alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Andrea Sivertsen Broholm

Andrea Sivertsen Broholm (født 12. september 2002 i Trondheim) er en norsk fotballspiller som spiller for KIL/Hemne.

Idrettskarriere

Tiller 
Broholm spilte for Tiller IL i Trondheim i aldersbestemte klasser ut 2017. Tiller vant cupfinalen under Norgesmesterskapet i fotball for jenter 16 år 2017, da de vant 2-1 over Stabæk. Broholm var der lagkaptein for Tiller.

Trondheims-Ørn 
Broholm gikk til Trondheims-Ørn foran 2018-sesongen. I 2018 spilte hun både på J19-laget og Trondheims-Ørn 2 i 2. divisjon, og hun debuterte på elitelaget 31. mai 2018 i cupkamp mot KIL/Hemne, der Ørn vant 7-0. De endte på tiendeplass i Toppserien 2018, og ble slått ut i kvartfinalen i cupen. J19-laget ble slått ut i semifinalen i cupen for J19-lag i 2018. 

Også i 2019 spilte hun både for Trondheims-Ørn og Trondheims-Ørn 2. Trondheims-Ørn 2 kom på tredjeplass i 2. divisjon fotball for kvinner 2019, mens Trondheims-Ørn kom på sjuendeplass i Toppserien 2019 og ble slått ut i semifinalen i cupen.

KIL/Hemne 
I 2020-sesongen spiller hun for KIL/Hemne i 1. divisjon.

Norge 
Broholm har landslagskamper på både U15-, U16-, U17-, U18- og U19-nivå. Pr september 2020 har hun ett landslagsmål - hun scoret i bortekamp mot England i april 2018, der hun også ble kåret til banens beste spiller.

Referanser

Eksterne lenker 

 Andrea Sivertsen Broholm - Norges fotballforbund

Fotballspillere for SK Trondheims-Ørn
Personer fra Trondheim kommune
Politikkåret 1737



Hendelser

Fødsler 

|-
|Januar||23. || John Hancock || USA-amerikansk || revolusjonær og politiker ||align=center|56 ||align=center| 1793 || 

|August || 5. || Johann Friedrich Struensee || tysk || lege og politiker virksom i Danmark ||align=center|34 ||align=center|1772 || henrettet
|}

Referanser
Pseudomigadops

Pseudomigadops  er en slekt av løpebiller.

Utseende 
Middelsstore, litt brede, svarte løpebiller.

Utbredelse 
Slekten finnes i Argentina og Falklandsøyene.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien Migadopinae
 Slekten Pseudomigadops Jeannel, 1938
 Pseudomigadops ater Straneo, 1969 
 Pseudomigadops darwini (G.R. Waterhouse, 1842) 
 Pseudomigadops falklandicus (G.R. Waterhouse, 1842) 
 Pseudomigadops fuscus Baehr, 1997 
 Pseudomigadops handkei Baehr, 1997 
 Pseudomigadops nigrocoeruleus (G.R. Waterhouse, 1842) 
 Pseudomigadops ovalis (G.R. Waterhouse, 1842)

Eksterne lenker 
 Bilde av Pseudomigadops darwini
 

Migadopinae
Biller formelt beskrevet i 1938
Argentinas insekter
Neoorthogonius

Neoorthogonius er en slekt av løpebiller.

Utseende 
En middellsstor, avlang, svart løpebille. Pornotum er avrundet firkantet, smalere enn de jevnbrede dekkvingene.

Utbredelse 
Arten lever i India.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien Orthogoniinae Schaum, 1857
 Slekten Neoorthogonius Tian & Deuve, 2006
 Neoorthogonius orientalis Tian & Deuve, 2006

Referanser

Eksterne lenker 
 

Orthogoniinae
Biller formelt beskrevet i 2006
Indias insekter
Dyschiridium

Dyschiridium er en slekt av løpebiller.

