alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Frans David

Biskop Frans David (ungarsk: Ferenc Dávid) (født 1510 i Kolozsvár i Transilvania (Cluj-Napoca i dagens Romania), død 15. november 1579) var grunnlegger av den første unitarkirken i 1568, som fortsatt finnes i Romania og Ungarn.

Studietid og tidlig virke

Frans David studerte i årene 1546–1551 teologi i Wittenberg og Frankfurt am Main. Etter studiene virket han en tid som lærer og prest i Transilvania. Hans søkende natur gjort at han som prest skulle komme til å ha ledende stillinger innen forskjellige kirkesamfunn. Således ble han biskop for de ungarske lutheranere i perioden 1557–1559 og for de reformerte (kalvinistene) i perioden 1559–1564.

Unitarisk virke
På 1500-talletspredte reformasjonen seg raskt i flere forskjellige retninger. I Nord-Tyskland og Skandinavia oppsto de evangelisk-lutherske kirkesamfunn. I England ble den anglikanske kirke grunnlagt av Henrik VIII. I Sveits vokste den reformerte kirke fram inspirert av Zwingli og ikke minst Calvin. Samtidig vokste det fram en liberal og dogmefri kristen bevegelse i Transilvania, også kalt den radikale reformasjon. 
Frans David ble hoffprest hos prins Sigismund av Transilvania (1540–1571), og de ble begge grepet av de liberale tanker som den radikale reformasjonen førte med seg. På riksdagen i Torda i 1568 får Frans David med prins Sigismunds støtte gjennom et lovforslag som gir religionsfrihet til de såkalte vedtatte kristne religioner i de områder prinsen regjerte. Kort etter etablerer Frans David et kirkesamfunn som særlig forkastet den kristne treenighetslære og senere også skulle komme til å forkaste forestillingen om at Jesus var guddommelig. Medlemmene av dette kirkesamfunnet ble senere omtalt som unitarer, og kirkesamfunnet som den unitariske kirke. Kirkesamfunnet finnes fortsatt i Romania og Ungarn, og også representert i Norge og i Italia.

Siste leveår
Da prins Sigismund dør i en rideulykke i 1571 overtar en reformasjonsfiendtlig gruppe regjeringsmakten, og umiddelbart starter et arbeid som tar sikte på å vedta lover som vanskeliggjør situasjonen for unitarene. På dette tidspunkt har Frans David gjort kjent at han ikke lenger kan anse Jesus som guddommelig. Det legges press på ham for å få ham til å endre mening, men uten hell. Til slutt fengsles Frans David og sendes til Deva-borgen (dagens Romania). Her dør han syk og nedbrutt 15. november 1579.

Se også
Den norske unitarkirke

Referanser

Litteratur
John Erdö: Transylvanian Unitarian Church. USA 1990.

Unitarisk kristendom
Fødsler i 1510
Dødsfall i 1579
Vernet bedrift

Vernet bedrift er en uformell betegnelse på en bedrift som tilbyr arbeid til personer som ellers ville vært ufrivillig arbeidsløse og som av ulike grunner ikke er kvalifisert til en jobb i det ordinære arbeidsmarkedet. 

Den som er ansatt i en vernet bedrift mottar en liten lønn i tillegg til trygd eller sosialstønad.

En mer korrekte betegnelse på vernede bedrifter er arbeidssamvirketiltak.

Andre betydninger
Vernet bedrift brukes også i nedsettende betydning om bedrifter og foretak som har lave prestasjoner.

Sysselsetting
Respirasjon

Respirasjon eller åndedrett er en funksjon som utføres i åndedrettssystemet, en utveksling av gassene oksygen (O2) og karbondioksid (CO2) mellom levende organismer og omverdenen. Luft består imidlertid av mer enn O2 (cirka 21 %) og CO2 (cirka 0,04 %). Den består av mest nitrogen (N2) (cirka 78 %), men også av argon (Ar) (cirka 0,9 %) og en rekke andre gasser i små kvanta.

