alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Blankvers

Blankvers, fra engelsk blank = tomt, det vil si urimet, er et femfotet, jambisk versemål uten rim eller strofedeling, som spesielt karakteriserer den elisabethanske perioden med diktere som William Shakespeare og Christopher Marlowe. 

Blankvers ble muligens introdusert av den italienske renessansedramatikeren Trissino, men har en særegen posisjon i engelsk poesi. Det kan bero på at den naturlige rytmen i det engelske språket ligger svært nær jambiske vers, og særlig på Shakespeares posisjon som poet og dramatiker. Faktisk assosieres blankvers så tett med den elisabethanske perioden at man sier at engelske skuespillere kan «snakke elisabethansk».

Det første kjente forsøket på blankvers med det engelske språket var ved Henry Howard, jarl av Surrey, i hans fortolkning av Vergils Æneiden rundt år 1554. Han var muligens inspirert av den latinske originalen ettersom klassisk latinsk poesi, akkurat som gresk poesi, ikke brukte rim, men kan også ha vært inspirert av de italienske versi sciolti som heller ikke brukte rim.

Christopher Marlowe var den første engelske forfatter som til fulle utnyttet  blankversets potensial, og dessuten etablerte det som den dominerende formen i engelsk drama i perioden under Elisabeth I og Jakob I. Den viktigste nyvinningen med engelske blankvers ble gjort av William Shakespeare som skrev de fleste av sine skuespill i utrytmisk femfotet jambe, og John Milton som skrev sitt verk Det tapte paradis (1667) i blankvers. 

Etter Milton (faktisk på slutten av hans liv) gikk blankvers av moten, og i ett og et halvt århundre var engelskmennenes best likte versemål to rimede verselinjer – kupletter (engelsk couplets). Romantiske engelske poeter som William Wordsworth, Percy Bysshe Shelley, og John Keats derimot revitaliserte blankvers som kunstart. 

Kort tid etter ble Alfred Lord Tennyson spesielt glad i blankvers og brukte formen i sitt lange, narrative (fortellende) dikt Prinsessen (1847) foruten i hans kanskje mest berømte dikt Ulysses (skrevet i 1833, men først utgitt i 1842). De amerikanske poetene Hart Crane og Wallace Stevens er kjent for å benytte blankvers i utvidede komposisjoner i en tid hvor mange andre poeter vendte seg mot frie vers.

Eksempel på blankvers 
Et eksempel fra Shakespeares Hamlet (1603):

To be/ or not/ to be/ that is/ the quest/ion.

Det tidligste blankvers besto av slutt-stopp og regulære linjer; Gorboduc (1561), den første kjente tragedie på blankvers, illustrerer hvor monotone slike vers kan være. Marlowe var den første til å utforske dets videre ekspressive muligheter:

You stars that reign'd at my nativity,
Whose influence hath alloted death and hell,
Now draw up Faustus like a foggy mist
Into the entrails of yon labouring clouds,
That when they vomit forth into the air,
My limbs may issue from their smoky mouths,
So that my soul may but ascend to Heaven.
(Doctor Faustus)

Shakespeare utviklet blankversets egenskap til også å inneholde brå, abrupt og irregulær tale, og et av de tidligste eksempler er

My lord?
A grave.
He shall not live.
Enough.
(The Life and Death of King John), 3.3

Lyrikk
Bobbie Peers

Bobbie Daniel K. Peers (født 13. juli 1974) er en norsk filmregissør og forfatter. I 2006 vant han Gullpalmen for beste kortfilm under Cannes filmfestival 2006 med filmen Sniffer. Dette var Norges første Gullpalme.

Utdannelse 
Peers er utdannet ved London International Film School (1997–1999).

Filmkarriere 
Peers vant i 2006, som første norske filmregissør, Gullpalmen på filmfestivalen i Cannes for kortfilmen Sniffer. Han har etter det jobbet som regissør, manusforfatter og tekstforfatter. Han debuterte i 2015 med sin første spillefilm, som fikk tittelen Dirk Ohm – Illusjonisten som forsvant, med den tyske skuespilleren August Diehl i hovedrollen.

