alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Rudolfo Anaya

Rudolfo Anaya (født 30. oktober 1937, død 28. juni 2020) var en meksikansk-amerikansk forfatter best kjent for novellen Bless Me, Ultima som ble publisert i 1972.

Anaya var det åttende av ti barn i en fattig spanskspråklig familie. Hans mor, Rafaelita Máres Anaya, var av bondeslekt, mens hans far, Martí, kom fra en familie av vaqueros, ridende gjetere, som passet på sauer og kveg i Llano Estacado.

Da han var seksten år gammel fikk Anaya en ryggmargsskade, som gjorde ham midlertidig lammet, da han stupte inn i en vanningskanal. Han studerte ved University of New Mexico, der han ble uteksaminert i 1963 med en grad i engelsk språk. Anaya jobbet som lærer ved en offentlig skole i Albuquerque fra 1963 til 1970.

I 1966 giftet han seg med Patricia Lawless, som arbeidet som redaktør. Hun oppmuntret Anaya til å forfølge hans litterære bestrebelser. Over en periode på syv år, fullførte han sin første roman som dusinvis av forlag avviste før den endelig ble akseptert og publisert i 1972. I 1974 aksepterte Anaya en stilling som førsteamanuensis ved University of New Mexico. Han ble utnevnt til professor ved Institutt for engelsk språk og litteratur i 1988. Han pensjonerte seg fra universitetet i 1993 som professor emeritus. Han fortsatte å skrive og publiserte en rekke bøker for barn og ungdom.

Anaya var politisk aktiv, og kjempet for, blant annet, borgerrettigheter, vannrettigheter og immigrasjon.

Æresbevisninger 

 National Humanities Medal (2016)
 American Book Award (1980) 
 NEA National Medal of Arts Lifetime Honor (2001)

Bøker i utvalg 

 Bless Me, Ultima (1972), roman; er blitt til teaterstykke, opera og film (2013).
 Heart of Aztlán (1976), roman
 Tortuga (1979), roman
 Farolitos for Abuelo (1998), barnebok
 A Chicano in China (1986), reiseskildringer
 The Silence of the Llano (1982), fortellinger

Referanser

Eksterne lenker 
 Inventory of the Rudolfo A. Anaya Papers, 1960-2004, University of New Mexico, University Libraries, Center for Southwest Research

Romanforfattere fra USA
Novellister fra USA
Barnebokforfattere fra USA
Personer fra Guadalupe County i New Mexico
Telttak

Telttak er en arkitektonisk betegnelse på tak som har tre eller flere trekantede takflater, som oftest fire, som danner en spiss øverst oppe. Hvis taket har kvadratisk grunnflate, som er det vanlige for denne typen tak her i landet, blir det ofte kalt pyramidetak i stedet for telttak. Telttak kan være høye eller svært lave.

Den i og for seg misvisende betegnelsen telttak har sitt opphav i de gamle telttypene med én eneste teltstang plassert midt i teltet for å holde duken oppe, men brukes i dag bare for permanente tak på bygninger, ikke tak av duk eller presenning, eller tak på telt.

Telttak er som ofte brukt i kirketårn, som i Norge tradisjonelt har vært bygget med tilnærmet kvadratisk grunnflate. I noen tilfeller finnes telttak på andre bygninger med tilnærmet kvadratisk grunnflate, særlig tårnliknende bygninger. For eksempel er det telttak på det brede, massive tårnet som er en del av bygningen som huser de kulturhistoriske samlingene ved Bergen Museum. Sentraltårnet på Vikingskipshuset på Bygdøy har også et telttak, eller altså et pyramidetak.

Referanser 

Bygningsdetaljer
Tak
Sjur Tandberg

Sjur Tandberg (født 23. august 1951) er varaordfører i Hole kommune siden 1999. Han representerer Høyre. Han har vært administrasjonssjef i Nordre Buskerud politidistrikt siden 1996. Sjur Tandberg bor på Røyse.