Utseende  
Middelsstore (ca. 10 millimeter), avlange, blanke, mørke løpebiller. Kjevene er kortere enn hodet, som har dype furer på sidene og en markert "hals". Fasettøynene er nokså små. Pronotum er rundet, omtrent så langt som bredt. Det er en kraftig innsnevring mellom pronotum og dekkvingene. Dekkvingene er rundede uten lengdestriper bortsett fra en kraftig sømstripe, de mangler flygevinger.

Levevis 
Disse billene er nattaktive og jakter hovedsakelig på tusenbein.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Afrika og Asia (Vietnam).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien Panagaeinae  Bonelli, 1810 
 stammen Peleciini  Chaudoir, 1880 
 understammen Peleciina
 slekten Dyschiridium Chaudoir, 1861
 Dyschiridium belovi Fedorenko, 2014
 Dyschiridium concinnum (Peringuey, 1926)
 Dyschiridium ebeninum Chaudoir, 1861
 Dyschiridium lastii (Bates, 1886)
 Dyschiridium subdepressum (Kolbe, 1895)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Panagaeinae
Biller formelt beskrevet i 1861
Norges J17-landslag i fotball

Norges U17-kvinnelandslag i fotball representerer Norge i internasjonal kvinnefotball i aldergruppen under 17 år.

Drakt 
U17-kvinnelandslaget bruker samme drakt som seniorlandslaget, det vil si rød overdel og hvite bukser hjemme og hvite overdeler med blå bukser borte.

Tropp 
oppdatert 5. mai 2022

(Nr.= trøyenummer, J17-LK = landskamper for J17-landslaget, Mål = antall scorede mål)

Profiler 
 Malin Sunde - tatt ut på «turneringens lag» under U17-EM 2017
 Olaug Tvedten - tatt ut på «turneringens lag» under U17-EM 2017
 Frida Maanum - tatt ut på «turneringens lag» under U17-EM 2016
 Sophie Haug - Norges toppscorer under U17-EM 2016, med 3 mål

EM-resultater 
Norges U17-landslag for kvinner har en tredjeplass og to fjerdeplasser fra U17-EM: 

 2008: ikke kvalifisert
 2009: 4.-plass
 2010: ikke kvalifisert
 2011: ikke kvalifisert
 2012: ikke kvalifisert
 2013: ikke kvalifisert
 2014: ikke kvalifisert
 2015: gruppespill
 2016: 4.-plass
 2017: semifinale (delt 3.-plass)
 2018: ikke kvalifisert
 2019: ikke kvalifisert
 2020: avlyst

Se også 
 Norges kvinnelandslag i fotball

Referanser

Eksterne lenker 
  på Norges Fotballforbund

U17
Selenochilus

Selenochilus  er en slekt av løpebiller.

Utseende  
Små til midelsstore (ca. 5-6 millimeter), avlange, blankt svarte løpebiller.

Levevis 
Artene er knyttet til råtten ved.

Utbredelse 
Slekten er endemisk for New Zealand.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien Psydrinae LeConte, 1853
 Slekten Selenochilus Chaudoir, 1878
 Selenochilus hinewai Larochelle & Larivière, 2013
 Selenochilus hutchisonae Larochelle & Larivière, 2013
 Selenochilus oculator (Broun, 1893)
 Selenochilus omalleyi Larochelle & Larivière, 2013
 Selenochilus piceus (Blanchard, 1843)
 Selenochilus ruficornis (Broun, 1882)
 Selenochilus syntheticus (Sharp, 1886)

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Psydrinae
Biller formelt beskrevet i 1878
New Zealands insekter
Cratocerus

Cratocerus  er en slekt av løpebiller.

Utseende 
Små til middelsstore (4-12 millimeter), blanke, mørkt brunrøde til svarte løpebiller. Hodet er firkantet, med to børster ved innerkanten av hvert fasettøye. Antennene er omtrent så lange som hode + pronotum, tynne. Pronotum er noe bredere enn langt, rundet.
Dekkvingene tredje rille-mellomrom (fra midten / sømmen)  har to børstepunkt (stive hårbørster).

