alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Friidrett under Sommer-OL 2004 – 400 meter kvinner

400 m kvinner ved Sommer-OL 2004 ble gjennomført på Athens olympiske stadion mellom 21. august og 24. august.

Medaljører

Resultater
Fra de seks kvalifiseringsheatene gikk de to første i hvert heat og de to raskeste tidene ellers videre til semifinalen.
Fra de tre semifinalene gikk de fire fremste i hvert heatet videre til finalen.

Alla tider vises i sekunder.
Q automatisk kvalifisert.
q en av de raskeste tidene ellers.
DNS startet ikke.
DNF kom ikke i mål.
NR markerer nasjonsrekord.
PB markerer personlig rekord.
SB markerer utøverens beste resultat i sesongen.
DSQ markerer diskvalifisert eller utestengt.

Kvalifisering

Heat 1
 Ana Guevara, Mexico, 50,93  Q
 Lee McConnell, Storbritannia, 51,19  Q
 Grazyna Prokopek, Polen, 51,29  Q PB
 Fatou Bintou Fall, Senegal, 51,87
 Hortense Bewouda, Kamerun, 52,11
 Oksana Luneva, Kirgisistan, 52,94
 Ruwida El Hubti, Libya, 63,57 NR

Heat 2
 Monique Hennagan, USA 51,02  Q
 Marijana Dimitrova, Bulgaria, 51,29  Q
 Kaltouma Nadjina, Tsjad, 51,50  Q
 Nadia Davy, Jamaica, 52,04
 Maria Laura Almirao, Brasil, 52,10
 Kirsi Mykkänen, Finland, 52,53
 Fanfang Bo, Kina, 56,01

Heat 3
 Natalia Nazarova, Russland, 50,82  Q
 Donna Fraser, Storbritannia, 51,19s  Q
 Hazel-Ann Regis, Grenada, 51,66  Q
 Estie Wittstock, Sør-Afrika, 51,89
 Amy Mbacke Thiam, Senegal, 52,44
 Amantle Montsho, Botswana, 53,77 NR
 Zamira Amirova, Usbekistan 54,43

Heat 4
 Natalia Antjuch, Russland, 50,54 Q
 DeeDee Trotter, USA, 50,56 Q
 Novlene Williams, Jamaica, 50,59 Q PB
 Aliann Pompey, Guyana, 51,33
 Egle Uljas, Estland, 51,91 NR
 Svetlana Bodritskaja, Kasakhstan, 53,35
 Shifana Ali, Maldivene, 60,92 NR

Heat 5 
 Tonique Williams-Darling, Bahamas, 51,20  Q
 Svetlana Usovitj, Hviterussland 51,37  Q
 Antonina Jefremova, Ukraina, 51,53  Q
 Mireille Nguimgo, Kamerun 51,90
 Allison Beckford, Jamaica 52,85
 Sandrine Thiebaud-Kangni, Frankrike, 52,87
 K V Damayanthi Dharsha, Sri Lanka, 54,58

Heat 6
 Sanya Richards, USA, 50,11  Q
 Christine Amertil, Bahamas, 50,23  Q PB
 Christine Ohuruogu, Storbritannia, 50,50  Q PB
 Tiandra Ponteen, Saint Kitts og Nevis, 51,17 – q
 Geisa Aparecida Coutinho, Brasil, 52,18
 Makelesi Bulikiobo, Fiji, 53,58
 Salamtou Hassane, Niger, 63,28 NR

Semifinaler

Semifinale 1

Semifinale 2

Semifinale 3

Finale

Rekorder

Verdensrekord
Marita Koch, DDR – 47,60 – 6. oktober 1985 – Canberra, Australia

Olympisk rekord
Marie-José Pérec, Frankrike – 48,25 – 29. juli 1996 – Atlanta, Georgia, USA

Eksterne lenker
 Resultater  på sports-reference.com

00400 meter damer
Sprintløp
Potetprest

Potetprest er en betegnelse på prester som på 1700-tallet, dels etter kongelig pålegg, oppfordret til mer dyrking av potet i Norge. Uttrykket brukes også om prester som var vel så interessert i jordbruk og praktiske spørsmål, som i forkynnelse.

