alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Velutinodorcus

Velutinodorcus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.

Utseende 
Middelsstore (15–25 millimeter), avlange hjortebiller. Hos denne gruppen er hannens kjever bare moderat forstørrede. De kjennes lett fra de fleste andre Dorcini på at oversiden er tett kledt med gulgrå bestøvning slik at den mørke grunnfargen ikke kommer fram.

Levevis 
Larvene utvikler seg i morken ved.

Utbredelse 
Slekten lever i Sørøst-Asia, fra India i vest til Japan, Sumatra og Borneo i øst.

Systematisk inndeling 
Disse artene blir ofte plassert i slekten Dorcus.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Dorcini
 Slekten Velutinodorcus Maes, 1992
 Velutinodorcus carinulatus (Nagel, 1941) - Taiwan
 Velutinodorcus japonicus (Nakane & Makino, 1985) - Japan
 Velutinodorcus tricuspis (de Lisle, 1974) - Malaya, Sumatra og Borneo
 Velutinodorcus ursulus (Arrow, 1938) - India og Burma
 Velutinodorcus velutinus (Thomson, 1862) - India, Bhutan, Burma, Thailand og Vietnam

Eksterne lenker 
 
 Bildegalleri over en del arter (her plassert i slekten Dorcus

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1992
Dynodorcus

Dynodorcus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.

Utseende 
Store til svært store (30–85 millimeter), svarte hjortebiller. Oversiden har vanligvis kraftig mikroskulptur og er litt matt. Hannen har sterkt forstørrede kjever og påfallende bredt hode, pannen er ganske flat uten utskudd eller forhøyninger. Hos denne gruppen er hannens kjever krumme med én enkelt, kraftig tann på innersiden.

Levevis 
Larvene utvikler seg i morken ved.

Utbredelse 
Slekten lever i Sørøst-Asia, fra India i vest til Taiwan og Palawan i øst.

Systematisk inndeling 
Disse artene blir ofte plassert i slekten Dorcus.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Dorcini
 Slekten Dynodorcus Didier, 1930
 Dynodorcus antaeus (Hope, 1842)
 Dynodorcus curvidens (Hope, 1840)
 Dynodorcus grandis (Didier, 1926)
 Dynodorcus schenklingi (Möllenkamp, 1913)

Eksterne lenker 
 
 Bildegalleri over en del arter (her plassert i slekten Dorcus

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1930
Sørøst-Asias insekter
MINOs

MINOs er en selvmordsforebyggende organisasjon som ble grunnlagt i Kristiansand den 26. september 2012. MINOs har til hensikt å drive helsefremmende og selvmordsforebyggende arbeid. Den er oppkalt etter grunnleggeren Mona Johansens søster, Miriam, som begikk selvmord. Miriam hadde kallenavnet Mino. Bokstaven S er lagt til på slutten av navnet for å understreke at det er en selvmordsforebyggende organisasjon. Verdiene til MINOs er motivasjon, inspirasjon, nærhet, omsorg i tillegg til selvmordsforebygging. MINOs jobber for å drastisk redusere selvmord blant barn og unge. Målet er å halvere selvmordsraten blant ungdom i alderen 19 til 24 år og få den helt bort blant skolebarn.

Arbeid
I samarbeid med kommuner, etater og ikke-statlige organisasjoner jobber MINOs for å skape mer oppmerksomhet rundt omsorgssvikt, mobbing og psykisk helserelaterte problemer blant barn og unge. MINOs har produsert IKT-systemet OKEI for skole, barnevern og helsepersonell for at barn og ungdom skal få tilgang til rett hjelp raskest mulig.

MINOs holder til i Torridalsveien 21A i Kristiansand. Styret består av sosionomer, ingeniører, kommunikasjonsrådgiver, kvalitetsrevisor, økonom, lingvist og mennesker som har opplevd selvmord på nært hold.

Styremedlemmer
 Styreleder: Tom Skolebekken
 Nestleder: Perry Helmundsen
 Styremedlemmer: Inger Øverland, Mona Johansen og Jørn Lein-Mathisen

Om MINOs 
MINOs er en organisasjon som arbeider mot selvmord. De forebygger selvmord ved hjelp av samtale. 
M = Motivasjon
I = Inspirasjon
N = Nærhet
O = Omsorg
S = Selvmordsforebygging 
MINOs jobber med å definere strukturer for samarbeid mellom frivillige og offentlige organisasjoner. MINOs jobber med metoder for samhandling mellom skole, helsevesen, barnevern og andre som jobber med barn. De involverer ungdom i arbeidet for å forebygge selvmord blant ungdom. Fordi mange av de som begår selvmord er mellom 14 og 24 år. De setter opp forskjellige typer arrangemeter for å engasjere ungdom og andre som har selvmordstanker eller er støttepersoner eller er pårørende av noen som har begått selvmord.

