alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Mandagsfilmen

Mandagsfilmen var en programpost som gikk på NRK-TV fra 1960 og til 2001. Her satte NRK opp spillefilmer som vanligvis var produsert for kinovisning. 

I januar 2000 ble mandagsfilmen flyttet over på NRK2. Avgjørelsen førte til en del protester siden en betydelig del av lisensbetalerne ikke kunne ta inn denne kanalen på den tiden. Det var særlig seere fra Sogn og Fjordane som protesterte. Fra februar 2001 sluttet NRK2 med å bruke begrepet «Mandagsfilm» og begynte fra da av og bruke begrepet «Niern» på spillefilmer som de viste på mandagene. I september 2007 sluttet kanalen å sende filmer på mandagene. Like etter startet den nystartede NRK3 med å vise filmer på mandagskveldene.

Fra 2000 var NRK1s eneste filmtilbud Nattkino, men i 2003 begynte de også å sende spillefilmer på søndagskveldene. Søndagsoppsetningene var forbeholdt filmer som hadde vært publikumssuksesser på kino.

Filmer
For en oversikt over hvilke filmer som er blitt vist, se Liste over filmer som er blitt sendt som mandagsfilm på NRK.

Bakgrunn
Årsaken til at det ble mandag som ble filmdagen på NRK hadde sin bakgrunn i en krangel mellom NRK og lederen for Kommunale Kinematografers landsforbund, Rolf Hofmo, som startet allerede i 1957. Hofmo var redd for at NRKs planer ville være svært skadelig for kinobransjen, hvis det ikke ble lagt opp på måter som ivaretok kinoenes interesser. Etter forhandlinger bestemte NRK å sende filmer på mandagene siden denne dagen hadde de svakeste besøkstallene ved landets kinoer. Tidspunktet for «mandagsfilmen» ble satt til kl. 21.15, for å gå klar av kinoenes 19-forestillinger. Dessuten ble det satt en karantenetid før norske filmer kunne settes opp i fjernsynet. Til tross for disse restriktive reglene for visning av spillefilmer i fjernsynet, ble besøkstallet på kinoene mer enn halvert de nærmeste 15 åra.

Trivia
Den siste filmen som gikk under begrepet Mandagsfilm på NRK var den amerikanske Ulees Gull. Den ble sendt den 29. januar 2001 på NRK2. Etter det ble filmer som gikk på NRK2 på mandager satt opp under betegnelsen «Niern».

Referanser

NRK Fjernsyn
Opphør i 2001
Pulau Seraya kraftverk

Pulau Seraya kraftverk er et varmekraftverk i Singapore. Det har en installert produksjonskapasitet på 2300 MW fordelt på blokker á 9 x 250 MW, 2 x 370 MW, og 2 x 25 MW. Teknologien er levert av bl.a Hitachi, Siemens og Mitsui.

Brenselkilden er naturgass og fyringsolje. Anlegget ble utbygd omkring årene 1986–2002. Operatør er selskapet Power Seraya.

Se også
 Liste over verdens største olje- og gasskraftverk

Eksterne lenker
 IndustCards – «Gas- and Oil-Fired Plants in South & Southeast Asia».

Varmekraftverk i Singapore
Oljekraftverk i Singapore
Gasskraftverk i Singapore
Senoko kraftverk

Senoko kraftverk er et varmekraftverk basert på kogenerasjon i Singapore. Det har en installert produksjonskapasitet på 1848 MW fordelt på blokker á 2 x 424 MW og 3 x 355 MW. Teknologien er levert av Alstom, Siemens og Hitachi. 

Brenselkilden er primært naturgass. Anlegget ble utbygd med driftsstart i 2000. Operatør er selskapet Senoko Power Ltd.

Se også
 Liste over verdens største olje- og gasskraftverk

Eksterne lenker
 IndustCards – «CCGT Plants in Singapore».

