alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Dobbeltgjengeren (novelle)

Dobbeltgjengeren (russisk: Двойник, Dvoynik) er en novelle skrevet av forfatteren Fjodor Dostojevskij, først utgitt 30. januar 1846. Den norske oversettelsen kom i 1931.

I novellen skildrer embetsmannen Goljádkin i det 19. århundrets St. Petersburg, som finner ut at han har en dobbeltgjenger. Hovedpersonens eksistensielle utvikling forvandler ham fra en underkuet og fortapt person til et vinnende og selvsikkert menneske, på grensen til det eksentriske.

Handling 
I St. Petersburg arbeider Yakov Petrovitsj Golyadkin som en titulær rådmann (rangering 9 i ranglisten etablert av Peter I av Russland) en byråkrat på lavt nivå som sliter med å lykkes i livet. Golyadkin har en diskusjon med sin doktor Rutenspitz, som er redd for fornuften hans og forteller ham at oppførselen hans er farlig asosial. Han går til en bursdagsfest for Klara Olsufyevna, datteren til kontorsjefen hans. Men han blir snart utestengt fra festen.

Men på vei hjem gjennom en snøstorm møter han en mann som ser akkurat ut som ham, en dobbeltgjenger. De følgende to tredjedeler av romanen omhandler deretter forholdet deres i utvikling. Til å begynne med er Golyadkin og dobbeltgjengeren gode venner, men de blir etter hvert bitre fiender. Mot slutten av historien begynner Golyadkin å se enda flere kopier av seg selv.

Noveller fra 1848
Russiske noveller
De røde sko

De røde sko er en britisk film fra 1948 Det handler om ballerinaen Vicky Page (Moira Shearer) som er revet mellom kjærlighet og dansen. Flere av de ledende rollene spilles av profesjonelle dansere og flere av dem var knyttet til den London-baserte Royal Ballet.

Medvirkende
 Moira Shearer - Victoria Page, ballerina
 Anton Walbrook - Boris Lermontov, dansegruppen Lermontovs produsent
 Marius Goring - Julian Craster, komponist
 Léonide Massine - Grischa Ljubov, koreograf
 Austin Trevor - Professor Palmer
 Ludmilla Tjerina - Boronskaja, prima ballerina
 Robert Helpmann - Ivan Boleslavskij, danser
 Albert Basserman - Sergei Ratov, scenograf

Referanser

Eksterne lenker 
 

Filmer fra 1948
Filmer basert på verk av H.C. Andersen
Britiske dramafilmer
Bakken (etternavn)

Bakken er et vanlig etternavn i Norge. Per januar 2020 hadde  nordmenn etternavnet Bakken.

Noen kjente norske personer med etternavn Bakken 

 Anbjørg Bakken (f. 1977), journalist og medierådgiver
 Anne-Lise Bakken (f. 1952), politiker
 Arne Bakken (1955–2001), predikant
 Bjarne Bakken (f. 1951), politiker 
 Hallvard Sand Bakken (1900–1979), overbibliotekar
 Kristian Bakken (1888–1954), politiker
 Ola Normann Bakken (1910–1990), lokalpolitiker, langrenns- og kombinertløper
 Olav Bakken (f. 1937), industrigründer
 Per K. Bakken (f. 1945), lærebokforfatter og redaktør
 Rebekka Bakken (f. 1970), jazzsanger og komponist

Referanser 

Etternavn
Reginald Campbell Thompson

Reginald Campbell Thompson (født 21. august 1876 i Kensington i London, død 23. mai 1941) var en britisk arkeolog og assyriolog og kuneiformist. Han foretok utgravninger i Ninive, Ur, Nebo og Carchemish, og flere andre steder.

Liv og virke 
Han ble utdannet ved Colet Court, St. Paul's School i London og Caius College i Cambridge, der han studerte orientalske språk (hebraisk og aramaisk). 

I 1918 falt Mesopotamia i britiske hender, og British Museum bad om å få en arkeolog tilknyttet hæren der for å kunne beskytte oldsaker fra skade.  Som kaptein i Intelligence Service i regionen og som tidligere assistent ved British Museum, ble det Campbell Thompson som fikk oppdraget. Etter en kort undersøkelse i Ur, gravde han ved Shahrain og i haugene ved Tell al-Lahm.

