alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Tyri stoppested

Tyri stoppested på Sørlandsbanen er i Nome kommune i Vestfold og Telemark. Stoppestedet
åpnet den 2. desember 1927 idet banen ble forlenget fra Lunde til Neslandsvatn og Kragerø. Det ble nedgradert til holdeplass i 1969, og den ble nedlagt ved nyttår 1989.

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad ved NSB Arkitektkontor og er i utgangspunktet av samme type som ved Veggli stasjon. Bygningen er solgt til private.

Kilder

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Sørlandsbanen
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Samferdsel i Nome
Jernbanestasjoner åpnet i 1925
Jernbanestasjoner nedlagt i 1989
Nomes historie
Kjosen stasjon

Kjosen stasjon var en jernbanestasjon på Sørlandsbanen i Drangedal kommune i Telemark. Den åpnet som stoppested den 2. desember 1927 idet banen ble forlenget fra Lunde til Neslandsvatn og Kragerø. Stoppestedet ble oppgradert til stasjon i 1935. Siden har det fulgt en serie med ned- og oppgraderinger inntil Kjosen ble nedgradert til holdeplass i 1960 og mistet persontrafikken i 2000. Holdeplassen er nedlagt.

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad ved NSB Arkitektkontor. Den ble oppført i 1924 og revet i 1987.

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Sørlandsbanen
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Samferdsel i Drangedal
Jernbanestasjoner åpnet i 1925
1925 i Norge
Jernbanestasjoner nedlagt i 2000
Drangedals historie
Eggevåg stoppested

Eggevåg stoppested på Sørlandsbanen er i Drangedal kommune i Telemark. Stoppestedet åpnet den 2. desember 1927 idet banen ble forlenget fra Lunde til Neslandsvatn og Kragerø. Det ble nedgradert til holdeplass i 1960. Persontrafikken ble nedlagt en periode i 1999 og så endelig nedlagt i 2000.

Stasjonsbygningen (av Veggli-typen) ble tegnet av Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad ved NSB Arkitektkontor. Den er solgt til private.

Eksterne lenker

Kilder 
 
 

Jernbanestasjoner på Sørlandsbanen
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Samferdsel i Drangedal
Jernbanestasjoner åpnet i 1927
Jernbanestasjoner nedlagt i 2000
Gudmund Hoel
Bjarne Friis Baastad
Drangedals historie
Brøsjø stoppested

Brøsjø stoppested på Sørlandsbanen er i Drangedal kommune i Telemark. Stoppestedet åpnet den 10. november 1935 samtidig med at banen ble forlenget fra Neslandsvatn til Nelaug og Arendal. Stoppestedet ble nedgradert til holdeplass i 1958, og denne ble nedlagt den 1. januar 1989.

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og er av samme type som ved Oggevatn. Bygningen er solgt til private.

Kilder

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Sørlandsbanen
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Samferdsel i Drangedal
Jernbanestasjoner åpnet i 1935
Jernbanestasjoner nedlagt i 1989
Drangedals historie
Grytinggrend stoppested

Grytinggrend stoppested på Sørlandsbanen (i Gjerstad kommune i Agder) åpnet den 10. november 1935 idet banen ble forlenget fra Neslandsvatn til Nelaug og Arendal. 
Stoppestedet ble nedgradert til holdeplass i 1949. Denne mistet persontrafikken i 1988 og ble nedlagt den 1. januar 1989.

Grytinggrend hadde et venteskur med varerom som er revet.

Kilder

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Sørlandsbanen
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner i Agder
Samferdsel i Gjerstad
Jernbanestasjoner åpnet i 1935
Jernbanestasjoner nedlagt i 1989
Espelandsmyr stoppested

Espelandsmyr stoppested på Sørlandsbanen er i Vegårshei kommune i Agder. Stoppestedet åpnet den 10. november 1935 og ble nedgradert til holdeplass i 1958. Denne ble nedlagt den 1. januar 1989.

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad. Den var av samme type som ved Bjorvatn og Gauslå og fikk så tilbygget et godshus i 1937. Bygningen ble revet i 1987.