Bokutgivelser 
I 2015 ga Peers ut den første boken i en serie om tolvåringen William Wenton. Boken ble en stor suksess, og ble solgt til 38 land. I 2016 vant han Barnas Bokpris for Luridiumstyven.

William Wenton-serien 

 2015: Luridiumstyven ib. ISBN 9788203259203
 2016: Kryptalportalen ib. ISBN 9788203261909
 2017: Orbulatoragenten ib. ISBN 9788203262760
 2018: Apokalypsegeneratoren ib. ISBN 9788203263958
 2019: Kaosparalysatoren
 2020: Sentrifugalkatastrofen

Oppdagerklubben 
Bobbie Peers har også skrevet bøker i en boksserie for noe yngre barn enn bøkene om William Wenton. Den nye serien har samlebetegnelsen Oppdagerklubben, og per 2020 er det utgitt tre bøker i serien.

 2019: Marshmallowmaskinen
 2019: Skilpaddekanonen 
 2020: Papegøyehelikopteret
2020: Snøfreserduellen
2021: Nudelpuddelen
2021: Paraplyglefseren

Filmografi 
 2015: Illusjonisten Dirk Ohm (spillefilm)
 2014: Grønnsakshagen (TV-pilot)
 2013: Folk som faller (kortfilm)
 2008: Krokettmatchen (kortfilm)
 2007: Down Under (kortfilm)
 2007: Spandexmann (kortfilm)
 2006: Sniffer

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Mannen fra Cannes – Lørdagsportrett i Dagsavisen
 SNIFFER på YouTube

Norske filmregissører
Personer fra Sandnes kommune
Fødsler i 1974
Namsskogan Familiepark

Namsskogan Familiepark er en dyre- og fornøyelsespark i Namsskogan kommune i Namdalen, Trøndelag fylke. Parken ligger rundt Tronestjønna, ved tettstedet Trones, langs E6. Parken åpnet i 1989 og hadde i 2011 over 52 000 besøkende. Om sommeren er parken åpen hver dag, mens det resten av året tas imot forhåndsavtalte grupper. Om vinteren finnes et lite alpinanlegg inne i parken, rett ved de store rovdyrene. 

I Namsskogan Familiepark finnes det over 30 ulike arter av dyr, blant annet bjørn, ulv, gaupe, rødrev, fjellrev, jerv, oter, elg, hjort, tiur, hare, piggsvin, rein, ilder og mange andre kjæledyr, fugler og husdyr. 

Det er også en rekke aktiviteter i parken, som alpinracer, bungeetrampoline, krasjbåter og tøffingetårn. Hver sommer spilles det magiske rocketeateret Rebella Hex. Parken byr dessuten på håndverkere i arbeid, eget galleri, kafeer og en butikk. I 2012 bygget Namsskogan Familiepark et eget teaterbygg til Rebella Hex.

Se også 
 Rovdyrsenteret i Namsskogan

Eksterne lenker 
 

Byggverk i Namsskogan
Fornøyelsesparker i Norge
Norske tjenesteselskaper
Kultur i Trøndelag
Næringsliv i Trøndelag
Dyreparker i Norge
Etableringer i 1989
Nick Hornby

Nick Hornby (født 17. april 1957 i Redhill i Surrey) er en britisk forfatter og essayist som bor på Highbury i Islington i London.

Biografi 
Nick Hornby vokste opp i Maidenhead og hadde sin skolegang ved Maidenhead Grammar School og ved Jesus College (Cambridge). Han er sønn av sir Derek Hornby, som var forretningsmann og hadde sine røtter fra den engelske overklassen. Da Nick var elleve år gammel skilte foreldrene seg. Etter videregående skole (secondary school) studerte han engelsk litteratur på Cambridge University og jobbet som lærer for utenlandske studenter i engelsk og i firmaet Samsung før han i 1983 startet sin karriere som freelancejournalist og forfatter.