Eksterne lenker 
 

Norske helseorganisasjoner
Selvmord
Etableringer i 2012
Jenteprisen

Jenteprisen deles ut på FNs internasjonale jentedag den 11. oktober av Plan International Norge.

Prisen tildeles en person, organisasjon eller bedrift i Norge som jobber for jenters og kvinners rettigheter - og som for eksempel har gjort en ekstra innsats for å stoppe vold, overgrep og diskriminering av jenter – enten i Norge eller ute i verden.

Formålet med Jenteprisen er å løfte fram ildsjeler og organiserte grupper som arbeider for å stoppe krenkelser mot jenter og sikre deres rett til beskyttelse og frihet til å gjøre egne valg. Innsatsen kan være innenfor tematiske områder som fremme av høyere utdanning, forhindring av barneekteskap, tvangsekteskap, forebygging av voldtekt, forhindre kjønnslemlestelse eller formidling av stemmene til jenter som ellers ikke blir hørt i samfunnet. Alle står fritt til å nominere kandidater til Plan International Norges sekretariat så lenge den nominerte ikke opptrer i strid med Plan International Norge sine etiske retningslinjer eller kandidaten er familie eller nær venn av vedkommende som nomineres.

Prisen deles ut i samarbeid med motemagasinet Costume.

Juryen 
Juryen er uavhengig fra Plan International Norge, og ble i 2021 ledet av Hege Yli Melhus Ask.

Jury for 2021:

Hege Yli Melhus Ask (juryleder) – Co-Founder og CEO hos FutureXchange
 Isabelle Ringnes – gründer og grunnlegger av Equality Check
Mona Berntsen – danser
 Edin Babic - kommunikasjonssjef i Likestillings- og diskrimineringsombudet (LDO)
 Tyra Holmen – juniorrådgiver i Ungdommens rettighetsorgan (URO) i Plan International Norge

Jenteprisvinnere 
 2012 – Sara Kahsay, jordmor som har jobbet mot kjønnslemlestelse
 2013 – Fakhra Salimi, grunnlegger av Mira-senteret
 2014 – Selvhjelp for innvandrere og flyktninger ved Gerd Fleischer
 2015 – Deeyah Khan, menneskerettighetsaktivist og filmskaper 
 2016 – Andrea Voll Voldum, sto frem med sin personlige historie i Hemsedal-saken
 2017 – Juridisk rådgivning for kvinner
2018 – Mia Landsem, «Datadetektiv» som kjemper mot ulovlig deling av private bilder på nett 
2019 – Papillon, møteplass for flerkulturelle jenter og kvinner i Bergen
2020 – Stine Sofies Stiftelse, arbeider for barn og unge utsatt for vold og overgrep
2021 – Moving Mamas, arbeider med å få flere innvandrerkvinner i jobb

Referanser

Eksterne lenker 
 

Feminisme
Likestilling
Arnstein Arnebergs vei (Oslo)

Arnstein Arnebergs vei (3–17, 2–16) er en vei på Skøyen i Bydel Ullern i Oslo. Den går fra Jonsrudveien til rundkjøringen ved Casinetto. Veien var tidligere en del av Jonsrudveien.
 
Arnstein Arnebergs vei fikk navn i 1998 etter arkitekt Arnstein Arneberg, som har tegnet tre av villaene i området, og som selv bodde i nærheten.

Hus i utvalg
Nummer 3 er Elsero, en villa i pusset tegl tegnet av Arneberg for Wilhelm Mustad, tildelt Houens fonds diplom i 1927. Villaen er et fredet kulturminne.

I nummer 13 ligger villaen Skøyenhaugen, også kalt Villa Collett. Dette er en toetasjes trevilla fra 1923 tegnet av Magnus Poulsson for brukseier Johan Collett. Villaen er lokalt listeført som kulturminne.