Varmekraftverk i Singapore
Gasskraftverk i Singapore
Lumut gasskraftverk

Lumut gasskraftverk er et varmekraftverk i Pantai Remis i delstaten Perak i Malaysia. Det har en installert produksjonskapasitet på 1950 MW fordelt på 3 blokker á 650 MW hver med kogenerasjon. Teknologien er levert av blant andre ABB og Kawasaki.

Brenselkilden er primært naturgass. Anlegget ble utbygd med driftsstart i 2002. Operatør er selskapet Malakoff Bhd. Anlegget leverer også fjernvarme til industrien.

Se også
 Liste over verdens største olje- og gasskraftverk

Eksterne lenker
 IndustCards – «CCGT Plants in Malaysia».

Varmekraftverk i Malaysia
Gasskraftverk i Malaysia
Perak
Halo Wars

Halo Wars er et strategispill utviklet av Ensemble Studios og utgitt av Microsoft Game Studios, eksklusivt til Xbox 360. Spillet er satt til det populære Halo-universet, og ble utgitt den 27. februar 2009 i Europa.

Halo Wars tar for seg handlingen 21 år før det første skytespillet fra Halo serien, Halo: Combat Evolved.

Spillet inneholder både enspillerdel og flerspillerdel, og støtter Xbox Live funksjoner.

Handlingsreferat 
Spillet finner sted i det science fiction-universet fra Halo-serien, i løpet av det 26. århundre. I år 2525 angrep et kollektiv av fremmede raser, og erklærte mennesker en fornærmelse mot deres guder - forløperne. Kommandanten for krigsskipet Spirit of Fire heter kaptein James Cutter, en sterk leder som har fortjent beundring av sine underordnede. Men hans mangel på politiske ambisjoner hindrer ham fra å klatre lenger opp i rekkene.

Rett under Cutter står sersjant John Forge, en sjømann hvis hengivenhet til soldatene hans har ført til at han allerede blir fengslet to ganger for å ikke adlyde ordrer og engasjere seg i ordensforstyrrelser. Professor Ellen Anders, en forsker som er interessert i eldgamle ruiner etter de mystiske forløperne, blir med på en militær ekspedisjon sammen med Spirit of Fire. Skipet drives med hjelp fra Serina, en super-intelligent kunstig intelligens (AI) med sans for humor.

The Spirit of Fire blir sendt til den ødelagte planeten Harvest for å undersøke paktens aktivitet. Cutter får vite at pakten har gravd ut noe ved planetens nordlige pol. Når FNs sikkerhetsråds viktigste utpost på Harvest blir fanget, gir Cutter ordre om å ta igjen posten. Forge og hans tropper beseirer pakt-styrkene. Professpr Anders ankommer, og gjenkjenner et kart med koordinater som peker mot kolonien Arcadia.  Spirit of Fire reiser derfor til Arcadia, hvor pakten allerede har begynt å raide byer og drepe sivile.

Eksterne lenker 
 

Halo
Videospill fra 2009
Videospill utviklet i USA
Julia Kykkänen

Julia Kykkänen (født 17. april 1994 i Lahtis) er en finsk skihopper som representerer Lahden Hiihtoseura.

Hun debuterte i kontinentalcupen med 46.-plass (av 58 deltakere) i Bischofsgrün 12. august 2007. Hennes beste plassering i kontinentalcupen er 6.-plass i Heddal 17. desember 2010. Sammenlagt i kontinentalcupen ble hun nummer 30 i sesongen 2009-10.

Hun har deltatt i junior-VM i 2008, 2009 og 2010, med 22.-plass i Štrbské Pleso i 2009 som beste plassering. I det første senior-VM for kvinner i Liberec i 2009 ble hun nummer 26 (av 36 deltakere).

Under VM på ski 2011 i Holmenkollen kom hun på 17.-plass i normalbakke. Daniela Iraschko vant dette rennet, foran Elena Runggaldier og Coline Mattel.

