var sterkt millenarianistisk og ventet på Jesu snarlige gjenkomst, sterkt pinsepreget med stor vekt på Åndens gaver som for eksempel tungetale og på at troende kunne motta guddommelige budskap i transe. 

Alle fellesskapene ble oppløst i 1953 som ledd i det kinesiske kommunistpartis religionspolitikk.

Noen tidligere medlemmer har etter kulturrevolusjonen blitt aktive i nye og tildels lignende kristne fellesskap, som opererer uregistrert og dermed illegalt i de kinesiske myndigheters øyne.  

Kristne samfunn
Kinesisk kirkehistorie fra 1911 til 1949
Kinesisk kirkehistorie
The Source

The Source (etablert 1993 i Trondheim)  er en norsk jazzgruppe kjent fra en rekke innspillinger og samarbeid, spesielt for sine jule-konserter.

Den ble etablert som kvartett av studenter ved Jazzlinja, Trygve Seim saksofon, Øyvind Brække trombone, Per Oddvar Johansen trommer og Ingebrigt Håker Flaten bass. Flaten ble avløst av Finn Guttormsen i 1995, som igjen ble erstattet av Mats Eilertsen i 2005. Bandet ble nominert til Spellemannprisen 2007 i åpen klasse for albumet The Source of christmas, Live.

Utgivelser
Olemanns kornett (Curling Legs, 1994).  Musikk influert av Ornette Coleman, Thelonious Monk og Charles Mingus
The Source: of Christmas (Curling Legs, 1995)
The Source and different Cikadas (ECM (plateselskap), 2002).  Med Cikada og Arve Henriksen.
The Source (ECM (plateselskap), 2006).  Musikk av Brekke og Edward Vesala.
The Source of christmas, Live (Grappa (plateselskap), 2007).  Med Tora Augestad, Marvin Charles, Lars Klevstrand, Jarle Bernhoft, Anne-Lise Berntsen, Finn Guttormsen, Ahmed El Ghazar, Alfred Gamil, Ayman Sedki, Fathy Salama, Mamdouh Serour, Cheb Hocine Derras, Ramadan Mohamed og Saleh el Artist.  I tillegg bidrar Kongelige Norske Marines Musikkorps under ledelse av Christian Eggen.
The Source: of Summer (Grappa (forlag), 2013).

Referanser

Eksterne lenker 
 Artikkel fra Ballade i forbindelse med 10-års jubileet 

Norske jazzgrupper
Atamon

Atamon er et konserveringsmiddel. Det inneholder natriumbenzoat og benzosyre. Atamon er altså en buffer med pH = 4,5.

Bruksområder

sylting av bær
stiklingformering av planter: Dusj jorda og stiklingen med Atamon, så blir der ikke muggsopp.
 
Atamon er natriumbensoat og bensoesyre og hemmer veksten av spesielt gjær og muggsopp (og tildels bakterier) og sikrer en lang holdbarhet på saft, marmelade, syltetøy og saft. 

Atamon påvirker ikke utseende, lukt eller smak og konserverer syltetøy, marmelade, saft og frukt. Atamon konserverer også grønnsaker syltet i eddik.

​Atamon tilsettes etter koking, da en del av konserveringsevnen forsvinner dersom det kokes. Brukes også til desinfisering ved å skylle glass og flasker før disse fylles.

Tilsetningsstoffer
Varemerker
Visegrád

Visegrád er en by nord for Budapest i Ungarn. Den tilhører Pest fylke, og ligger langs den delen av Donau som kalles Donaukneet. Det bor ikke mer en 1 500 mennesker i byen, men den er kjent for sin historie og er et populært mål for turister.

Historie 

Visegrad er først nevnt i et dokument fra 1009. Etter mongolinvasjonen i 1241 der store deler av landet ble lagt i ruiner, ble Visegrad et enda viktigere sted historisk sett. På 1300-tallet ble det gjort til Ungarns hovedstad. Dette varte i ca. 100 år, før den på ny ble flyttet tilbake til Buda. Etter at muslimene invaderte Ungarn etter slaget ved Mohacs, ble byen mindre og mindre viktig.

