alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Eivind Luthen

Eivind Luthen (født 20. juli 1951) er en norsk religionshistoriker, sakprosaforfatter, kulturformidler og foreningsperson. 

Eivind Luthen studerte religionshistorie ved Universitetet i Oslo. Han har skrevet en rekke bøker og hefter, særlig om pilegrimer i middelalderen, deriblant I pilegrimenes fotspor til Nidaros som kom i 1992 og inspirerte til etableringa av pilegrimsveier i Norge, samt flere pilegrimsguider siden. Fra 1994 ble han foregangsmann for Pilegrimsleden, et nettverk av historiske turveier til Nidarosdomen og andre steder i Norge som regnes som hellige i katolsk tradisjon. I 1997 åpnet pilegrimsleden mellom Oslo og Trondheim. Luthen leder grasrotbevegelsen Pilegrimsfellesskapet St. Jakob, en ideell organisasjon som ble stifta i 1996, driver Pilegrimskontoret i Huitfeldts gate i Oslo og er redaktør for medlemsbladet Pilegrimen. Han er òg redaktør av medlemsbladet Pilegrimen. 

I Tønsberg i Vestfold har Eivind Luthen engasjert seg som formidler av byens og distriktets rike historie, ikke minst fra vikingtid og middelalder. Der har han blant annet vært aktiv i bygginga av «Saga Oseberg» og «Saga Farmann», to vikingskipskopier som ble sjøsatt i 2012 og 2018.

Utgivelser

 1988: Major og advokat Eivind Eckbo : humanist, gründer og pionér, utgitt av Eckbos legater
 1992: I pilegrimenes fotspor til Nidaros, utgitt på Cappelen forlag

 1995: På pilegrimsferd, utgitt av Pilegrimskontoret

 1997: Selja : sunnivakulten og pilegrimsmålet, utgitt av Pilegrimskontoret/Scriptoriet

 1999: Skjærgårdsliv : historier fra Nøtterøy, utgitt på Færder forlag
 1999: Tusenårsengelen Mikael, utgitt på Genesis forlag
 2003: Pilegrimsguiden : Tønsberg - Oslo - Hamar, utgitt på Verbum forlag

 2005: Pilegrimsguiden : Hamar - Nidaros, med Tormod Berger, utgitt på Verbum forlag
 2006: Pilegrimsguiden : Halden - Oslo, med Tormod Berger, utgitt på Verbum forlag
 2006: Pilegrim ved verdens ende, utgitt på Verbum forlag

Referanser

Norske religionshistorikere
Norske sakprosaforfattere
Tønsbergs historie
Kultur i Vestfold og Telemark
Foreningspersoner
Kielergata

Kielergata er en norsk tv-krimserie fra 2018, sendt på TV 2 og TV 2 Sumo. Seriens hovedperson er Jonas, spilt av Thorbjørn Harr. Jonas har forlatt sin kriminelle fortid og startet et nytt liv med ny identitet. Når en venn av han finner ut hvem han egentlig er, ender det opp med at Jonas dreper han. Serien utspiller seg i den fiktive småbyen Slusvik. Serien er hovedsakelig filmet i Fetsund, Ørje og Aurskog.

Serien ble nominert til fire priser foran Gullruten 2019: beste dramaserie, beste skuespiller (Thorbjørn Harr), beste klipp, TV-drama (Erlend Mjømen Knudsen) og beste lyddesign (Megaphon: Erling Rein og Petter Clausen).

Rollebesetning 
Egentlig skulle Kristoffer Joner spilt hovedrollen som Jonas. Joner måtte imidlertid trekke seg fra rollen på grunn av en skade, og Thorbjørn Harr overtok hovedrollen.