Respirasjonen deles inn i to distinkte deler, gassutvekslingen, som er prosessen som transporterer oksygen og karbondioksid mellom blodet og atmosfæren, og den cellulære respirasjonen, som er den metabolske prosessen som ved hjelp av oksygen skaper energi gjennom oksidasjon og dannelse av karbondioksid. Hos mennesket er det vanlig å dele respirasjonen inn i faser, nærmere bestemt inspirasjon (eller inhalasjon) hvor luften trekkes inn i lungene, gassutveksling og cellulær respirasjon og til slutt ekspirasjon, hvor luften i lungene pustes ut.

Hos mennesket styres respirasjonen av egne områder i hjernestammen, og den viktigste faktoren for kontroll av respirasjonshastighet og -dybde (tidevolum eller tidalvolum, tilsvarer cirka 0,5 ltr. hos en voksen person) er hos friske personer blodets innhold av karbondioksid (CO2), slik at det er en økt mengde CO2 i blodet som stimulerer til økt respirasjon, og ikke mangel på oksygen.

Kilder 
Regjeringen.no:NOU 2003: 5 Pionerdykkerne i Nordsjøen

Se også 
 Hyperventilasjon
 Agonal respirasjon
 Åndedrettssystemet
 Gassutveksling
 Cellulær respirasjon
 Kvelning

Eksterne lenker 
 

Åndedrettssystemet
Medisin
1000 artikler enhver Wikipedia bør ha
Maria Bonnevie

Anna Maria Cecilia Bonnevie (født 26. september 1973 i Västerås) er en norsk-svensk skuespiller. Bonnevie er utdannet ved Stockholm Scenskola (1997) og fikk sin første teaterrolle i Hrafn Gunnlaugsons Den hvite viking. I 1997 debuterte hun på den svenske teaterscenen Dramaten, i stykket Yvonne (Ingmar Bergman). På filmlerretet debuterte hun i Kvitebjørn kong Valemon (regi Ola Solum, 1991).  Hennes gjennombrudd kom i filmen Jerusalem (regi Bille August, 1997), og senere har hun blant annet agert i Insomnia (1997), Øyenstikker (2001) og Syndare i sommarsol (2001).  For filmen Jeg er Dina (2002) mottok hun utmerkelse for beste utenlandske kvinnelige skuespiller ved filmfestivalen i Montreal.

I 2009 portretterte hun den britiskfødte prinsesse Maud/dronning Maud av Norge i den norske TV-miniserien Harry & Charles. For rollen vant hun Gullruten 2010 i klassen beste kvinnelige skuespiller. Jakob Cedergren spilte rollen som ektemannen, den danskfødte prins Carl/kong Haakon VII av Norge.

Familie 
Maria Bonnevie er datter av skuespillerne Jannik Bonnevie og Per Waldvik. 

Hun har siden 2006 levd sammen med programleder Fredrik Skavlan.

Filmer i utvalg 
 1991 – Kvitebjørn kong Valemon
 1991 – Den hvite viking
 1996 – Jerusalem
 1997 – Insomnia
 1999 – Den 13. krigeren
 1999 – Tsatsiki
 2001 – Syndere i sommersol
 2002 – Jeg er Dina
 2002 – Himmelfall
 2003 – Mamma, pappa, barn 
 2003 – Hvem er David? 
 2003 – Reconstruction
 2004 – Trusselen 
 2004 – Dag og natt
 2009 – Engelen
 2010 – Maskeblomstfamilien
 2012 – Uskyld
 2018 – Føniks
2020 – Et glass til

Priser og nominasjoner 
 Amandaprisen 2002 i klassen årets kvinnelige skuespiller for Jeg er Dina
 Kanonprisen 2009 i klassen beste kvinnelige hovedrolle for Engelen
 Nominert til Amandaprisen 2010 i klassen beste kvinnelige hovedrolle for Engelen
 Gullruten 2010 i klassen beste kvinnelige hovedrolle for Harry & Charles
 Nominert til Amandaprisen 2011 i klassen beste kvinnelige birolle for Maskeblomstfamilien
 Nominert til Amandaprisen 2013 i klassen beste kvinnelige skuespiller for Uskyld
 Nominert til Kanonprisen 2018 i klassen beste birolle for Føniks 
 Amandaprisen 2019 i klassen beste kvinnelige birolle for Føniks

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Maria Bonnevie hos Filmweb

Svenske skuespillere
Norske skuespillere
Amanda for beste kvinnelige hovedrolle
Amanda for beste kvinnelige birolle
Vinnere av Gullruten for beste skuespiller
Vinnere av Kanonprisen
Personer fra Västerås
Amandaprisen 2010
Amandaprisen 2011
Amandaprisen 2019
Jannik Bonnevie

Jannik Bonnevie (født 16. juni 1945 i Oslo) er en norsk skuespiller. Hun er utdannet ved Statens Teaterhøgskole (1967–1971).
 
