alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Roxana Han

Roxana Han (født 28. mai 1980 i Craiova, Romania) er en rumensk håndballspiller. Hun spiller for klubblaget CS Oltchim Râmnicu Vâlcea og for det rumenske landslaget.

Referanser

Eksterne lenker 
 Spillerprofil på CS Oltchim Râmnicu Vâlceas nettsted

Rumenske håndballspillere
Personer fra Craiova
Talida Tolnai

Talida Tolnai (født 21. august 1979) er en rumensk håndballspiller. Hun spiller for klubblaget CS Oltchim Râmnicu Vâlcea og for det rumenske landslaget.

Eksterne lenker 
 
 Spillerprofil på CS Oltchim Râmnicu Vâlceas nettsted

Rumenske håndballspillere
Håndballmålvakter
Deltakere for Romania under Sommer-OL 2008
Håndballspillere under Sommer-OL 2008
Spillere i Håndball-EM 2010 for kvinner
Spillere i Håndball-VM 2011 for kvinner
Spillere i Håndball-EM 2012 for kvinner
Spillere i Håndball-VM 2013 for kvinner
Fødsler i 1979
Rolando Morán

Rolando Morán egentlig Ricardo Arnoldo Ramírez de León (født 29. desember 1929 i Quetzaltenango, død 11. september 1998 i Guatemala by) er et pseudonym for Ricardo Arnoldo Ramírez de León. Han var en tidligere leder for Guatemalas nasjonale revolusjonære enhet (Unidad Revolucionaria Nacional Guatemalteca, URNG), en væpnet guatemalansk motstandsorganisasjon. På tidspunktet for hans død hadde han stillingen som generalsekretær i URNG. 

Ramírez studerte juss ved Universidad de San Carlos de Guatemala. På slutten av 1940-tallet ble han aktiv som rådgiver i en fagforening for veianlegg. Han ble medlem av kommunistpartiet i Guatemala. Det var på denne tiden at han ble kjent med Che Guevara, som på denne tiden var på turne rundt om i landet. Dette var begynnelsen på deres vennskap gjennom mange år. 

Ramírez begynte to kjempe å kjempe mot Guatemalas diktator, den venstreorienterte presidenten Jacobo Árbenz som ble styrtet av et USA-sponset militærkupp i 1954. Han var blant dem som i 1972 etablerte Ejército Guerrillero de los Pobres, en av de fire organisasjonene som dannet URNG. Ramirez var involvert i diskusjonene mellom Guatemalas regjering og geriljagrupperingene. I 1996 ble han tildelt Felix Houphouët-Boigny-fredsprisen av UNESCO. 

Ramirez døde i Guatemala by i 1998 og etterlot seg kone, tre sønner og fire barnebarn.

Referanser

Guatemalanske politikere
Fernando Romeo Lucas García

Fernando Romeo Lucas García (født 4. juli 1924, død 27. mai 2006 i Puerto la Cruz, Venezuela) var president i Guatemala fra 1. juli 1978 og til mars 1982. 

Han drev et regime med politisk undertrykkelse og drap på personer som drev med progressiv motstand mot regimet hans. I de siste dagene av hans presidentperiode, ble han fjernet fra makten ved et statskupp som var ledet av general Efrain Rios Montt som deretter utnevnte seg selv til president og han var ansvarlig for noen av de verste overgrepene mot sivile i Guatemalas 36 år lange borgerkrig. 

I 1999 åpnet Spania en straffesak mot Garcia på bakgrunn av gjentatte beskyldninger om tortur og folkemord mot sivile. Imidlertid nektet den venezuelanske øverste domstolen utlevering og de hevdet at de nødvendige bevisene ikke var presentert løftet, de godtok en forespørsel om å sette Garcia i husarrest. Han døde i eksil i Puerto La Cruz, Venezuela i en alder av 82 år. Da hadde han bodd i 12 år sammen med sin kone Elsa Cirigliano. På tidspunktet for hans død led han av Alzheimers og diverse andre plager.