Roller i utvalg 

 Thorbjørn Harr – Jonas
 Andrea Bræin Hovig – Elin
 Ylva Fuglerud – Sofie
 Sigurd Myhre – William
 Janne Heltberg – Barbara
 Benjamin Helstad – Adam 
 Silje Storstein – Vigdis
 Johan Rheborg – Øystein
 Jenny Strøm Bjørntvedt – Elisabeth
 Henrik Dieter Stenholt – Niklas
 Kyrre Haugen Sydness – Ronald
 Nicolai Cleve Broch – Marius
 Marte Magnusdotter Solem – Lydia
 Anneke von der Lippe – Henriette 
 Bjørn Myrene – Kjell-Vidar
 Cecilie A. Mosli – Beate 
 Lene Marie Hegge – Wanda
 Nader Khademi – Kai
 Iselin Shumba Skjævesland – Amalie

Referanser

Eksterne lenker 

Norske TV-serier fra 2010-årene
Norske krimserier
TV-produksjoner på norsk TV 2
Haugetunnelen

Haugetunnelen er en tunnel på fylkesvei 48/ fylkesvei 49 like nord for Gjermundshamn i Kvinnherad kommune i Vestland. Tunnelen er 56 meter lang.

Se også 
Veitunneler i Norge

Referanser

Veitunneler i Vestland
Veier i Kvinnherad
Fylkesvei 49
Fylkesvei 48
Tunneler åpnet i 1953
Harald Holst Halvorsen

Harald Ludvik Holst Halvorsen (født 6. juli 1889 i Kragerø, død 14. september 1960) var en norsk kunsthandler og -samler, innehaver av galleriet Holst Halvorsen kunsthandel.

Holst Halvorsen tok artium i Kristiania i 1908, og gikk deretter på Krigsskolen og tok en merkantil utdannelse. Han var først disponent i F. W. Holtermanns Kunst- og Antikvitetshandel, og deretter sjef for selskapet Norsk Møbelkunst. Fra 1925 til sin død drev han kunst- og antikvitetshandel i Universitetsgata i Oslo.

Han hadde spesiell interesse for Edvard Munchs kunst, og spilte en sentral rolle i å redde mange av Munchs verker fra nazistene i årene før andre verdenskrig. Han stod selv kunstneren nær, og arrangerte en større Munch-utstilling straks før krigen. Etter krigen kjøpte han en eiendom i Åsgårdstrand, der han drev sitt eget Munch-museum.

Referanser 

Norske kunstsamlere
Knudsjuvtunnelen

Knudsjuvtunnelen er en tunnel på gamle Europavei 134 (Åkrafjordveien) i Etne kommune i Vestland. Tunnelen er 29 meter lang.

Se også 
Veitunneler i Norge

Referanser

Veitunneler i Vestland
Veier i Etne
Europavei 134
Tunneler åpnet i 1941
Vincent av Beauvais

Vincent av Beauvais, latin Vincentius Bellovacensis (født ca. 1190 i Boran-sur-Oise, død 1264 i Beauvais) var en fransk dominikaner som skrev Speculum Maius, middelalderens fremste oppslagsverk.

Referanser

Litteratur 
 Willem J. Aerts, Edmé R. Smits, Johan B. Voorbij (Hrsg.): Vincent of Beauvais and Alexander the Great. Studies on the ‘Speculum Maius’ and its translations into Medieval vernaculars. Egbert Forsten, Groningen 1986, ISBN 90-6980-009-8 (Mediaevalia Groningana 7).
 Astrik L. Gabriel: Vinzenz von Beauvais. Ein mittelalterlicher Erzieher. Knecht, Frankfurt am Main 1967.
 Ludwig Lieser: Vinzenz von Beauvais als Kompilator und Philosoph. Eine Untersuchung seiner Seelenlehre im Speculum maius. F. Meiner, Leipzig 1928 (Forschungen zur Geschichte der Philosophie und der Pädagogik. Bd. 3, H. 1, ).
 Michel Tarayre: La Vierge et le miracle. Le Speculum historiale de Vincent de Beauvais. Champion u. a., Paris 1999, ISBN 2-7453-0075-X (Essais sur le Moyen Age 22).
 Rudolf Kilian Weigand: Vinzenz von Beauvais. Scholastische Universalchronistik als Quelle volkssprachiger Geschichtsschreibung. Olms, Hildesheim u. a. 1991, ISBN 3-487-09455-X (Germanistische Texte und Studien 36).
 S. Lusignan, M. Paulmier-Foucart (Hrsg.) Lector et compilator. Vincent de Beauvais, frère et precheur. An intellectuel et son milieu au XIIIe siècle, Paris, Nancy, Montreal 1997
 Alois Vogel: Literär-historische Notizen über den mittelalterlichen Gelehrten Vincenz von Beauvais. Freiburg i. B. 1843. (Digitalisat.)