Levevis 
Arten kan finnes under barken på døde trær.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien Pterostichinae Bonelli, 1810  
 stamme Cratocerini Lacordaire, 1854 
 slekten Cratocerus Dejean, 1829
 Cratocerus culpepperi Grzymala & Will, 2014
 Cratocerus indupalmensis Grzymala & Will, 2014
 Cratocerus kavanaughi Grzymala & Will, 2014
 Cratocerus monilicornis Dejean, 1829
 Cratocerus multisetosus Grzymala & Will, 2014
 Cratocerus sinesetosus Grzymala & Will, 2014
 Cratocerus sulcatus Chaudoir, 1852
 Cratocerus tanyae Grzymala & Will, 2014

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Pterostichinae
Biller formelt beskrevet i 1829
Srimara

Srimara er en slekt av løpebiller.

Utseende 
En liten, lang og slank løpebille. Arten kjennes særlig på formen til pronotum, som er sekskantet, en del lengre enn bredt. Hodet er nokså lite og rundet, med svært små fasettøyne og en Y-formet fure i midten. Dekkvingene er noe rundede med fine punktrader.

Levevis 
Disse billene er knyttet til død ved og kan finnes under barken på døde trær, der de lever som rovdyr.

Utbredelse 
Arten er bare kjent fra Vietnam, det er bare funnet ett enkelt eksemplar av den.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien Rhysodinae Laporte de Castelnau, 1840
 slekten Srimara R.T. & J.R. Bell, 1978
 Srimara planicollis R.T. & J.R. Bell, 1978

Eksterne lenker 
 Tree of life - Srimara planicollis 
 

Rhysodinae
Biller formelt beskrevet i 1978
Vietnams insekter
Stratiotes (bille)

Stratiotes er en slekt av billene i underfamilien graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller.

Utseende 
Middelsstore, lange og smale, blankt svarte løpebiller. Hodet er forholdsvis stort og bredt med kraftige, sigdformede kjever. Pronotum er rundet med en smal midtfure. Dekkvingene er litt rundede med kraftige punktrader. Beina er forholdsvis korte, frambeina kraftige gravebein.

Levevis

Utbredelse 
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.

Systematisk inndeling 
 

 ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 underfamilie graveløpere Scaritinae Bonelli, 1810
 stamme Clivinini
 slekten Stratiotes Putzeys, 1846
 Stratiotes batesi Putzeys, 1866
 Stratiotes clivinoides (Castelnau, 1832)
 Stratiotes iracundus Putzeys, 1861

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Graveløpere
Biller formelt beskrevet i 1846
Terceira

Terceira er en vulkansk øy i øygruppen Asorene, midt i Nord-Atlanterhavet, som tilhører Portugal. Det er en av de større øyene i øygruppen, med en befolkning på 53 244 innbyggere (2021) i et område på omtrent 396,75 kvadratkilometer. Det er lokaliseringen av Azorenes eldste by, Angra do Heroísmo, den historiske hovedstaden i øygruppen og UNESCOs verdensarvliste i 1983; sete for rettssystemet (Høyesterett); og hovedflyvåpenbasen, Base Aérea nº 4 ved Lajes, med en avdeling for det amerikanske luftvåpenet.

Øya har to hovedhavner, en ved Angra do Heroísmo og den andre ved Praia da Vitória, og en kommersiell flyplass integrert med flyoperasjonene ved Base Aérea nº 4. Den portugisiske tyrefektingen er populær på øya, og kommer i to varianter: den tradisjonelle tyrefektingen (i ringen) og den populære «touradas à corda» som forekommer i gatene.

Referanser

External links

 
 Terceira på Azores.com
 En kort historie om den militære flyplassen på Terceira ved det amerikasnke flyvåpenet (USAF) (PDF)
 The Azores Islands blog

Azorenes geografi
Pachydesus

Pachydesus er en slekt av små løpebiller.