Referanser 

Guatemalanske presidenter
Carlos Arana Osorio

Carlos Manuel Arana Osorio (født 17. juli 1918, død 6. desember 2003) var president i Guatemala mellom 1. juli 1970 og 1. juli 1974.

Carlos Arana ble født i Barberena, i departementet Santa Rosa. Han utdannet seg til oberst i hæren før han ble sendt som ambassadør til Nicaragua. Han meldte seg som presidentkandidat med Eduardo Cáceres som sin visepresident. I desember 1971, ett år etter at han ble valgt til president, så erklærte han unntakstilstand og han gjennomførte en hensynsløs, men effektiv anti-gerilja-kampanje, men den samme kampanjen innebar også trakassering og forfølgelse av sine politiske motstandere, studentledere og fagorganiserte arbeidere.

Referanser 

Guatemalanske presidenter
Julio César Méndez Montenegro

Julio César Méndez Montenegro (født 23. november 1915, død 30. april 1996) var den revolusjonære presidenten i Guatemala fra 1. juli 1966 til 1. juli 1970. Han var kommandant i det guatemalanske mlilitære under borgerkrigen i Guatemala.

Referanser 

Guatemalanske presidenter
]
Enrique Peralta Azurdia

Enrique Peralta Azurdia (født 17. juni 1908 i Guatemala by, død 18. februar 1997) var president i Guatemala fra 31. mars 1963 til 1. juli 1966.

Han var kommandant for det guatemalanske militæret under borgerkrigen i Guatemala. Han tok over som president etter statskuppet som ble utført mot den tidligere president Miguel Ydígoras Fuentes. Han er mest kjent for å danne Det demokratiske partiet, ett pro-militært parti som ble skapt etter modell av den institusjonelle revolusjonære partiet, som dominerte hele Guatemalas politikk frem til 1982.

Referanser

Guatemalanske presidenter
Petter Ølberg

Petter Ølberg (født 22. april 1960) er en norsk diplomat og ambassadør, utdannet sosialøkonom. Ølberg har hatt flere utstasjoneringer ved norske ambassader og fra september 2017 er han ambassadør ved Norges ambassade i Berlin.

Bakgrunn og virke 
Ølberg er utdannet sosialøkonom og begynte i 1986 som aspirant i Utenriksdepartementet. I 1999 ble Ølberg utnevnt til ministerråd ved Norges ambassade i Bonn i Forbundsrepublikken Tyskland, der faren Per Martin Ølberg hadde flere stasjoneringer, også som ambassadør. Ølberg ble i 2009 utnevnt til ambassadør i Jordan. Sideakkreditering som ambassadør i Bagdad i Irak fulgte senere samme år.  Fra 2014 var han tilbake i Utenriksdepartementet i Oslo som ekspedisjonssjef. I september 2017 tiltrådte Ølberg som norsk ambassadør i Berlin.
 
Ølberg har vært leder for Norsk Tjenestemannslag i Utenriksdepartementet. Han er sønn av ambassadør og statssekretær Per Martin Ølberg. 

Kongen utnevnte i 2010 Ølberg til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for embetsfortjeneste». I 2018 ble han forfremmet til kommandør.

Referanser 

Norske samfunnsøkonomer
Norske ambassadører
Den Kongelige Norske Fortjenstorden
Fødsler i 1960
Tunsbergtunnelen

Tunsbergtunnelen er en 4080 meter lang, inklusive portaler, veitunnel i Voss kommune i Vestland. Tunnelen er en del av riksvei 13. Den ble åpnet 20. desember 2011 og fører veien utenom en bratt strekning med hårnålssvinger i Skjervet mellom Seim og Voss (den gamle traseen gjennom Skjervet regnes som arm eller deltrase av riksvei 13). Tunsbergtunnelen er en del av Vossapakko, en utbyggings- og finansieringsplan for tre veiprosjekter i Voss kommune. Vossapakko finansieres ved bompenger og statlige midler.