Personer fra departementet Oise
Franske forfattere
Franske dominikanere
Pyrocalymma

Pyrocalymma er en slekt av biller som hører til underfamilien blomsterbukker i den artsrike familien trebukker.

Utseende 
Middelsstore, avlange, rødlige trebukker. Artene ligner sterkt på kardinalbiller (Pyrochroidae) og etterligner trolig disse. Antennene er svarte, kraftige og sagtakkede, omtrent to tredjedeler så lange som kroppen. Pronotum er forholdsvis lite, mer eller mindre klokkeformet, dekkvingene nokså jevnbrede eller litt utvidet bakover, med opphøyde lengderibber. Beina er svarte, middels lange og tynne.

Levevis 
De aller fleste blomsterbukkene har larver som lever i død ved, men det finnes også enkelte som lever i urter, i nedfalne kongler etc. Ingen angriper levende planter. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra Nepal og det nordlige India i vest til Vietnam i øst.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae Latreille, 1802  
 Stammen Lepturini Latreille, 1802 
 Slekten Pyrocalymma Thomson, 1864
 Pyrocalymma dallieri Pic, 1927
 Pyrocalymma pyrochroides Thomson, 1864
 Pyrocalymma thailandensis Hayashi & Villiers, 1994

Kilder 
 Cerambycidae of the World - Lepturini

Eksterne lenker 
 
 
 Worldwide Cerambycoidea Photo Gallery - Lepturinae  Stort bildegalleri.
 Bildegalleri 

Lepturinae
Biller formelt beskrevet i 1864
Asilaris

Asilaris er en slekt av biller som hører til underfamilien blomsterbukker i den artsrike familien trebukker.

Utseende 
Middelsstore, slanke, gule eller oransje og svarte trebukker. Denne slekten har en svært slank kroppsbygning. Antennene er noe kortere enn kroppen, den ytre delen er ofte utvidet og sagtakket til svakt kamformet. Hodet er nokså mye snuteformet forlenget mellom fasettøynene. Pronotum er klokkeformet sett ovenfra. Dekkvingene er smale, kraftig avsmalnende fra roten til midten. Beina er temmelig lange og tynne, føttene på bakbeina særlig forlengede.

Levevis 
De aller fleste blomsterbukkene har larver som lever i død ved, men det finnes også enkelte som lever i urter, i nedfalne kongler etc. Ingen angriper levende planter. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia: Thailand, Laos, Vietnam, Vest-Malaysia, Sumatra, Borneo og Filippinene.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae Latreille, 1802  
 Stammen Lepturini Latreille, 1802 
 Slekten Asilaris Pascoe, 1866
 Asilaris auricapillus Holzschuh, 1991
 Asilaris bicolor Vives, 2005
 Asilaris hayashii Vives, 2001
 Asilaris jakli Holzschuh, 2006
 Asilaris mixtus Holzschuh, 2008
 Asilaris peregrinus Holzschuh, 1999
 Asilaris praelatus Holzschuh, 1999
 Asilaris quadrifasciatus (Schwarzer, 1931)
 Asilaris semiconicollis Hayashi & Villiers, 1989
 Asilaris semidentaticornis (Pic, 1937)
 Asilaris zonatus Pascoe, 1866

Kilder 

 Cerambycidae of the World - Lepturini

Eksterne lenker 
 
 
 Worldwide Cerambycoidea Photo Gallery - Lepturinae  Stort bildegalleri.
 Bildegalleri, Palearktiske arter 

Lepturinae
Biller formelt beskrevet i 1866
Ephies

Ephies er en slekt av biller som hører til underfamilien blomsterbukker i den artsrike familien trebukker.

Utseende 
Middelsstore, slanke, røde og svarte trebukker. Artene kan minne om kardinalbiller (Pyrochroidae) og etterligner trolig disse. Antennene er svarte, noe kortere enn kroppen, gjerne utvidete og sagtakkede. Hodet er noe snuteformet forlenget. Pronotum er trapesformet sett ovenfra. Dekkvingene er jevnbrede eller litt avsmalnende bakover, kan ha opphøyde lengderibber. Beina er svarte, middels lange og tynne.