Kilder

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Sørlandsbanen
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Samferdsel i Drangedal
Jernbanestasjoner åpnet i 1935
Jernbanestasjoner nedlagt i 1989
Drangedals historie
Merkebekk stasjon

Merkebekk stasjon var en jernbanestasjon på Kragerøbanen i Drangedal kommune i Telemark. Den åpnet som stoppested den 2. desember 1927 idet strekningen fra Lunde til Kragerø åpnet. Stoppestedet ble oppgradert til stasjon i 1946, og denne ble nedgradert til holdeplass i 1960. Trafikken på strekningen ble nedlagt fra nyttår 1989.

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad ved NSB Arkitektkontor. Den ble oppført i 1921.

Kilder

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Kragerøbanen
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Samferdsel i Drangedal
Byggverk i Drangedal
Jernbanestasjoner åpnet i 1927
Jernbanestasjoner nedlagt i 1989
Drangedals historie
Sannidal stasjon

Sannidal stasjon var en jernbanestasjon på Kragerøbanen i Kragerø kommune i Telemark. Den åpnet den 2. desember 1927 idet strekningen fra Lunde til Kragerø åpnet. Stasjonen ble nedgradert til holdeplass i 1971, og trafikken på strekningen ble nedlagt fra nyttår 1989.

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad ved NSB Arkitektkontor. Den ble oppført i 1926 og huser i dag næringslokaler. Skinnegangen forbi stasjonen er revet opp.

Kilder

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Kragerøbanen
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Samferdsel i Kragerø
Byggverk i Kragerø
Jernbanestasjoner åpnet i 1927
Jernbanestasjoner nedlagt i 1989
Gudmund Hoel
Bjarne Friis Baastad
Vadfoss stoppested

Vadfoss stoppested var en jernbanestasjon på Kragerøbanen i Kragerø kommune i Telemark. Den åpnet den 2. desember 1927 idet strekningen fra Lunde til Kragerø åpnet. Navnet ble skrevet Vafoss før 1933. Stoppestedet ble nedgradert til holdeplass i 1970, og trafikken på strekningen ble nedlagt fra nyttår 1989.

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad ved NSB Arkitektkontor.

Kilder

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Kragerøbanen
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Samferdsel i Kragerø
Byggverk i Kragerø
Jernbanestasjoner åpnet i 1927
Jernbanestasjoner nedlagt i 1989
Gudmund Hoel
Bjarne Friis Baastad
Gauslå stoppested

Gauslå stoppested på Sørlandsbanen åpnet den 22. juni 1938 idet banen ble forlenget fra Nelaug til Grovane (og dermed også Kristiansand). Stoppestedet ble nedgradert til holdeplass i 1947, og holdeplassen ble nedlagt i 1989.

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad. Den var av samme type som ved Espelandsmyr og Bjorvatn. Stasjonsbygningen og andre bygninger på stedet ble revet i 1983.

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Sørlandsbanen
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner i Agder
Samferdsel i Birkenes
Jernbanestasjoner åpnet i 1938
Jernbanestasjoner nedlagt i 1989
Bjarne Friis Baastad
Gudmund Hoel
Vatnestrøm stoppested

Vatnestrøm stoppested i Iveland kommune i Agder var eneste sted med togstopp i denne kommunen på Sørlandsbanen. Stoppestedet åpnet den 22. juni 1938 samtidig med at banen ble forlenget fra Nelaug til Grovane (og dermed også Kristiansand). Før 1985 ble navnet skrevet Vatnstraum. Stoppestedet ble nedgradert til holdeplass i 1958, og denne ble nedlagt i 1989.

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad og var av samme type som ved Selåsvatn og Helldalsmo. Den var solgt til private og ble revet i 2017 da det ble anlagt sidespor til Voss Water. Sidesporet (ved 329,85 km) åpnet offisielt den 15. juni 2017.

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Sørlandsbanen
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner i Agder
Samferdsel i Iveland
Jernbanestasjoner åpnet i 1938
Jernbanestasjoner nedlagt i 1989
Gudmund Hoel
Bjarne Friis Baastad
Strai stoppested

Strai stoppested var en jernbanestasjon på Sørlandsbanen og Setesdalsbanen i Kristiansand kommune i Agder. Stoppestedet åpnet med navnet Kvernvolden ved posisjon 357,67 den 26. november 1895, samtidig med nedre del av Setesdalsbanen. Navnet ble endret til Strai i 1921, og i 1928/29 ble statusen nedgradert til holdeplass. I 1938 ble holdeplassen liggende ved Sørlandsbanen, og i 1958 ble holdeplassen flyttet til 357,67 km for så å bli nedlagt den 28. mai 1967.