Jannik Bonnevie var ansatt ved Den Nationale Scene i Bergen 1971-1976. Hun var senere tilknyttet Fjernsynsteatret og barneprogrammet Lekestue i en fireårs-periode, og gjestespilte ved Nationaltheatret, Det Norske Teater, Riksteatret, Sogn og Fjordane Teater, Nordland Teater og Teatret Vårt i Molde. I de senere år har hun vært tilknyttet flere frie teater og produsert egne stykker. I 2005 turnerte hun landet rundt med monologen Martha (av Margaret Johansen), som omhandler omsorgsarbeidet for en dement far. Hun har også medvirket i en rekke filmer og TV-serier.

Familie 
Hun er datter av Christian Fredrik Bonnevie (1906–1992) og Betty Birgitte Sofie Piene (1909–2001). Bonnevie var en periode gift med den svenske skuespilleren Per Waldvik og er mor til skuespilleren Maria Bonnevie, f. 1973.

Filmografi (utvalg) 
 1978 – Gengangere, Regine Engstrand
 1977 – Ærlige blå øyne (TV-serie)
 1995-1998 – Asylet  (TV-serie)
2000 – Detektor (spillefilm)
2002 – Lekestue (TV-serie)
2004 – Salto, salmiakk og kaffe (spillefilm)
2009 – Harry & Charles (TV-serie)
2010 – Dag (TV-serie)
2012 – NAV (TV-serie)
2013 – Folk som faller (kortfilm)
2013 – Kaikella Rakkaudella (spillefilm)
2014 – Mammon (TV-serie)
2014-2015 – Kampen for tilværelsen (TV-serie)
2016 – Aber Bergen (TV-serie)
2019 – Neste sommer (TV-serie)
2019 – Beforeigners (TV-serie)

Referanser

Kilder 
 Norsk Slektskalender, 3. bind, 1979, s. 43-44.
 Disnorge.no/gravminner, id. 713923 og 713924.

Eksterne lenker 
 

Norske skuespillere
Skuespillere ved Den Nationale Scene
Skuespillere ved Fjernsynsteatret
Skuespillere i Asylet
Personer fra Oslo
Marta Vieira da Silva

Marta Vieira da Silva, artistnavn Marta (født 19. februar 1986 i Dois Riachos, Alagoas) er en brasiliansk fotballspiller. Marta begynte sin fotballkarriere i Vasco da Gama. Hun har spilt for Umeå IK i Sverige fra 2004 til 2009, og var med på å løfte serien til en av de beste i verden. Marta spilte for Brasil under VM i 2003, 2007,  2011, 2015 og 2019.

I 2009 ble Marta med på oppstarten av den amerikanske profesjonelle ligaen WPS, og har vist seg å være et tveegget sverd. Begge klubbene hun var i, Los Angeles Sol i 2009 og FC Gold Pride i 2010, har vunnet serien (Sol vant imidlertid ikke sluttspillet), men begge gikk konkurs kort tid etterpå. Etter at Gold Pride gikk konkurs, spiller Marta på Santos' kvinnelag på lån. Både LdB FC Malmö og Piteå IF Dam var på jakt etter Marta, som det ryktes at var på vei tilbake til Damallsvenskan. Imidlertid signerte Marta med Western New York Flash, et nytt WPS-lag.

2012–2014 var Marta tilbake i svensk toppfotball, denne gangen for Tyresö FF. Etter årene i Umeå snakker hun flytende svensk. 2014–2017 spilte hun for FC Rosengård også i Sverige. Fra 2017 spiller hun for Orlando Pride i USA.

Den 18. juni 2019 ble hun mestscorende i fotball-VM-historien da hun scoret sitt 17. VM-mål i en gruppespillkamp mot Italia. Hun slo dermed Miroslav Klose som står med 16 mål.