Visegrad ga navnet til Visegrádgruppen etter et møte i 1991 mellom de landene som er medlemmer av gruppen. Den fikk bystatus i 2000.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Ungarn
Byer ved Donau
Tidligere hovedsteder
Prins Eugen

For den østerrikske feltherren, se Eugene av Savoia

Eugen Napoleon Nikolaus (født 1. august 1865 på Drottningholms slott, død klokken 10.25 den 17. august 1947 på Waldemarsudde på Djurgården i  Stockholm) var en svensk prins, norsk prins (1865–1905), hertug av Närke samt kunstner. Han var den yngste sønnen til Oscar II og Sofia av Nassau og bror til Gustaf V.

Biografi 

Eugen kalles ofte for kunstnerprinsen. Han ville tidlig bli kunstner, men faren Oscar II var til å begynne med veldig avvisende til dette. Til slutt fikk han tillatelse til å begynne å studere. Han begynte hos Hugo Salmson og fortsatte senere i Paris, bl. a. hos Léon Bonnat.

Han var også på sommerbesøk på Skagen.

Eugen tilhørte kretsen rundt Konstnärsförbundet og bidrog til det nasjonale landskapsmaleriet med blant annet skildringer av det svenske kulturlandskapet, Södermanland og Stockholm samt Österlen. Hans kanskje mest kjente maleri er Molnet, som han malte i flere versjoner. Han er representert med dekorativ veggmalerier på Dramaten og i Stockholms rådhus, dessuten har han også laget altertavlen i Kiruna kyrka. Prins Eugen har også laget altertavlen, "Den stigande solen" som han ga til Djurgårdskyrkan, mellom Gröna Lund og Skansen i Stockholm.

I 1905 kjøpte Eugen Waldemarsudde på Djurgården i Stockholm, og lot den framtredende arkitekten Ferdinand Boberg tegne sitt nye hjem i jugendstil. Han testamenterte sin store kunstsamling på Waldemarsudde til den svenske stat. Samlingen inneholder verk av blant andre Anders Zorn, Carl Larsson, Ivan Aguéli, Carl Fredrik Hill samt maleriene Strömkarlen av Ernst Josephson, som prinsen kjøpte da den ble refusert av Nationalmuseum. I hagen finnes en skulpturpark med verk av de store skulptørene, f.eks Carl Milles, Carl Eldh, Christian Eriksson og Liss Eriksson. Hjemmet fungerer nå som et kunstmuseum, der prinsens egen samling utgjør stammen.

I 1947 ble Eugen tildelt Haakon VIIs Frihetskors «for fremragende fortjenester av Norges sak under krigen».

Prins Eugen var den første svenske kongelige som ble kremert. Hans urne ble begravet i Waldemarsuddes hage.

Galleri

Slekt

Referanser

Kilder 
 Händelser man minns – en krönika 1920-1969, fil dr Harald Schiller 1970

Se også 
 Prins Eugen-medaljen
 Prins Eugens Kulturpris

Eksterne lenker 
 Prins Eugens Waldermarsudde

Svenske malere
Kongelige svensker
Norske prinser
Haakon VIIs frihetskors
Serafimerordenen
St. Olavs Orden
Karl XIIIs orden
Den sorte ørns orden
Huset Bernadotte
Personer fra Ekerö kommun
Diabetes type 2

Diabetes type 2, også kalt voksendiabetes, er en form for diabetes med høyt blodsukker, insulinresistens og relativ mangel på insulin. Vanlige symptomer er økt tørste, hyppig vannlating og uforklarlig vekttap. Symptomer kan også inkludere økt sult, trøtthetsfølelse og sår som ikke gror. Ved diabetes type 2 kommer symptomene som regel sakte. Komplikasjoner fra høyt blodsukker over lengre tid inkluderer hjertesykdom, slag, diabetisk retinopati som kan resultere i blindhet, nyresvikt og dårlig blodstrøm i blodårene som kan føre til amputasjoner. Hyperosmolar hyperglykemisk-tilstand kan forekomme, men diabetisk ketoacidose er sjeldnere.