Bibliografi

Romaner 
 (1992) Fever Pitch – Utgitt på norsk som Tribunefeber. Oversatt av Isak Rogde og Ulf Rogde (Aschehoug, 1997)
 (1995) High Fidelity – Utgitt på norsk som High Fidelity. Oversatt av Knut Ofstad. (Aschehoug, 1997)
 (1998) About a Boy – Utgitt på norsk som Gutter er gutter.Oversatt av Knut Ofstad. (Aschehoug, 1998)
 (2002) How to be good . – Utgitt på norsk som Et godt menneske. Oversatt av Linn Øverås. (Aschehoug, 2001)
 (2005) A long way down  – Utgitt på norsk som Fritt fall. Oversatt av Linn Øverås. (Aschehoug, 2005)
 (2007) Slam – Utgitt på norsk som Slam.  Oversatt av Kyrre Haugen Bakke. (Aschehoug, 2008)
 (2009) Juliet, Naked – Utgitt på norsk som Juliet, naked. Oversatt av Kyrre Haugen Bakke. (Aschehoug, 2010)

Drama 
(2009) An Education — regissert av Lone Scherfig

Noveller 
 (1998) Faith
 (2000) Not a Star
 (2002) Nipple Jesus
 (2005) Otherwise Pandemonium
 (2012) Everyone's Reading Bastard

Sakprosa 
 (1992) Contemporary American Fiction
 (2003) 31 Songs (også utgitt som Songbook i USA) – Utgitt på norsk som 31 sanger. Oversatt av Morten Ståle Nilsen. (Aschehoug, 2003)
 (2004) The Polysyllabic Spree
 (2006) Housekeeping vs. the Dirt
 (2008) Shakespeare Wrote for Money
 (2012) More Baths Less Talking

Filmer av bøkene hans 

 (1997) Fever Pitch — regissert av David Evans
 (2000) High Fidelity — regissert av Stephen Frears
 (2002) About a Boy — regissert av Chris Weitz og Paul Weitz
 (2005) Fever Pitch — regissert av Bobby Farrelly og Peter Farrelly
 (2010) An Education — regissert av Lone Scherfig

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Nick Hornby hos Aschehoug forlag
 Offisielt britisk nettsted fra utgiveren Penguin Books
 2003 Q&A with author, spørsmål og svar med forfatteren 2003
 Nick Hornby hos British Council

Engelske forfattere
Personer fra Maidenhead
Personer fra distriktet Reigate and Banstead
Metepec (México)

Metepec (nahuatl: Metepēc; matlatzinca: Nepinta-Tuhi; otomí: Ntaguada) er en by og en kommune i den meksikanske delstaten México. Byen befinner seg like øst for delstatshovedstaden Toluca, og en del av Tolucas storbyområde strekker seg inn i kommunen. Mexico by ligger 50 kilometer lenger øst. I 2010 hadde byen Metepec 28 205 innbyggere, mens det bodde 214 162 innbyggere i hele kommunen. Kommunens areal er på 70,43 km².

Navnet Metepec nahuatl og betyr «maguey-åsen».

Kommunens største inntektskilde er industri. Deretter følger turisme og eksport av håndverk. I 2012 fikk Metepec status som «Pueblo Mágico».

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Ofisielt nettsted
 Metepec hos Enciclopedia de los Municipios de México

Byer i México
Kommuner i México
Pueblos Mágicos
Mob. Styrken

Mob. Styrken er den første LP-en fra Heimevernslaget. Den ble utgitt i 1978.

Sporliste 
«Soldatstevet»
«Heimevernsongen»
«Heimevernscoqtail'n»
«Brevet frå barrikaden»
«Dragonane på Norderhov»
«Mattis og 1905»
«Han var ein tapper mann»
«Bonsersjant Børø»
«Arnljot og Elline Gelline»
«Hegra festning»
«Lidiche»
«Eritrea»

Medvirkende

Heimevernslaget
 Visekorporal Rotmo – Vokal, Lurk, Tamburin og Fiolin.
 Korporal Henriksen – Trekkspill.
 Bonsersjant Børø – Gitar.
 Menig Brandtzæg – Bass.