Kilder 
 Sjur Tandberg 60 år. Fødselsdagsomtale i Aftenposten Kultur 23. august 2011 side 11.

Eksterne lenker 
 Sjur Tandbergs side hos Hole kommune

Lokalpolitikere i Hole
Høyre-politikere i Buskerud
Personer fra Hole kommune
Fødsler i 1951
Gustav Höfken

Johann Wilhelm Gustav Höfken (født 14. juni 1811 i Hattingen, død 14. juli 1889 i Wien) var en tysk politiker, journalist og nasjonaløkonom, såvel som en østerriksk minister.

Referanser 

Medlemmer av Frankfurtparlamentet
Tyske økonomer
Prøyssiske politikere
Fødsler i 1811
Dødsfall i 1889
Allgemeine Deutsche Arbeiterverbrüderung

Allgemeine Deutsche Arbeiterverbrüderung var den største organisasjonen i den tyske arbeiderbevegelsen under og etter marsrevolusjonen i 1848. Bevegelsen bestod av en rekke forskjellige mindre arbeiderforeninger og regnes som opprinnelsen til den politiske såvel som den fagorganiserte delen av den tyske arbeiderbevegelsen. Organisasjonen utga avisen Das Volk. Stephan Born ledet den første tyske arbeiderkongress i Berlin fra 23. august til 3. september 1848.

Referanser 

Tysklands historie (1814–1871)
Arbeiderbevegelsens historie i Tyskland
Bard (Tolkien)

Bard er en skikkelse fra J.R.R. Tolkiens fantasiverden Midgard som opptrer i romanen Hobbiten hvor han ledet folket i Dale til kamp mot dragen Smaug. Bard drepte Smaug i slaget som fulgte, og ble den første kongen, Bard I, etter gjennoppbyggingen av Dale. I filmatiseringen av Hobbiten er det planlagt at Bard skal spilles av den walisiske skuespilleren Luke Evans.

Bard er en etterkommer av Girion, den siste herren i byen Dale, som ble ødelagt av dragen Smaug to århundrer før hendelsene i Hobbiten. Bard er kaptein for et kompani med bueskyttere fra Esgaroth (også kjent som Lake-town) og beskrives som høy og dyster, med svart hår.

Utdypende handling 
Når dragen Smaug angriper Lake-Town, er Bard den siste av bueskytterne som blir stående på sin post, men dragen er immun mot piler. Imidlertid snakker en trost til Bard og viser ham det svake punktet i dragens rustning - rett under Smaugs venstre bryst, som Bilbo tidligere hadde oppdaget i samtalen med Smaug. Bard bruker sin aller siste pil og dreper Smaug, som faller ned over Lake-town og ødelegger store deler av byen.

Etter dragens død slutter Bard seg til de overlevende menneskene fra angrepet på Lake-town. De overlevende får etter hvert hjelp fra skogsalvene fra Mirkwood, og sammen reiser Thranduil og de friske mennene fra Lake-town til Ensomfjellet for å kreve en del av skattene inni fjellet. I fravær av Thorin Eikenskjold og hans selskap, som alle antas å ha blitt drept av dragen, krever Bard et rettmessig krav på skatten som arving etter Girion. I tillegg stiller han veldedige krav for å hjelpe de gjenværende innbyggerne i Lake Town, etter dragens enorme ødeleggelser.

Men utenfor Ensomfjellet oppdager Bard at Thorin Eikenskjold, den rettmessige kongen under fjellet, virkelig er i live - sammen med alle hans følgesvenner. Deres svar på Bards krav er å barrikadere seg inne i fjellet, og nekte å overgi noe av skattene deres. I håp om å forhindre den fastlåste tilstanden, sniker Bilbo Lommelun seg ut av fjellet om natten. Han tilbyr «Arkenstein» til Bard, for å legge press på Thorin for å slutte fred mellom dverger, alver og mennesker. Men Thorin er imidlertid uvillig til å dele noen av Smaugs skatter med noen som står væpnet utenfor portene hans.

