alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ilovlja

Ilovlja (russisk: Иловля) er ei elv i Saratov og Volgograd oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Don. Elva er 358 kilometer lang og har et nedbørfelt på . Middelvannføringen er på .

Elva er frosset over fra desember til mars. I tidligere tider fantes her et dragsted mellom elvene Volga og Don.

Referanser 

Elver i Saratov oblast
Elver i Volgograd oblast
Dons vassdragsområde
Simen Røine Johansen

Simen Røine Johansen (født 3. juni 1978 på Slemmestad) er en norsk fotballspiller som spilte flere sesongen for Skeid.
 
Røine Johansen startet sin karriere i hjemmeklubben på Slemmestad. Han flyttet deretter til Drammen og Strømsgodset. Videre var han innom Hønefoss og Kvik Halden før han flyttet tilbake til Oslo og spilte seg inn på laget til Skeid til 2004-sesongen. 

Han er utdannet lærer og har siden 2008 vært ansatt ved idrettslinja på Bjerke videregående skole i Oslo. Etter 2009-sesongen ble ikke kontrakten hans med Skeid forlenget.

Se også 
 Liste over kjente pedagoger ved Bjerke videregående skole

Referanser 

Norske fotballspillere
Norske pedagoger
Fotballspillere for Hønefoss BK
Fotballspillere for Kvik Halden FK
Fotballspillere for Skeid Fotball
Pedagoger ved Bjerke videregående skole
Personer fra Bærum kommune
Fødsler i 1978
Burning Rain

Burning Rain er et amerikansk hard rock band som ble dannet av gitaristen Doug Aldrich og sanger Keith St. John i 1998.

Medlemmer
Doug Aldrich – gitar
Keith St. John – vokal
Ian Mayo – bass

Diskografi
1999 – Burning Rain
2000 – Pleasure to Burn

Eksterne lenker
 Den offisielle Burning Rain websiden
 Burning Rain MySpace

Rockegrupper fra USA
Hardrockgrupper
Band etablert i 1998
Mahmoud Darwish

Mahmoud Darwish (født 13. mars 1941 i landsbyen Al-Birwa i det vestlige Galilea nær Haifa i Palestina, død 9. august 2008 i Houston i Texas i USA) var en palestinsk dikter og forfatter og blir regnet som palestinernes nasjonalpoet.

Liv og virke

Bakgrunn 
Da han var sju år gammel måtte han og familien flykte til Libanon under massefordrivelsen av palestinerne som fulgte av opprettingen av staten Israel. Landsbyen ble utslettet fra kartet. Familien var først flyktninger i Jezzine og så i Damour. Et år senere var han en av de få av flyktningene som klarte å snike seg fra Libanon og inn igjen i landet som nå var blitt Israel.

Familien kom til området rundt Akko og slo seg ned i Deir al-Asad. Darwish fikk høyere skolegang i Kafr Yasif, to kilometer nord for Jadeidi. Han flyttet senere til Haifa.

Dikter, politiker 
Han skrev sin første diktsamling i 1960-årene (den 21. ble publisert i 2008), over tyve diktsamlinger, syv romaner og var redaktør av en lang rekke aviser og tidsskrifter. Han var verdenskjent for sine dikt, som handler om å være statsløs og å ha mistet sitt fedreland.

Mahmoud Darwish satte ord på palestinernes kamp for uavhengighet og erfaring med okkupasjon, eksil samt kamp. Han mottok et stort antall internasjonale priser og er oversatt til 22 språk. 

I 1960-årene meldte Darwish seg inn i det israelske kommunistparti, Rakah, men han er bedre kjent for sitt arbeid i PLO, hvor han i en overgang fungerte som medlem av sentralkomiteen sammen med Yasir Arafat.

I 1988 forfattet Darwish den palestinske uavhengighetserklæringen som ble opplest av Yasir Arafat, da han utropte etableringen av den Palestinske staten. Erklæringen var symbolsk uten konkret betydning.

I 1993 brøt Darwish ut av PLO i protest mot Oslo-avtalen.

I 2007 leste han et dikt, hvor han fordømte rivaliseringen som foregår mellom Al-Fatah og Hamas. Darwish kalte det «et offentlig forsøk på selvmord på gaten».