Hennes beste plassering i verdenscupen er en 3.-plass fra Hinzenbach februar 2014, og hun kom på niendeplass totalt i Verdenscupen i skihopping 2013/14.

Under Vinter-OL 2022 kom hun på 27.-plass i normalbakkerennet.

Referanser

Kilder 
 Finnish Ski Association: Julia Kykkänen

Eksterne lenker 
 
 Hufvudstadsbladet: Flyg, Julia! (29. januar 2010)
  Profil hos Vinter-OL 2022 

Finske skihoppere
Personer fra Lahtis
Deltakere under Ski-VM 2009
Deltakere under Ski-VM 2011
Deltakere under Ski-VM 2013
Deltakere for Finland under Vinter-OL 2014
Skihoppere under Vinter-OL 2014
Deltakere under Ski-VM 2015
Deltakere under Ski-VM 2017
Deltakere for Finland under Vinter-OL 2018
Skihoppere under Vinter-OL 2018
Deltakere for Finland under Vinter-OL 2022
Skihoppere under Vinter-OL 2022
Deltakere under Ski-VM 2021
Tanjung Kling gasskraftverk

Tanjung Kling gasskraftverk, også kjent som Malakka gasskraftverk, er et varmekraftverk i Tanjung Kling i delstaten Malakka i Malaysia. Det har en installert produksjonskapasitet på 330 MW fordelt på 1 blokk á 2+1 gassturbiner med kogenerasjon. Teknologien er levert av bl.a General Electric.

Brenselkilden er primært naturgass. Anlegget ble utbygd med driftsstart i 2002. Operatør er selskapet Powertek Bhd. Anlegget leverer også fjernvarme.

Se også
 Liste over verdens største olje- og gasskraftverk

Eksterne lenker
 IndustCards – «CCGT Plants in Malaysia».

Varmekraftverk i Malaysia
Gasskraftverk i Malaysia
Malakka (delstat)
Telok Gong kraftverk

Telok Gong gasskraftverk nr 1, er et varmekraftverk i Telok Gong i delstaten Malakka i Malaysia. Den har installert en produksjonseffekt på 440 MW, fordelt på 4 x 110 MW blokker. Dette anlegget ble installer i 1995, og drives av selskapet Powertek Sdn Bhd. Dette anlegget bygger på åpen syklus-fyring uten kogenerasjon.

 Telok Gong gasskraftverk nr 2, også kjent som Panglim gasskraftverk, er et varmekraftverk i Telok Gong i delstaten Malakka i Malaysia. Det har en installert produksjonskapasitet på 770 MW fordelt på 1 blokk á 720 MW (2+1 turbiner), og en mindre blokk med gassturbiner basert på kogenerasjon. Teknologien er levert av bl.a Siemens, og Doosan. 

Brenselkilden i begge anlegg er primært naturgass, men også fyringsolje. Anlegget Telok Gong 2  ble utbygd med driftsstart i 2002, og siden litt utvidet med en 50 MW enhet. Operatør er selskapet Panglima Power Bhd, et sdatterselskap av Powertek. Anleggene leverer også fjernvarme.

Se også
 Liste over verdens største olje- og gasskraftverk

Eksterne lenker
 IndustCards – «CCGT Plants in Malaysia».

Varmekraftverk i Malaysia
Oljekraftverk i Malaysia
Gasskraftverk i Malaysia
Malakka (delstat)
Tuanku Jafaar gasskraftverk

Tuanku Jafaar gasskraftverk er et varmekraftverk i Port Dickson i delstaten Negeri Sembilan i Malaysia. Det har en installert produksjonskapasitet på 715 MW fordelt på 1 blokk á 2+1 gassturbiner med kogenerasjon. Det er under planlegging ytterligere en 750 MW-blokk, med planlagt fullkapasitet på 1 500 MW. Teknologien er levert av bl.a MHI og Toshiba. 