Konflikten får alvene og mennene til å forberede seg på å angripe fjellet. I tillegg kommer Thorins fetter Dáin II Jernfot, og forsterker Thorins krav på dvergenes hjem under fjellet. Imidlertid ankommer også en stor hær av orker og andre skapninger. Dette tvinger mennesker, dverger og skogsalver til å slå seg sammen for å slåss mot denne nye trusselen. Bard leder menneskene under kamp, ​​forsterket av ankomsten av Beorn og ørnene.

Etter Thorins død under slaget, blir Dain Jernfot utnevnt til ny konge under fjellet. Dain bytter «Arkenstein» fra Bard, mot en fjortende del av skatten fra Ensomfjellet, som brukes til å bygge opp igjen Dale. I løpet av de neste tre årene gjenoppbygger Bard byen Dale, og blir byens neste leder. Byen begynner snart å blomstre igjen. Bards regjeringstid varte deretter i 33 år. Bard blir etterfulgt av sønnen Bain i 2977, og videre av barnebarnet Brand i år 3007.

Mennesker i Tolkiens verden
Utilgjengelighetspol

Utilgjengelighetspol er det geografiske punkt som ligger lenger unna kysten enn noe annet sted på det omkringliggende kontinentet eller havet. Begrepet er en geografisk konstruksjon, ikke et egentlig fysisk fenomen, og er av interesse først og fremst for eventyrere.

Den nordlige utilgjenglighetspolen 

Den nordlige utilgjenglighetspolen () i pakkisen i Nordishavet er det punktet som ligger lengst unna noen av de omkringliggende landmassene. Den ligger 661 kilometer unna Nordpolen, 1453 km nord for Barrow i Alaska og like langt fra Ellesmereøya som Frans Josefs land, 1094 km. Den ble første nådd av Hubert Wilkins i 1927 med fly. Wally Herbert var det første mennesket som tok seg til den nordlige utilgjenglighetspolen over isen, da han ankom med hundesleder i 1968.

Fordi isen er i konstant bevegelse, kan ikke punktet markeres med en permanent struktur.

Den sørlige utilgjengelighetspolen 

Den sørlige utilgjengelighetspolen er det punktet på det antarktiske kontinent som ligger lengst unna Sørishavet. En rekke forskjellige koordinater har blitt angitt for dette punktet. Uoverensstemmelsene skyldes hovedsakelig måten kystlinjen defineres og måles på. Den sørlige utilgjengelighetspolen refererer vanligvis til punktet der Sovjetunionen etablerte en forskningsstasjon i 1958, med koordinater  (noen kilder oppgir koorinatene ). Dette er 878 km fra Sørpolen og 3718 moh. Ved bruk av andre kriterier, lokaliserer Scott Polar Research Institute den sørlige utilgjengelighetspolen ved , mens British Antarctic Survey har beregnet seg fram til .

Den sørlige utilgjengelighetspolen er mye mer avsidesliggende og utilgjengelig enn den geografiske sørpolen. Den 14. desember 1958 etablerte en sovjetisk ekspedisjon en midlertidig forskningsstasjon ved  i forbindelse med Det internasjonale geofysiske år. En annen sovjetisk gruppe besøkte stedet i 1967. Fremdeles står en bygning igjen på stedet, markert med en byste av Vladimir Lenin med ansiktet vendt mot Moskva. Stedet er oppført på listen over historiske steder og kulturminner i Antarktis, og er vernet av bestemmelse som er gitt i Antarktistraktaten.

Utilgjengelighetspolen til havs 

Utilgjengelighetspolen til havs () er det punktet i havet som ligger lengst unna land. Dette ligger i det sørlige Stillehavet, 2688 kilometer fra nærmeste land: Ducie Island i Pitcairnøyene i nord, Motu Nui ved Påskeøya i nordøst og Maher Island nær Siple Island utenfor Marie Byrd Land i Antarktis i sør. Chatham Island ligger lenger vest og sølige Chile ligger i øst. Punktet kalles også «Point Nemo», navngitt etter Jules Vernes kaptein Nemo.