Referanser

Eksterne lenker 
 

Palestinske forfattere
Mottakere av Lenins fredspris
Personer fra Nord-distriktet
Fødsler i 1941
Dødsfall i 2008
Andrés Segovia

Andrés Torres Segovia, Marqués de Salobreña, (født 21. februar 1893 i Linares i Jaén, død 2. juni 1987 i Madrid) var en spansk klassisk gitarist.

Segovia var en framtredende og toneangivende person innen den klassiske gitarscenen på 1900-tallet; av mange blir han betraktet som den moderne klassiske gitaren far og at uten ham hadde ikke den klassiske gitaren vært anerkjent som et instrument innen klassisk musikk. Han hadde en svært lang karrière og han turnerte fram til han var rundt 75 år.

Segovia ville fremme gitar som et klassisk instrument, ikke bare for populærmusikken og folkemusikken. Han opptrådte første gang for et publikum i 16-årsalderen, og debuterte for alvor i Madrid får år senere, hvor han framførte musikk han hadde transkribert av Francisco Tárrega og Johann Sebastian Bach.

Segovia spilte, i motsetning til hva som den gang var vanlig, ved å bruke fingerneglene til å holde strengene nede, ikke fingertuppene. Dette har senere blitt vanlig. Segovias teknikk og spillestil forbløffet et stadig økende publikum. Etter hvert som dette ble stort, hadde den tids gitarer vanskelig med å nå ut i de store konsertsalene. Dette førte til at Segovia sammen med instrumentmakere utviklet mer lydsterke gitarer, blant annet ved valg av trevirke og ikke minst innføringen av nylonstrenger.

Priser og mottakelser 
Han ble 24. juni 1981 adlet av kong Juan Carlos for sine bidrag til kunst og musikk, og fikk adelstittelen Marqués de Salobreña.

Han mottok en rekke internasjonale priser, blant andre:
 1985 – Ernst von Siemens' musikkpris  
 1986 – Grammy Award  
 1974 – Léonie Sonnings musikkpris

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Segoviamuseet

Spanske gitarister
Grammy Award-vinnere
Personer fra provinsen Jaén
Olav Kvam

Olav Kvam (født 31. mars 1924 i Sogndal, død 1990 i Oslo) var offiser i Frelsesarmeen.

Han sluttet seg til Frelsesarmeen i hjembygda Sogndal som ung mann, og ble offiser i 1944.
 
Han giftet seg i 1951 med Ruth Olsen fra Kopervik. De var stasjonert ved flere av landets største korps. 

Kvam var sjefredaktør og litteratursekretær fra 1977 til han ble pensjonert i 1988 med rang som oberstløytnant. 

Han var en meget produktiv skribent, og forfattet blant annet flere sanger. Mest kjent er "I bønnens vrå", som er skrevet på melodien til "Send bud på ham".

Kvam, Olav
Charles Norum

Charles Norum (født 1927, død 2003) var forfatter og offiser i Frelsesarmeen.
 
Han var fra Tønsberg og ble frelsesoffiser i 1948. Han giftet seg i 1958 med Conny Aasnæs. Norum hadde ordrer i Norge og Frankrike og var i 15 år knyttet til Frelsesarmeens litteraturavdeling. Han var ettersøkelsessekretær i åtte år og Frelsesarmeens informasjonssjef i en årrekke. 

Norum skrev flere bøker, blant annet historieboka til Frelsesarmeens 100-årsjubileum i 1988, Med kjærlighetens våpen: Frelsesarmeen i Norge 100 år.

Referanser

Norum, Charles
Peder Staveland

Peder A. Staveland (eller Peter; født 12. september 1909, død 26. februar 1990) var en norsk misjonær og offiser i Frelsesarmeen. 

Han reiste fra Stord og ble offiser i 1932. Siden var han i mange år misjonær i Sør-Amerika, hvor han var sjefsekretær i Brasil og i Sør-Amerikas vestterritorium (som innbefatter Bolivia, Chile, Ecuador og Peru) Her var han også territorial leder fra 1969 til han ble pensjonert med rang som oberst i 1973.