Utmerkelser 
 I 2006, 2007, 2008, 2009, 2010 og 2018 ble Marta kåret til FIFA World Player of the Year.
 Under VM i fotball for kvinner 2007 ble hun tildelt Gullballen som beste spiller og Gullskoen som toppscorer.

OL-medaljer 
 2004  Athen -  Sølv i fotball, damer  Brasil  
 2008  Beijing -  Sølv i fotball, damer  Brasil

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Brasilianske fotballspillere
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Brasil under Sommer-OL 2004
Fotballspillere under Sommer-OL 2004
Medaljevinnere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Brasil under Sommer-OL 2008
Fotballspillere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Brasil under Sommer-OL 2012
Fotballspillere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Brasil under Sommer-OL 2016
Fotballspillere under Sommer-OL 2016
Deltakere for Brasil under Sommer-OL 2020
Fotballspillere under Sommer-OL 2020
Fotballspillere for Umeå FC
Personer fra regionen Sertão Alagoano
Olympiske medaljevinnere i fotball
Spartakusforbundet

Spartakusforbundet (tysk Spartakusbund) var en sosialistisk organisasjon i Tyskland under første verdenskrig. Den er mest kjent for spartakistopprøret i Berlin i 1919.

Historie 
Organisasjonen oppstod som Gruppe Internationale i 1915, utløst av borgfredspolitikken. Gruppen omfattet bl.a. Rosa Luxemburg, Karl Liebknecht og Clara Zetkin. 
I artikler kalt «Spartakusbrevene» ble krigen og den sosialdemokratiske partiledelsens tilslutning til krigføringen kritisert. Derfor ble Gruppe Internationale kjent som Spartakusgruppen og kalte seg senere Spartakusforbundet. 

Flere av de ledende medlemmene i organisasjonen ble etter hvert arrestert i perioder, og organisasjonens virksomhet forhindret av myndighetene.

Da Unabhängige Sozialdemokratische Partei Deutschlands (USPD) ble dannet i 1917, sluttet spartakistene seg til. Men deres program var betydelig mer radikalt enn USPDs.

Etter at den tyske novemberrevolusjonen i 1918 hadde brutt ut, gikk Spartakusforbundet inn for en «rådsrepublikk» bygget på arbeiderråd og soldatråd. Dette lignet tilsynelatende på bolsjevikenes program i Russland, men den ideologiske lederen i Spartakusforbundet, Rosa Luxemburg, stod i virkeligheten for en annen og mer demokratisk sosialisme enn Vladimir Lenin gjorde. Bl.a. slo hun i Hva vil Spartakusforbundet? fast at de bare ville overta regjeringsmakten om det var den klare og utvetydige viljen til flertallet av befolkningen.

Den 30. desember 1918 ble Det tyske kommunistpartiet (KPD) dannet, selv om Rosa Luxemburg hadde frarådet det. I januar 1919 kom det til oppstand i Berlin, med kommunister i spissen. Rosa Luxemburg var uenig i oppstanden, men ble likevel arrestert og henrettet. Det samme ble de to andre fremste lederne i KPD, Karl Liebknecht og Leo Jogiches. Men i flere år fremover var arven etter Spartakusforbundet og Rosa Luxemburg en viktig faktor på den ytterliggående tyske venstresiden, delvis innenfor KPD før dette partiet ble helt dominert av stalinister, og delvis utenfor.

Galleri

Referanser 

Weimarrepublikken
Édouard Daladier

Édouard Daladier (født 18. juni 1884 i Carpentras i Frankrike, død 10. oktober 1970 i Paris) var en fransk politiker (Parti Radical Socialiste).

Bakgrunn og virke 
Daladier var medlem av Parti Radical Socialiste og parlamentsmedlem fra 1919. Mellom 1927 og 1932 var han partiformann og medansvarlig for bruddene med det sosialistiske parti i 1926 og med den konservative statsminister Raymond Poincaré i november 1928. 

Fra 1924 var han flere ganger minister med forskjellige porteføljer, og på trettitallet (1933, 1934, 1938 – 1940) flere ganger statsminister for sentrum-høyre-koalisjoner. Under Folkefrontsregjeringen var han krigsminister. 