Øvrige
 Jostein Eide - produsent
 Rune Nordal - tekniker

Kilder

Eksterne lenker 
 

Debutalbum fra 1978
Heimevernslaget-album
Norske debutalbum
John Gielgud

Arthur John Gielgud (født 14. april 1904 i South Kensington i London i England, død 21. mai 2000 i Wotton House) var en britisk skuespiller og teaterinstruktør.

Mot slutten av sin lange karriere mottok han en Oscar for beste mannlige birolle for sin tolkning av hovedrollefiguren Arthurs kammertjener Hobson i filmen Arthur.

Gielgud ble i 1953 utnevnt til knight bachelor og derved opphøyet i ridderstanden. Han fikk dermed rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn. I 1977 ble han utnevnt til medlem av Order of the Companions of Honour og i 1996 ble han medlem av Order of Merit.

Familie 
John Gielgud var grandnevø av den berømte skuespilleren Ellen Terry.

Referanser

Eksterne lenker 

 
 
 

Engelske skuespillere
Order of the Companions of Honour
Order of Merit
Knight Bachelor 
Æreslegionen
Oscar-vinnere (birolle)
BAFTA-vinnere
Emmy-vinnere
Grammy Award-vinnere
Tony Award-vinnere
Personer fra London
Forøya (Kvæfjord)

Forøya er ei øy som ligger i Gullesfjorden i Kvæfjord kommune i Troms. Høyeste punkt på øya er 133 moh. Øya var tidligere bebodd.

På det tidligere bebodde området på øya kan man finne 2–3 hustufter og spor av åker. Flere spor etter bosetning finnes sannsynligvis, men er nå overgrodd av gress og vanskelig å identifisere nøyaktig. Forøysæter ligger like nord for Langvassbukta på vestsiden av fjorden, og var gårdens seter.

Forøysundet, vest for øya, er grunt med leir- og sandbunn. Sundet egner seg som havn for småfartøyer.

Referanser 

Øyer i Kvæfjord
Tidligere bosetninger i Troms og Finnmark
Bosetninger i Kvæfjord
Mike Hanke

Mike Hanke (født 5. november 1983 i Hamm) er en tysk fotballspiller som for øyeblikket spiller for den tyske klubben Borussia Mönchengladbach. Han spiller spiss.

Sesongen 2001-02 debuterte Hanke i Bundesliga for Schalke 04. Foran sesongen 2005-06 gikk han til VfL Wolfsburg. 
Han debuterte på  i 2005.

Det første landslagsmålet scoret han 29. juni 2005 mot , men ble utvist i sin neste kamp mot . Han er tatt ut i Tysklands tropp til VM 2006, men på grunn av den ovennevnte utvisningen, må han stå over de to første kampene.

Eksterne lenker 
 
 

Tyske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 2006
Fotballspillere for FC Schalke 04
Fotballspillere for VfL Wolfsburg
Fotballspillere for Hannoverscher SV 1896
Fotballspillere for Borussia VfL 1900 Mönchengladbach
Fotballspillere for SC Freiburg
Fotballspillere for Guizhou Renhe FC
Personer fra Hamm
Fødsler i 1983
Oliver Neuville

Oliver Neuville (født 1. mai 1973 i Locarno i Sveits) er en tidligere tysk fotballspiller.

Neuville begynte karrieren i Sveits med Servette (1992–96). Deretter spilte han i Spania for Tenerife (1996–97) før han dro til Tyskland, hvor han har spilt for Hansa Rostock (1997–99), Bayer Leverkusen (1999–2004) og Borussia Mönchengladbach (2004–). 

Etter at han valgte å spille på det , har han scoret totalt fem mål på 51 opptredener.