Diabetes type 2 oppstår ofte som et resultat av overvekt og mangel på fysisk aktivitet. Noen mennesker er genetisk mer utsatt enn andre.

Omtrent 90 % av tilfellene av diabetes skyldes diabetes type 2. De resterende 10 % skyldes primært diabetes type 1 og svangerskapsdiabetes. Diagnose av diabetes type 2 skjer gjennom blodprøver som fastende plasmaglukose, oral glukosetoleransetest eller glykert hemoglobin A1C (kjent som langtidsblodsukker eller HbA1c).

Se også 

 Diabetes type 1

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Diabetesforbundet (Norge)
  Diabetesforeningen (Danmark)
  American Diabetes Association

Diabetes
Nasjonal kompetanseenhet for migrasjons- og minoritetshelse

Enhet for migrasjonshelse, tidligere Nasjonalt kompetansesenter for migrasjons- og minoritetshelse (NAKMI), er et statlig kompetansesenter innen migrasjonshelse som er en del av Folkehelseinstituttet. Senteret ble etablert etter initiativ fra Helse- og sosialdepartementet i 2003 og var administrativt underlagt Oslo universitetssykehus. Enheten driver forskning og utviklingsarbeid på feltet innvandreres helse, også kalt "migrasjonshelse". NAKMI har et tverrfaglig mandat som skal sikre samarbeid med aktuelle aktører nasjonalt og internasjonalt for å ivareta kompetanse på feltet.

Per 2016 hadde enheten om lag 12 årsverk. Lege og forsker Esperanza Diaz er konstituert direktør fra september 2017.

1. januar 2018 ble NAKMI en del av Folkehelseinstituttet.

Referanser

Eksterne lenker 
 www.nakmi.no
 https://www.fhi.no/hn/migrasjonshelse/

Norske forskningsorganisasjoner
Etableringer i 2003
Vitenskap i 2003
Norges helsevesen
Jack’s Mannequin

Jack's Mannequin er et amerikansk band som har holdt på siden ca. 2000. I 2005 kom de med singelen «The Lights And Buzz», og senere kom albumet Everything In Transit. Det tok dem tre år å få til et nytt album de ble fornøyde med, og det het The Glass Passenger som kom ut i 2008. De fikk også en sang med på soundtracket til Supermann-filmen Superman Returns som kom ut i 2006 og het Sound of Superman. Andre artister som også hadde sanger på dette albumet var Paramore, Plain White T's, The Academy Is... og mange fler. På albumet Everything In Transit hedrer de også old school-bandet The The Beach Boys. De var også med på en episode av Under samme tak med bla. Mary-Kate og Ashley Olsen og Bob Saget. Andrew McMahon er vokalen i Jack's Mannequin. Han har selv lidet av Leukemi og er derfor veldig engasjert i arbeidet for å hjelpe bla. ungdom med denne sykdommen.

De har også vært nominert til Band of the Year at the 2004 College Music Awards. De vant den ikke, men Andrew og gjengen var takknemlige nok for nominasjonen.

Jack's Mannequin har også opptrått på et par episoder av den kjente ungdomsserien One Tree Hill. Der Peyton Sawyer (Hilarie Burton) har en klubb som heter Tric hvor folk i alle aldre kan komme og se på band og artister opptre. Artister og band som bla. Fall Out Boy, Lupe Fiasco og Bethany Joy Galeotti har hatt konserter.

Eksterne lenker 
 
 
 

Rockegrupper fra USA
Østerrikes Grand Prix

Østerrikes Grand Prix er et Formel 1-løp som første gang ble arrangert på Zeltweg Airfield-banen i 1964. I 1970 ble det tatt med i verdensmesterskapet igjen, men da på Österreichring, der ble det avholdt frem til 1987. I perioden 1997 til 2003 ble det kjørt på A1-Ring, og fra 2014 på Red Bull Ring, som er samme bane som A1-Ring, men oppgredert og med nye eiere.

Vinnere av Østerrikes Grand Prix

Referanser 

 
1964 i Østerrike