Tunnelen har maksimalt 5,07 % stigning, like over maksimal stigning for tunneler uten forbikjøringsfelt, men Vegdirektoratet godkjente at Tunsbergtunnelen kan bygges uten forbikjøringsfelt. 

Det var opprinnelig planlagt to kortere tunneler med rundt 1500 meter vei i dagen mellom dem. Planene ble endret fordi Tunsbergtunnelen etter den første planen ville bli for bratt (6,3 %), og ville ligge i en kurve som ville gjøre forbikjøring umulig. Løsningen med en lang, rett tunnel ble 125 millioner kroner billigere og gjorde traseen 500 meter kortere. Inngangen til tunnelen fulgte opprinnelig plan, og endringen inne i fjellet krevde ikke endring som berørte grunneierne.

Drivingen av Tunsbergtunnelen startet i november 2009, og gjennomslaget kom 16. desember 2010. Tunnelen var første del av utbyggingspakken Vossapakko, og ble åpnet av daværende statsråd Magnhild Meltveit Kleppa 20. desember 2011.

Trafikkutvikling 
Årsdøgntrafikken i tunnelen siden år 2010.

Se også 
 Jobergtunnelen
 Liste over veitunneler i Norge

Referanser

Eksterne lenker 
 Statens vegvesen: 
 Statens vegvesen: Rv. 13 Øvre Granvin (Skjervet)–Voss grense (besøkt 18. desember 2010)
 Hordaland: Ferdig utsprengd Tunsbergtunnel (17. desember 2010, besøkt 18. desember 2010)
 Bergens Tidende: Gjennomslag i Skjervet (16. desember 2010, oppdatert 17. desember 2010, besøkt 18. desember 2010)
 Hordaland: Tunneldriving i rekordfart (7. juli 2010, besøkt 18. desember 2010)
 Bergens Tidende: Pang! (18. november 2009, besøkt 18. desember 2010)

Veitunneler i Vestland
Riksvei 13
Veier i Voss
Tunneler åpnet i 2011
Sikhriket

Sikhriket (punjabi: ਖ਼ਾਲਸਾ ਰਾਜ; سرکار خالصہ; Khālsā Rāj) var en stat i den nordvestlige delen av det indiske subkontinent, og omfattet deler av dagens India og Pakistan fra 1801 til 1849 (noen ganger blir 1733, 1762 eller 1799 gitt som opprettelsesåret til riket – se tidslinja). Riket besto av tolv punjabiske misler (antageligvis fra farsiordet for "like"), uavhengige sikhistiske stater innenfor føderasjonen: Phulkian, Ahluwalia, Bhangi, Kanheya, Ramgarhia, Singhpuria, Panjgarhia, Nishanwalia, Sukerchakia, Dallewalia, Nakai og Shaheedan Misl. Disse ble styrt av misldarer, og befant seg hovedsakelig i Punjab-regionen. 

Ranjit Singh ble kronet til maharaja av Punjab 12. april 1801, dagen før sikhenes baisaki, av Sahib Singh Bedi, en etterkommer av Guru Nanak Dev, sikhismens grunnlegger. Ranjit Singh hadde startet som leder for en enkelt misl, men bygde fort opp sin makt til han ble Punjabs maharaja. I sin regjeringstid utvidet han rikets grenser i alle retninger. 

Statene innenfor føderasjonen hadde et sterkt militært samarbeid mot fremmede invasjoner, som invasjonene til durraniherskeren Ahmed Shah Durrani og den persiske afsharidherskeren Nadir Shah. Amritsar ble angrepet en rekke ganger, men likevel regner sikhhistorikere denne tiden som det "heroiske århundre." Dette på grunn av at sikhene klarte å oppnå politisk makt i Punjab selv om forholdene var imot dem. Før riket ble opprettet hadde den lille sikhbefolkningen blitt møtt med religiøst fiendskap fra de andre religiøse og politiske gruppene i området. Sikhriket ble til slutt oppløst og delt inn i vasallstater og Punjab-provinsen i Britisk India i 1849, etter at sikhene hadde ytt sterk motstand mot britene i de to britisk-sikhistiske krigene.