Utseende

Levevis

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga 
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien skyggeløpere, Trechinae Bonelli, 1810
 Stammen Trechini Bonelli, 1810  
 Gruppen Trechodina
 Slekten Pachydesus Motschulsky, 1864
 Pachydesus aethiopicus Basilewsky, 1974
 Pachydesus alluaudi (Jeannel, 1913)
 Pachydesus altipeta (Jeannel, 1935)
 Pachydesus anosyanus Basilewsky, 1981
 Pachydesus bohemani (Jeannel, 1926)
 Pachydesus brincki (Basilewsky, 1958)
 Pachydesus bucculentus (Alluaud, 1933)
 Pachydesus bulirschi Geginat, 2009
 Pachydesus burgeoni (Alluaud, 1933)
 Pachydesus caffer (Jeannel, 1964)
 Pachydesus celisi (Jeannel, 1955)
 Pachydesus chappuisi (Jeannel, 1935)
 Pachydesus cuccodoroi Deuve, 2005
 Pachydesus descarpentriesi Basilewsky, 1972
 Pachydesus edwardsi (Jeannel, 1940)
 Pachydesus ernei Deuve, 2005
 Pachydesus fletcheri (Jeannel, 1959)
 Pachydesus geginati Deuve, 2005
 Pachydesus gravis (Peringuey, 1899)
 Pachydesus holmi Deuve, 2005
 Pachydesus kenyensis (Jeannel, 1913)
 Pachydesus kilimanus (Jeannel, 1913)
 Pachydesus kinangopinus (Jeannel, 1935)
 Pachydesus kochi (Straneo, 1960)
 Pachydesus leleupi (Jeannel, 1960)
 Pachydesus longulus (Jeannel, 1964)
 Pachydesus marojejyanus Basilewsky, 1981
 Pachydesus ovalipennis (Jeannel, 1964)
 Pachydesus parilis (P?ringuey, 1908)
 Pachydesus parvicollis (Jeannel, 1964)
 Pachydesus pauliani (Jeannel, 1950)
 Pachydesus rafaelae Geginat, 2009
 Pachydesus raffrayi (Jeannel, 1930)
 Pachydesus robustus (Alluaud, 1933)
 Pachydesus rotundatus (Jeannel, 1959)
 Pachydesus rufipes (Boheman, 1848)
 Pachydesus ruwenzoricus (Alluaud, 1933)
 Pachydesus unisetosus (Jeannel, 1935)

Eksterne lenker 
 

Skyggeløpere
Biller formelt beskrevet i 1864
Mo stavkirke (Tokke)

Mo stavkirke i det som nå er Tokke kommune, ble revet i løpet av 1830-årene, og dagens kirke ble oppført på samme tuft og vigslet i 1839. Stavkirken stod, i likhet med dagens kirke, på prestegårdens grunn. Prestegården het opprinnelig Mo. (Dagens prestegård er i Dalen.)

Prest til kirken er omtalt i 1342. Folkets forhold til presten var åpenbart ikke godt, for i 1395 fremgår det at de lokale bøndene ikke fikk indulgents (syndsforlatelse) i Biskop Eysteins hyrdebrev. Jens Nilssøn nevner kirken i sin visitasrapport fra 1595. På den tiden var den anneks til Moland kirke i Fyresdal, og det fremgår at den hadde gudstjeneste hver femte til sjette søndag. Av en besiktigelsesrapport fra 1668 skal det ifølge Lorentz Dietrichson fremgå at det dreide seg om en stavkirke med svaler og mange skruv omkring, og den skal ha vært tekket med spon fra øverst til nederst. Korgulvet var i likhet med koret i Nesland stavkirke hevet ca. 3 alen over skipets gulv. Kirken skal ha blitt noe modernisert på 1700-tallet.

