Annie Ernaux

Annie Ernaux (født Annie Duchesne 1. september 1940 i Lillebonne i Seine-Maritime) er en fransk skjønnlitterær forfatter og litteraturprofessor. Hun regnes som en av Frankrikes fremste samtidsforfattere. Forfatterskapet hennes har klare selvbiografiske trekk, og har også en sosiologisk vinkling. Hun mottok Nobelprisen i litteratur i 2022 og har mottatt en rekke andre litterære priser. Flere av romanene hennes har blitt oversatt til norsk.

Biografi

Liv og virke
Annie Duchesne (Ernaux) vokste opp i Yvetot, et lite sted i Normandie, der hennes foreldre med arbeiderrklassebakgrunn hadde etablert en café og dagligvareforretning. Hun gikk på en kristen privatskole og fikk gode karakterer; denne tiden skildrer hun i boken La honte. Hun fortsatte med studier av moderne litteratur ved universitetene i Rouen og Bordeaux. 

Etter avsluttede studier underviste hun i litteratur ved grunnskoler og gymnaser. Hun giftet seg i 1964 med Philippe Ernaux og de fikk to barn. 

Som forfatterinne debuterte hun i 1974 med Les armoires vides.

Forfatterskap 
Annie Ernaux har publisert et tyvetallsl romaner på fransk. Flere romaner er blitt dramatisert i Frankrike og en roman er blitt filmatisert. Kritikken av hennes verk var blandet de første årene,  men etter utgivelsen av Les années i 2008 har den vært mere udelt positiv og ført til at hun fikk priser og utmerkelser. Hun har med sitt forfatterskap vært et av forbildene for yngre franske forfattere som Didier Eribon og Édouard Louis med lignende sosial bakgrunn.

Stil 
Store deler av Ernaux' forfatterskap er selvbiografiske romaner med fokus på sosial mobilitet og identitet. Hennes stil preges av blandingen av sosiologi, historie og minnet, på et språk fritt fra egne følelser, selv om det finnes et «jeg». Den beskrives av henne selv som «écriture plate», en variant av «écriture blanche», et begrep som ble lansert av forfatteren og filosofen Roland Barthes i 1953 og som karakteriseres av minimalisme og nøytralitet. Hun beskriver på samme tid en individuell opplevelse av omverdenen og en erfaring som kan deles av alle.

Politisk engasjement 
I et intervju beskriver hun seg selv som en politisk forfatter. I sitt hjemland har hun tatt politisk stilling ved blant annet å støtte sosialistpartiets kandidat i presidentvalget i 2012, undertegne protester mot demonstrasjonsforbudet under unntakstilstanden etter attentatene i Paris i 2015 og støtte protestbevegelsen De gule vestene i 2018. Hun har også uttrykt støtte til den fransk-algirske Houria Bouteldja, en frontfigur for Parti des indigènes de la République (PIR), et parti som definerer seg som antirasistisk och dekolonialt men av andre oppfattes som antifeministisk, antisemittisk og homofobt.

Verk 
Ernaux debuterte i 1974 med Les armoires vides og innleder der utforskingen av sin normanniske bakgrunn. Ernaux vant Prix Renaudot i 1984 for sin bok Min far, en selvbiografisk fortelling som fokuserer på relasjonen til faren, det å vokseupp i en liten by i Frankrike, å tre inn i voksxenlivet og å forlate hjemstedet. Klassereisen begynner med de høyere studiene og lærereksamen. Begge foreldrene beskrives som kulturinteresserte. 

Une femme kretser rundt morens liv som selvstendig kvinne, hennes aldring, med Alzheimers sykdom og død. 

Passion simple er en kort roman som skildrer et intensivt forhold med en gift mann.  

La honte skildrer et familietraumer der faren under et sinneutbrudd prøver å drepe moren. Samtidig beskrives oppvekstforholdene i det lille hjemstedet og tiden på den kristne skolen. 