I 1938 tilsluttet han seg den britiske Appeasementpolitikk og hadde sammen med Arthur Neville Chamberlain en vesentlig andel i inngåelsen av Münchenavtalen som i løpet av sudetkrisen førte til at de sudetentyske områdene i Tsjekkoslovakia ble avstått til Det tyske rike. 

Den  3. september 1939, etter Hitlers invasjon i Polen den 1. september 1939, erklærte Daladier krig mot Tyskland, i pakt med Frankrikes bistandsavtale med Polen. Han gjorde dette nølende, i det han i det lengste hadde forsøkt å unngå en storkrig. 

I mars 1940 trådte Daladier tilbake fra statsministerembedet, fordi offentligheten mente at han hadde sviktet Finland ved ikke å sende landet hjelp mot de angripende sovjetrusserne under vinterkrigen. Hans etterfølger i embedet ble Paul Reynaud. 

Etter nederlaget mot Tyskland i slaget om Frankrike flyktet Daladier til Marokko. Der ble han imidlertid tatt til fange, og anklaget av Vichy-regjeringen for forræderi. Fra 1943 til 1945 var Daladier internert i Tyskland.

Fra 1946 til 1958 var han igjen parlamentsmedlem, og var Charles de Gaulles motspiller under Den fjerde republikk. Fra 1956 var han sitt partis fraksjonsleder i nasjonalforsamlingen. Daladier var ærespresident for sitt parti inntil det ble sammenslått med Parti socialiste français. Fra 1953 til 1958 var han også borgermester i Avignon.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Franske statsministere
Parti républicain, radical et radical-socialiste-politikere
Franske sosialister
franske borgermestere
Personer fra departementet Vaucluse
Franske utenriksministre
Polsk riksdag

Polsk riksdag er en betegnelse på en kaotisk og støyende forsamling hvor det er tilnærmet umulig å fatte vedtak. Uttrykket brukes ofte på norsk i betydningen en «larmende forsamling, vilt spetakkelmøte».
I det polsk-litauiske samvelde (1569–1795) kunne ethvert medlem av parlamentet, Sejmen, nedlegge et liberum veto. Om et slikt veto ble nedlagt, måtte parlamentet oppløses. Alle lover og vedtak parlamentet hadde gjort, ble da opphevet.  

Polen lå på denne tiden mellom tre stridige stormakter, Russland, Preussen og Østerrike, som alle gjorde sitt hver for seg til å fyre opp under enhver splittelse og uenighet i forsamlingen.

Bruken av uttrykket er for det meste begrenset til Skandinavia, skjønt uttrykket kjennes også fra de tyskspråklige land.

Se også 
 Konsensus

Referanser 

Polens historie
Polsk politikk
Styreformer
Politiske ord og uttrykk
ADHD Norge

ADHD Norge, tidligere kalt Foreldreforeningen for MBD-barn og ADHD-foreningen, er en norsk pasientorganisasjon for personer med ADHD (oppmerksomhetssvikt og hyperaktivvitet) og deres pårørende.

ADHD Norge er en landsdekkende, frivillig organisasjon for mennesker med ADHD og deres pårørende. ADHD Norges visjon er at alle som har ADHD skal ha muligheter til å utnytte sine ressurser og leve et godt liv.

ADHD Norge har som formål å:
 spre kunnskap og forståelse for ADHD 
 holde medlemmene orientert om rettigheter og  muligheter for støtte 
 fremme likestilling for mennesker med ADHD

Organisasjonen arrangerer bl.a. sommerleirer og familieseminarer. Organisasjonen har et fagråd til støtte for arbeidet med ADHD og et nettverk av likepersoner over hele landet.
Organisasjonen har fylkeslag og lokallag over hele Norge. Organisasjonen har omkring 9 000 medlemmer. Den ledes av et landsstyre på 5 medlemmer og 3 varamedlemmer. Landsmøtet er organisasjonens øverste organ og avholdes hvert andre år. ADHD Norge ung er et rådgivende organ for utvikling av saker som gjelder ungdomsarbeid.

ADHD Norge har kontor i Oslo. Utgir medlemsbladet Stå På! med 4 nr. i året.