Eksterne lenker 
 
 www.oliverneuville.de (på tysk)
 Leverkusen who's who (på tysk)

Tyske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 2002
Spillere i Fotball-VM 2006
Spillere i Fotball-EM 2008
Fotballspillere for FC Locarno
Fotballspillere for Servette FC
Fotballspillere for CD Tenerife
Fotballspillere for FC Hansa Rostock
Fotballspillere for TSV Bayer 04 Leverkusen
Fotballspillere for Borussia VfL 1900 Mönchengladbach
Fotballspillere for DSC Arminia Bielefeld
Personer fra Locarno
Fødsler i 1973
Finsk lapphund

Finsk lapphund (FCI #189) er en mellomstor spisshundrase som kommer fra Finland og har lange tradisjoner som reingjetende vokterhund. På finsk heter den suomenlapinkoira.

Opprinnelse og alder 
Opprinnelig fantes det to varianter av denne hunden: en korthåret og en langhåret. Lapsk vallhund ble anerkjent som egen rase i Finland i 1966, samtidig som man forsto at variantene var såvidt forskjellige at man alt i 1970 bestemte seg for å dele rasen. Det ga opphavet til finsk lapphund, som altså har lengre pels og ellers skiller seg på noen andre punkter.

Finsk lapphund har lange samiske tradisjoner som reingjetende vokterhund, men hundene vokter også reinflokken mot ulv, jerv og bjørn. Typen er trolig svært gammel, men hvor gamle dagens hunder kan hevdes å være vet man ikke nok om for øyeblikket, men det har vært antydet at finsk lapphund kan være en direkte etterkommer av den opprinnelige lapphunden. Dette mangler imidlertid dokumentasjon. Ifølge den finske kennelklubben var finsk lapphund den femte mest populære rasen i Finland i 2008.

Utseende, anatomi og fysikk 
Finsk lapphund er en middels stor og noe rektangulær spisshund, med kraftig benstamme og muskulatur. Den har sterk rett rygg og dypt bryst, og svakt opptrukket buklinje. Hodet er relativt kort og kileformet, med tydelig markert stopp, stramme lepper og bredt ansatte mørke øynene som gir den et livlig uttrykk. Relativt korte spisse stående ører, som luter litt framover og er bredt ansatte. Halen bæres ringlet over ryggen, men faller ofte ned når hunden står rolig. 

Pelsen er relativt lang, rett, litt grov og står litt ut fra kroppen. Denne hunden skal ha såkalte bukser på bakbena. Den skal være funksjonell for arktisk klima. Myk og tett underull. Alle farger er tillatt, men grunnfargen skal dominere.

Hannene blir ca. 46–52 cm i skulderhøyde og veier gjerne omkring 18–20 kg. Tispene blir ca. 41–47 cm i skulderhøyde og veier gjerne 3–5 kg mindre.

Bruksområde 
Finsk lapphund er en utpreget brukshund, som egner seg ypperlig som gjeterhund i utmark, gårdshund. Den har stor arbeidskapasitet og tåler godt nordiske klimaforhold. Rasen er også en utmerket familiehund og kan godt benyttes i en rekke former for hundesport

Lynne og væremåte 
Finsk lapphund er en energisk og meget modig hund, men også en rolig, avbalansert og trivelig hund. Den er veldig sosial og glad i mennesker. Den trenger mye mosjon og aktivisering, trives best når den kan være mye ute, der den kan få utløp for all energien sin. Rasen er veldig lærenem og aktiv. Den er snill overfor barn og dyr.

Annet 
Finsk Lapphund er en sunn rase. Til å være såpass langhåret trenger den forholdsvis lite pelsstell. På sommeren er det svært viktig at de har tilgang til skygge og kaldt vann; det kan bli svært varmt for en hund som trives best i snø og kulde.

Se også 
 Nordiske hunderaser
 Finske hunderaser

Eksterne lenker 
 
 Norsk Lapphundklubb

Finske hunderaser
Snytindhytta

Snytindhytta er ei ubetjent turisthytte i Sortland kommune i Nordland. Hytta ligger nordøst for Øvre Blokkvatnet på Hinnøya, like nedenfor Løbergdalsskaret, ca. 390 moh. Hytta ble bygd i 1993 og er eid av Vesterålen Turlag. Den er åpen hele året.