Etter Første verdenskrig ble han fellow ved Merton College i Oxford.

Forfatterinnen Agatha Christie ble invitert av Campbell Thompson, sammen med sin mann arkeologen Max Mallowan, til utgravningene i Ninive i 1931. Hun dediserte romanen Lord Edgware Dies til «Dr. and Mrs. Campbell Thompson».

Han døde i 1941 mens han tjenestegjorde i Home Guard River Patrol på elven Themsen.

Verker 
 R. Campbell Thompson The Devils and Evil Spirits of Babylonia 2 vols. London, 1903-1904.
 Semitic Magic: its Origins and Development. London, 1908
 Archaeologia, Vol LXX (1921)
 Late Babylonian letters: transliterations and translations of a series of letters written in Babylonian cuneiform, chiefly during the reigns of Nabonidus, Cyrus, Cambyses, and Darius
 A century of exploration at Nineveh, with Richard Wyatt Hutchinson
 The epic of Gilgamish, text, transliteration and notes 1930

Referanser

Litteratur 
 Harry Reginald Holland Hall: A season's work at Ur, Al-'Ubaid, Abu Shahrain (Eridu) and Elsewhere, Being an Unofficial Account of the British Museum Archaeological Mission to Babylonia, 1919, Methuen, 1930.

Eksterne lenker 
 The British Museum
 British Museum biography
 Short biography by K. Kris Hirst

Personer fra London
Britiske arkeologer
Britiske assyriologer
Mike Medavoy

Morris Mike Medavoy (født 21. januar 1941) er en amerikansk filmprodusent, medgrunnlegger av Orion Pictures (1978), tidligere formann av TriStar Pictures, tidligere sjef for produksjonen til United Artists (1974–78) og nåværende styreformann i Phoenix Pictures. Medavoy har blant annet vært ansvarlig for å produsere filmer som Zodiac (2007), Den tynne røde linjen (1998), Black Swan (2010) og What to Expect When You're Expecting (2012).

Eksterne lenker 
 

Filmprodusenter fra USA
TV-produsenter fra USA
Personer fra USA av ukrainsk opphav
Personer fra USA av russisk opphav
Personer fra USA født i Kina
Filippinenes herrelandslag i fotball

Filippinenes herrelandslag i fotball er det nasjonale fotballandslaget til øynasjonen Filippinene, som ligger i Stillehavet sørøst for det asiatiske fastlandet. Landslaget administreres av det nasjonale forbundet Filippinenes fotballforbund (PFF), som ble opprettet allerede i 1907 og som ble en del av FIFA og AFC i henholdsvis 1930 og 1954. Laget har aldri kvalifisert seg til hverken et Verdensmesterskap eller Asiamesterskap.

Historie 
Filippinene er et av de eldste landslagene i fotball for herrer i Asia, og spilte sin første landskamp hjemme mot  den 1. februar 1914 (1–0). Filippinene deltok for første gang i VM-kvalifisering i 1997, hvor laget spilte flere kamper i et innledende gruppespill, men endte sist i sin gruppe med ,  og , og gikk derfor ikke videre.

Siden Filippinene hverken har kvalifisert seg til et sluttspill i Verdensmesterskapet eller Asiamesterskapet, regnes de derfor for å være et av Asias svakere lag i henhold til FIFAs verdensranking. (128/208 per 14. august 2014).