Potetplanten kom til Europa sammen med tobakksplanten fra Sør-Amerika på 1500-tallet. Pga. utnyttelsen av jordbruksland på høyere breddegrader (les: Norden) ønsket danskekongen og prestene å fremme dyrkingen av poteten, først og fremst fordi man hadde oppdaget at den ga store og relativt sikre avlinger på våre breddegrader. Dermed ble poteten viktig for å sikre matforsyningen i Norge. Det var en viss motstand mot poteten i Norge i begynnelsen, blant annet fordi man ikke helt visste hvilke deler av den som var spiselig. Senere, etter at poteten var tatt i bruk, oppdaget man også at poteten hadde en gunstig virkning mot for eksempel skjørbuk. 

Innføringen av poteten fikk stor betydning i Norge. På mange måter kan det sies at poteten var viktigere for det norske folket enn Grunnloven. Det var potetdyrkingen som kunne skape umiddelbare lettelser i det daglige strevet for livets opphold etter 1814, og ikke Grunnloven.

Peder Harboe Hertzberg og Abraham Pihl var kjente potetprester.

Se også 
 Opplysningstidens topografiske litteratur i Norge

Referanser

Eksterne lenker 
 Da poteten kom til Norge, artikkel hos Norgeshistorie.no

Norges historie
Prester
Eduard Kokojty

Eduard Dzjabejevitsj Kokojty (russisk: Эдуа́рд Джабе́евич Коко́йты; ossetisk: Кокойты Джабейы фырт Эдуард, Kokojty Dzjabejy fyrt Eduard) (født 31. oktober 1964 i Tskhinvali, Georgia) var president i utbryterrepublikken Sør-Ossetia i perioden 2001 − 2011.

Kokojty har vært sovjetisk mester i bryting og deltok på det sovjetiske brytelandslaget.

I sovjettiden var han blant annet sekretær i Tskhinvali-avdelingen av Komsomol, ungdomsavdelingen til Sovjetunionens kommunistiske parti. I 1992 flyttet Kokojty til Moskva, der han arbeidet som forretningsmann, før han i 2001 flyttet tilbake til Sør-Ossetia.

Samme år ble Kokojty overraskende valgt til president i republikken med finansiell støtte fra en annen gammel mesterbryter, Dzambulat Tedejev og hans mektige klan.

I første valgomgang 18. november 2001 fikk Kokojty 45% av stemmene. I andre valgomgang 6. desember 2001 beseiret han sin fremste konkurrent Stanislav Kotjijev med 53 % mot 40%.

Kokojty ble gjenvalgt i 2006 med 95% av stemmene i presidentvalget som utbryterregjeringen arrangerte. I en samtidig folkeavstemning ble det 99% oppslutning for at den Sør-Ossetiske republikken skulle erklære selvstendighet.

Politisk posisjonerte han seg som eurasianist og argumenterte for at Sør-Ossetia aldri hadde forlatt Det russiske keiserdømmet.

Etter grunnloven kunne ikke Kokojty stille som kandidat for en tredje mandatperiode ved Sør-Ossetias presidentvalg 2011. Han ble etterfulgt av Vadim Brovtsev som utbryterrepublikkens fungerende president etter at det ordinære presidentvalget i 2011 ble underkjent av landet høyesterett. Brovtsev var også landets statsminister. Ved nytt presidentvalg i mars 2012 ble Leonid Tibilov valgt.

Referanser 

Georgiske politikere
Sovjetiske brytere
Sør-Ossetia
Personer fra Tskhinvali
Fødsler i 1964
Abetone

Abetone er en tidligere kommune i provinsen Pistoia i den italienske regionen Toscana. Den grenset til kommunene Bagni di Lucca (LU), Coreglia Antelminelli (LU), Cutigliano og Fiumalbo (MO).

1. januar 2017 ble kommunene Cutigliano og Abetone slått sammen til den nye kommunen Abetone Cutigliano.

Om vinteren er Abetone et populært vintersportssted, mens om sommeren er sommersportsmulighetene gode. Abetone er et populært feriested året rundt.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kommuner i provinsen Pistoia
Tidligere kommuner i Italia
Kommuner opphørt i 2017
Abetone Cutigliano
Agliana

Agliana er en småby og kommune i provinsen Pistoia i den italienske regionen Toscana.