Snytindhytta har blitt et populært turistmål. Hytta kan nås både fra Gullesfjorden, Sigerfjorden og Blokken.

Det er en av hyttene administrert av Vesterålen Turlag, sammen med Ingemannshytta, Trollfjordhytta, Turlagsstua på Sortland og Guvågshytta.

Eksterne lenker 
 Den Norske Turistforenings side om Snytindhytta

Turisthytter i Nordland
Samferdsel i Sortland
Byggverk i Sortland
Guvåghytta

Guvåghytta er ei ubetjent turisthytte i Bø kommune i Nordland. Hytta ligger på Oksneset ved Guvåg på Langøya, der Hellfjorden munner ut i den ytre delen av Eidsfjorden.

Hytta ble bygd høsten 1999 og innviet 8. januar 2000. Bua ble oppført sommeren 2007, og inneholder vedlager, badstue, utedo, tilsynslager og Teastua. Teastua et tilsynskvarter med overnattingsmuligheter for hyttestyret. Denne ble ferdigstilt og innviet 8. september 2007.

Guvåghyttene er eid av Vesterålen Turlag. Det er kort gangsti til hytta fra veien ved Guvåg. Like ved Guvåghytta ligger en gammel boplass fra steinalderen.

Eksterne lenker
 Den Norske Turistforenings side om Guvåghytta
 Vesterålen Regionråd: I hijab og sydvest til Guvåghytta (udatert)
 Vesterålen Online: Fant steinalder-boplass på Guvåg (30. juni 2004)

Turisthytter i Nordland
Samferdsel i Bø i Vesterålen
Byggverk i Bø i Vesterålen
Gemini-programmet

Gemini-programmet var et amerikansk romfarts-prosjekt, som sendte mennesker opp i verdensrommet i perioden 1963–1966.

Programmet oppnådde bl.a den første amerikanske romvandringen, to Gemini-fartøy møttes i jordbane, en vellykket docking med et annet romfartøy ble gjennomført, og rekorder i høyde og varighet ble satt.

Gemini var en viderutvikling av Mercury-programmet, og ble derfor kalt Mercury Mark II i en tidlig-fase. Navnet Gemini, som betyr tvilling, ble valgt fordi romfartøyet brukt i Gemini-programmet hadde to astronauter. 16 ulike astronauter fløy på i alt 10 bemannede ferder. Fire astronauter (John Young, Pete Conrad, Jim Lovell og Thomas Stafford) fløy på to Gemini-ferder hver.

Romferder i Gemini-programmet

Bilder 

NASA
Romprogrammer
Romutforskning i 1960-årene
Romkapsler
Velociraptor

Velociraptor var en liten kjøtteter som levde i krittperioden i nåtidens Mongolia. Den var cirka 0,5 meter høy (ved hoften) og 1,8 meter lang med en vekt på 15-20 kg. Det er funnet opptil 6 delvise til komplette skjeletter av den. Den er i slekt med dromaeosaurier, som betyr løpende øgle. Velociraptor var en av de mer fugleliknende dinosaurene, og har hatt lange fjør på underarmene og trolig en raggete fjærdrakt på kroppen i tillegg til skjell.

Et av dets fremste kjennetegn er en stor klo på foten som ble holdt løftet over bakken når dyret tok seg frem i omgivelsene. Tidligere ble det antatt at den ble brukt til å skjære dype flenger i byttet eller klatre opp på offerets rygg, men det har i ettertid vist seg at de brukte kloen sammen med de andre klørne på føttene på samme måte som nåtidens rovfugler når de nedla et bytte; som enten ble klemt til døde eller naglet til bakken mens det ble avlivet med kjevene. Selv om føttene var sterke og velegnet til å gripe, var de ikke særlig effektive til løping, noe som tyder på at dyrene jaktet via bakholdsangrep.