Norges utilgjengelighetspol til lands 
Den plass som ligger lengst fra havet i Norge ligger ved svenskegrensen 213 km fra havet () 15 km sørøst fra Engerdal tettsted.

Den plass som ligger lengst fra en vei i Norge (unntatt Svalbard) er en plass () ved Čivttasmaroaivi i Øvre Anárjohka nasjonalpark, som er 43 kilometer fra noen vei.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Polarområdene
Artikler i Antarktis-prosjektet
Verdens geografiske ytterpunkter
Ta mæ (Ketil Stokkan-album)

Ta mæ er et musikkalbum med Ketil Stokkan. Albumet ble utgitt den 26. august 2011.

Sporliste

 «Domino» (Ketil Stokkan)
 «En verden i forandring» (Ketil Stokkan)
 «Lengte hjem» (Ketil Stokkan)
 «Ta mæ» (Ketil Stokkan)
 «Ei ekstra mil» (Ketil Stokkan)
 «Turbo» (Ketil Stokkan)
 «Æ vil ha jobb» (Ketil Stokkan)
 «Aldri ta snarveien» (Ketil Stokkan)
 «Den gang da» (Ketil Stokkan)
 «Samme sjarmør» (Ketil Stokkan), (Melodi Grand Prix 1983, ny versjon)
 «Romeo» (Ketil Stokkan), (Melodi Grand Prix 1986, ny versjon)
 «Brandenburger Tor» (Ketil Stokkan), (Melodi Grand Prix 1990, ny versjon)
 «Aldri ta snarveien» (Ketil Stokkan), (radiomix)
 «Den gang da» (Ketil Stokkan), (radiomix)
 «Domino» (Ketil Stokkan), (mix av lps)

Medvirkende

Musikere
 Ketil Stokkan - sang, gitarer, piano, synth, kor, tekniker, produsent, låtskriver, arrangement 
 Svein Dag Hauge - gitarer, mandolin, cello, synth, mer strykere, miksing, arrangement 
 Oddbjørn Mikkelsen - bass 
 Jarle Måløy - trommer
 Bjørn Dølvik Johansen - piano, orgel
 Roy Stenersen - akustisk gitar på Domino
 Geir Langslet - piano på Ta mæ og Aldri ta snarveien
 Sverri Dahl - orgel/piano/synth på Turbo, Den gang da og Samme sjarmør
 Einar Bragi Bragason - sopransaksofon på Ta mæ
 Stig Harald Andreassen - bass på Romeo, coverdesign 
 Kurt Jenssen - trommekomp

Øvrige medvirkende
 Rolf Løvland - arrangement 
 Anders Engberg - arrangement
 Lars Inge Pedersen - klubbmiks
 Björn Engelmann - mastering
 Ronja Izabella Ellburg Stokkan - fotograf
 Ann-Catrin Ellburg - fotograf
 Joakim Stordahl Antonsen - fotograf
 Atle Zetterstrøm - distributør

Eksterne lenker
 Ta mæ

Musikkalbum fra 2011
Ketil Stokkan-album
Tharsis

Tharsis er et enormt vulkansk platå nær planetens Mars' ekvator. Det ligger ved den venstre enden av Valles Marineris. Navnet kommer fra Bibelen hvor Tharsis var navnet på landet som var det vestligste punktet i den kjente verden. Størrelsen til Tharsis har hatt mye å si for geologien på Mars. Tharsis er omgitt av et ringformet topografisk søkk som blir kalt Tharsis-trauet. På motsatt side av planeten ligger en mindre bulk kalt Arabia Terra som kan ha blitt formet som et resultat av venkten av Tharsis.

De store mengdene av karbondioksid og vanndamp som kan ha blitt utgasset fra Tharsis-magmaen kan også hatt mye å si for Mars' våtere epoker.

Nord for Tharsis ligger den spesielle skjoldvulkanen Alba Patera.