Et uværsskur ble tegnet av Paul Due og oppført til åpningen i 1895. Det er senere flyttet til Grovane.

Kilder

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Sørlandsbanen
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner i Agder
Jernbanebyggverk i Kristiansand
Jernbanestasjoner åpnet i 1895
Jernbanestasjoner nedlagt i 1967
Paul Due
Kristiansands historie
Torbjørnsbu stoppested

Torbjørnsbu stoppested på Arendalslinjen åpnet 1. mai 1911. Stoppestedet ble nedgradert til holdeplass i 1939 og ble nedlagt den 8. juni 1997.

En ekspedisjonsbygning ble oppført på Torbjørnsbu til åpningen i 1911, og ble revet i 1970.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker

Jernbanestasjoner på Arendalsbanen
Jernbanestasjoner i Agder
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner åpnet i 1911
Jernbanestasjoner nedlagt i 1997
Harald Kaas
Kolsrud stoppested

Kolsrud stoppested var et stoppested på Bergensbanen i Flå kommune i Hallingdal, et stykke vest for Flå tettsted. Stoppestedet åpnet i 1914, og statusen ble nedgradert til holdeplass den 1. august 1953. Fra 1963 hadde holdeplassen lastespor. I 1982 mistet holdeplassen persontrafikken, for så å bli nedlagt den 3. juni 1984.

Kolsrud hadde en stasjonsbygning som var tegnet av Harald Kaas, av samme type som ved Rallerud, Ørgenvika, Bergheim og Liodden. Den er revet, og sporvekslene ved holdeplassen er fjernet.

Posisjonen var 198,61 km fra Oslo V over Drammen (163,97 km fra Oslo S over Roa).

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 

 Terra Buskerud om stasjonsbygninger på Bergensbanen

Jernbanestasjoner på Bergensbanen
Jernbanestasjoner i Viken
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Samferdsel i Flå
Jernbanestasjoner åpnet i 1914
Jernbanestasjoner nedlagt i 1984
Harald Kaas
Liodden stoppested

Liodden stoppested var et stoppested på Bergensbanen i Nesbyen kommune i Hallingdal. Stoppestedet åpnet i 1913, og statusen ble nedgradert til holdeplass den 1. oktober 1958. I 1982 mistet holdeplassen persontrafikken, for så å bli nedlagt den 3. juni 1984.

Liodden hadde en stasjonsbygning som var tegnet av Harald Kaas, av samme type som ved Rallerud, Ørgenvika, Bergheim og Kolsrud. Den ble revet i 2004, og sporvekslene er fjernet. Privetbygningen er flyttet til Hallingdal Museum.

Posisjonen var 213,47 km fra Oslo V over Drammen (178,73 km fra Oslo S over Roa).

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 

 Terra Buskerud om stasjonsbygninger på Bergensbanen

Jernbanestasjoner på Bergensbanen
Jernbanestasjoner i Viken
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Samferdsel i Nesbyen
Jernbanestasjoner åpnet i 1913
Jernbanestasjoner nedlagt i 1984
Harald Kaas
Borre stasjon

Borre stasjon var en jernbanestasjon på Hortenlinjen i Horten kommune i Vestfold. Den åpnet den 7. desember 1881 med linjen. Stasjonen ble nedgradert til stoppested i 1923 og oppgradert til stasjon igjen i 1938, så nedgradert til stoppested i 1962 og holdeplass i 1964. Persontrafikken  på strekningen ble nedlagt den 28. mai 1967 og godstrafikken den 2. januar 2002. Skinnegangen ble revet opp i 2008.

Borre stasjon fikk en stasjonsbygning for mellomstasjon av 3. klasse, i likhet med Eidanger, Lauve og Nykirke. Bygningen står fortsatt.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker

Jernbanestasjoner på Vestfoldbanen
Jernbanestasjoner i Vestfold og Telemark
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner åpnet i 1881
Jernbanestasjoner nedlagt i 2007
Byggverk tegnet av Balthazar Lange
Vestfolds samferdselshistorie
Samferdsel i Horten
1881 i Norge
Lesjaskog stasjon

Lesjaskog stasjon var en jernbanestasjon på Raumabanen. Stasjonen ble åpnet i 1921, tre år før Raumabanen var ferdig. Ved åpningen av banen som helhet i 1924 ble stasjonen nedgradert til stoppested, så til holdeplass i 1964. Denne mistet persontrafikken i 1988 og ble formelt nedlagt i 1990, etter at bygningene ved stasjonen var revet i 1989.