Nabokommunene er Montale, Montemurlo (PO), Pistoia, Prato (PO) og Quarrata.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kommuner i provinsen Pistoia
Cutigliano

Cutigliano er en tidligere kommune i provinsen Pistoia i den italienske regionen Toscana.

Nabokommunene var Abetone, Bagni di Lucca (LU), Fanano (MO), Fiumalbo (MO), Piteglio og San Marcello Pistoiese. 1. januar 2017 ble kommunene Cutigliano og Abetone slått sammen til den nye kommunen Abetone Cutigliano.

Severdigheter
 Palazzo dei Capitani di Montagna
 Kirken Madonna di Piazza (Chiesa della Madonna di Piazza)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kommuner i provinsen Pistoia
Tidligere kommuner i Italia
Kommuner opphørt i 2017
Abetone Cutigliano
Kombinasjonsmøbel

Et kombinasjonsmøbel er et møbel med flere funksjoner. Funksjonene som kombineres kan variere, men det mest vanlige er at møbler til å sitte på også har en oppbevaringsfunksjon. Plassmangel kan være en viktig årsak til å velge slike møbler, men kombinasjonsmøbler forekommer også for mer arealeffektiv utnyttelse i større boliger.

Eksempler 
Noen vanlige eksempler på kombinasjonsmøbler er:
 Bordstol, et bord som kan bli gjort om til en stol hvis det skulle bli nødvendig. Slike bordstoler kan oppdrives over det meste av Europa, men det finnes mest av dem i Storbritannia, Tyskland og Frankrike. 
 Dagseng, et kombinasjonsmøbel som kan brukes som seng, sitteplass eller til hvile og avslapping i fellesrom
 Kistebord, et bord som har et rom under bordplaten der det er mulig å oppbevare ting. I dag mer vanlig på salongbord ettersom det der ellers ikke er vanlig å ha bena under.
 Kistestol, en stol der det er et oppbevaringsrom eller liten kiste under setet
 Nedfellbar seng, en type sammenleggbar seng som er hengslet i den ene enden slik at den kan lagres vertikalt mot en vegg eller inni et skap
 Oppbevaringsseng, en seng med innebygd oppbevaring
 Sovesofa, en sofa hvor sitteområdet kan trekkes eller brettes ut for å danne en seng man kan sove på
 Slagbenk, en benk hvor det er lagringsplass under setet 
 Stolseng eller sovestol, en stol som også kan brukes som seng. Slike senger kan ikke bli så lange, og brukes derfor mest av barn. Slike stolsenger ble sannsynligvis først lagd på 1800-tallet.
 Salongbord med ekstra plass for oppbevaring på undersiden er en type kombinasjonsmøbel

Se også 
 Bord som kan omformes, for eksempel uttrekkbare spisebord med ileggsplate eller klaffer
 Stolsekk, en blanding av en campingstol og en ryggsekk

Litteratur
 Trond Juul Gjerdi: Møbler i Norge. 1976.

Referanser

Eksterne lenker
 Se kombinasjonsmøbel i DigitaltMuseum
 Small spaces need smart solutions - Designing furniture for small spaces, in connection with human wellbeing. Kristoffer Thøgersen, Department of Design, Norwegian University of Science and Technology

Møbler
Stormberg

Stormberg AS er et norsk selskap med hovedkontor og lager i Kristiansand. Sortimentet består av turtøy, tur- og fritidssko, turutstyr, samt hunde- og katteprodukter. Stormberg har utsalg på nett og i fysiske butikker i Norge, samt en butikk på Nordby Shoppingcenter i Sverige. Selskapets varer produseres per 2022 i Kina. Som første sports- og tekstilmerkevare i Norge har Stormberg fra 2005 offentliggjort navnene på fabrikkene som produserer klærne. Selskapet ble etablert av Steinar J. Olsen i 1998. Per 2022 er Olsen selskapets styreleder, eier og daglige leder. Omsetningen var i 2021 på 268 millioner kroner.