Tidslinje 
 1716: General Baba Banda Singh Bahadur dør etter å ha gjort opprør mot mogulenes styre i Punjab. Hans kortvarige opprør gjorde at sikhene senere kunne opprette Sikhriket.
 1733-5: Nawab Kapur Singh blir leder for misl-konføderasjonen og organiserer khalsa-hæren. 
 1762-7: Afghanerne under Ahmed Shah Durrani invaderer.
 1763-74: Charat Singh Sukerchakia, misldar av Sukerchakia Misl etablerer seg i Gujranwala.
 1773: Ahmed Shah dør og hans sønn og etterkommer Timur Shah Durrani invaderer Punjab flere ganger. 
 1774-1790: Maha Singh blir misldar av Sukerchakia Misl. 
 1790-1801: Ranjit Singh blir misldar av Sukerchakia Misl.
 12. april 1801: Ranjit Singh krones til maharaja av Punjab. Styrer fram til sin død 20. juni 1839.
 27. juni 1839-5. november 1840: Kharak Singh styrer som maharaja.
 5. november 1840-18. januar 1841: Chand Kaur var en kort periode regent for riket.
 18. januar 1841-15. september 1843: Sher Singh maharaja.
 15. september-31. mars 1849: Dalip Singh Sukerchakia maharaja. 
 1845-6: Den første britisk-sikhistiske krig, ender med britisk seier. 
 1848-9: Den andre britisk-sikhistiske krig, ender med britisk seier, slutten på det uavhengige sikhistiske riket.

Eksterne lenker 
 

Indias historie
Historiske stater og riker i Sør-Asia
Sikhisme
Stater og territorier etablert i 1733
Stater og territorier etablert i 1799
Stater og territorier opphørt i 1849
Demo 1990

Demo 1990 er et demo-album med Conception, utgitt i 1990.

Sporliste

 «Without Sanity»
 «Mortal Dream»
 «Cry of Despair»

Musikkalbum fra 1990
Conception-album
Demo 1992

Demo 1992 er et demo-album med Conception, utgitt i 1992.

Sporliste
 «Soliloquy»
 «My Decision»
 «The Promiser»

Eksterne lenker 
 

Musikkalbum fra 1992
Conception-album
Kåre R. Aas

Kåre Reidar Aas (født 25. mai 1955) er en norsk diplomat og Norges ambassadør til Israel. Han har tidligere vært politisk direktør i Utenriksdepartementet samt Norges ambassadør til USA og Afghanistan.

Aas er utdannet cand.polit. og begynte i 1983 som aspirant i  Utenriksdepartementet. Aas har vært stasjonert i Chile og i Genève. I 1996 ble han utnevnt til ministerråd ved Norges delegasjon til NATO i Brussel. Fra 2003 til 2008 ledet han departementets sikkerhetspolitiske avdeling. I 2008 ble Aas utnevnt til ambassadør i Kabul i Afghanistan, der han tjenestegjorde til han i 2010 ble politisk direktør i Utenriksdepartementet.  1. september 2013 etterfulgte han Wegger Chr. Strømmen som norsk ambassadør til USA. Stillingen ved Norges ambassade i Washington hadde han fram til 2020, da han tiltrådte som ambassadør ved Norges ambassade i Tel Aviv.

Kongen utnevnte i 2009 Aas til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for embetsfortjeneste». I 2003 ble han utnevnt til kommandør av Finlands løves orden.

Referanser 

Norske ambassadører
Norges ambassadører til Afghanistan
Norges ambassadører til USA
Norges ambassadører til Israel
Den Kongelige Norske Fortjenstorden
Finlands løves orden
Fødsler i 1955
Maria Kaczyńska

Maria Helena Kaczyńska (født 21. august 1942, død 10. april 2010) var førstedame i Polen mellom 2005 og 2010. Hun var gift med president Lech Kaczyński. Begge døde i Smolensk-ulykken i Russland. 