Brenselkilden er primært naturgass. Anlegget startet som oljekraftverk i 1969 og ble ombygd til gasskraftverk med driftsstart i 2005, men ble fornyet i 2009. Operatør er et lokalt selskap, Tenaga Nasional Berhad. Anlegget leverer også fjernvarme.

I tilknytning til dette kraftverket ligger også Port Dickson gasskraftverk på 440 MW.

Se også
 Liste over verdens største olje- og gasskraftverk

Eksterne lenker
 IndustCards – «CCGT Plants in Malaysia».

Varmekraftverk i Malaysia
Gasskraftverk i Malaysia
Negeri Sembilan
Putrajaya gasskraftverk

Putrajaya gasskraftverk, tidligere kjent som Serdang kraftverk er et varmekraftverk nær Putrajaya i delstaten Selangor i Malaysia. Det har en installert produksjonskapasitet på 625 MW fordelt på 5 gassfyrte dampturbiner, uten kogenerasjon. Utstyret er levert av Siemens og General Electric

Brenselkilden er primært naturgass. Anlegget ble ferdigstilt for driftsstart i 1993 under navnet Serdang, men er senere oppgradert. Operatør er selskapet Tenaga Nasional Berhad. Kraftverket fyres ved spesielle kraftbehov og for å stabilisere nettspenningen, og kan settes i drift på 30 minutters varsel.

Se også
 Liste over verdens største olje- og gasskraftverk

Varmekraftverk i Malaysia
Gasskraftverk i Malaysia
Selangor
Connaught Bridge gasskraftverk

Connaught Bridge gasskraftverk er et varmekraftverk nær Klang i delstaten Selangor i Malaysia. Det har en installert produksjonskapasitet på 895 MW fordelt på én 315 MW kogenerasjonsblokk, og 4 x 130 MW enkeltsykuls-gassturbiner. Utstyret er levert av Siemens og general Electric

Brenselkilden er primært naturgass. Anlegget ble ferdigstilt for driftsstart i 1993 under navnet Serdang, men senere oppgradert. Operatør er et selskapet Tenaga Nasional Berhad. Kraftverket er blant de eldste i landet, med åpningsdato i 1953 med senere oppgraderinger til full gassdrift.

Se også
 Liste over verdens største olje- og gasskraftverk

Varmekraftverk i Malaysia
Gasskraftverk i Malaysia
Selangor
Jan Terri

Jan Terri (født 17. juni 1959 i Chicago) er en undergrunnsmusiker fra Chicago som er berømt for sine VHS musikkvideoer. Hun står bak to album; Baby Blues (1993) og High Risk (1994). Studioalbumene kom ut sammen med flere musikkvideoer. I nyere tid har hennes videoer fått en renessanse på YouTube.

Terri er født og oppvokst i Chicago, allerede som femåring begynte hun som barnemodell.
Sammen med sine foreldre opptrådte hun i et familieband, der faren var sminket «blackface» som «Black Elvis».

Terri ble i 1983 uteksaminert med en bachelorgrad i «Broadcast Communications & Management Certificate for Sound Engineering» fra Columbia College. Etter ulike jobber endte hun opp som limosjåfør. På begynnelsen av 1990-tallet spilte hun inn en rekke musikkvideoer for å promotere sin musikk. Disse delte hun ut til kunder mens hun kjørte limo. Hennes musikkvideoer ble på denne måten kule favoritter innen reklame- og markedsføringsmiljøet i Chicago. Terris uskolerte musikkstil og videoenes ekstremt lave produksjonsverdi er nøkkelen til hennes suksess, dette er «så dårlig at det blir bra».

Mot slutten av 1990-tallet kom Marilyn Manson over en av Terris musikkvideoer på VHS. Manson ble så interessert i denne artisten at han inviterte Terri til å opptre på en av sine fester. Dette blir en knallsuksess, dermed fikk Terri tilbud om å være oppvarmingsband for Manson i perioden 1998-1999. En del opptak av dette finnes på Mansons God is in the TV-konsertopptak DVD. I 1994 kom hennes andre album High Risk, samtidig som Terri opparbeidet seg en fan base i Chicago. I 2002 ble Terri utsatt for en voldsom bilulykke, men hun overlevde og har nylig gjenopptatt sin musikalske karriere.