Verdensmesterskapet i fotball 
 1930 til 1938 – Deltok ikke i kvalifisering
 1950 – Trakk seg fra kvalifisering
 1954 til 1970 – Deltok ikke i kvalifisering
 1974 – Trakk seg fra kvalifisering
 1978 til 1994 – Deltok ikke i kvalifisering
 1998 til 2002 – Utslått i kvalifisering
 2006 til 2010 – Deltok ikke i kvalifisering
 2014 – Utslått i kvalifisering

Asiamesterskapet i fotball 
 1956 til 1960 – Utslått i kvalifisering
 1964 – Trakk seg fra kvalifisering
 1968 – Utslått i kvalifisering
 1972 til 1976 – Trakk seg fra kvalifisering
 1980 til 1984 – Utslått i kvalifisering
 1988 til 1992 – Deltok ikke i kvalifisering
 1996 til 2000 – Utslått i kvalifisering
 2004 til 2007 – Deltok ikke i kvalifisering
 2011 til 2015 – Utslått i kvalifisering

Kjente spillere 
 Paulino Alcántara
 Neil Etheridge
 Rob Gier
 Jerry Lucena
 Paul Mulders
 James Younghusband
 Phil Younghusband

Referanser

Eksterne lenker 
 Filippinenes profil hos FIFA.com 

Herrelandslag i fotball
Fotball på Filippinene
Samlagsavstemning

Samlagsavstemning eller Brennevinsavstemning ble med Brennevinsloven av 1894 avgjørende for om byer skulle opprette, beholde eller avvikle såkalte brennevinssamlag. Denne loven slo fast at all omsetning av brennevin, bortsett fra partisalg over 250 liter, skulle legges inn under kommunale samlag.

Det var lokale folkeavstemninger, som kunne avholdes hvert 5. år, som skulle avgjøre hvilke byer som skulle ha samlag, og avstemningsreglene skulle favorisere den rådende situasjonen ved at de som ikke stemte, ble tatt til inntekt for status quo. Før den tid var det kommunestyret som hadde bestemt om det skulle være samlag i byen. Stemmeretten ved slik avstemninger var overraskende vid i forhold til vanlig stemmerett, alle hjemmehørende i byen over 25 år kunne avgi stemme, også kvinner. Det første steget for kvinner på den offentlige arenaen var altså i de lokale avstemningene om samlaget skulle fortsette sin drift eller ikke. Det er vel trolig at bakgrunnen for dette var at kvinner i større grad stod for en edruskaplig linje og derved ville medvirke til en reduksjon av antallet samlag. Faktum er at som en følge avholdspolitikken og avholdsbevegelsens økende styrke, sank antall byer med samlag fra 51 i 1894 til 13 i 1913.

Brennevinsavstemninger

Folkeavstemninger i Norge
MFÖ

MFÖ, eller Mazhar-Fuat-Özkan, er et tyrkisk rockeband, kjent for å ha deltatt i Eurovision Song Contest ved to anledninger på 1980-tallet. Bandets navn er en sammensetning av initialene i fornavnene til de tre medlemmene Mazhar Alanson, Fuat Güner og Özkan Uğur.

Alanson og Güner møtte hverandre i 1966, og i 1971 ble også Uğur medlem av bandet. I 1976 ga bandet ut sin første singel, Heyecanlı, med Tyrkias første musikkvideoklipp som ble spilt inn til sangen. Det første albumet ble gitt ut i 1984. I 1985 kom albumet Peki peki anladık, hvor halvparten av låtene var på engelsk, som et forsøk på å oppnå popularitet i Europa. Etter utgivelsen av M.V.A.B i 1995, sluttet medlemmene å skrive sanger til bandet, men de fortsatte å spille sammen.

Eurovision Song Contest
MFÖ har deltatt i den den tyrkiske nasjonale finalen fire ganger og i Eurovision Song Contest i 1985 og 1988:

Diskografi
Album utgitt av MFÖ:

Mazar-Fuat
 1971: Türküz Türkü çağırırız

Mazar-Fuat-Özkan
 1984: Ele güne karşı
 1985: Peki peki anladık
 1986: Vak the Rock
 1987: No Problem
 1989: The Best of MFÖ
 1990: Geldiler
 1992: Agannaga
 1992: Dönmen yolumdan
 1995: M.V.A.B
 2003: MFÖ
 2003: MFÖ Collection
 2006: AGU
 2011: Ve MFÖ

Referanser

Eksterne lenker
 

 
 
 
 

Rockegrupper
Tyrkiske musikere
Band etablert i 1971
Deltakere i Eurovision Song Contest
Amina Sewali

Amina Sewali (født 23. juni 1989 i Uganda) er en ugandisk-norsk artist, musiker, komponist, manusforfatter og skuespiller. Høsten 2014 spilte hun Solveig i Nationaltheatrets oppsetning av Peer Gynt.