Gjenstander fra stavkirken 
Ingen stavkirkeportal fra Mo er kjent, men et krusifiks fra stavkirken er å finne i korbuen i dagens kirke. I kirken (men ikke i bruk) er også den gamle døpefonten, laget av en trestamme, men med kum av stein. Mest iøynefallende er imidlertid altertavlen, som var i privat eie etter at den nye kirken fikk en empiretavle. Den eldre altertavlen ble ved en restaurering i 1961 komplettert og så malt av Henrik Sørensen og Harald Kihle.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker
 

Tidligere kirker i Vestfold og Telemark
Revne stavkirker
Kirker i Tokke
Kulturminner i Tokke
NM i landeveissykling 1927

Norgesmesterskapet i landeveissykling 1927 ble arrangert i Lillestrøm (30 km) og Trondheim (100 km).

Kongepokalen ble vunnet av Reidar Raaen.

Resultater

30 km tempo 

Sted: Lillestrøm
Dato: 3. juli

100 km tempo 

Sted: Trondheim-Meråker
Dato: 31. juli

Kilder 
 Trondhjems Adresseavis 4. juli 1927, s. 5.
 Trondhjems Adresseavis 1. august 1927, s. 5.
 

NM i landeveissykling
Norgesmesterskap i 1927
Sportsarrangementer i Akershus
Sportsarrangementer i Trøndelag
Sport i Lillestrøm kommune
Sport i Trondheim
NM i landeveissykling 1924

Norgesmesterskapet i landeveissykling 1924 ble arrangert i Trondhjem (30 km) og Hamar (100 km).

Kongepokalen ble vunnet av Reidar Raaen.

Resultater

30 km tempo 

Sted: Trondhjem
Dato: 13. juli

100 km tempo 

Sted: Hamar
Dato: 27. juli

Kilder 
 «Reidar Raaen blev cykkelmester over 3 mil», Trondhjems Adresseavis 14. juli 1924, s. 5.
 «Reidar Raaen blev norgesmester over 100 km paa ny rekord», Dagbladet 28. juli 1924, s. 8.
 

NM i landeveissykling
Norgesmesterskap i 1924
Sportsarrangementer i Trøndelag
Sportsarrangementer i Hedmark
Sport i Trondheim
Sport i Hamar
NM i landeveissykling 1921

Norgesmesterskapet i landeveissykling 1921 ble arrangert i Askim (30 km) og Trondhjem (100 km).

Kongepokalen ble vunnet av Ole Moen.

Resultater

30 km tempo 

Sted: Askim
Dato: 31. juli

100 km tempo 

Sted: Trondhjem-Hegra
Dato: 14. august

Kilder 
 «Norgesmesterskapet paa cykkel - 30 km», Dagbladet 1. august 1921, s. 2.
 «Cykelløpet i Trondhjem», Inntrøndelagen 15. august 1921, s. 2.
 

NM i landeveissykling
Norgesmesterskap i 1921
Sportsarrangementer i Viken
Sportsarrangementer i Trøndelag
Sport i Indre Østfold
Sport i Trondheim
Huseby skole (Trondheim)

Huseby skole var en ungdomsskole som lå på Saupstad sør for Trondheim sentrum, hvor dagens Heimdal videregående skole nå ligger.

Skolebygget ble oppført i perioden 1976–1984 og var tegnet av Arkiplan. Skolen hadde omkring 300 elever fordelt på 8.-10. trinn og rundt 40 ansatte (2007). Den tok imot elever fra barneskolene Romolslia skole, Saupstad skole og Kolstad skole. Huseby skole lå rett sør i tilknytning til Husebybadet og Husebyhallen.

Fylkestinget i Sør-Trøndelag vedtok i april 2013 å bygge et nybygg for Heimdal videregående skole, og denne ble vedtatt plassert på samme plass som Huseby skole i Blisterhaugvegen. Sommeren 2015 ble Huseby skole revet, og elevene ble fra samme høst busset til et midlertidig skolebygg ved Sverresborg, før de høsten 2018 tok i bruk den gamle Heimdal vgs.

I november 2015 vedtok formannskapet i Trondheim at det ble bygget en felles storskole for både Saupstad og Kolstad. Byggingen av ny kombinert skolebygning for Huseby ungdomsskole og Huseby barneskole  ble påbegynt på den gamle tomten til Saupstad skole og skal stå ferdig våren 2021.