Avdelinger:
 E-commerce
 B2B
 Visuell kommunikasjon (Grafisk design og foto)
 Kommunikasjon
 IT
 Design- og produkt
 Kundeservice
 Økonomi
 HR
 Logistikk

Historie 
I 2002 ble Stormberg tatt opp som medlem i Etisk handel Norge. og har siden 2008 klimakompensert for hele virksomheten og alle produkter. 1 % av Stormbergs omsetning eksklusive mva brukes til humanitære og samfunnsnyttige prosjekter.

I 2014, 2015 og 2016 ble Stormberg kåret til Norges mest bærekraftige virksomhet i en undersøkelse foretatt av merkevarestudien Sustainable Brand Index, og til den nest mest bærekraftige virksomheten i 2017. I 2018, 2019, 2020 og 2021 kåret Sustainable Brand Index Stormberg til tekstilbransjens mest bærekraftige norske virksomhet. Selskapet har også mottatt positive omtaler og målinger i en rekke andre media og omdømmevurderinger. .

Butikker

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske tekstilbedrifter
Norske sportsutstyrprodusenter
Selskaper etablert i 1998
Trond Nymark

Trond Nymark (født 28. desember 1976 i Bergen) er en norsk kappgjenger og siviløkonom. Han representerer TIF Viking.

Nymark ble tatt ut til VM i friidrett 2009, vant gull på 50 km kappgang 21. august 2009 med tiden 3,41.16 og satte ny norsk rekord. Han tok opprinnelig sølvmedaljen, men 24. mai 2016 ble den opprinnelige verdensmesteren offisielt diskvalifisert for doping. 6. juli 2016, nesten syv år etter seiersløpet, mottok Nymark endelig sin gullmedalje på en medaljeseremoni under EM i friidrett 2016 i Amsterdam.

I ettertid har det også kommet frem at Nymark skulle hatt medalje fra VM i Helsingfors i 2005 der han ble nummer fire, men siden dette tilfellet var eldre enn foreldelsesfristen på åtte år, ble resultatet stående.

Meritter

Referanser

Eksterne lenker 
 
 TrondNymark.no

Norske kappgjengere
Verdensmestere i friidrett for Norge
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2004
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2008
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2012
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Norge under VM i friidrett 2009
Personer fra Bergen kommune
Fødsler i 1976
Deltakere for Norge under VM i friidrett 2011
Deltakere for Norge under VM i friidrett 2007
Deltakere for Norge under VM i friidrett 2005
Deltakere for Norge under VM i friidrett 2003
Friidrettsutøvere for TIF Viking
Kongepokalvinnere i kappgang
Deltakere for Norge under EM i friidrett 2002
Maskara

Maskara eller mascara er betegnelsen på en type øyesminke som selges og brukes hovedsakelig av kvinner i hele verden. De fleste typer maskara består av en beholder med en mørk masse og en kost til å påføre massen på øyevippene. Mange av de største sminkemerkene produserer og selger dette produktet. Maskara har forskjellige egenskaper avhengig av behov. Det finnes maskara kun for å få farge på vippene, det finnes maskara for fylde og volum, det finnes maskara for lengde og volum osv.

Se også 
 Løse øyevipper
 Øyeskygge

Eksterne lenker 
 Hvordan fjerne vannfast maskara
 

Sminke
Anita Rapp

Anita Rapp (født 24. juli 1977 i Lillehammer) er en norsk tidligere fotballspiller og olympisk mester. Hun spilte for Lillehammer KFK, Raufoss/Vind, New York Power samt Asker Fotball Kvinner.

Rapp debuterte på Norges fotballandslag for kvinner i 1998 og har spilt 62 A-landskamper. Hun ble olympisk mester i sommer-OL 2000 i Sydney. Rapp er per 9. august 2008 fotballekspert på TV 2 og kappgangsansvarlig i Norges Friidrettsforbund.