Historikk
Foreningen ble stiftet som Foreldreforeningen for MBD-barn i 1979 og ble medlem av FFO i 1986. Foreningen skiftet navn til ADHD-foreningen i 2001. På landsmøtet i Tromsø 16. juni 2007 vedtok foreningen at organisasjonen endrer navn til ADHD Norge som da ble blant de største brukerorganisasjonene innenfor psykiatriområdet i Norge med over 9 300 medlemmer. I september 2006 hadde ADHD- foreningen 10 700 medlemmer. I løpet av disse årene er følgende blitt æresmedlemmer:1987 Anna Marie Stovner; 1996 Egil Ruud; 1999 Berit Langlete; 1999 Gerd Strand; 2009 Harald Åsheim;2013 Brita Drabitzius. Litteraturprofessor Otto Hageberg var foreningens første leder, fra den ble stifet i 1979 og til 1985.

Se også
 ADHD
 Nasjonalt Kompetansesenter for AD/HD, Tourettes Syndrom og Narkolepsi

Eksterne lenker
 Offisiell hjemmeside for ADHD Norge
 ADHD/hyperkinetisk forstyrrelse – Nasjonal faglig retningslinje for utredning,behandling og oppfølging
 ADHD dietterapi for barn (på engelsk)

Norske pasientorganisasjoner
Organisasjoner etablert i 1979
Samfundets Støtter

Samfundets Støtter er et drama av Henrik Ibsen utgitt i 1877. Stykket hadde premiere på Odense Teater, 14. november 1877. Handlingen foregår i konsul Bernicks hus i en mindre, norsk kystby.

Roller

 Konsul Bernick, skipsbygger
 Fru Bernick, hans hustru
 Olaf, deres sønn, 13 år gammel
 Frøken Bernick, konsulens søster
 Johan Tønnesen, fru Bernicks yngre bror
 Frøken Hessel, hennes eldre halvsøster
 Hilmar Tønnesen, fru Bernicks fetter
 Adjunkt Rørlund
 Grosserer Rummel
 Købmand Vigeland
 Købmand Sandstad
 Dina Dorf, en ung pike i konsulens hus
 Fuldmægtig Krap
 Skibsbygger Aune
 Grosserer Rummels frue
 Postmester Holts frue
 Doktor Lynges frue
 Frøken Rummel
 Frøken Holt
 Byens borgere og andre innbyggere, fremmede sjøfolk, dampskipspassjerer, osv.

Litteratur
 Utgaven fra 1893 | 1899 | 1992 hos Nasjonalbiblioteket
 (engelsk)
 Die Stützen der Gesellschaft, gratis tilgjengelig i Projekt Gutenberg (tysk)
 Mer bakgrunnsinformasjon hos Henrik Ibsens skrifter

Eksterne lenker 
 NRK Nett-TV: Samfundets Støtter Fjernsynsteatret (1973) Tilgjengelig for norske IP-adresser 

Henrik Ibsens skuespill
Skuespill fra 1877
Lille Eyolf

Lille Eyolf er et drama av Henrik Ibsen utgitt i 1894. Stykket hadde
premiere på Deutsches Theater i Berlin 12. januar 1895.

Rollene
Alfred Allmers, ejendomsbesidder, literat, forhen timelærer. 
Fru Rita Allmers, hans hustru.
Eyolf, deres barn; ni år gammel.
Frøken Asta Allmers, Alfreds yngre halvsøster.
Ingeniør Borghejm.
Rottejomfruen