Han var fra 1937 gift med Julie Odinsen (1908 – 2009).

Ordener 
 Ridder av St. Olavs orden

Referanser 

Staveland, Peder
St. Olavs Orden
Knut Holter

Knut Holter (født 12. oktober 1958) er en norsk teolog og professor ved VID vitenskapelige høgskole.

Han er utdannet cand.theol. fra Misjonshøgskolen i 1985 og dr.theol. fra Universitetet i Oslo i 1993. Holter er fra 2002 professor i teologi (bibelvitenskap) ved VID vitenskapelige høgskole. Som rektor for Misjonshøgskolen i perioden 2004-2010 ledet han blant annet arbeidet med utvikling og akkreditering av Misjonshøgskolen som vitenskapelig høgskole. 

Holter er også Extraordinary Professor, University of Stellenbosch i Sør-Afrika, og har som forsker særlig arbeidet med analyse og nettverksbygging i forhold til afrikansk bibelvitenskap. 

Holter har ledet flere internasjonale forskningsprosjekt, senest (2014-2018) et NFR-prosjekt om bibeltolkning blant maasaier. Han har gitt ut flere vitenskapelige monografier, og har også vært redaktør for flere antologier og tidsskrift innen samme tematikk. Hjemmesiden SIMBA - the Stavanger Initiative for Method and Bible in Africa gir en oversikt over Holters prosjekter og publikasjoner, https://simb.africa/

Referanser

Eksterne lenker 

 CV og bibliografi på Misjonshøgskolen sine hjemmesider

Norske lutherske teologer
Professorer ved VID vitenskapelige høgskole
Bjørg Tysdal Moe

Bjørg Tysdal Moe (født 6. mars 1954 på Sand) er en norsk politiker (KrF). 

Bjørg Tysdal Moe ble født på Sand, men har vært bosatt i Stavanger i en årrekke. Moe har utdannelse innen samfunnsfag, økonomi og kristendomsfag. Moe var medlem av Stavanger bystyre 1991–1995, og medlem av Stavanger formannskap 1995–1999. I kommunens helse- og sosialstyre var hun nestleder 1991–1995 og leder 1995–1999. Hun var medlem av hovedstyret i KS fra 1999 og nestleder fra 2008 til 2012. Bjørg Tysdal Moe var også varaordfører i Stavanger fra 1999 til 2019.  

Som varaordfører har hun vist et sterkt engasjement for bærekraftig byutvikling og miljø. Hun ledet blant annet Grønn By og Agenda 21, og satt som styremedlem i Forus Næringspark, Stavanger Utvikling KF og Nordic Edge. 

Moe var 3. vararepresentant til Stortinget fra Rogaland 2005–2009.

Hun ble valgt til 2. nestleder i Kristelig Folkeparti i 2011 og var 2.nestleder i 4 år.

Bjørg Tysdal Moe er valgt inn i Rogaland fylkesting for perioden 2019-2023, og er medlem i Regional-, kultur- og næringsutvalget. Hun er også leder for Stavanger kirkelige fellesråd, Hinna menighetsråd og sitter i styret i Stavanger Symfoniorkester.

Misjonsengasjement  
I oppveksten ble hun engasjert i Det Norske Misjonsselskap, og ble valgt til leder av landsungdomsrådet. I 2020 ble hun valgt som ny styreleder i organisasjonen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Bjørg Tysdal Moe styrevervregisteret KS

Lokalpolitikere i Stavanger
KrF-politikere i Rogaland
Kristelig Folkepartis ledelse
Personer fra Suldal kommune
Grini-museet

Grinimuseet er et museum på Grini i Bærum kommune i Akershus, og er en del av Akershus største gruppering av museer: MiA - Museene i Akershus. Museet åpnet den 8. mai 1996, og jobber med å formidle livet i Grini fangeleir under andre verdenskrig.

I 2017 startet MiA - Museene i Akershus arbeidet med å utvikle nye utstillinger for en 500 kvm stor brakke på Grini. Brakken inneholder en rekonstruksjon av et fangerom, auditorium og utstillingsrom.