I januar 2008 ble hun ansatt som «internasjonal koordinator» for Norges fotballandslag for kvinner.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Norske damelandslagsspillere i fotball
Olympiske mestere for Norge
Medaljevinnere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2000
Fotballspillere under Sommer-OL 2000
Personer fra Lillehammer kommune
Olympiske medaljevinnere i fotball
Allsång på Skansen

Allsång på Skansen er et musikk- og sangshow som arrangeres på Skansen i Stockholm hver sommer. Hver uke gjester forskjellige kjente musikere programmet og leder publikum i allsang. Den første utgaven ble arrangert i 1935 med Sveriges Radios Sven Lilja som konferansier. Han ledet showet hver sommer til og med 1950. Sven Lilja døde 7. januar 1951, 63 år gammel. Etter Liljas død tok det fem år før showet gjorde comback med Egon Kjerrman (1920-2007) som ledet allsangen til og med 1966 da showet tok en ny pause som varte til 1974. Allsång på Skansen ble gjenopplivet i 1974 med Bosse Larsson (1934-2015) som programleder. Han ledet allsangen i 20 år til og med 1993. Showet ble første gang sendt på svensk tv 3. august 1979.  TV-sendingen var opprinnelig sporadisk. En første sesong med fire episoder ble sendt i 1979 og en andre sesong med åtte episoder i 1980. Allsång på skansen tok en pause frem 1984 da programnet kom tilbake med fire episoder. Resten av 1980-tallet ble det ikke sendt nye programmer fra Skansen, bortsett fra et "jubileumsprogram" i 1986. Det var først etter at SVT startet nye sendinger i 1990 at Allsång på Skansenble et årlig program.

Larsson var programleder frem til 1994, da Lasse Berghagen tok over. Med ham fulgte en fornying av programmet, og det ble mer populært enn noen gang tidligere. Da Berghagen tok over, hadde programmet omkring 600 000 seere, og da han ga seg som programleder, hadde programmet omtrent 2 millioner seere hver uke. Programmet er også inspirasjonskilden til norske Allsang på Grensen. Sanna Nielsen overtok som programleder i 2016.

Programledere 
 1935–1950: Sven Lilja
 1956–1966: Egon Kjerrman
 1974–1993: Bosse Larsson
 1994–2003: Lars Berghagen
 2004–2010: Anders Lundin
 2011–2013: Måns Zelmerlöw
 2014– 2015: Petra Marklund
 2016–:          Sanna Nielsen

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Allsång på Skansen sin side på svt.se

Svenske musikkprogrammer på TV
Svenske TV-serier fra 1970-årene
Svenske TV-serier fra 1980-årene
Svenske TV-serier fra 1990-årene
Svenske TV-serier fra 2000-årene
Svenske TV-serier fra 2010-årene
Svenske underholdningsprogrammer på TV
TV-produksjoner på SVT
Kråkvasstinden

Kråkvasstinden eller Sandåhøa er et fjell i Oppdal kommune i Trøndelag fylke. Fjellet har en høyde på 1 700 meter over havet og ligger mellom Gravem/Gjøra (øvre del av Sunndalen), Klevgårdene (vestre del av Oppdal) og Storlidalen, rundt 10 kilometer nord for Gjøra, og er en av toppene i Trollheimen.

Fra toppen er det utsikt mot Dovrefjell i sør, Innerdalsfjell i vest og Trollheimstopper i nord.

Fotnoter

Referanser

Eksterne lenker
 ifriluft.net – Turbeskrivelse
 itrollheimen.net - Bilder fra Kråkvasstind

Fjell i Oppdal
Fjell over 1000 meter
Inge Sørensen

Inge Sørensen (født 18. juli 1924 i Skovshoved nord for København, død 9. mars 2011 i New Jersey i USA) var en dansk svømmer, og den yngste kjente kvinnelige vinner av en OL-medalje i en individuell øvelse. Hun tok bronsemedaljen på 200 meter bryst under OL 1936 i Berlin, i en alder av 12 år og 24 dager.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Inge Sørensen i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
 DR Podcast – Intervju med Inge og mannen Janus (1979)

Danske svømmere
Europamestere i svømmesport for Danmark
Medaljevinnere under Sommer-OL 1936
Deltakere for Danmark under Sommer-OL 1936
Svømmere under Sommer-OL 1936
Olympiske medaljevinnere i svømming
Personer fra Gentofte kommune
Sibirfuru

Sibirfuru (Pinus sibirica) er en furuart. Den tilhører underslekten Strobus, som hovedsakelig er utbredt i Nord-Amerika og Øst-Asia. Sibirfuru ble tidligere ansett som en underart av den mellomeuropeiske sembrafurua og hadde det vitenskapelige navnet P. cembra subsp. sibirica.