Nummer 14 er også tegnet av Arneberg. Den funkispregede villaen er fra 1936 og ble oppført for direktør J. Lehmkul.

Referanser

Litteratur
 Oslo byleksikon om Arnstein Arnebergs vei

Eksterne lenker
 

Veier i Oslo
Veier i Oslo oppkalt etter menn
Veier på Skøyen (strøk)
Veier på Skøyen (delområde)
Irom Chanu Sharmila

Irom Chanu Sharmila (født 14. mars 1970 i Imphal i Manipur) er en indisk journalist, lyriker og menneskerettighetsforkjemper. Hun fastet i flere år i protest mot indiske myndigheters politikk i delstaten Manipur og kalles også «jernkvinnen fra Manipur».

Chanu sultestreiket og fastet i flere år i protest mot Armed Forces Special Powers Act, som gir indiske myndigheter vide fullmakter i kampen mot separatister og opprørere. Hun startet protesten mot myndigheten etter at soldater fra Assam Rifles drepte ti sivile på et marked i Malom i Manipur. Fra november 2000 ble hun tvangsforet gjennom en slange i nesen. Chanu ble holdt i et fengsel i Manipur. Hun ble satt fri noen dager i august 2014, men ble arrestert igjen. Den 22. januar 2015 avgjorde en dommer at hun skulle settes fri og hun slapp ut av fengselet samme dag. I juli 2016 kunngjorde hun at hun ville avslutte sultestreiken og stille til valg.

Hun giftet seg i 2017 og i 2019 ble hun mor til to tvillinger.

Referanser 

Personer fra Imphal
Indiske aktivister
Menneskerettighetsaktivister
Lyrikere
Indiske forfattere
Indiske journalister
John Baptist Odama

John Baptist Odama (født 29. juni 1947) er en ugandisk erkebiskop i Den katolske kirke. Han er erkebiskop av Gulu i Nord-Uganda.

Odama ble presteviet i 1974. I 1996 ble han bispeviet og i 1999 ble han utnevnt til erkebiskop av Gulu. Han har engasjert seg for internt fordrevne mennesker på flukt fra Herrens motstandsarmé. I 2003 appellerte han til FN om hjelp for barn som søkte tilflukt i Gulu. Erkebiskop Odama har også forsøkt å hjelpe til for å få slutt på konflikten mellom opprørsgruppen Herrens motstandsarmé og myndighetene i Uganda.

Referanser 

Ugandiske katolske biskoper
Personer etter føde- eller oppvekststed i Uganda
Fødsler i 1947
Scortizus

Scortizus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse artene lever i Sør-Amerika.

Utseende 
Små til middelsstore (13-20 millimeter) hjortebiller. Artene i denne slekten er nokså ulike utseendemessig, men hos alle har hannene bredt hode og forstørrede, fremoverrettede kjever (mandibler). Fargen er rødbrun til svart, kroppen er mer eller mindre kledt med lyse skjell. Beina kan være røde.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sør-Amerika og er kjent fra Andesfjellene i Bolivia, Peru og Ecuador, dessuten fra kystområder i det sørøstlige Brasil.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Sclerostomini
 Slekten Scortizus Westwood, 1834
 Scortizus maculatus (Klug, 1825)
 Scortizus prodigiosus Arnaud, Noguchi & Bomans, 2007
 Scortizus signatus Weinreich, 1963
 Scortizus zischkai Martinez, 1957

Eksterne lenker 
 
 Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Scortizus
 Bildegalleri

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1834
Ecuadors insekter
Brasils insekter
Perus insekter
Bolivias insekter
Metadorcus

Metadorcus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse artene lever i Sør-Amerika.

Utseende 
Metadorcus rotundatus, den eneste arten som utvetydig hører hjemme i denne slekten, er en middelsstor, rødbrun hjortebille. Hannens kjever er store og kraftige, krumme med en kraftig tann på innersiden. Kroppen er matt rødbrun uten skjell.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i det sørøstlige Brasil.

Systematisk inndeling 
Arten Metadorcus rufolineatus er nylig blitt overført til slekten Onorelucanus.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Sclerostomini
 Slekten Metadorcus Parry, 1870
 Metadorcus ebeninus (Deyrolle, 1864) - usikker art, typeeksemplaret er forsvunnet og arten lar seg ikke plassere ut fra originalbeskrivelsen.
 Metadorcus rotundatus (Parry, 1862)

Eksterne lenker 
 
 Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Metadorcus
 Bildegalleri

Hjortebiller
Dyr formelt beskrevet i 1870
Brasils insekter
Incadorcus

Incadorcus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse artene lever i et begrenset område i Andesfjellene, alle er relativt nylig oppdaget av vitenskapen.