Hun ble født som Maria Helena Mackiewicz i Machowo, nær Kobylnik i det som nå er Hviterussland. Hun var datter av Lidia og Czesław Mackiewicz. Hennes far kjempet i Armia Krajowa i Vilnius. En onkel kjempet i Det 2. polske korps under general Władysław Anders i slaget om Monte Cassino, mens en annen onkel ble drept av NKVD, det sovjetiske hemmelige politiet, i Katyn-massakren.

Kaczyńska studerte ved grunnskoler og videregående skoler i Rabka Zdrój i det sørlige Polen. Hun studerte blant annet transportøkonomi og utenrikshandel i Sopot ved det som nå heter Universitetet i Gdańsk. Etter endt eksamen i 1966 arbeidet hun ved Det maritime institutt i Gdańsk (Instytut Morski w Gdańsku), der hun i 1976 møtte sin fremtidige ektemann Lech Kaczyński. De giftet seg i 1978, og de fikk en datter sammen. I tillegg til morsmålet polsk, snakket Kaczyńska engelsk, fransk og litt spansk og russisk.

Den 10. april 2010 var Kaczyńska, og hennes mann, den polske presidenten Lech Kaczyński, ombord på en Tupolev Tu-154M-flymaskin fra det polske militæret, da flyet styrtet i tett tåke under et forsøk på å lande ved den militære flyplassen i den russiske byen Smolensk. Alle de 89 passasjerer om bord og de syv besetningsmedlemmene ble drept i ulykken.

Presidentfruens dagbok ble funnet av datteren etter hennes død, noe som utløste en stor interesse blant mange utgivere som ønsket å kjøpe den og publisere den. Imidlertid uttalte Marta Kaczyńska-Dubieniecka at dagboken var for dyrebar for henne til at hun kunne selge den og hun sa også at moren sannsynligvis ikke ville at datteren skulle avsløre hennes innerste tanker og følelser for offentligheten.

Referanser 

Polakker
Omkomne i Smolensk-ulykken
Damsholte kirke

Damsholte kirke ligger i Damsholte på Møn i Danmark. Kirken ble oppført i 1741–1743 og arkitekt var Philip de Lange. Damsholte kirke er Danmarks eneste landsbykirke i rokokko.

Kirken består av et rektangulært skip med to femsidede utbygg mot øst og vest. Alle hjørner er markert med pilastre, midt på langsidene er det gavlfrontoner med Christian VIs navnetrekk. Over vestenden er det satt opp en åttekantet takrytter med lanterne og spir. 

Damsholte kirke er gulkalket med en løkkuppel øverst mot vest. Den har en smal fløydør og et kort våpenhus.

Kirkens indre 

Skipet er tredelt ved pulpiturer. Over koret og under pulpiturene er det flate treloft og midtskipet er dekket av et tønnehvelv. 

Det meste av kirkens inventar stammer fra da kirken ble oppført. Altertavle og prekestol er en sammenkomponert oppbygning. Over alterbordet henger en altertavle fra 1993 utført av Sven Havsteen-Mikkelsen. 

På skipets nordvegg er det hengt opp en tidligere altertavle fra 1825 av C.W. Eckersberg. 

På den smidde alterskranken er Christian VI og Sophie Magdalenes navnetrekk i speilmonogram. 

Døpefonten av tre har åttekantet kum. På skipets sydvegg er det hengt opp et maleri av Niels Skovgaard. 

Votivskipet er en kopi av orlogsskipet «Prinds Christian Frederik».

Eksterne lenker 
 Kirkehistorie.dk
 Damsholte kirke – Historie og arkitektur
 Damsholte kirke hos Nordenskirker.dk

Kirker på Møn
Kirker i Vordingborg
Kirker fra 1743
Danske kirker fra 1740-årene
Kirker i Roskilde stift
Operasjon INFEKTION

Operasjon INFEKTION var en KGB-aksjon laget for å spre rykter om at USA hadde funnet opp HIV/AIDS.