Om Grini fangeleir 
Leiren ble opprettet av tyskerne 14. juni 1941 i kvinnefengselet på Ila i Østre Bærum. Fengselet var påbegynt 1938 og praktisk talt ferdig 1940, men ennå ikke tatt i bruk. Det var blitt brukt til internering av krigsfanger (offiserer) i april–juni 1940. Den første tiden var det ikke flere fanger enn at de kunne innkvarteres i fengselsbygningen, men så steg fangetallet utpå våren 1942 til over 1000. Etter at områdene rundt den opprinnelige fengselsbygningen var ryddet for skog, ble det reist en «brakkeby» med over 30 brakker for innkvartering, verksteder, sykesaler, osv. Til tross for store transporter til Tyskland (særlig 1943, da ca. 2000 ble sendt) steg fangetallet meget sterkt, særlig høsten 1942 og i 1944, og leiren ble helt overfylt. Toppbelegget var på ca. 5400, hvorav ca. 600 kvinner.

Grini var den største tyske fangeleiren i Norge under 2. verdenskrig. Av de nesten 20 000 fangene som var innom leiren i krigsårene, var det mange «tause helter». Men ikke minst var det en rekke personligheter som senere skulle bidra til å forme etterkrigstidens Norge, slik som Einar Gerhardsen, Obos-leder Martin Strandli og Odd Nansen, samt Ingrid Bjerkås, Johan Borgen, Ingeborg Refling Hagen, Arnulf Øverland og Francis Bull – for å nevne noen.

Referanser 

Museer i Viken
Kultur i Bærum
Museer etablert i 1996
Najdangijn Tÿvsjinbajar

Najdangijn Tÿvsjinbajar (født 1. juni 1984) er en mongolsk judoka. Han er bosatt i Ulan Bator.

Naidan ble Mongolias første OL-vinner da han gikk til topps i vektklassen inntil 100 kg under OL 2008 i Beijing.

OL-medaljer 
  2008  Beijing -  Gull i  judo, (100 kg) menn  Mongolia

Eksterne lenker 
 

Mongolske judoka
Olympiske mestere for Mongolia
Olympiske sølvmedaljevinnere for Mongolia
Medaljevinnere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Mongolia under Sommer-OL 2008
Judoka under Sommer-OL 2008
Medaljevinnere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Mongolia under Sommer-OL 2012
Judoka under Sommer-OL 2012
Deltakere for Mongolia under Sommer-OL 2016
Judoka under Sommer-OL 2016
Personer fra Bulgan aimag
Fødsler i 1984
Olympiske medaljevinnere i judo
Folkets Amanda

Folkets Amanda er en prisklasse som deles ut under Amandaprisen. Prisklassen er en publikumspris hvor publikum stemmer fram vinnerfilmen. Den ble første gang utdelt under navnet Folkets Filmpris i 2003. Opprinnelig var det en pris til en person som hadde markert seg i filmbransjen. I 2007 fikk den sitt nåværende navn og har siden den gang blitt delt ut til filmer i stedet.

Referanser

 
Utmerkelser etablert i 2003
Den demokratiske republikken Georgia

Den demokratiske republikken Georgia (georgisk: საქართველოს დემოკრატიული რესპუბლიკა, Sakartvelos Demokratiuli Respublika) ble opprettet den 26. mai 1918 og var den første dannelsen av den moderne republikken Georgia.

Republikken erklærte seg uavhengig av det russiske keiserdømme i kjølvannet av den russiske revolusjon og grenset til Russland, Kubanfolkets republikk og Fjellrepublikken i det nordlige Kaukasus i nord, Det osmanske riket og Den demokratiske republikken Armenia i sør og Den aserbajdsjanske demokratiske republikk i sørøst.

Landets totale areal var 107,600 km² – mens Georgias areal siden 1991 har vært 69,700 km², og en befolkning på 2,5 millioner innbyggere. Hovedstaden var Tbilisi, og det offisielle språket var georgisk.

Landet ble uavhengig etter oppløsningen av Den transkaukasiske føderasjon, og ble regjert av det sosialdemokratiske mensjevik-partiet. Den unge staten var ute av stand til å stå imot invasjonen av Den røde armé under den sovjetisk-georgiske krig og ble tvangsinnlemmet i Sovjetunionen som Den georgiske sosialistiske sovjetrepublikk den 25. februar 1921.