Handlingen

Stykket foregår i løpet av halvannet døgn på ekteparet Rita og Alfred Allmers eiendom, ikke langt fra fjorden, noen mil fra nærmeste by. De to har en delvis lam sønn på ni år, Eyolf. Guttens handikap er et resultat av at han som spedbarn falt ned fra bordet etter å ha blitt overlatt til seg selv under foreldrenes heftige elskovsakt. Etter denne ulykken ser det ut til at Alfred Allmers har fjernet seg fra Rita både seksuelt og emosjonelt, og begravd seg i arbeidet med en filosofisk avhandling om «det menneskelige ansvar», som han har sett på som sitt store kall og livsverk. Rita føler seg avvist av ektemannen, og det gir seg utslag i utbrudd av voldsom sjalusi overfor sønnen og Alfreds halvsøster Asta, som han er sterkt knyttet til. Handlingen tar til etter at Alfred er kommet tilbake fra en tur i fjellene, der han har bestemt seg for å gi opp arbeidet med avhandlingen og helt ofre seg for Eyolfs lykke og utvikling. En gammel kone, Rottejomfruen, kommer til huset for å spørre om de har «noe som gnager i huset» og tilbyr seg å lokke rottene med seg ut på fjorden så de drukner, men ingen i huset mener de har noe slikt gnagende å kvitte seg med. Lille Eyolf er imidlertid fascinert av den uhyggelige Rottejomfruen, og trekkes etter henne ned mot vannet, hvor han drukner. Guttens død utløser kriser hos de som er tilbake. Vi forstår at Alfred er forelsket i Asta, som på sin side gjennom noen gamle brev etter moren har funnet ut at de to faktisk ikke er i slekt i det hele tatt. Hun reiser avgårde med Borgheim, en ingeniør som vil gifte seg med henne. 

Etter oppgjør og selvransakelse beslutter Rita og Alfred seg for å holde ut med hverandre tross alt. De vil innlede et nytt liv i omsorg for stedets fattige barn. Skyldfølelsen, sorgen og savnet etter Eyolf skal omdannes til sosial samvittighet.

Litteratur
HTML- og PDF-versjon av Lille Eyolf basert på 1898-utgaven

Eksterne lenker 
 Lille Eyolf (førsteutgave, 1894, Gyldendalske Boghandels Forlag; med personlig hilsen fra Ibsen til Sofie Cappelen)
Tilgjengelig for norske IP-adresser: 
 NRK TV: Lille Eyolf Fjernsynsteatret (versjon 1983)
 NRK TV: Lille Eyolf Fjernsynsteatret (versjon 1968)

Henrik Ibsens skuespill
Skuespill fra 1894
Ilen kirke

Ilen kirke (ofte omtalt som Ila kirke) ligger ved Skansen og Nidareid vest for Trondheim sentrum og øst for Ila, der eidet mellom Nidelva og Trondheimsfjorden er på det smaleste. Kirken ble tegnet av arkitekt Eugene Sissenére i nygotisk stil, bygget i stein med tretak og innviet 7. juni 1889.

Orgelet er fra samme år som kirken, og ble bygget av dansken Claus Jensen fra Schleswig-Holstein.

Kirken har en kirkegård/urnelund ved Ilen kirkegård ved Ilsvika lenger vest, som ble ferdig rehabilitert til desember 2007. Det er sannsynligvis første gang i Trondheim bys historie at en nedlagt kirkegård taes i bruk igjen. Kirkegården er rehabilitert med henblikk på at det der kun skal være urnenedsettinger.

Ilen kirke er en del av Ilen menighet og Byåsen prosti.

Referanser

Eksterne lenker
 
 Ilen menighet 
 Orgelet i Ilen kirke 
 
 

Kirker i Trondheim
Kirker i Byåsen prosti
Ila
Skansen (Trondheim)
Religiøse byggverk fra 1889
1889 i Norge
Kulturminner i Trondheim
Norsk Redaktørforening

Norsk Redaktørforening (NR) er en interesseorganisasjon for redaktører og mellomledere i norske mediebedrifter. Organisasjonen er ikke en fagforening i tradisjonell forstand, men har som formål «å verne om ytringsfriheten og trykkefriheten som rettsstatens og demokratiets grunnpilarer». 

Norsk Redaktørforening ble etablert i 1950 og har vel 750 medlemmer (2011). Sekretariatet ligger i Oslo. Organisasjonen er medlem av Norsk Presseforbund.

Reidun Kjelling Nybø ble fra 2022 generalsekretær etter Arne Jensen, etter at hun tidligere hadde vært assisterende generalsekretær. 

Torolv Kandahl var formann 1950–1956, Einar Diesen 1956–1966, Roald Storsletten 1966–1971, og Reidar Hirsti var formann 1971–1974. Harald Stanghelle var styreleder fra 2009 til 2018.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker
 Norsk Redaktørforening

Norske journalistorganisasjoner
Norske medieorganisasjoner
Organisasjoner etablert i 1950