Vanlig høyde er opptil 35 m og en stammediameter på 180 cm. Det største kjente eksemplaret er fra Altajfjellene og var 48 m høyt med en stammediameter på 350 cm. Barken er lysebrun eller gråbrun; kvistene er gule eller brungule og dekket av gule hår. Nålene sitter fem sammen og er litt krumme; de er 6–11 cm lange, 0,5–1,7 mm tykke og omtrent trekantede i tverrsnitt.

Konglene er butt eggformete, 5–8 cm lange og 3–5,5 cm brede. Kongleskjellene er tykke og harde med en utstikkende spiss. Konglene er mørkeblå om sommeren og glinsende rødbrune når de er modne. Trærne er ganske gamle før de får kongler. Frøene er gulbrune, 10 mm lange og 5–6 mm brede.

Sibirfuru vokser på våte steder, enten i rene bestander eller sammen med sibirgran og sibiredelgran. Arten er utbredt i Russland der den finnes i Uralfjellene og vestlige og sentrale Sibir østover til traktene ved Bajkalsjøen. Det er også et par isolerte forekomster på Kolahalvøya. Arten finnes også i Kasakhstan, Mongolia og Nord-Kina (Heilongjiang, Indre Mongolia, Xinjiang). De isolerte forekomstene i Nordøst-Kina har vært skilt ut som en egen art, Pinus hingganensis, men har ingen spesielle særtrekk.

Sibirnøttekråke og sibirfuru har utviklet et mutalistisk forhold der frøene utgjør en stor del av føden til nøttekråka, samtidig som fuglen bidrar til å spre frøene. Andre dyr som eter frøene er smågnagere, sobel, sibirstripeekorn, ekorn og  brunbjørn. Lokalbefolkningen samler inn og spiser frøene. Før revolusjonen ble frøene også eksportert og ble i Norge kalt pinioler, zirbelnøtter eller russenøtter. På russisk kalles sibirfuru Сибирский кедр, «sibirsk seder».

Dette treslaget ble innført til Norge rundt 1860. Det er gjort forsøk med arten som skogstre, og den er brukt til leplantning og som prydtre. Sammenlignet med vanlig furu tåler den mer skygge og fuktigere jord. Arten har spredd seg noe i indre strøk i Sør-Norge og nordover til Finnmark. Den vurderes som potensielt høy risiko i Fremmedartslista 2018.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Furuslekten
Vestfold Bil & Karosseri

Vestfold Bil & Karosseri A/S (VBK) var en av Norges største karosserifabrikker. Fabrikken lå ved Horten i Vestfold, og produserte busskarosserier samt kjøle- og frysekarosserier, toginteriør og ambulanser. På det meste hadde VBK-gruppen over 600 ansatte (1981), og produserte ca. 4600 busskarroserier mellom 1953 og 1982.

Firmaet ble stiftet 17. januar 1946 som Stedjeberg Auto A/S, eid av 20 menn fra distriktet. De drev bensinstasjon og bilforretning, samt bil- og karosseriverksted. De første årene var bussproduksjonen beskjeden. I 1951 tok firmaet navnet Vestfold Bil & Karosseri A/S.

I 1953 ble aksjene i firmaet overtatt av H. Astrup & Co. A/S. Samme år begynte VBK å bygge busskarosserier delvis av lettmetall, etter at de fra starten av hadde bygd tradisjonelle karosserier av stål. I 1957 begynte VBK også å produsere karosserideler av glassfiberarmert plast.

VBK etablerte i 1961 datterselskapet Kristiansund Letmetall A/S i Kristiansund, som produserte VBKs bussmodeller. I 1969 kjøpte VBK fabrikkene T. Knudsen Karosserifabrikk i Kristiansand og Larvik Karosseri. Disse to fabrikkene produserte også VBKs bussmodeller, men ble lagt ned etter kort tid, og bussproduksjonen ble flyttet til Horten.

I 1971 var VBK med på å etablere A/S Innlandet Karosserifabrikk i Sjøvegan i Troms. VBK var medeiere fra starten, og overtok bedriften helt i 1981. Også denne fabrikken produserte busser for VBK.