På 2010-tallet har Terri utgitt følgende studioalbum: The Wild One (2012), No Rules (2013) og Holiday Songs (2014).

Referanser

Eksterne lenker 
 
 DailyShow innslag om Jan Terri
 Jammed Online's article about Jan Terri
 Chicago Reader Blogs
 Losin' You (Hennes første musikkvideo)
 Journey To Mars (Den mest estetisk eksperimentelle videoen)
 Baby Blues (Countryinspirert video fra den tidlige perioden)
 Get Down Goblin (Svart/ hvitt. Magisk realisme)
 Little brother (Terris hyllest til sin lille bror)
 Rock & Roll Santa (Fremføring på "Chic-A-Go-Go"
 Rock & Roll Santa (Rock And Roll Santa med Terris far i rollen som beruset nisse

Musikere fra USA
Personer fra Chicago
Hox-gen

Hox-gener er en gruppe relaterte gener som spesifiserer anterior-posterior (fremre og bakre) aksene og identifiseringen av segmentene i flercellede organismer gjennom en tidlig embryonalutvikling. Disse genene er avgjørende for et riktig antall og plasseringen av embryonale strukturelementer (som bein, antenner og øyne).

Gener påvirket av hox-gener

Hox-gener virker på flere nivåer innen utviklingbiologien og geners hierarkiske utvikling: på et «utøvende» nivå regulerer de gener som igjen regulerer et stort nettverk av andre gener (som genene som danner vedheng). De regulerer også direkte det som er kjent som realisatorgener (engelsk: realizator genes) som fungerer i bunnen av slike hierarki ved å danne vev, strukturer og organer til hvert enkelt segment. Segmenteringen involverer behandling av morfogener, en tett assosiering av cellegrupper med lignende virkemåte, utformingen av strukturer og segmenthindringer via programmert celledød og forflytningen av celler fra hvor de først ble dannet til hvor de til slutt vil fungere. De spesifikke målgenene av Hox-gener fremmer celledeling, celle-adhisjon, apoptose og celleflukt.

Genetikk
Reidar Mjøen

Reidar Arnljot Hansen Mjøen (født 6. juli 1871 på Gjøvik, død 14. juni 1953) var en norsk jurist, journalist og musikkritiker.

Familie og tidlig karriere 
Reidar Mjøen var sønn av statsagronom og brukseier Niels Hansen og Augusta Mjøen og vokste opp på Gjøvik, i en kulturinteressert familie der musikk og teater spilte en viktig rolle.

Han ble utdannet jurist og studerte deretter musikk i New York og Berlin. Etter at han kom hjem fikk han en stilling i Kristiania Dagsavis. Senere var han redaksjonssekretær i Drammens Blad 1901-02. Han praktiserte deretter som overrettssakfører i Kristiania i 1903 og 1904.

Musikkritiker 
Fra 1907 og ut livet var han kulturjournalist og musikkritiker på heltid. Først i Dagbladet 1907-1925, under signaturen «R.M.» Som Dagblad-journalist var han i 1916-17 innblandet i «Hagn-saken». Mjøen var den som anbefalte Alfred Hagn til sin redaktør Einar Skavlan. Hagn ble korrespondent for avisen i London, men ble i mai 1917 avslørt som tysk spion og senere dømt til døden av en britisk militærdomstol.

I 1911 skrev han flere artikler om åndsfriheten ved Universitetet. I årene 1925-1946 var Mjøen musikkritiker i Aftenposten. Han ble sparket under krigen på grunn av sin kritiske holdning mot NS og den tyske okkupasjonsmakten, men ble gjeninnsatt etter frigjøringen i 1945.

