Lockheed Martin X-56

Lockheed Martin X-56 er et ubemannet modulært eksperimentfly bygd av Lockheed Martin Skunk Works på oppdrag fra USAs flyvåpens forskningsavdeling (AFRL - Air Force Research Laboratory). Flyet fikk X-betegnelse i februar 2012 og er en del av AFRL's MAD-program (Multi-Utility Aeroelastic Demonstration). Prosjektet er et samarbeid mellom AFRLs Air Vehicles Directorate, NASA og Lockheed Martin. X-56A har fått tilnavnet MUTT som er et akronym for Multi-Utility Technology Testbed. Flyet er konstruert for å lett kunne bytte vinger, og har forsterkninger midt på halen for å eventuelt kunne få påmontert en ekstra motor. Det er også bygd for å kunne tåle påkjenningene forårsaket av flutter.

Historie 

Første flyvning fant sted 26. juli 2013 ved NASAs Dryden Flight Research Center på Edwards Air Force Base i California. Under den første flyvningen fløy X-56A i lav høyde i omtrent 14 minutter mens ingeniørene kontrollerte flyets manøvreringsdyktighet ved ca 130 km/t. Hastighetssensorer ble kalibrert opp mot GPS-målinger og manøvrerbarheten ved 110 km/t ble utprøvd under innflyvning til landing. Flyet oppførte seg som forventet, og testflyvningen ble betegnet som en suksess. Den første flyvningen ble utført med konvensjonelle stive vinger. I oktober hadde flyet gjennomført åtte testflyvninger og fullført første fase. Blant annet ble støtdemperkonfigurasjonen på nesehjulet modifisert for å få bukt med hopping og gynging på bakken. Neste fase er å begynne med elastiske vinger og aktiv flutterdemping. Dette skal etter planen bli utført i 2014. Testprogrammet forventes å pågå i fem år.

Det er 452. Flight Test Squadron, som er en avdeling av 412. Test Wing som utfører flyvåpenets testflyvninger. Disse flyvningene foregår ved den nordlige delen av flybasen (North Base).

Formål 
X-56 skal undersøke fenomenet flutter som er resonanssvingninger i flyets bære- eller kontrollflater skapt av luftstrømmer (ikke ulikt fenomenet som førte til at broen over Tacoma Narrows kollapset i 1940). Ved å kunne prøve forskjellige vinger med ulik utforming og resonanse-karakteristikker håper forskerne på å forstå aerodynamiske prinsipper for flutter-demping av vide og tynne (og dermed fleksible) vinger som skal brukes i framtidens bemannede og ubemannede droner og rekogneseringsfly. Etter at flyvåpenets testprogram er fullført skal X-56A overføres til NASA for videre testing.

Design 

Flyet er bygd som en Blended Wing Body som er en slags mellomting mellom flyvende vinge og deltavinge - ikke ulikt eksperimentflyet Boeing X-48. Det er også utstyrt med fallskjermsystem for å berge flyet dersom det under testen kommer helt ut av kontroll. X-56 har fast trepunkts landingsunderstell med hjul. Vingene som skal brukes i flutter-testing vil inneholde vann som kan flyttes til forskjellige kammer for å fremprovosere flutter.

Spesifikasjoner 

Dimensjoner

 Mannskap: Ubemannet
 Lengde: 2,3 m
 Vingespenn: 8,5 m
 Høyde: ukjent
 Vingeareal: variabelt m2
 Vekt tom: 218 kg
 Maksimal startvekt: ukjent kg

Ytelse

 Motor: 2stk JetCat P400 turbojet
 Skyvekraft: 0,23 kN (pr. motor)
 Toppfart i plan flukt: 277 km/t
 Rekkevidde: ukjent km
 Maksimal flyhøyde: ukjent

Referanser

Kilder 
 Lockheed Martin: X-56A Besøkt 2. februar 2020
 Military Factory: Lockheed Martin X-56A (MUTT) Besøkt 2. februar 2020
 Aviation Week: X-56A To Begin Active Flutter-control Tests (publisert 2. august 2013)  Besøkt 2. februar 2020

Eksterne lenker 
 
 (Youtube) - NASA Armstrong Flight Reasearch Center: X-56- The Future of Flight- Part 1: Active Controls (publisert 7. februar 2018) Besøkt 2. februar 2020

Eksperimentelle fly
Lockheed Martin
Tomotors jetdrevne luftfartøy