Referanser

Eksterne lenker 
 NASA-bilde og animasjon av Tharsis-regionen i sanne farger

Vulkaner på Mars
Artikler i astronomiprosjektet
Magne Rimestad

Magne Rimestad (født 6. mars 1948) er en norsk musiker og innleser.

Rimestad var bassist i Trondheimsbandet Naboens Rockeband i tiden bandet eksisterte fra 1972 til 1982, og også vokalist fra 1979 til 1982. I en 20års periode var han fast innleser blant annet for Lydbokforlaget. I 2016 sto han for tolkningen av «Det er av sine egne man skal ha det» og andre tekster på Tor Einar Bekkens CD.

Diskografi 
 Naboens Rockeband (1973)
 Skarp Swing (1976)
 I skyggen av Shadows (1977)
 Martins spennende reise (1977)

Referanser

Eksterne lenker 
 Naboens rockeband hos rockheim.no
 Magne Rimestad hos rockipedia.no

Norske musikere
Fødsler i 1948
En dag av gangen (Britannia-album)

En dag av gangen er et musikkalbum med Britannia, utgitt i februar 2007. Dette er gruppas debutalbum.

Sporliste

 «En dag av gangen»
 «Standard kommentar»
 «Country Girl»
 «Hvem får nå se mine tårer»
 «Der du er nå»
 «Livets soloppgang»
 «Ingen andre enn du»
 «Hold meg, elsk meg»
 «Savner deg her ved min side»
 «Min engel»
 «Over alle grenser»
 «Jammen er det leit»
 «Eksosrypa»
 «Vinden i mitt seil»
 «Det fikk jeg aldri gjort»

Debutalbum fra 2007
Norske dansebandalbum
Norske debutalbum
GT-Sara på farten

GT-Sara på farten med Full Rulle er et musikkalbum med GT-Sara & Full Rulle (m/venner), utgitt i 2007. Dette er hennes første album, og ble utgitt etter at GT-Sara (Gerd Thoreid) var fylt 83 år.

GT-Sara på farten med Full Rulle ble godt mottatt av kritikere og fikk seks på terningen og førstesideoppslag i Romerikes Blad. 
Albumet lå lenge blant toppene på VG-lista. «Ballongvisa» gikk til topps på Norsktoppen og figurerte på Norsktopplista i 6 uker. Albumet ble spilt inn i Tuft Studio i løpet av 2006 og 2007. Under en feiring av GT-Saras 80-årsdag uttrykte jubilanten et ønske om å få spille inn en CD. Etter en  dugnad av musikere og andre ble GT-Sara Norges eldste platedebutant noensinne.

Sporliste

 «På folkemunne» (Vidar Sandbeck)
 «Vise for gærne jinter» (Alf Prøysen/Egil Monn-Iversen)
 «Hei, hei, Josefine» (Vidar Sandbeck)
 «Rosen og sommerfuglen» (David Almerèn/Walter Lindbom/Daniel Fallström/Juul Hansen)
 «Ballongvise» (Trond Brænne/Geir Holmsen)
 «Dakota-Kalle» (Vidar Sandbeck)
 «Måneskinnsvalsen» (Magnus Brostrup Landstad/Reidar Thommessen)
 «Anna og Johan» (Vidar Sandbeck)
 «O store Gud» (Carl C. Boberg/svensk folketone/Knut Andersen)
 «GT-Sara live, Jessheim 19/12 2006»

Musikere / produksjon 
 Jørn Arild Grefsrud - gitar, mandolin, keyboard, rytmeinstrumenter, korsang, tekniker
 Stein R. Holstad - sang, gitar, rytmeinstrumenter, korsang
 Sigbjørn Reiakvam - trommer, rytmeinstrumenter
 Pål Krosby - bass, korsang
 Hanne C. Vestøl - sang
 Mads Madsen - fiolin
 Karen-Marie Omholt - piano
 Frode Øyen - trekkspill
 Jonny Kokaas - trekkspill
Kristian Sørensen - korsang, produksjon, tekniker, foto

Referanser

Eksterne lenker 
 Rockipedia: GT-Sara på farten med Full Rulle
 Discogs: GT-Sara på farten med Full Rulle

Debutalbum fra 2007
Norske musikkalbum
Anne Kalvig

Anne Kathrine Kalvig (født 26. september 1972 i Stavanger) er en norsk religionsviter og radikalfeministisk aktivist. Hun er professor i religionsvitenskap ved Universitetet i Stavanger og nestleder i Women’s Declaration International.