Levevis 
De aller fleste blomsterbukkene har larver som lever i død ved, men det finnes også enkelte som lever i urter, i nedfalne kongler etc. Ingen angriper levende planter. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Asia, fra India i vest til Japan og Java i øst.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae Latreille, 1802  
 Stammen Lepturini Latreille, 1802 
 Slekten Ephies Pascoe, 1866
 Ephies abangae Vives, 2003
 Ephies alius Shimomura, 1988
 Ephies apicalis Kano, 1933
 Ephies coccineus Gahan, 1906
 Ephies cruentus Pascoe, 1866
 Ephies dilaticornis Pascoe, 1869
 Ephies gahani Gressitt, 1940
 Ephies gracilicornis Pic, 1923
 Ephies gressitti Vives, 2003
 Ephies hefferni Hayashi & Nara, 1996
 Ephies japonicus Nakane & Ohbayashi, 1961
 Ephies nagaii Ohbayashi & Satô, 1982
 Ephies nigrosericeus Hayashi, 1977
 Ephies philippensis Schwarzer, 1931
 Ephies schwarzeri Hayashi, 1968
 Ephies sericeus Fisher, 1936
 Ephies sulcipennis Bates, 1891
 Ephies taoi Shimomura, 1988
 Ephies thailandensis Hayashi & Villiers, 1989

Kilder 

 Cerambycidae of the World - Lepturini

Eksterne lenker 
 
 
 Worldwide Cerambycoidea Photo Gallery - Lepturinae  Stort bildegalleri.
 Bildegalleri, Palearktiske arter 

Lepturinae
Biller formelt beskrevet i 1866
Andrea Agnelli

Andrea Agnelli  (født 6. desember 1975) er en italiensk forretningsmann. Han er styreleder for fotballklubben Juventus. Han var leder i European Club Association fra 2012 til 2021, og fra 2015 til 2021 satt han i UEFAs eksekutivkomité. 

I april 2021 trakk Agnelli seg fra vervene i European Club Association og i UEFA etter at det ble kjent at han var en av hovedmennene bak forslaget om en egen «superliga» der de tolv grunnleggerklubbene ikke skulle kunne rykke ned. Klubbene var tre italienske, ,  og Juventus; seks engelske, , , , ,  og ; og tre spanske, ,  og .  Forslaget møtte massive protester, og allerede to dager etter offentliggjøring begynte klubbene å trekke seg fra planene.

Referanser 

Italienske forretningsfolk
Juventus
Byrbrua

Byrbrua er en spennbetongbro på fylkesvei 255 i tettstedet Vinstra i Nord-Fron kommune i Innlandet. Brua krysser Gudbrandsdalslågen, er 274 meter lang, og lengste spenn er 27 meter.

Se også
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser

Bjelkebroer
Veibroer i Innlandet
Veier i Nord-Fron
Strangalomorpha

Strangalomorpha er en slekt av biller som hører til underfamilien blomsterbukker i den artsrike familien trebukker.

Utseende 
Middelsstore, lange og slanke, svarte trebukker, dekkvingene ofte med gule tegninger. Antennene er tynne og omtren så lange som kroppen. Pronotum er mer eller mindre klokkeformet, dekkvingene noe avsmalnende bakover. Beina er ganske lange, lårene slanke.

Levevis 
Larvene utvikler seg gjerne i de underjordiske delene av ulike urter. Utviklingen tar gjerne minst to år. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Kina, Taiwan og Japan.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae Latreille, 1802  
 Stammen Lepturini Latreille, 1802 
 Slekten Strangalomorpha Solsky, 1872
 Strangalomorpha austera Holzschuh, 2003
 Strangalomorpha cavernosa Holzschuh, 1998
 Strangalomorpha chekianga (Gressitt, 1939)
 Strangalomorpha marginipennis Hayashi & Villiers, 1989
 Strangalomorpha multiguttata (Pic, 1914)
 Strangalomorpha platyfasciata (Chiang, 1963)
 Strangalomorpha signaticornis (Ganglbauer, 1890)
 Strangalomorpha tenuis Solsky, 1872
 Strangalomorpha tomentosa Tamanuki, 1943
 Strangalomorpha virididorsalis Chou & N. Ohbayashi, 2010

Kilder 
 Cerambycidae of the World - Lepturini 
 Danilevsky, M.L. 2006. Systematic List of Longicorn Beetles (Coleoptera, Cerambycoidea) of Europe.