Karriere  
Som fjortenåring deltok Amina i Ungdommens kulturmønstring og gikk videre fra fylkesmønstringen til landsmønstringen Trondheim, to år på rad 2005 og 2006. 

I 2006 medvirket hun som danser og skuespiller i Den Norske Operas oppsetning av Izzat – en kjærlighetsopera. 
I 2007 var hun med i ungdomsserien Glatte gater som gikk på NRK, som ble i 2008 gjort om til kinofilmen 99% ærlig. Filmen ble nominert til to Amandapriser i 2009, for "Beste musikk" og "Beste dokumentar". 

I 2010 var hun både tekstforfatter, komponist og skuespiller i Tæsjern på Grønland, en moderne versjon Shakespeares Kjøpmannen i Venedig. I 2012 var hun sammen med Sarah Ramin Osmundsen forteller og manusforfatter i Oslo-Filharmoniens oppsetningen av Patty og Ulven, en moderne tolkning av Sergej Prokofjevs Petter og ulven. 

I 2011 ble debutalbumet hennes Amina Sewali, som hun produserte sammen med Even Johansen og Børge Fjordheim, utgitt av Warner Music Norway, som hun var signert hos frem til 2011. Aminas første single, «One Digit» kom ut i 2010. I 2013 reiste hun på skoleturné med Rikskonsertene med forestillingen «Amina Sewali – Gjør det selv!».

Høsten 2014 spilte hun Solveig i Nationaltheatrets oppsetning av Peer Gynt. I 2015 ble hun tatt opp til andre kull på skuespillerutdanningen «Det Multinorske» ved Det norske teatret, og fullførte bacheloren i juni 2018 

Hun har også skrevet barneromanen Hør’a, dagbok! (Aschehoug, 2020) som var nominert til Bokslukerprisen 2021/2022 og som var dramatisert og satt opp som teaterforestilling av Riksteatret i 2023.

Diskografi

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske skuespillere
Norske musikere
Deltakere i Melodi Grand Prix
Pop Will Eat Itself

Pop Will Eat Itself (også kjent som PWEI og The Poppies) er et alternativt rockeband som ble dannet i Stourbridge i 1986. Bandets mest kjente låt er «Get The Girl! Kill The Baddies!» fra 1993. Til tross for oppløsningen i 1996, kom det ut et nytt album i 2010; det første på mer enn fem år.

Eksterne lenker 
 The Designers Republic
 

Band etablert i 1986
Alternative rockegrupper
Heimdals-nytt

Heimdals-Nytt var ei gratis lokalavis for bydelene sør i Trondheim. Den ble startet opp på nytt i 1992 som en arvtager til Heimdalsbladet av Gisle Lian Olsen hos Studio G AS. Redaksjonen holdt til i samme lokaler som portrettfotografen i Heimdalsveien 9 i Heimdal sentrum. Avisa var ment å være et medium for handelsstanden på Heimdal, og rettet seg til befolkningen i områdene Leinstrand, Kattem, Lundåsen, Heimdal, Tiller, Saupstad, Kolstad og Flatåsen. Den hadde et nært samarbeide med Heimdal Næringsforening, som sammen sto for flere fellesaktiviteter på 1990-tallet og mot slutten 2000-tallet. Blant disse var bl.a Crazy-dager og Barnas Dag.

Historikk: Heimdalsbladet ble første gang utgitt i 1984 av Åsmund Snøfugl, daværende redaktør og eier av Trønderbladet på Melhus. Før dette hadde Heimdalingene fått Drabantposten i postkassa siden slutten av 70-tallet. Heimdalsbladet ble senere drevet av ansatte i avisa Nidaros, frem til nedleggelse av mediebedriften i 1991. Gisle Lian Olsen overtok i den forbindelse aviskonseptet, og etter oppstart ble navnet endret til Heimdals-nytt.