Georgias historie
Tidligere land i Asia
Stater og territorier etablert i 1918
Stater og territorier opphørt i 1921‎
Anders Bye (forfatter)

Anders Bye (født 7. januar 1933, død 22. juni 2009) var en norsk forfatter og dramatiker. Han debuterte i 1958 med novellesamlingen Vår unge glede. Senere kom blant annet firebindssyklusen om kvinnen Sara (1973–79), Mannen som ville bli menneske (1982), Hyggepianisten (1985) og Ute (1998). 

Han skrev også flere skuespill for scene og TV, blant annet ble Freden, friheten, kjærligheten og alle sammen oppført på Nasjonalteatret.  

Han var gift med Birgitta Andersson og med skuespilleren og modellen Julie Ege.

Bibliografi 
 Vår unge glede (1958)
 Drøm om hverandre (1961)  
 Ingenting å gråte over (1966)
 Freden, friheten, kjærligheten og alle sammen (1968) - teaterstykker
 Omkring Sara (Sara 1) (1973)
 7 spill (1976) - teaterstykker
 Sara og Iversen (Sara 2). (1977) 
 En eventyrer bekjenner (Sara 3) (1978)  
 Rondo (Sara 4) (1979)  
 Et liv for to / Enge (1981) - teaterstykker
 Mannen som ville bli menneske (1982)  
 Hyggepianisten (1985)  
 Ute (1998)
 Omkring Sara (2003)

TV
Smilet (Fjernsynsteatret, 1971)

Referanser

Eksterne lenker 
 Artikkel om Anders Bye i Drammens Tidende 25. juni 2009

Norske romanforfattere
Fødsler i 1933
Dødsfall i 2009
Magnus Lagabøtes landslov

Magnus Lagabøtes landslov var et lovverk gjeldende for hele Norge gitt av kong Magnus Lagabøte mellom 1274 og 1276. Lovverket var det første som gjaldt for hele Norge og er et av de første eksemplene på omfattende nasjonal lovgivning fra en sentralmyndighet i Europa. Lovverket er grunnen til at kongen fikk tilnavnet Lagabøte, «den som forbedrer loven».

Selv om lovverket gjaldt for hele landet, besto det formelt av fire ulike lovbøker, ett for hver av de fire lagtingene (Gulating, Frostating, Eidsivating og Borgarting). Innholdet i de fire lovbøkene var imidlertid for det meste likt og bygde i hovedsak på de tidligere gjeldende lagtingslovene. Det ble i tillegg utarbeidet en egen bylov for byene.

Lovsamlingen er inndelt i ni områder (bolker) inkludert:
 rettsvesenet
 kongemakten
 forsvaret
 vern av eiendom og liv
 ekteskap og arv
 odelsjord, rettsforhold til jordeiendom
 lov og gjeld
 pant og handel
 tyveri og edsavleggelse

Landsloven bestemte blant annet at det var generell almisseplikt: Den som stjal mat av sult skulle ikke straffes, men dersom en frisk og mett mann stjal skulle han bankes opp og deretter settes i arbeid.

Utarbeidelsen av en felles lov styrket de sentrale myndigheter og kongens makt. Dette førte til reaksjoner, særlig fra kirken. Erkebiskop Jon Raude i Nidaros motsatte seg at Kongen også skulle gripe inn på kirkens område og revidere den kirkelige lovgivningen. Det oppsto en langvarig tautrekking mellom kongen på den ene side og kirken på den andre siden, som endte med et forlik og et kompromiss, kalt «Sættargjerden», i Tønsberg 1277. Erkebiskopen lyktes i å sikre kirken et betydelig skattefradrag og større juridiske privilegier.

Store deler av lovverket var gjeldende rett i over 400 år, den ble revidert og oversatt til dansk i 1604 og fikk navnet Christian IVs Norske Lov, oppkalt etter kong Christian IV. I 1687 ble lovverket opphevet og erstattet av Christian Vs Norske Lov.