Påstandende fantes i flere versjoner. Et eksempel er at CIA skulle ha sendt «Aids-innsmurte kondomer» til andre land, noe som ble hevdet i afrikanske aviser. En mulig motivasjon kan ha vært de amerikanske beskyldningene om at Sovjetunionen hadde brukt kjemiske våpen i Sydøst-Asia, de såkalte «gult regn-beskyldningene».

Undersøkelser viser at millioner av mennesker tror på påstandene. I 1992 trodde 15 % av den amerikanske befolkningen at det var «enten helt sikkert eller antagelig sant at AIDS-viruset var skapt med hensikt i et regjeringslaboratorium»,
mens i 2005 viste en undersøkelse foretatt av RAND og Oregon State University at nesten 50 % av alle afro-amerikanere trodde at AIDS var menneskeskapt og over 25 % trodde AIDS var et produkt fra et regjeringslaboratorium, 12 % trodde det var skapt og spredd av CIA og 15 % trodde AIDS var en del av et folkemord mot svarte mennesker.

I 1992 innrømmet den russiske statsministeren Jevgenij Primakov at KGB hadde laget materialet. Boken Stasi: The Untold Story of the East German Secret Police beskriver hvordan Stasi samarbeidet med KGB for å spre historiene.

Referanser

Den kalde krigen
KGB
Hiv/aids
Amanda Kurtović

Amanda Maria Kurtović (født 25. juli 1991 i Karlskrona, Sverige) er en norsk håndballspiller som spiller for den ungarske klubben .

Hun er datter av Marinko Kurtovic, kroatiskfødt tidligere trener for  og .

Karriere 
Kurtovic spilte 70 kamper og scoret 300 mål for . I 2010 skrev hun først kontrakt med , men valgte i stedet å gå til  hvor hun spilte 14 kamper og scoret 45 mål.

4. februar 2011 var hun klar for .

I 2010 EM i 2010 ble hun tatt ut i bruttotroppen til det norske landslaget, men var ikke blant de 16 som fikk spille i selve mesterskapet.

Hun ble verdensmester sammen med det norske laget i VM i Brasil i desember 2011 og i VM i Danmark i desember 2015. I Sommer-OL 2012 i London vant hun gull med det norske laget.

I 2012 flyttet Kurtovic til Danmark og spilte for . Hun returnerte til Norge og  i 2014. I 2015 var Kurtovic tilbake i Larvik. I mars 2017 ble det kjent at hun hadde skrevet under på en toårs kontrakt med det rumenske laget .

Meritter 
 VM 2017 – Sølv
 EM 2016 – Gull
 OL 2016 – Bronse
 VM 2015 – Gull
 OL 2012 – Gull
 VM 2011 – Gull
 EHF Champions League 2010/11 – Gull ()

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Norske håndballspillere
Olympiske mestere for Norge
Verdensmestere i håndball
Europamestere i håndball
Spillere i Håndball-VM 2011 for kvinner
Medaljevinnere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2012
Håndballspillere under Sommer-OL 2012
Spillere i Håndball-VM 2015 for kvinner
Medaljevinnere under Sommer-OL 2016
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2016
Håndballspillere under Sommer-OL 2016
Spillere i Håndball-EM 2016 for kvinner
Spillere i Håndball-VM 2017 for kvinner
Håndballspillere for Byåsen IL
Håndballspillere for CSM București
Håndballspillere for Larvik HK
Håndballspillere for Nordstrand IF
Håndballspillere for Viborg HK
Nordmenn født i Sverige
Nordmenn av kroatisk opphav
Personer fra Sandefjord kommune
Olympiske medaljevinnere i håndball
Angel Demo

Angel Demo er en demo med Gothminister, utgitt i 2001.

Sporliste

 «Gothic Anthem»
 «Angel»
 «The Holy One»
 «Post Gothica»
 «Pray»

Musikkalbum fra 2001
Gothminister-album
Per-Olof Östrand

Per-Olof Östrand (født 13. juni 1930 i Hofors, død 26. oktober 1980 i Skärholmen) var en svensk svømmer som deltok i de olympiske leker 1948 i London, 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.