Slektninger 
Sammen med Troodontidae tilhører Velociraptor og dens slektninger (familien Dromaeosauridae) gruppen Deinonychosauria. Denne gruppen er søstergruppen til fuglene, hvorav begge hører hjemme i Paraves.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Dinosaurer
Krypdyr formelt beskrevet i 1924
Fossiler formelt beskrevet i 1924
Henri de Toulouse-Lautrec

Henri Mari Raymond de Toulouse-Lautrec (født 24. november 1864 i Albi, død 9. september 1901) var en fransk kunstmaler og litograf.

Tidlig liv 
Han kom fra en aristokratisk bakgrunn og var sønn av grev Alphonse-Charles de Toulouse. Lautrecs foreldre var fetter og kusine. Det var ikke unormalt blant adelen i Frankrike på den tiden å gifte seg innen familien da de på denne måten slapp å dele opp formuen.

Som barn var Lautrec ofte syk og veldig svak, derfor tilbragte han mye tid innendørs og fikk mye tid til å tegne og male.

Han brakk begge bena i barndommen (det venstre da han var 12 og det høyre da han var 14) og bena ble ikke skikkelig leget. Dette førte til at bena hans ikke vokste slik de skulle, og i voksen alder hadde han uvanlige korte ben. Han var bare 150 cm høy.

Paris 
I 1882 begynte Lautrec på Léon Bonnats atelier i Paris, og i 1883 hos Fernand Cormon. Der traff han blant annet Vincent van Gogh, Auguste Renoir, Camille Pissarro, Vincent Rafaëlli, Jean-Louis Forain og Edgar Degas. I 1886 bosatte han seg på Montmartre hvor han besøkte masse sirkus, danselokaler og bordeller. Han var også sportsinteressert og likte både hesteveddeløp og sykling.

Kunst 
Lautrec er mest kjent for plakatene han lagde. I motsetning til andre impressjonister var han mer interessert i formen enn i lyset. Han stilte ut kunsten sin på Salon des Indépendants i 1889 og ble med i kunstnergruppen Les XX i Brussel. Hans første plakat fikk masse oppmerksomhet i 1891 og året etter arbeidet han med fargelitografi. Kjennetegnene på plakaten hans var bruken av sterke farger, klart avgrensede flater og den faste konturen. Lautrec har jobbet med både litografi, pastell, akvarell og olje. I tillegg til plakatene lagde han også typiske impressjonistiske malerier med tydelige penselstrøk. Han malte blant annet prostituerte og underholdningsartister som han besøkte.

Alkoholproblemer 
For å bli en del av nattlivet (og samtidig beskytte seg mot folks mobbing av utseendet hans) begynte han å drikke tett. I 1890-årene begynte dette å få helsemessige konsekvenser. Han var en periode innlagt på sykehus og ble siden holdt hjemme mens moren stelte for ham. Til tross for dette holdt han seg ikke unna alkoholen. Han døde den 9. september 1901 i familiens hjem i Malrome, 36½ år gammel.  Rett før han døde fortalte hans mor ham at et av hans verk var akseptert av Louvre. Toulouse-Lautrec ble derfor en av svært få kunstnere som fikk denne æren i levende live, selv om gleden varte bare en kort stund.

Etterspørsel 
I ettertid har plakatene og kunsten hans (spesielt fra Moulin Rouge) vært svært etterspurt.

Galleri
Utvalgte verk og fotografi av Toulouse-Lautrec.

Maleri

Plakater

Foto

Filmer 
Toulouse-Lautrec har blitt portrettert i flere filmer:

 Filmen Moulin Rouge (1952) av John Huston, spilt av Jose Ferrer
 Filmen Moulin Rouge! (2001), spilt av John Leguizamo
 Filmen Midnight in Paris (2011), spilt av Vincent Menjou Cortes

Referanser

Eksterne lenker 
 Tidslinje, arthistory.org Besøkt 01.08.19

 

Franske malere
Franske grafikere
Personer fra Albi