Litteratur

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Raumabanen
Jernbanestasjoner i Oppland
Samferdsel i Lesja
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner åpnet i 1921
Jernbanestasjoner nedlagt i 1990
Gudmund Hoel
Bjarne Friis Baastad
Brandbu stasjon

Brandbu stasjon var en jernbanestasjon på Røykenvikbanen, i Gran kommune. Den åpnet som stoppested da Nordbanen ble åpnet frem til Røykenvik i 1900. Opprinnelig hadde Brandbu en svært beskjeden bygning på vestsiden av sporet og lite anlegg generelt. I 1904 ble stoppestedet oppgradert til stasjon, men først i 1912 fikk stasjonen ny ekspedisjonsbygning. Denne ble tegnet av Harald Kaas og plassert på østsiden av sporet. Det gamle ekspedisjonsskuret ble flyttet til Viul i 1916. Den 1. april 1932 ble statusen nedgradert til stoppested igjen som et kostnadsbesparende tiltak i forkant av at banen mistet det meste av sin persontrafikk.

Stasjonsbygningen ble revet i 1984, men godshuset er bygget om og står fortsatt. Skinnegangen mellom Brandbu og Røykenvik ble revet opp fra 1960, og mellom Brandbu og Andfossen noe senere. På den tidligere jernbanetraseen går nå fylkesvei 34.

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 

Jernbanestasjoner på Røykenvikbanen
Nedlagte jernbanestasjoner i Norge
Jernbanestasjoner i Oppland
Samferdsel i Gran
Jernbanestasjoner åpnet i 1900
Jernbanestasjoner nedlagt i 1957
Harald Kaas
Fløyelsrørsopp

Fløyelsrørsopp (Xerocomus ferrugineus) er en sopp i fløyeøsrørsoppfamilien (xerocomus). Fløyelsrørsoppen er en rørsopp, og har dermed et mykt, svampaktig lag under hatten. Arten ble førs vitenskapelig beskrevet av Jacob Christian Schäffer i 1762, men er blitt flyttet fra boletus (steinsopp) til en egen kategori, xerocomus siden.

Kjennetegn
Fløyelsrørsoppen er en middels stor rørsopp med en gulbrun, fløyelsaktiv hattoverflate. Hatten er typisk 5-12 cm bred. Yngre fløyelsrørsopper er gjerne halvkuleformede, men blir senere hvelvede. Overflaten er tørr og matt. Undersiden av hatten er smørgul da rørmunningene har denne fargen. Rørene er som oftest lysende gule, men blir grønnlig eller brunlig gule ettersom soppen blir eldre. Det er lite misfarge på rørmunningene om man presser dem, men de kan bli svakt blågrønne i noen tilfeller.

Stilken er 5-10 cm høy og 1-2 cm tykk, noe tykkere nedentil. Fargen er gjerne gulbrun til rødbrunn. Den kan ha ribber som minner om årenett, men det er ikke vanlig. Soppkjøttet er blekgult, men kan som rørmunningene bli blågrønne ved overskjæring. Lukten er fruktliknende.

Ruterørsopp er en forvekslingssopp med fløyelsrørsopp. Forskjellen er i hovedsak i at ruterørsopp har rød farge under hattehuden, mens fløyelsopp ikke har noe rødt på seg. Gammel ruterørsopp har ofte sprekker i hattehuden med klare røde sprekker. Begge soppene er spiselige uten spesialbehandling.

Utbredelse
Fløyeøsrørsoppen er som oftest å finne i løv- og barskog. Den er observert særlig rundt Oslofjorden, i Stavanger, i Romsdal og i Trondheim, men også så langt nord som Kirkenes og langsmed grensen til Russland.

Spiselig?
Fløyelsrørsopp er spiselig, og krever ikke spesiell varmebehandling før konsumering.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fløyelsrørsopper
Matsopp
Petter Dahlgren

Petter Dahlgren (født 8. april 1975 i Kragerø i Telemark) er en norsk musiker, vokalist, produsent og låtskriver.