Ansvarlig redaktør var Gisle Lian Olsen. Martha Rabben hadde ansvar for annonsører og kontakt med freelance-journalister. Produksjon av avisen ble frem til sommeren 1997 utført av Magne Løvold i firmaet Grafisk Design på Flatåsen. Trykking av avisa sto Rotasjonstrykkeriet AS for, og distribusjon ble vekselvis utført av Norpost AS og Posten Distribusjon. Fra sommeren 1997 ble Børre Lien ansatt i avisa. Studio G og redaksjonen flyttet samtidig inn i det gamle losjebygget på Heimdal. Lien tok over kontakt med journalister og annonsører, samt sto for produksjon av avisa in-house hos Studio G AS.

Avisa ble i slutten av 2000 solgt til Rotasjonstrykkeriet AS. Kontor og ansatte var fra da å finne ved Leangen i Trondheim.

Eksterne lenker 
 Noen utgaver på issuu.com
 Nasjonalbiblioteket
 Byavisa - Avis-krig

Nedlagte aviser i Sør-Trøndelag
Odd Wibe

Odd Andreas Wibe (født 5. april 1944 i Trondheim) er en tidligere norsk ambassadør, som for det meste hadde oppdrag og posteringer til konfliktfylte områder i Midtøsten. Han tok utenriksdepartementets aspirantkurs i 1972.

Posteringer i utenrikstjenesten samt øvrige oppdrag 
 var stasjonert ved Norges ambassade i Roma fra 1974 til 1977
 Han var konsul/ambassadesekretær ved Norges ambassade i Paris, Frankrike, fra 1979 til 1982, og var ansvarlig for behandlingen av saken om Petter Kristian Kyvik (født 1959) i 1982.
 1982–1984 ambassadesekretær ved Norges ambassade i Kairo, Egypt
 1984–1986 ambassaderåd og chargé d'affaires ved Norges ambassade i Beirut, Libanon. Beirut-ambassaden ble evakuert flere ganger i 1985.
 1986–1989 byråsjef i UD, leder av katastrofeutvalget, medlem av menneskerettsutvalget og sentralrådet for narkotikaproblemer
 1986-1988 rådgiver for Lillehammers søkerkomite for de Vinter-OL 1994; 1986 medlem av Lillehammers delegasjon til IOCs sesjon i Lausanne; 1988 medlem av Lillehammers delegasjon til IOCs sesjon i Seoul.
 1989–1991 konsul i New York City og sjef for den norske informasjonstjenesten i USA.
 1991–1994 ambassadør ved Norges ambassade i Kuwait.  Fra 1992 sideakkreditert til Doha, Qatar og Manama, Bahrain.
 1994 koordinator for etablering av Temporary International Presence in Hebron (TIPH)
 1994–1997 Norges første stedlige ambassadør ved Norges ambassade i Damaskus, Syria.  Fra 1995 sideakkreditert til Norges ambassade i Beirut, Libanon
 1996 leder av fornyet etablering av Temporary International Presence in Hebron (TIPH)
 1998 regionalrådgiver i UD, med ansvar for Midtøsten og Nord-Afrika
 1998 delegasjonsleder til Algerie i tilknytning til borgerkrigen i landet
 1998-2001 elev og deretter hovedlærer ved Forsvarets høgskole
 2001–2005 generalkonsul i Shanghai, Kina
 2006 generalkonsul i Houston, USA

Referanser 

Norske ambassadører
Fødsler i 1944
Francisco Alcácer

Francisco «Paco» Alcácer García (født 30. august 1993) er en spansk fotballspiller som spiller for den emiratarabiske klubben Sharjah FC.

Alcácer debuterte i La Liga den 14. januar 2012 for Valencia borte mot Real Sociedad, en kamp Valencia tapte 1-0. Han har vært med å vinne UEFA EURO U-19 to ganger, i 2011 og 2012.