Det fantes minst 41 kopier eller manuskript av landsloven i omløp og var det mest utbredte ikke-religiøse bokverket i middelalderen i Norge. Det var store og små forskjeller i ordlyden mellom manuskriptene, og denne variasjonen var kjent av de som brukte manuskriptene slik det er synlig i form av notater i margen. Ifølge Jørn Øyrehagen Sunde ble ikke ordlyden fulgt slavisk, i stedet ble den avveket ettersom den ble ansett for streng eller for mild. I tillegg ble lovtomme rom fylt av dommerne. Ifølge Sunde utgjorde loven langt på vei et rammeverk som ble tilpasset hver enkelt sak.

Se også
 Magnus Lagabøtes bylov

Referanser

Kilder 

 «Magnus Lagabøtes landslov», fra Store norske leksikon
 «Magnus Lagabøtes landslov», artikkel hos Norgeshistorie.no
 «Forbrytelse og straff», om Magnus Lagabøtes landslov, artikkel hos Norgeshistorie.no

Middelalderen i Norge
Tidligere norske lover
Norsk rettshistorie
Buzuluk (andre betydninger)

Buzuluk kan vise til:

 Buzuluk — en by i Russland
 Buzuluk (sideelv til Samara) — elv i Russland, sideelv til Samara (i Volgas nedbørfelt)
 Buzuluk (sideelv til Khopjor) — elv i Russland, sideelv til Khopjor (i Dons nedbørfelt)
Buzuluk (sideelv til Khopjor)

Buzuluk (russisk: Бузулу́к) er ei elv i Volgograd oblast i Russland. Den er ei sideelv til Khopjor. Elva er 314 kilometer lang, og har et nedbørfelt på . Elva har sine kilder på de aller vestligste delene av Volgaplatået. Under tørre perioder tørker de øvre delene av elva helt inn.

Ved Buzuluk ligger byen Novoanninskij og den bymessige bosetningen Kikvidze.

Referanser 

Elver i Volgograd oblast
Elveblindhet

Elveblindhet (onchocerciasis) er den nest vanligste smitteoverførte årsaken til blindhet på verdensbasis. Den vanligste er trakom. 

Elveblindhet forårsakes av Onchocerca volvulus, en rundorm som overføres fra en smittet person til en ny person via knottbitt når den er på larvestadiet. Det dannes knuter under huden som inneholder voksne ormer. Disse gir liv til nye larver som spres til hele kroppen – også øynene – og forårsaker intens kløe. Når ormene dør, utløses en kraftig immunsystemrespons som kan ødelegge omkringliggende vev. Hvis dette skjer i øyet, kan det forårsake blindhet.

Elveblindhet behandles med medikamentet ivermectin.

Omtrent 18 millioner mennesker er i dag infisert av parasitten, og av disse har rundt 300 000 irreversibel blindhet.

Se også
 Trakom
 Grønn stær
 Grå stær

Parasitter
Sykdommer i øyet og øyets omgivelser
Blindhet
Insektbårne sykdommer
Hellesjøvann naturreservat

Hellesjøvann naturreservat er et innsjø- /våtmarksområde i Aurskog-Høland kommune som ble  vernet i 1992 for å sikre et viktig våtmarksområde med vegetasjon, fugleliv og annet dyreliv. Det er fedselsforbud i området fra 1. april til 15. juli, med visse unntak.

Hellesjøvannet er et grunt og næringsrikt vann som er omgitt av dyrket mark, beiter og skog. Vannet er spesielt viktig som hekkeområde for fugler som toppdykker, knoppsvane, stokkand, taffeland, sivhøne, sothøne, hettemåke, rørsanger og sivspurv.

Hellesjøvannet ble i august 2008 utsatt for massedød av fisk, trolig grunnet akutt oksygenmangel som følge av algevekst.

Referanser

Eksterne lenker
 Feltornitologene om fuglelivet ved Hellesjøvann

Naturreservater i Aurskog-Høland
Verneområder opprettet i 1992
Palazzo del Laterano

Lateranpalasset (italiensk: Palazzo del Laterano) er et palass i Roma som stammer fra Romerriket da Plautii Laterani-familien hadde sitt domus her. Keiser Konstantin den store overtok palasset da han giftet seg med Fausta, og Konstantin ga palasset til biskopen av Roma, sannsynligvis Miltiades. Palasset ble da det pavelig palasset og forble det i de kommende tusen år. En antar at palasset ble gitt rundt 313, da pave Miltiades dette året hadde en synode her dette året hvor donatistene ble erklært som heresi eller vranglære.