Dahlgren er utdannet ved NISS i Oslo og LIPA (Liverpool Institute for Performing Arts). Fra 2002 til 2007 jobbet han som sessionmusiker først og fremst i England, der han spilte med band og artister som Bucks Fizz, Powerhouse, Stella 66, Kaya, Rod Layman, Out Now Music (Tyskland) og Parklane Music (Tyskland). Han har base i Kragerø, hvor han også driver Kragerø Kaffebrenneri.
 
Dahlgren er inspirert av 60- og 70-tallshelter som Pink Floyd, Jimi Hendrix, Deep Purple og David Bowie. I 2011 ga han ut sitt første soloalbum, Waves. 

Petter Dahlgren er medlem i Sweet Lover & the Moneymakers.

Diskografi 
 En dag (Biip Music 2021) - Singel
 B (Biip Music 2012) - EP
 Waves (Biip Music 2011)

Referanser

Eksterne lenker 
 Petter Dahlgrens nettsider

Norske musikere
Norske gitarister
Norske låtskrivere
Personer fra Kragerø kommune
Ruterørsopp

Ruterørsopp (Xerocomus chrysenteron) er en sopp i fløyeøsrørsoppfamilien (xerocomus). Fløyelsrørsoppen er en rørsopp, og har dermed et mykt, svampaktig lag under hatten. Arten ble først vitenskapelig beskrevet av Jean Baptiste François Pierre Bulliard i 1789, men er blitt flyttet fra boletus (steinsopp) til en egen kategori, xerocomus av Šutara i 2008.

Kjennetegn
Ruterørsopp er en middels stor rørsopp med en olivengrønn eller grågrønn hatt som er 2-9 cm i diameter. Hattehuden er som oftest filtaktig eller fløyelslodden. Den er matt heller enn skinnende og tørr. Hattehuden kan sprekke i et karminrødt, ruteliknende mønster hos eldre sopp. Sopphodet varierer fra halvkuleformet via hvelvet til flat. Rørlaget er gult til røråpningene, og under hatten har den derfor en gjennomført gul farge som kan bli svakt blågrønn ved trykk. Sporepulveret er olivengrønt.

Stilken er gul øverst, og blir rødere nedover stilken, helt nederst hvit. Den er enten jevn eller smalere nederst mot røttene. Stilken til en ruterrørsopp er typisk 3-10 cm høy og 0,5-1,5 cm tykk. Kjøttet er blekgult bortsett fra under hattehuden, der det er rødt. Kjøttet kan blåne ved overskjæring. Lukten er svak og smaken mild.

Ruterørsopp kan minne om fløyelsrørsopp. Forskjellen er i hovedsak den røde fargen under hattehuden, som fløyelsopp ikke har. Lukten er søtlig på fløyelsrørsopp, mens den er mer beskjeden hos ruterørsopp. Begge soppene er spiselige.

Utbredelse
Ruterørsoppen er som oftest å finne i løvskog, ofte under bøk og eik. Den er observert særlig rundt Oslofjorden, spesielt i Vestfold, noe som muligens kan forklares med bøkeskogene i Larvik. Den går helt ned til Sørlandet og fortsetter noe mer spredt opp på Vestlandet med god utbredelse i Møre og Romstdal. I motsetning til fløyelsrørsoppen er den ikke registrert lenger nord enn Sørfold.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fløyelsrørsopper
Matsopp
Svartbrun rørsopp

Svartbrun rørsopp (Imleria badius) er en sopp i fløyelsrørsoppfamilien (imleria). Den ble først klassifisert som en steinsopp (bolete), men i 1931 ble den plassert i fløyelsrørsoppfamilien (xerocomus) av Édouard-Jean Gilbert. I 2014 ble den klassifisert som en egen familie, imleria, av Alfredo Vizzini. Siden det er en rørsopp har svartbrun rørsopp et mykt, svampaktig lag under hatten.

Kjennetegn
Svartbrun rørsopp er en middels stor rørsopp med en 5 til 12 cm stor hatt med filtet hud. Hatten er, som navnet indikerer, brun til svartbrun. Den blir gjerne klebrig i fuktig vær. Hatten er ofte halvkuleformet tidlig, men blir etter hvert hvelvet. Rørmunningen, altså den synlige delen på undersiden av hatten, er som oftest gul eller grønngul, men blir blågrønn under trykk. Rørene inne i hatten er også gule til grønngule.

Stilken er 5-10 cm høy og 1-2 cm tykk. Den er ofte jevn, men kan være tynnere nederst mot roten. Den er typsik rød eller rødbrun av farge. Kjøttet er mykt, hvitt eller blekgult. Kjøttet blir blått om man skjærer det opp.