Anne Kalvig var elev ved Kongsgård skole i Stavanger. Hun tok doktorgraden i religionsvitenskap i 2011 med avhandlingen «Åndeleg helse. Ein kulturanalytisk studie av menneske- og livssyn hos alternative terapeutar» ved Universitetet i Bergen. Hun tok hovedfag i religionsvitenskap ved Universitetet i Oslo i 1998 med oppgaven «Gjennom Lysmuren, inn i the New Age. Ein analyse av kjønnsideologi i den nye spiritualiteten». I 2016 utgav hun boka «Spiritisme - Samtaler mellom levende og døde». Hennes forskningsfelt er alternativ spiritualitet og nyreligiøsitet, religion og populærkultur, folkereligiøsitet, døden som minne og grense, samt kjønnsteori.

Kalvig var leder i Kvinnefronten i Stavanger per 2006, og ble i 2010 styremedlem i Kvinnegruppa Ottar i Stavanger/Rogaland, der hun i 2011 ble leder. Hun satt i Stavanger bystyre for Rødts forløper RV 2003–2005. Per 2021 var hun nestleder i organisasjonen Women’s Declaration International (WDI), tidligere Women's Human Rights Campaign Norge (WHRC).

Referanser

Eksterne lenker 

Norske religionshistorikere
Personer fra Stavanger kommune
Get With It

Get With It er en EP med Astroburger, utgitt i 1996.

Sporliste

 «Nail Me Down»
 «Get With It»
 «Aztec»

EP-plater fra 1996
Astroburger-album
Svalbardloven

Svalbardloven (lov om Svalbard) er en norsk lov fra 17. juli 1925 som har til formål å implementere Svalbardtraktatens bestemmelser i norsk rett. Svalbardloven fastslår og regulerer Norges myndighetsutøvelse og andre forhold knyttet til Svalbard. Loven gir også hjemmel til å treffe andre lover, og blant lovene som er hjemlet i Svalbardloven finner vi blant andre Svalbardmiljøloven av 2001.

Loven forvaltes av Kongen, og regjeringen via Sysselmesteren på Svalbard. Sysselmannen håndhever lovens bestemmelser og utøver sanksjonsmyndighet under loven.

Referanser

Eksterne lenker
 Om Svalbardloven - Sysselmesteren på Svalbard. Besøkt 26. august 2011.
 Svalbardloven - lovteksten hos Lovdata. Besøkt 25. august 2011.

Norske lover
Svalbard
Lover av 1925
Negasso Gidada

Negasso Gidada (født 3. september 1943 i Dembidolo, død 27. april 2019 i Tyskland) var en etiopisk politiker. Han var informasjonsminister i overgangsregjeringen som ble grunnlagt etter Mengistu Haile Mariams fall, og var Etiopias president fra 1995 til 2001.

Han døde i Tyskland der han var innlagt på sykehus.

Referanser 

Etiopiske presidenter
Personer etter føde- eller oppvekststed i Etiopia
Aman Andom

Aman Mikael Andom (født 1924, død 17. november 1974) var det første statsoverhodet i Etiopia etter keiserdømmets avskaffelse. Han var en eritreer.

Etiopiske presidenter
Personer etter føde- eller oppvekststed i Etiopia
Handöls kapell

Handöls kapell er en kirkebygning i Handöl i Härnösands stift.

Kapellet ble oppført i tre omkring år 1800, tatt i bruk 1804 og innviet i 1806. Vegger og tak ble bygget av stedsbefolkningen, mens innredningen ble utført av fjellallmuen og samene. Det siste renoveringen ble gjennomført i sammenheng med kapellets tohundreårsjubileum.