Utseende 
Små (15-20 millimeter), mørkfargede hjortebiller. Kroppen har gjerne en litt matt glans. Hannens kjever er noe forstørrede, av ulike form, men felles for alle er at de er påfallende asymmetriske, med høyre og venstre mandibel tydelig ulike. Dekkvingene har opphøyde, blanke lengdelister, områdene mellom dem er tett og kraftig punkterte.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Andesfjellene.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Sclerostomini
 Slekten Incadorcus Arnaud & Bomans, 2006
 Incadorcus ashaninka Grossi, 2011
 Incadorcus aymaranus Grossi, 2011
 Incadorcus cuzcoensis Arnaud et al., 2007
 Incadorcus damasoi Arnaud & Bomans, 2006
 Incadorcus michellae Arnaud & Bomans, 2006
 Incadorcus paulseni Grossi, 2011
 Incadorcus shaunai Arnaud et al., 2007
 Incadorcus zugeri Arnaud & Bomans, 2006

Eksterne lenker 
 
 Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Incadorcus
 Bildegalleri

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 2006
Sør-Amerikas insekter
Reveekorn

Reveekorn eller svartekorn (Sciurus niger) er en gnager i ekornfamilien. Det er det største trelevende ekornet hjemhørende i Nord-Amerika. Om høsten kan det nå en vekt på 1,5 kg. Reveekornet lever i hovedsak i eike- og hickoryskog, der det er god tilgang på føde.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Ekornfamilien
Pattedyr formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
Nordhaug Golfklubb

Nordhaug Golfbane ligger ved Bekkestua i Bærum. Banen er en del av ToppGolf senterets satsing.
Klubbens navn er Nordhaug Golfklubb. Nordhaug Golfbane er en kort 9-hullsbane.

Banen, som ble åpnet i 2003, har totalt par 58, fordelt på syv par 3 hull og to par 4 hull.

Eksterne lenker
 Nordhaug Golfklubb – offisielt nettsted

Golfbaner i Norge
Idrettslag i Bærum
Idrettsanlegg i Bærum
Jøssingfjord kraftverk

Jøssingfjord kraftverk er et vannkraftverk i Sokndal kommune i Rogaland.

Kraftverket får vann fra Lonavatn og Tellenesvatn. 

Det er installert en peltonturbin på 4,5 MW. Årsproduksjon er 16 GWh.

Det erstatter det gamle Nedre Helleren kraftverk, som er nedlagt. Det har vært kraftproduksjon i Jøssingfjord siden år 1900.

Referanser

Kilder
 
 NVE vannkraftdatabase

Småkraftverk i Rogaland
Kraftverk i Sokndal
Kraftverk etablert i 2009
Francesco Maselli

Francesco Maselli, alternative navn Citto Maselli, (født 9. desember 1930 i Roma) er en italiensk filmregissør.

Filmografi 
 1949 - Tibet proibito 
 1949 - Bagnaia, villaggio italiano 
 1950 - Finestre 
 1951 - Zona pericolosa 
 1951 - Stracciaroli 
 1951 - Sport minore 
 1951 - Bambini 
 1952 - Ombrelli 
 1953 - Uno spettacolo di pupi 
 1953 - I fiori 
 1953 - Festa dei morti in Sicilia 
 1953 - Città che dorme 
 1953 - L'amore in città (episode «Storia di Caterina») 
 1954 - Cantamaggio a Cervarezza 
 1955 - Gli sbandati 
 1956 - La donna del giorno 
 1956 - Bambini al cinema 
 1959 - Adolescenza 
 1960 - La suola romana 
 1960 - Delfinene 
 1961 - Le italiane e l'amore (episode «Le adolescenti e l'amore») 
 1964 - Gli indifferenti 
 1967 - Fai in fretta ad uccidermi... ho freddo! 
 1969 - Mestertyven 1970 - Lettera aperta a un giornale della sera 
 1975 - Mistanken 
 1980 - Tre operai (TV-serie)
 1984 - L'addio a Enrico Berlinguer (kollektive dokumentarfilm)
 1986 - Storia d'amore 
 1988 - Codice privato 
 1990 - L'alba 
 1990 - Il segreto 
 1996 - Intolerance (episode «Pietas») 
 1996 - Cronache del terzo millennio 
 1999 - Il compagno (TV-film) 
 2001 - Un altro mondo è possibile (kollektive dokumentarfilm)
 2002 - Lettere dalla Palestina 
 2003 - Firenze, il nostro domani 
 2005 - Frammenti di Novecento 
 2007 - Civico zero 
 2009 - Le ombre rosse 
 2011 - Scossa (kollektive film)