Dersom svartbrun rørsopp har noen typiske forvekslingssopper, er det fløyelsrørsopp (xerocomus ferrugineus) i ung alder, da begge har lodden hatt. Imidlertid er fargen blekere på svartbrun rørsopp. Ettersom begge er spiselige uten krav til behandling, er det av liten gastronomisk betydning hvilken sopp det er snakk om. Den kan også minne om orerørsopp (gyrodon lividius), men denne er gulere og blekere enn svartbrun rørsopp. Orerørsopp er omtalt som spiselig av enkelte, men uspiselig av andre.

Utbredelse
Svartbrun rørsopp finnes vanligvis under furu, men kan finnes i både løv- og barskog. Den finnes i Europa, Nord-Amerika og Asia. I Norge er den funnet særlig på kysten. Flest eksempler er observert rundt Oslofjorden, på kysten i Aust-Agder, ved Stavanger, i Hordaland og i Møre og Romsdal, samt flere i Trondheim. Den er sjelden nord for Trondheim, men den er observert i nærheten av Harstad.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fløyelsrørsopper
Matsopp
Arter formelt beskrevet i 1931
Lerkesopp

Lerkesopp (Suillus grevillei) er en sopp i kusoppfamilien (suillus).

Kjennetegn
Lerkesopp er en middels stor rørsopp, og har dermed et mykt, svampaktig lag under hatten. Selve hatten er 5 til 12 cm stor hatt med fløyelslodden hud. Hatten er hvelvet, ofte med en kuppel. I fuktig vær kan den bli slimete eller klebrig, mens den gjerne er glinsende i tørt vær. Fargen er markant gul til rødbrun. Rørlaget, altså det svampaktige laget, var svovelgult, men blir rødbrunt om man trykker på den.

Stilken er 5-10 cm høy og 1-2 cm tykk. Den er ofte jevn, men kan være tynnere nederst mot roten. Den er typsik rød eller rødbrun av farge. Kjøttet er mykt og fargen varierer fra lysegul til gulbrun. Stilken har en gulaktig ring.

Dersom lerkesoppen har noen typiske forvekslingssopper, er det smørsopp (suillus luteus). Begge er spiselige, men smørsoppen regnes som bedre i smak. Ringen kan være hvit hos begge, men er ofte gul hos lerkesopp og brunaktig hos smørsopp. I tillegg finnes lerkesopp under lerketrær og smørsopp under furutrær.

Utbredelse
Lerkesopp finnes bare under lerketrær, og derfor bare i barskog. Den er mest utbredt i Danmark, Sverige, Slovenia og Storbritannia, men også Tyskland, Norge, USA, Canada, Island, New Zealand og Japan har observerte arter. I Norge er den funnet særlig på kysten over hele landet, noen eksemplarer også innenlands.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kusopper
Matsopp
Arter formelt beskrevet i 1945
Huequenia

Se Systematisk inndeling

Huequenia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Nokså små, avlange, lysbrune trebukker. Oversiden er fint hårete. Antennene er tynne og litt lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet, lengre enn bredt. Dekkvingene er smale og jevnbrede, fint punkterte. Beina har klubbeformede baklår.

Utbredelse 
Artene lever i Chile.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Achrysonini Lacordaire, 1869
 Slekten Huequenia Cerda, 1986
 Huequenia araucana (Cerda, 1980)
 Huequenia livida (Germain, 1898)

Kilder 

 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 Bildegalleri 
 
 

Cerambycinae
Chiles insekter
Biller formelt beskrevet i 1980
Oupyrrhidium

Oupyrrhidium er slekt av biller som tilhører familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, middels slanke, blodrøde trebukker. Antennene og beina er svarte, bakbeina nokså lange med klubbeformede lår.
Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum er rundet uten tenner på sidene, litt bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede.

Levevis 
Larvene utvikler seg under barken på døde stammer av løvtrær.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det sørlige Kina.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae  – 145 arter i Europa
 Stammen Callidiini 
 Slekten Oupyrrhidium Pic, 1900
 Oupyrrhidium chinense Li, 1992
 Oupyrrhidium cinnaberinum (Blessig, 1872)

Kilder 
 Artsliste med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 

Cerambycinae
Biller formelt beskrevet i 1900
Kinas insekter