Referanser

Eksterne lenker 
 Trondheim.kommune.no – Huseby ungdomsskole

Litteratur 

Ungdomsskoler i Trøndelag
Skoler i Trondheim
Heimdal (bydel)
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1976
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 2015
Carl Th. Dreyer Prisen

Carl Th. Dreyer Prisen er en dansk filmpris som fortrinnsvis utdeles til yngre filminstruktører og andre filmfolk som en anerkjennelse for en fremragende kunstnerisk innsats. Prisen utdeles hvert år omkring Carl Th. Dreyers fødselsdag, 3. februar – første gang i 1991. Med prisen følger et legat på  eller  danske kroner, avhengig av om der er én eller to prismodtagere det gitte år.

Pris utdeles av Carl Th. Dreyers Minnefond, hvis midler stammer fra en fast prosentdel av de løpende inntekter fra salg og utleie av Dreyers klassiker Jeanne d'Arcs lidelse og død fra 1928.

Mottagere 

 1991: Susanne Bier
 1992: ikke utdelt
 1993: Birger Larsen
 1994: Janus Billeskov Jansen
 1995: Niels Vørsel
 1996: Lars von Trier
 1997: Bo Hr. Hansen
 1998: Jonas Elmer
 1999: Christian Braad Thomsen og Thomas Vinterberg
 2000: Lotte Svendsen og Nicolas Winding Refn
 2001: Lone Scherfig og Per Fly
 2002: Ole Christian Madsen og Åke Sandgren
 2003: Annette K. Olesen og Jesper W. Nielsen
 2004: Christoffer Boe
 2005: Max Kestner
 2006: Dagur Kári
 2007: Niels Arden Oplev
 2008: Morten Hartz Kaplers
 2009: Henrik Ruben Genz
 2010: Nils Malmros
 2011: Michael Noer og Tobias Lindholm
 2012: Mads Brügger
 2013: Nikolaj Arcel
 2014: Manuel Alberto Claro og Jan Troell (ærespris)
 2015: Anders Østergaard
 2016: Martin Zandvliet
 2017: Puk Grasten og Christian Tafdrup
 2018: Hlynur Pálmason
 2019: Isabella Eklöf
 2020: May el-Toukhy og Maren Louise Käehne
 2021: Malou Reymann og Frelle Petersen
 2022: Lisa Jespersen

Referanser 

Danske filmpriser
Catharine von Storm

Catharine von Storm (født 5. november 1756, død 12. april 1802) var en norskfødt adelsdame, gift grevinne Wedel Jarlsberg.

Hun var yngste datter av kammerherre og stiftamtmann Caspar Herman Storm og Ida Sophie von Mangelsen (1736–1766). 15 år gammel ble hun sommeren 1772 i København gift med gardekaptein, senere dansk minister, Frederik Anton Wedel-Jarlsberg (1748–1811). De fikk flere barn, men ekteskapet var ikke lykkelig.

Reiser i Europa 
Wedel Jarlsberg oppga sin militære karriere pga. svakelighet, og skiftet i stedet over til diplomatiet. Familien flyttet med ham rundt i Europa; barna fødtes i forskjellige land og fikk derved en rekke fyrstelige gudfedre og gudmødre. I Haag betrodde grevinnen til legasjonssekretær Herman Schubart, at hennes ektemann var en hustyrann som mishandlet sine tjenere og lot sitt onde lune gå ut over familien.

Flukt og skilsmisse 
I 1791 fikk grevinnen sitt sidste barn, Helene Margrethe (1791–1857) i London, hvor hele familien var samlet. Greven oppdro barna strengt, lot dem gå i gamle filler og holdt dem fra å pleie omgang med andre jevnaldrende. Han hadde ingen sans for tidens nye sosiale og politiske strømninger, imotsetning til grevinnen, som var liberal og tilhenger av kvinnens rettigheter. Spenningen steg mellom ektefellene og etter er voldsomt opptrinn, hvor en av sønnene måtte gå imellom, besluttet grevinnen seg for å flykte med sin eldste datter, komtesse Juliane (1775–1861). På vei mot kysten ble de overfalt og frarøvet pengene, men det lyktes dem allikevel å komme seg på et skip mot Danmark. 