Eksterne lenker 
 
 
 Hoskovec, M. og Rezek, M. Cerambycidae. Longicorn Beetles of the West Palaearctic Region. Stort fotogalleri med bilder av ca. 600 arter. 
 Bildegalleri, Palearktiske arter 

Lepturinae
Biller formelt beskrevet i 1872
Tungesviktunnelene

Tungesviktunnelene er tre veitunneler på fylkesvei 48 i Etne kommune i Vestland. De ble åpnet i 1968.

Kilder 

 Vegvesenets Vegkart

Veitunneler i Vestland
Veier i Etne
Tunneler åpnet i 1968
Chontalia

Chontalia er en slekt av biller som hører til underfamilien blomsterbukker i den artsrike familien trebukker.

Utseende 
En middelsstor (ca. 10 millimeter), litt bred, svart trebukk, dekkvingene delvis brungule, pronotum med grønnlig, metallisk glans. Antennene er noe kraftige, litt sagtakkede og kortere enn kroppen. Pronotum er klokkeformet med noe uttrukne bakhjørner, dekkvingene jevnbrede. Hos hunnen er dekkvingene brungule i den fremre halvdelen, svarte i den bakre, hos hannen er de brungule med en bred, svart stripe langs sømmen. Beina er middels lange, lårene slanke.

Levevis 
Larvene utvikler seg trolig i død ved, men det synes ikke finnes noe sikker informasjon om dette. Utviklingen tar gjerne minst to år. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse 
Arten er utbredt fra Guatemala i nord til Costa Rica i sør.

Systematisk inndeling  

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae Latreille, 1802  
 Stammen Lepturini Latreille, 1802 
 Slekten Chontalia Bates, 1872
 Chontalia cyanicollis Bates, 1872

Kilder 
 Cerambycidae of the World - Lepturini 
 Danilevsky, M.L. 2006. Systematic List of Longicorn Beetles (Coleoptera, Cerambycoidea) of Europe. 
 Oversikt over litteratur om arten

Eksterne lenker 
 
 
 Hoskovec, M. og Rezek, M. Cerambycidae. Longicorn Beetles of the West Palaearctic Region. Stort fotogalleri med bilder av ca. 600 arter. 
 Bildegalleri 

Lepturinae
Biller formelt beskrevet i 1872
Speculum Maius

Speculum maius (også Speculum majus; latinsk og betyr «det store speil») er en encyklopedi skrevet av Vincent av Beauvais på 1200-tallet.

Oversikt
Dominikanermunken Vincent av Beauvais (latinisert Vincentius Bellovacensis) forfattet ca 1247 (andre kilder: 1260) den vel mest innflytelsesrike encyklopedi fra Middelalderen. Speculum maius er et tidlig eksempel på speillitteratur.

Han organiserte materialet i 80 bøker, bearbeidet over 2.000 kilder, bestående av teologiske skrifter og verker av greske, hebraiske og latinske autorer. Speculum maius er forfattet på latin og ble trykket første gang i  1473/74 (fjerde og siste utgave: Douai 1624 i 32 bøker).

Inndeling
Verket har tre hoveddeler, som i de overleverte håndskriftversjonene er i åtte til ti bind, og i der første trykte utgaver i fem bind:

 Bind 1–2: Speculum historiale – en historiografi fra Adam og Evas utdrivelse fra Edens have og frem til året 1244
 Bind 3: Speculum doctrinale
 Bind 4–5: Speculum naturale – en naturencyklopedi, ederav flere rdarunter diverse bøker om planteverdenen, hagebruk om urter med videre.

En fjerde del, Speculum morale, tilkom senere. Échard antar at dette tilkom tidlig på 1300-tallet.