Den 30. august 2016 skrev Alcácer under på en femårskontrakt med FC Barcelona.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Valencia official profile 
 BDFutbol profile
 Futbolme profile 
 CiberChe stats and bio 

Spanske fotballspillere
Fotballspillere for Valencia CF Mestalla
Fotballspillere for Valencia CF
Fotballspillere for Getafe CF
Fotballspillere for FC Barcelona
Fotballspillere for BV Borussia 09 Dortmund
Fotballspillere for Villarreal CF
Fotballspillere for Al-Sharjah SCC
Personer fra provinsen Valencia
Belle and the Devotions

Belle and the Devotions var en britisk popgruppe som var aktiv fra 1983 til 1984. Opprinnelig var dette gruppenavnet til vokalisten Kit Rolfe, som ga ut de to singlene Got to Let You Know og Where Did Love Go Wrong? under dette navnet i 1983.

I 1984 ble de to vokalistene Laura James og Linda Sofeld medlemmer av gruppen for å delta i den britiske nasjonale utvelgelsen til Eurovision Song Contest, A Song for Europe. Med poplåten «Love Games» representerte de Storbritannia i den internasjonale finalen samme år, hvor de endte på syvendeplass med 63 poeng. Låten, som var skrevet av Paul Curtis og Graham Sacher, lå fem uker på den britiske singellisten, med en høyeste plassering som nummer 11.

I juli 1984 ga gruppa ut sin siste singel, All the Way Up, før de splittet opp.

Kit Rolfe var bakgrunnsvokalist for gruppa Sweet Dreams i Eurovision Song Contest i 1983 og for Samantha Janus i 1991. I 1987 ga hun ut singelen One More Hurt, og senere spilte hun inn singelen Fly Eddie Fly med Eddie «The Eagle» Edwards.

Referanser

 
 
 

Jentegrupper
Britiske popgrupper
Eurovision Song Contest-deltakere for Storbritannia
Band etablert i 1983
Opphør i 1984
Helhalvøya

Helhalvøya (polsk Mierzeja Helska; kasjubisk Hélskô Sztremlëzna; tysk Halbinsel Hela eller Putziger Nehrung) er en 35 km lang sandbanke nord i Polen som strekker seg ut mellom Puckabukta på innsida og Østersjøen på utsida. Den ligger i Puck fylke i Pommerske voivodskap.

Geografi 

Bredden på halvøya varierer fra om lag 300 meter nær Jurata til 100 meter på de smaleste delene og over 3 km ved enden. Siden halvøya bare består av sand, blir den av og til omgjort til ei øy under vinterstormer. Fram til 1600-tallet var halvøya ei rekke øyer som bare dannet ei stripe land om sommeren. 

Det går en vei og en jernbane lands halvøya fra fastlandet til byen lengst ute, Hel, en populær turistdestinasjon. Andre byer, havner og turistbyer langs halvøya er Jurata, Jastarnia, Kuźnica, Chałupy og Władysławowo.

Militært 

Etter at halvøya ble en del av Den andre polske republikken etter den første verdenskrigen ble den militært viktig og omgjort til en festningsregion med en garnison på om lag 3000 mann. Under slaget ved Hel i 1939 brukte de polske styrkene dynamitt og sprenge halvøya slik at den ble ei øy. 

I årene under tysk okkupasjon (1939-1945) ble Hel utnyttet videre og det ble bygd et batteri for tre 406mm store kanoner, men disse ble aldri montert. Halvøya var kontrollert av tyskerne til slutten av den andre verdenskrigen, og forsvarsstyrkene deres overgav seg 10. mai 1945. 

Etter krigen forble Hel en militært viktig plass og mye av området ble nyttet til militære formål. Det ble satt opp flere kanoner i 1940- og 1950-årene. I dag er mange av festningsverkene og batteriene åpne for turister, men enkelte områder hører fremdeles til den polske hæren.

Litteratur 
 Johann Friedrich Goldbeck: Volständige Topographie des Königreichs Preußen. Teil II, Marienwerder 1789, S. 58, Nr. 3.2)
 Friedrich Carl Gottlieb von Duisburg: Versuch einer historisch-topographischen Beschreibung der Königl. Preuß. See- und Handelsstadt Danzig. 2. Auflage, G. Adolph Krause, Danzig 1816, S. 426–454.
 August Eduard Preuß: Preußische Landes- und Volkskunde oder Beschreibung von Preußen. Gebrüder Bornträger, Königsberg 1835, S. 11.
 Hans Prutz: Geschichte des Kreises Neustadt in Westpreußen. Danzig 1872, insbesondere S. 189–192.
 Carl Girth: Geschichte der Halbinsel Hela bis auf die neueste Zeit. Danzig 1891.
 Ernst Hermann Wünsche: Studien auf der Halbinsel Hela. Dresden 1904.