Rundt kapellet finnes en kirkegård.

Prekestolen er fra 1600-tallet og fantes tidigere i Frösö kirke. Det samme gjelder for alteret.

Kilder
 
 Åre församling
 Härnösands Stifts Herdaminne av L. Bygdén 

Svenska kyrkans kirkebygninger i Sverige
Jämtlands län
Religiøse byggverk fra 1806
1800-årene i Sverige
Åre kommune
Haudegen

Haudegen (eller Wetterstation Haudegen) er en nedlagt tysk meteorologisk stasjon fra andre verdenskrig, og som ligger på den østlige siden av Wordiebukta i Rijpfjorden, sør i Prins Oscars Land i nordlige deler av Nordaustlandet på Svalbard. Stasjonen ble opprettet høsten 1944 for å bedre sikre tilgangen til meteorologisk informasjon, da flere tyske meteorologiske fly og skip var blitt skutt ned eller senket i løpet av krigen.

Andre verdenskrigs avslutning anses å være den 2. september 1945 da Japan kapituerte. (I Europa kapitulerte Tyskland i mai.) Men den bevæpnede tyske enhet Wettertrupp Haudegen på Station hadde ingen å kapitulere til. Det skjedde først den 4. september da et norsk følge ankom. Nordmennene var usikre på hvordan de skulle gjennomføre akten, men den tyske offiser foreslo at de først inviterte nordmennene på kaffe og schnapps. Så overleverte han sin pistol, og man satte opp en kapitulasjonserklæring.

Stasjonen går for å være den best bevarte av flere tyske meteorologiske stasjoner fra krigstiden, og hovedbygningen og et uthus står fremdeles. Stasjonen er automatisk fredet som et kulturminne, og det er også innført ferdselsforbud i det umiddelbare området rundt bygningene. Sysselmannen på Svalbard inkluderte kulturminnene her i et særskilt miljøovervåkingsprogram implementert i årene 1997-2009, med egne tiltak for å dokumentere, måle, og forebygge miljøslitasje på kulturminnene. Sysselmannen fører utvidet oppsyn og vedlikehold av anlegget, som inngår i de femti mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.

Referanser

Eksterne lenker
 Privat oversikt over vernesteder på Svalbard
 

Nordaustlandet
Ferdselsforbud på Svalbard
Kulturminner på Svalbard
Midterhuken

Midterhuken er et fjell og et sted med gamle fangstanlegg fra den nederlandske fangsten på 1600-tallet, ytterst på neset hvor Van Keulenfjorden og Van Mijenfjorden møtes, sørvest på Spitsbergen, Svalbard. Stedet ligger øst i Bellsund, helt vest i Nathorst Land. I Midterhukhamna er det rester av hustufter, spekkovner, utkikkstårn og graver. Her lå også en av bistasjonene til Hagerup i 1898. Det er totalt ferdselsforbud på stedet på grunn av kulturminnene.  Sysselmannen på Svalbard fører utvidet oppsyn og vedlikehold av stedet, som inngår i de 50 mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.

På andre siden av Van Keulenfjorden ligger kulturminnet Lægerneset, som også har fullt ferdselsforbud.

Midterhuken ligger midt i en subduksjonssone som minner om hva vi finner i det nordvestlige terreng, og i en nord-sør sone har subduksjonen trolig skjedd etter midten av ordovicium – altså ved starten av den kaledonske fjellkjedefoldingen nettopp da Laurentia-Grønland og Baltica støtte sammen her oppe. Den endelige kollisjonen i silur skapte foldinger som viser seg i en tydelig fargerik, sterkt foldet struktur som dekker hele fjellsiden av Midterhuken.

Referanser

Eksterne lenker
 Privat oversikt over vernede steder på Svalbard
 Bellsunds geologi – Cruisehåndbok for Svalbard.
 Bilder av Midterhukens geologi
 Midterhukens stratigrafi – Harvard University.

Spitsbergen
Fjell på Spitsbergen
Ferdselsforbud på Svalbard
Svalbards geologi