Reidar Mjøen var meget aktiv i kulturlivet i Kristiania/Oslo, blant annet som formann i Norsk teater- og musikkritikerforening, som han var med på å stifte i 1927 (i dag en del av Norsk kritikerlag). Til 75-årsdagen i 1946 skjenket han også et beløp som laget skulle bruke til en kritikerpris. Prisen fikk navnet Reidar Mjøens legat.

Mjøen levde og åndet for kunsten, spesielt ivret han for byggingen av en opera i Kristiania. Han stiftet i 1917 Det norske Operafond, hvor han i flere år satt i styret. I 1923 gav han ut det dramatiske diktet «Guldnøkkelen» som av hans gode venn Herman Wildenvey ble beskrevet som «Norges nest beste dramatiske dikt etter Peer Gynt». Han var en pasjonert elsker av Richard Wagners musikk.

Familie 
Søsknene Mjøen markerte seg på flere forskjellige felt i det norske samfunnet. Reidar Mjøen var bror av eugenikeren Jon Alfred Mjøen (1860–1939) og  stortingsmannen Alf Mjøen (1869–1953). Hans søster Inga Mjøen var gift med Dagbladet-redaktør Hans Volckmar.

Verker i utvalg 
 Ved nytår : skisser og smådigte, 1892.
 Aandsfriheten ved Universitetet, 1911.
 Professor Oskar Jæger og norsk aandsfrihet. Universitetsstriden, 1912  
 Lillebill, 1919
 Guldnøklen (dramatisk dikt), 1923
 Norske scenekunstnere (medforfatter), 1929.
 Kirsten Flagstad, 1938.
 Vox populi. Krigsnotater, 1945

Referanser

Litteratur 
 Arbo, Jens, ”Reidar Mjøen”, i Norsk biografisk leksikon (1. utgave), b. IX, Oslo 1940, s. 253–258
 Hvem er Hvem 1938, Oslo 1937.

Eksterne lenker 
 Norsk kritikerlag

Norske komponister
Norske musikk-journalister
Journalister i Aftenposten
Journalister i Dagbladet
Journalister i norske lokalaviser
Norske jurister
Opera i Norge
Personer fra Gjøvik kommune
Nordmenn fra andre verdenskrig
Engeløy flyplass

Engeløy flyplass, Elvik er en flyplass som ligger på nordvestspissen av Engeløya i Steigen kommune i Nordland. Den ble bygd i 2009 og åpnet i 2010. Flyplassen har en 600 m lang rullebane med dekke av gress. Flyplassen er brukbar det meste av året, men baneforhold må alltid sjekkes på forhånd. Før bruk kreves det godkjenning fra eiere (PPR). Flyplassens ICAO-kode er ENEN.

Eksterne lenker 
 Hjemmesiden til flyplassen (www.engeloyflyplass.no)

Flyplasser i Nordland
Samferdsel i Steigen
Byggverk i Steigen
Ung i trafikken – Ingen venner å miste

Ung i trafikken – Ingen venner å miste (tidligere MA-ungdom) er en norsk trafikksikkerhetsorganisasjon for ungdom. Organisasjonen ble stiftet i 1976 og er tilknyttet organisasjonen MA – Rusfri Trafikk. Ung i trafikken jobber for en rusfri trafikk og har som mål at ingen unge skal dø eller bli hardt skadet i trafikken. Den har også fokus på rusforebygging blant unge, og tilbyr derfor rusfrie møteplasser. Aktivitetene i Ung i trafikken er hovedsakelig motor-, sykkel- og bilsport, men alle klubber som følger Ung i trafikken sine retningslinjer kan bli en Ung i trafikken-klubb.