Med Les années fikk Annie Ernaux større internadjonal anerkjennelse og hun fikk flere litteraturpriser. I den selvbiografiske romanen utgår forfatterinnen fra fotografier fra barndom til nåtid, og relatert til disse presenterer hun såvel seg selv som sine generasjonskamerater og samfunnet på de aktuelle tidspunkter, deres plassering i historien.

I Memoire de fille vender forfatterinnen i tankene til 1958 og den første seksuelle relasjonen til en mann.

Emner som Annie Erneaux behandler i sin øvrige produksjon er hennes ekteskap (La femme gelée), seksualitet og kjærlighetshistorier (Se perdre, L´occupation), sine ytre omgivelser (Journal du dehors, La vie extérieure), erfaring av abort (L´événement) og brystkreft (L'usage de la photo).

Bibliografi (utvalg)

Romaner og selvbiografier 
 1974: Les Armoires vides, Éditions Gallimard
 1977: Ce qu'ils disent ou rien, Gallimard
 1981: La Femme gelée, Gallimard
 1983: La Place, Gallimard – norsk: Far (1985), Tiden Norsk Forlag, oversatt av Sissel Lie. 
 1987: Une femme, Gallimard – norsk: utgitt i samleutgaven Far, En kvinne (2021), Gyldendal. Far i originaloversettelsen av Lie, En kvinne oversatt av Henninge Margrethe Solberg.
 1992: Passion simple, Gallimard – norsk: En lidenskap (1993), Gyldendal, oversatt av Annie Riis
 1993: Journal du dehors, Gallimard
 1997: «Je ne suis pas sortie de ma nuit», Gallimard
 1997: La Honte, Gallimard
 2000: L'Événement, Gallimard – norsk: Hendelsen (2020), Gyldendal, oversatt av Henninge Margrethe Solberg
 2000: La Vie extérieure, Gallimard
 2001: Se Perdre, Gallimard
 2002: L'Occupation, Gallimard
 2005: L'Usage de la photo, utgitt sammen med Marc Marie, bildetekster til fotografier, Gallimard
 2008: Les Années, Gallimard,  – norsk: Årene (2020), Gyldendal, oversatt av Henninge Margrethe Solberg

 2011: L'Autre Fille, coll. « Les Affranchis », NiL Éditions
 2011: L'Atelier noir, éditions des Busclats
 2013: Retour à Yvetot, éditions du Mauconduit, 
 2014: Regarde les lumières mon amour, Raconter la vie, Seuil
 2016: Mémoire de fille, coll. Blanche, Gallimard,  – norsk: Sommeren 58 (2019), Mime forlag, oversatt av Per Buvik
 2020: Hôtel Casanova, coll. Folio 2 euros, 
 2022: Le jeune homme, Gallimard – norsk: Den unge mannen (2022), oversatt av Henninge Margrethe Solberg

Samleutgivelser 

 2011: Écrire la vie, Gallimard, coll. « Quarto »

Filmatiseringer 
 L'Autre, basert på boken L'Occupation, regissert av Pierre Trividic og Patrick Mario Bernard, 2008
 Passion simple, basert på romanen med samme tittel, regissert av Danielle Arbid, 2020
 L'Événement, basert på romanen med samme tittel, regissert av Audrey Diwan, 2021

Litteratur 
 S. J. McIlvanney: Gendering mimesis. Realism and feminism in the works of Annie Ernaux and Claire Etcherelli. Graduate thesis, University of Oxford 1994 
 Sarah Elizabeth Cant: Self-referentiality and the works of Annie Ernaux, Patrick Modiano, and Daniel Pennac. Thesis, University of Oxford 2000  
 Georges Gaillard: Traumatisme, solitude et auto-engendrement. Annie Ernaux: "L’événement". Filigrane, écoutes psychothérapiques, 15, 1. Montréal, Spring 2006  en ligne;   p. 67–86

Referanser 

Franske forfattere
Franske litteraturvitere
Nobelprisvinnere (litteratur)
Personer fra departementet Seine-Maritime