Östrand vant en olympisk sølvmedalje i svømming under OL 1952 i Helsingfors. Han kom på tredjeplass på 400 meter fri for menn bak Jean Boiteux fra Frankrike og Ford Konno fra USA.

OL-medaljer 
  1952  Helsingfors - Bronse i svømming, 400 meter fri, menn  Sverige

Eksterne lenker 
 

Svenske svømmere
Europamestere i svømmesport for Sverige
Olympiske bronsemedaljevinnere for Sverige
Deltakere for Sverige under Sommer-OL 1948
Svømmere under Sommer-OL 1948
Medaljevinnere under Sommer-OL 1952
Deltakere for Sverige under Sommer-OL 1952
Svømmere under Sommer-OL 1952
Deltakere for Sverige under Sommer-OL 1956
Svømmere under Sommer-OL 1956
Personer fra Hofors kommun
Olympiske medaljevinnere i svømming
Østerrikes nasjonalbibliotek

Østerrikes nasjonalbibliotek (tysk: , ÖNB) er nasjonalbiblioteket til den østerrikske republikken. Biblioteket ble bygget i middelalderen av Habsburgmonarkiet og ble kalt «hoffbiblioteket» (Hofbibliothek) frem til 1920. Biblioteket befinner seg hovedsakelig på Hofburg, men enkelte avdelinger ligger også på palais Mollard-Clary. Biblioteket er med sine 7,4 millioner dokumenter det største i hele Østerrike.

Litteratur

Eksterne lenker 
  
 Bibliotekskatalog 
 Bibliografi  
 ANNO, arkiv over digitaliserte publikasjoner 
 ALEX, arkiv over rettshistorie 

Nasjonalbiblioteker
Biblioteker i Østerrike
Byggverk i Wien
Aldair

Aldair Nascimento dos Santos (vanligvis omtalt som Aldair) (født 30. november 1965 i Ilhéus Brasil) er en tidligere brasiliansk fotballspiller. Han var forsvarsspiller, og på høyden av karrieren, var han hovedsakelig tilknyttet AS Roma i den italienske Serie A, der han spilte i hele tretten sesonger. Han representerte også den brasilianske storklubben Flamengo, i tillegg til opphold hos SL Benfica og Genoa CFC.

Med Roma var Aldair med på å vinne Serie A i 2001 og den italienske cupen (Coppa Italia) i 1991.

Aldair spilte i årene mellom 1989 og 2000 80 kamper for , og scoret tre mål. Han var med i troppen som ble verdensmestere under VM 1994 i USA. Han var også med på å ta sølv i VM 1998 i Frankrike.

Da Brasils tropp til VM i 1994 ble annonsert 10. mai 1994, hadde ikke landslagstrener Carlos Alberto Parreira funnet plass til Aldair. Da Carlos Mozer kort tid senere måtte trekke seg fra troppen grunnet en leversykdom, ble Aldair innkalt til troppen som Mozers erstatter.

Aldair var også med på å vinne to utgaver av Copa América, i 1989 og 1997.

Titler 
Campeonato Carioca
 1986 med Flamengo

Serie A
 2001 med AS Roma

Coppa Italia
 1991 med AS Roma

Supercoppa Italiana
 2001 med AS Roma

Portugisisk Super Cup
 1989 med Benfica

VM
 1994 med Brasil

Copa América
 1989 og 1997 med Brasil

Confederations Cup
 1997 med Brasil

Referanser

Eksterne lenker 
 

Brasilianske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 1990
Spillere i Fotball-VM 1994
Spillere i Fotball-VM 1998
Medaljevinnere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Brasil under Sommer-OL 1996
Fotballspillere under Sommer-OL 1996
Spillere i Copa América 1989
Fotballspillere for Clube de Regatas do Flamengo
Fotballspillere for SL Benfica
Fotballspillere for AS Roma
Fotballspillere for Genoa CFC
Personer fra regionen Sul Baiano
Verdensmestere i fotball
Olympiske medaljevinnere i fotball