I samarbeid med Scan Rescue A/S i Horten begynte VBK i 1970 med oppbygging og innredning av ambulanser. I 1978 kjøpte VBK den danske kjøle-frysekarosserifabrikken Frigor Trans i Viborg. Tre år senere kjøpte VBK den danske busskarroserifabrikken J. Ørum-Petersens Karosserifabrikk A/S i Herning. Etter dette kjøpet hadde VBK-gruppen over 600 ansatte, hvorav 350 ansatte ved hovedbedriften i Horten.

I 1982 solgte VBK først karosserifabrikken i Troms til Troms Innland Rutebil. Senere samme år ble bussproduksjonen i Horten nedlagt. Året etter ble også VBKs bussproduksjon i Danmark avviklet, og VBK hadde igjen 90 ansatte i Horten, som arbeidet med oppbygging av ambulanser, kjølekarosserier og bussreparasjoner. I 1987 overtok VBK hovedverkstedet for Luftforsvarets maritime materiell og stjernemotorer, etter at Horten Verft var blitt nedlagt i 1986. Denne avdelingen drev med vedlikehold og overhaling av fly- og bakkeutstyr.

I dag lever VBK-navnet videre i to bedrifter i Horten: VBK Karosseri Horten AS og VBK Nordic AS. Disse firmaene driver med henholdsvis karosseriarbeid på busser og lastebiler, og bygg og salg av ambulanser og andre spesialkjøretøy.

Høsten 2011 endret VBK Karosseri Horten AS navnet tilbake til det opprinnelige VBK AS.

Kilder

Hovedkilde
Borreminne: En oversikt over VBKs historie (av Brit Stuksrud, 1996)

Andre kilder

Næringsliv i Vestfold og Telemark
Hortens historie
Tidligere norske bussprodusenter
Selskaper etablert i 1946
Næringsliv i Horten
Sibiredelgran

Sibiredelgran (Abies sibirica) er en art av bartrær som tilhører edelgranslekten (Abies) i furufamilien. Denne arten tilhører seksjon Balsamea sammen med noen østasiatiske og nordamerikanske arter, og den er ganske fjernt beslektet med de andre europeiske edelgranartene

Arten vokser i nordøstlige deler av europeisk Russland vestover omtrent til 38° øst og i Sibir, Kasakhstan, Kirgisistan og Xinjiang i Kina. Treet blir 30–35 meter høyt, og foretrekker elvedaler i 1900–2500 meters høyde.

Trevirket er velduftende og mykt; det brukes i produksjon av parfyme, papir og møbler, men ikke til mer solide konstruksjoner.

Underarten Abies sibirica subsp. semenovii  er kun kjent fra Kirgisistan, men kan også finnes på den kinesiske siden av grensa.

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Furufamilien
Andrej Zygmantovitsj

Andrej Vikentjevitsj Zygmantovitsj, belarusisk Андрэй Зыгмантовіч - Andrej Zyhmantovitsj (russisk: Андрей Викентьевич Зыгмантович) er en fotballtrener og tidligere fotballspiller fra Hviterussland. Han er for tiden hovedtrener for den litauiske fotballklubben FBK Kaunas. 
Han ble født 2. desember 1962 i Minsk og har spilt for klubbene Dinamo Minsk, Groningen og Racing de Santander. 

Han debuterte for  til Sovjetunionen 28. mars 1984 i en vennskapskamp mot Vest-Tyskland. Han var også med i VM-troppen i 1990 hvor han scoret et mål mot Kamerun. Etter oppløsningen av Sovjetunionen spilte han ni landskamper for  før han la opp.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Belarusiske fotballspillere
Sovjetiske fotballspillere
Belarusiske fotballtrenere
Spillere i Fotball-VM 1990
Fotballspillere for FK Dinamo Minsk
Fotballspillere for FC Groningen
Fotballspillere for Racing Santander
Fotballtrenere for FK Partizan Minsk
Fotballtrenere for FK Dinamo Minsk
Fotballtrenere for FK Naftan Novopolotsk
Fotballtrenere for FBK Kaunas
Trenere for Hviterusslands herrelandslag i fotball
Personer fra Minsk
Fødsler i 1962