 Priser 
 1990: nominert for Il segreto'' i filmfestivalen i Berlin.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Italienske regissører
Personer fra Roma
Filosofiåret 1585

Filosofiåret 1585 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1585.

Hendelser

Publikasjoner

Fødsler 
Lucilio Vanini, italiensk fritenker (død 1619)
Ignacio de Arbieto, spansk jesuitt, filosof og historiker (død 1670)
sannsynligvis – Uriel da Costa, portugisisk filosof av jødisk opphav (død 1640)

Dødsfall 
28. januar – Vicino Orsini, italiensk adelig, offiser og filosof (født 1523)
8. desember – Piero Vettori, italiensk humanist og filosof (født 1499)
Giuseppe Scala, italiensk lege, filosof og matematiker (født 1556)
Kilian Vogler, tysk filosof, jurist, høyesterettsassessor og professor og rektor ved Universitetet i Tübingen (født ca. 1516)
Sander Sagosen

Sander Sagosen (født 14. september 1995 i Trondheim) er en norsk håndballspiller som fra sommeren 2020 spiller for den tyske håndballklubben THW Kiel.

Han var bakspiller for Paris Saint-Germain Handball før han begynte i Kiel. I perioden 2013–14 var han elev ved Norges Toppidrettsgymnas i Bærum. Han ble kåret til «Årets unge spiller i verden» både i 2015, 2016 og 2017. Han spilte på Norges lag som tok sølv i VM 2017 i Frankrike, sølv i VM 2019 i Danmark og Tyskland og bronse i EM 2020. I EM 2016, VM 2017, EM 2018, VM 2019 og EM 2020 ble han tatt ut på «all star team». Han har også et stort personlig sponsorobjekt med personlig avtaler med Adidas og signerte sommeren 2020 en stor avtale med TrønderEnergi, som regnes som en av de største personlige sponsoravtalene for håndballspillere i verden.

Karriere

Klubb 
Sagosen har tidligere spilt for ,  og for  i Postenligaen.

I april 2014 signerte han treårskontrakt med Aalborg Håndbold i Danmark. I 2016 skrev han kontrakt med den franske klubben Paris Saint-Germain Handball (PSG) med oppstart før sesongen 2017/18. Han ble værende i PSG frem til sommeren 2020, da han startet i THW Kiel. Med Kiel vant han mesterligaen i håndball for menn sesongen 2019/2020. På grunn av koronaviruspandemien ble semifinalene og finalen spilt først i desember 2020. Sagosen var en av de toneangivende spillere og scoret sju mål mål da Kiel slo .

Landslag 
Han gjorde sin A-landslagsdebut mot Kroatia under Bring Cup 2013. Under denne turneringen storspilte han i kampen mot Danmark og scoret totalt seks mål i turneringen. Han ble i etterkant uttatt til Håndball-EM 2014 for menn i Danmark. I EM 2016 der Norge kom på fjerdeplass ble han som eneste nordmann tatt ut på all star team som beste midtback. Sagosen ble også tatt ut på «all star»-teamet under VM 2017 der Norge tok sølv etter Frankrike.

Han kom også på «all star team» i EM 2018 der Norge  ble nummer sju, i VM 2019 der Norge tok sølv etter Danmark og i EM 2020 der Norge tok bronse.