Etter pavens tilbakekomst fra Avignon ble  det pavelig palasset i Vatikanet. 

Palasset og Laterankirken ved siden av er formelt en del av Vatikanstaten som en eksklave, noe som fastslåes i Lateranoverenskomsten som ble undertegnet i her i 1929.

Laterankirken ved siden av er Romas katedral. Palasset rommer i dag Det pavelige museet for kristne antikviteter.

Eksterne lenker 
 

Palasser i Roma
Byggverk i Vatikanstaten
Rione Monti
Den hellige stols eiendommer

de:Lateran#Der Lateranpalast
Emir Kusturica

Emir Nemanja Kusturica (født 24. november 1954 i Sarajevo, Jugoslavia) er en regissør fra Bosnia med serbisk og fransk statsborgerskap. Han har mottatt Gullpalmen under filmfestivalen i Cannes for beste film to ganger, med Pappa er på forretningsreise (Otac na službenom putu) i 1985 og Under jorden i 1995.

Filmografi som regissør 
 Guernica 1978, kortfilm
 Husker du Dolly Bell? (Sjećaš li se, Dolly Bell) 1981
 Pappa er på forretningsreise (Otac na službenom putu) 1985
 Sigøynernes tid (Dom za vešanje) 1988
 Arizona Dream, 1993
 Under jorden, 1995
 Sort katt, hvit katt (Crna mačka, beli mačor) 1998
 Super 8 Stories 2001, dokumentar
 Livet er et mirakel (Život je čudo), 2004
 Promise Me This (Zavet), 2007.
 Maradona, 2008, dokumentar
 Words with Gods, 2014.
 On the Milky Road, 2015, (i produksjon)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Serbiske regissører
Personer fra Sarajevo
Fødsler i 1954
William Gibson

William Ford Gibson (født 17. mars 1948) er en kanadisk og amerikansk forfatter, særlig kjent for undersjangeren cyberpunk i science fiction. Gibson oppfant ordet og konseptet cyberspace i novellen Burning Chrome. Han populariserte og gjorde cyberspace kjent gjennom debutromanen Nevromantiker. 

Dette bildet av en informasjonsalder kom før Internett ble vanlig i 1990-årene. Han forutså reality-TV og kunstige miljø skapt igjennom videospill og verdensveven.

Bibliografi

Romaner 
 Sprawl-trilogien:
  Neuromancer På norsk: Nevromantiker (1984)
  Count Zero (1986)
  Mona Lisa Overdrive (1988)
 The Difference Engine (i samarbeid med Bruce Sterling) (1990)
 Bridge-trilogien:
 Virtual Light På norsk: Virtuelt lys (1993)
 Idoru (1996)
 All Tomorrow's Parties (1999)
 Pattern Recognition (2003)
 Spook Country (2007)

 Agrippa (a book of the dead) (1992)

Noveller 
 «Burning Chrome» (1986, forord av Bruce Sterling), samler Gibsons tidlige noveller, her oppført etter første utgivelse:
 «Fragments of a Hologram Rose» (1977, UnEarth 3)
 «Johnny Mnemonic» (1981, Omni)
 «The Gernsback Continuum» (1981, Universe II)
 «Hinterlands» (1981, Omni)
 «New Rose Hotel» (1981, Omni)
 «The Belonging Kind», i samarbeid med John Shirley (1981, Shadows 4)
 «Burning Chrome» (1982, Omni)
 «Red Star, Winter Orbit», i samarbeid med Bruce Sterling (1983, Omni)
 «The Winter Market» (November 1985, Vancouver)
 «Dogfight», i samarbeid med Michael Swanwick (1985, Omni)
 «Skinner's Room» (November 1991, Omni)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Science fiction-forfattere fra USA
Canadiske science fiction-forfattere
Novellister fra USA
Canadiske novellister
Personer fra Horry County i Sør-Carolina