Ung i trafikken driver også prosjektene DeathTrip, DeathTrip - On the road, #edrusjåfør og Ung på vei mot lappen. I DeathTrip utarbeider ungdommer i den videregående skolen egne holdningskampanjer om temaet rus og trafikk. Noen av disse bidragene har blitt satt sammen til en vandreutstilling, DeathTrip - On the road, som er på turné rundt om i Norge på ulike arrangement. Det er mellom 120 og 150 bidrag som kommer inn hvert år, og av disse går 10 bidrag videre til finalen, og vinneren mottar  kroner.

«Ung på vei mot lappen» er en medlemskategori i Ung i trafikken. Her kan ungdommer som skal ta sertifikat melde seg inn. Ung i trafikken var tidligere blant de tre organisasjonene som sto bak Rusfri Diil, som ble nedlagt i 2009.

Daglig leder i Ung i trafikken er Stid Eid Sandstad. Liv Marie Bendheim er prosjektleder for DeathTrip, og jobber som prosjekt- og kampanjeansvarlig for organisasjonen.

Referanser

Eksterne lenker
 
 Death trip

Norske motororganisasjoner
Norske avholdsorganisasjoner
Organisasjoner etablert i 1976
George von Lengerke Meyer

George von Lengerke Meyer (født 24. juni 1858 i Boston, død 9. mars 1918) var en amerikansk forretningsmann og politiker som ble valgt inn som United States Postmaster General fra 1907 til 1909 der han innførte den første stemplingsmaskinen i USA og han var USAs marineminister mellom 1909 og 1913 i administrasjonen til president Theodore Roosevelt .

Han hadde flere statlige og kommunale stillinger samtidig som han administrerte sine forretninger. Han satt også i Massachusetts lovgivende forsamling og under de republikanske presidentene William McKinley og Theodore Roosevelt var Meyer utnevnt til ambassadør i Italia (1900–1905) og i Russland (1905–1907). 

Jageren USS «Meyer» ble oppkalt etter ham da den var bygd ferdig på 1910-tallet og den var i aktiv tjeneste frem til 15. mai 1929.

Referanser 

USAs postministre
Forretningsfolk fra USA
Lokalpolitikere i USA
Personer fra USA av tysk opphav
Personer fra Boston
Yuichi Onda

Yuichi Onda (født 24. juni 1980 i Myokokogen) er en japansk langrennsløper.

Han debuterte i verdenscupen i langrenn 26. oktober 2002, og hans beste individuelle verdenscup-plasseringer er to 4.-plasser i sprintlangrenn.

Onda representerte Japan under Vinter-OL 2006 og 2010.

Olympiske resultater 

Torino 2006

 Individuell sprint, fristil: 26.-plass
 Lagsprint, klassisk: 12.-plass

Vancouver 2010
 Lagsprint, fristil: 13.-plass
 Individuell sprint, klassisk: 17.-plass

Referanser

Eksterne lenker 
 

Japanske langrennsløpere
Deltakere under Ski-VM 2003
Deltakere for Japan under Vinter-OL 2006
Langrennsløpere under Vinter-OL 2006
Deltakere under Ski-VM 2007
Deltakere under Ski-VM 2009
Deltakere for Japan under Vinter-OL 2010
Langrennsløpere under Vinter-OL 2010
Deltakere under Ski-VM 2011
Deltakere under Ski-VM 2013
Deltakere for Japan under Vinter-OL 2014
Langrennsløpere under Vinter-OL 2014
Gross Fiescherhorn

Gross Fiescherhorn er et fjell i Bern-Alpene.

Utgangspunktet for normalruta over sydøstegga på Gross Fiescherhorn er Mönchsjochhütte (3657 moh), som kan nås fra Grindelwald (1034 moh).

Fjellet ble første gang besteget 23. juli 1862 av H. B. George, Christian Almer, Ulrich Kaufmann, Adolphus Warburton Moore.

Litteratur
  Helmut Dumler und Willi P. Burkhardt: Viertausender der Alpen. Bergverlag Rother, München 2001, ISBN 3-7633-7427-2.

Fjell i Bern
Fjell i Wallis
Fjell over 4000 meter

pt:Fiescherhorn