I EM 2020 i Norge og Sverige (og Østerrike, selv om Norge ikke spilte der) satte Sagosen ny scoringsrekord for mesterskapet med 62 mål. Kiril Lazarov hadde den gamle fra 2010.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Sander Sagosen på aalborghaandbold.dk
 Sander Sagosen på www.SPOX.com
 Sander Sagosen på Handball-Talents.com
 Far og sønn på samme lag på www.MerHandball.com
 Sander Sagosen går til Aalborg Håndbold i Budstikka.no

Personer fra Trondheim kommune
Norske håndballspillere
Spillere i Håndball-EM 2014 for menn
Spillere i Håndball-EM 2016 for menn
Spillere i Håndball-EM 2018 for menn
Spillere i Håndball-EM 2020 for menn
Spillere i Håndball-EM 2022 for menn
Spillere i Håndball-VM 2017 for menn
Spillere i Håndball-VM 2019 for menn
Håndballspillere for Haslum HK
Håndballspillere for Kolstad IL
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2020
Håndballspillere under Sommer-OL 2020
Jacques Gallot

Jacques Gallot (ca. 1625 – 1695) var en fransk luttenist og komponist.

Gallot var elev av Ennemond Gaultier. Også Jacques' sønn Alexandre Gallot (ca. 1625–1684) var komponist og luttspiller.

Jacques Gallot publiserte en samling luttstykker, Pieces de Luth Composees sur differens Modes par J. G. Auec les folies d'Espagnes Enrichies de plusieurs beaux couplets dediees a Mgn. le Comte Destree Viceadmiral de France (Paris, ikke datert). Samlingens introduksjon inneholder en kort avhandling om instrumentet. Stykkene er ordnet etter tonalitet og med menuetter innimellom.

Manuskriptet II 614 som oppbevares i Musikbibliothek Leipzig inneholder stykker signert «vieux Gallot». Det finnes enkelte stykker påført «Gallot» i en rekke andre manuskripter som befinner seg i Bibliothèque nationale de France, Bibliothèque municipale de Besançon, Bodleian Library i Oxford, Carl Dolmetsch Library i Haslemere, Benediktinerstift Göttweig,  Benediktinerstift Kremsmünster, Nationalbibliothek i Wien; Hudební odděnluní Universitní knihovny i Praha (universitetsbiblioteket, musikkavdelingen), Läroverksbiblioteket i Kalmar.

Robert de Visée skrev tombeaux til Gallots minne og Ottorino Respighi bearbeidet musikk av Gallot til bruk i satsen «La colomba» («Duen)» fra orkestersuiten Gli Uccelli («Fuglene»).

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi, musicologie.org

Franske komponister
Barokkomponister
Luttspillere
Johan Fredrik Winter Jakhelln

Johan Fredrik (Fritz) Winter Jakhelln (født 16. juni 1876 i Bodø, død 6. mai 1973) var en norsk diplomat.

Etter examen artium 1894 og juridisk embetseksamen cand.jur. 1899, var han sekretær ved det svensk-norske generalkonsulatet i Hamburg 1900, attaché ved legasjonen i Paris 1901 samt Brussel og Haag, før han i 1903 tjenestegjorde i Utenriksdepartementet i Stockholm frem til unionsoppløsningen i 1905. Deretter tjenestegjorde han som chargé d'affaires i St. Petersburg, den gang var hovedstaden i Russland. I 1906 ble han legasjonsskretær ved Parislegasjonen. Året etter var han legasjonssekretær ved legasjonen i London. Han var legasjonssekretær i St. Petersburg fra 1909 til 1917. Etter den russiske revolusjonen i 1917 tjenestegjorde han i et år som legasjonsråd i Paris før han i åerioden 1921-1924 var stasjonert i Moskva. I 1924 forflyttet han seg til Sør-Amerika, først som chargé d'affaires. sendemann og generalkonsul i Rio de Janeiro, som den gang huset Norges legasjon med sideakkreditering til Montevideo i Uruguay og Asunción i Paraguay. Fra 1927 til 1936 var han sendemann til Finland med Estland, Litauen og Latvia som sideakkrediteringer, før han avsluttet tjenesten utenlands med stasjonering ved legasjonen i Lisboa fra 1936 til 1946. 

Han ble i 1924utnevnt til kommandør med stjerne av [St. Olavs Orden]] og hadde flere utenlandske ordner.

Han var sønn av Bodø-kjøpmann Carl Johan Jakhelln (1827–1902) og Anne Elise Nørregaard (1837-1913). Selv giftet han seg med Josefine Couderchet (1883–1961). Deres sønn Carl Johan Fredrik Jakhelln (1914–1987) ble også diplomat.

Se også
 Jakhelln (slekt)

Referanser 

Norske ambassadører
Personer fra Bodø kommune
Kommandører av St. Olavs Orden
Jakhellnslekten