Følgeverker 
Betydningsfulgte følgeverker som fulgte i Speculum maius tradisjonsbane er:
 Joachim Sterck van Ringelbergh: Lucubrationes, uel potius absolutissima kyklopaideia, Basel: Westheimer 1538
 Paul Scalich: Encyclopaedia, seu orbis disciplinarum tam sacrarum quam prophanarum epistemon, Basel: Oporinus 1559
 Matthias Martinius: Idea methodica et brevis encyclopaediae, seu adumbratio universitatis, Herborn: Corvinus 1606
 Johann Heinrich Alsted: Encyclopaedia Cursus Philosophici, Herborn: Corvinus 1620

Litteratur 
 Willem J. Aerts, Edmé R. Smits, Johan B. Voorbij (utg.): Vincent of Beauvais and Alexander the Great. Studies on the ‚Speculum Maius‘ and its translations into Medieval vernaculars. Egbert Forsten, Groningen, 1986 (Mediaevalia Groningana, 7).
 Anna-Dorothea von den Brincken: Geschichtsbetrachtung bei Vincenz von Beauvais. Die Apologia Actoris zum Speculum Maius. I: H. Fuhrmann, H.-M. Schaller (utsg.). Deutsches Archiv für Erforschung des Mittelalters namens der MGH 34. Köln, Wien: Böhlau, 1978. S. 410–499 
 Rudolf Weigand: Vinzenz von Beauvais. Scholastische Universalchronistik als Quelle volkssprachiger Geschichtsschreibung. Olms, Hildesheim/Zürich/New York 1991 (Germanistische Texte und Studien, 36).

Referanser

Eksterne lenker 
 Digitalisat. UB Düsseldorf
 Detaillierte Inhaltsübersicht des speculum naturale 
 Abbildungen von Buchseiten und den Einbänden, Universitätsbibliothek Salzburg 

Oppslagsverk
Bøker fra 1247
«Saga Farmann»

«Saga Farmann» er en rekonstruert kopi i full størrelse av «Klåstadskipet», restene etter et norsk handelsskip fra vikingtida som ble funnet i 1893 ved Klåstadkilen i Tjølling i Larvik kommune i Vestfold og gravd ut i 1970. Den nybygde replikaen ble sjøsatt i Tønsberg 6. september 2018.

Bygging og annet
Bygginga av «Saga Farmann» foregikk på «Vikingodden» på Lindahlplan i Tønsberg. Entusiaster i Stiftelen Oseberg Vikingarv (OVA), brukte tre år, fra 2015 til 2018, på å bygge en nøyaktig kopi av «det fjerde vikingskipet», en knarr datert til like før 1000. Båtbyggerne brukte redskap som i vikingtida.

«Saga Farmann» er 60 fot lang (20,6 meter) som originalen, har hånddrevet spill (vinsj) for å heise seilet og keiper til årene. Sommeren 2019 ble det i tillegg montert batteridrevet elmotor som drivkraft i motvind og smult farvann. Under generatoren på dekket er maskineri og propeller under skroget. Den elektriske motoren blir styrt gjennom fire stasjoner, to foran og to bak, og marsjfart er seks-sju knop.

Jomfruturen med «Saga Farmann» gikk fra Tønsberg 13. juli 2019, opp Telemarkskanalen til Kviteseid. Videre gikk ferden til trebåtfestivalen i Risør, der skipet ble kåra til «Årets båt».

Sommeren 2020 er det planlagt en seilas med «Saga Farmann» langs norskekysten nordover til Murmansk i Russland.

Stiftelsen Nytt Osebergskip (SNOS) sjøsatte i 2012 «Saga Oseberg», en liknende replika av «Osebergskipet». Både «Saga Farmann» og «Saga Oseberg» ligger fortøyd til brygga i Tønsberg fritt tilgjengelig for turister.

Se også
 «Saga Oseberg», en tilsvarende kopi av Osebergskipet

Referanser

Eksterne lenker
 

Tønsberg
Kultur i Vestfold og Telemark
Vestfolds historie
Vikingtiden i Norge
Rekonstruksjoner av vikingskip
Skip bygget i Norge
Skip fra 2018
Artikler i sjøfart-prosjektet