I januar 1798 ble paret separert ved kongelig bevilling. Sønnene fikk føle farens stokk, og under dramatiske omstendigheter flyktet også de fra ham i 1799 og reiste via Norge etter moren, som de gjenså i Esrom på Sjælland. 

Grevinnen døde 12. april 1802 på Esrom, og ble bisatt den 19. ds. i Holmens kirkes gravkapell. Kisten ble stående i mange år før den i 1884 førtes til gravkapellet på Jarlsberg.

Referanser 

Wedel-Jarlsberg-slekten
Stockholm-klassen

Stockholm-klassen er en klasse av patruljebåter bygget til Svenska marinen. Klassen består av to båter, bygget i Karlskrona. De er bestykket med åtte RBS-15-missiler, torpedoer, en 57 mm automatkanon samt lette maskingeværer. I 1999/2000 ble de to båtene oppgradert med nye maskiner, sensorer, et nytt kampinformasjonssystem, stealth- teknologi samt navigasjonssystemer, hvorved de teknologisk kom på høyde med den nyere Visby-klassen.

Historie 
Stockholm-klassen startet opprinnelig som et prosjekt som var benevnt Ytattack-81 (overflatekombattant-81). Prosjektet var en videreutvikling av torpedobåtene av Spica- og Spica II-klassene, hvor vekten var økt med cirka 120 tonn og økt utholdenhet. Fremdriften skulle være en kombinasjon av to dieselmotorer samt en gassturbin (CODAG-konseptet). Klassen ble dog aldri realisert.

I de tidlige 1980-årene var det adskillige hendelser med fremmede undervannsbåter i svensk territorialfarvann, hvorav hendelsen med den sovjetiske undervannsbåten U 137 som gikk på grunn i den svenske skjærgården ved Karlskrona i 1981. Disse hendelsene viste tydelig den svenske marinens store mangler innenfor antiubåtkrigføring. Det var alvorlig bruk for skip designet til antiubåtkrigføring. Det ble derfor besluttet å gjenopplive Ytattack-81-prosjektet og optimere det til antiubåtkrigføring. Det ville være for langsomt og kostbart å skulle produsere en helt ny skipsklasse fra bunnen. Båtene ble utstyrt med en VDS, antiubåttorpedoer samt ELMA antiubåtmortérer. Båtene inngikk i tjeneste 1. mai 1986.

I midten av 1990-årene var slitet på båtene begynt å skinne igjennom, til dels på grunn av det harde liv de hadde levet, men også på grunn av den eksplosive tilgangen til elektronikk som er blitt en realitet i nyere år. Stockholm-klassen er grunnleggende et godt design, og skrogene var i en sådan forfatning at Försvarets materielverk besluttet ikke å utfase dem, men at de skulle oppgraderes og holdes i tjeneste. Oppgraderingene ble avsluttet i 2000. Mange av modifikasjonene ble gjort med fokus på lave vedlikeholdsomkostninger. Båtene hører organisatorisk under 31. korvettdivisjon under 3. sjøstridsflotilje.

Fartøyer i klassen

Referanser

Kilder 
 Janes Fighting Ships 2004-2005 by Stephen Saunders (ISBN 0-7106-2546-4)

Eksterne lenker 
  Svenska marinen – Stockholm-klassen 
  3. Søstridsflotille – Korvetterne af Stockholm-klassen  
  hazegray: Stockholm Class  
  Örlogsboken 2003 
  Aftonbladet.se Svensk militär grep pirater i Adenviken 
  nyteknik.se: Svenska korvetter på piratjakt i Somalia

Patrulje- og torpedobåtklasser
Artikler i sjøfart-prosjektet
Filosofiåret 1925

Filosofiåret 1925 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1925.

Publikasjoner

Fødsler

Referanser