Halvøyer i Polen
Roberto Firmino

Roberto Firmino Barbosa de Oliveira (født 2. oktober 1991) er en brasiliansk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Liverpool FC. 

Han har tidligere spilt for den brasilianske klubben  og den tyske klubben TSG 1899 Hoffenheim. I løpet av 2013–2014 sesongen i Bundesliga scoret han fjerde mest med 16 mål og hadde nest flest målgivende pasninger med 12. På dette grunnlaget ble han kåret til årets gjennombrudd. Den 24. juni 2015 signerte Firmino for Liverpool FC. Overgangen var verdt £29 millioner.

Landslaget
Den 12. november 2014 debuterte han for det brasilianske landslaget i en treningskamp der de vant 4-0 over Tyrkia. Han ble byttet inn for en annen debutant, Luiz Adriano, da det gjenstod 17 minutter av kampen. I mai 2015 ble han inkludert i 23-mannstroppen til Copa América 2015 i Chile.

Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.

Meritter 
Liverpool FC
 UEFA Super Cup (1): 2019
UEFA Champions League (1): 2018/2019
VM i fotball for klubblag (1): 2019 
Premier League (1): 2019/2020

Individuelt
 Årets gjennombrudd i Bundesliga 2013-2014.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Brasilianske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 2018
Spillere i Copa América 2015
Spillere i Copa América 2019
Spillere i Copa América 2021
Fotballspillere for Figueirense FC
Fotballspillere for TSG 1899 Hoffenheim
Fotballspillere for Liverpool FC
Vinnere av Mesterligaen i fotball for menn
Uruk (kultur)

For oldtidsbyen, se Uruk

Uruk (ca. 4000 til 3100 f.Kr.) var en forhistorisk periode med en viss materiell kultur i Det nære østen i det fjerde årtusenet f.Kr. Den markerer overgangen fra neolittisk tid til bronsealderen. Den inndeles gjerne i delperiodene I-VI. I den sene Uruk-perioden (3300-3100 f.Kr.) begynte den gradvise utviklingen av kileskriften og tilsvarer tidlig bronsealder, men kan også betegnes som den førlitterære periode.

Kulturen har navn etter oldtidsbyen Uruk i sørlige Mesopotamia, men funn fra kulturen er blitt gjort mange steder i Det nære østen. Blant de viktigste funnstedene regnes, foruten selve Uruk, Abu Sharein (Eridu) i søndre Irak, Godin Tepe og Susa i vestre Iran, Habuba Kabira i Syria og Arslantepe i Tyrkia. 

Uruk-kulturens økonomi var basert på jordbruk, og bosetningene lå først i den fruktbare halvmåne. Utviklingen av kunstig vanning gjorde det mulig å bosette seg og dyrke opp de store elveslettene ved Eufrat og Tigris i Mesopotamia, noe som senere førte til en stor befolkningsøkning. Dermed ble det lagt grunnlag for organiserte stater og de første egentlige byer. Ved overgangen til Jemdet Nasr-perioden oppstod forløpere til et skriftspråk i administrasjonen av jordeiendommene.

Referanser

Litteratur
 Algaze, Guillermo (1993): The Uruk World System : The Dynamics of Early Mesopotamian Civilization. Chicago University Press.
 Frankfort, Henri (1970): The Art and Architecture of the Ancient Orient. Pelican History of Art, 4. utg., Penguin. ISBN 0140561072.
 Rothman, Mitchell S., red. (2001): Uruk Mesopotamia and Its Neighbours : Cross-cultural Interactions and Their Consequences in the Era of State Formation. Santa Fe: James Currey Publishers.

Mesopotamia
Asiatiske arkeologiske kulturer