alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Jan Groth (1938–2022)

For musikeren, se Jan Groth (1946–2014)

Jan Groth (født 13. november 1938 i Stavanger, død 2. mars 2022) var en norsk billedkunstner.

Groth var bosatt i utlandet mesteparten av sitt liv, først i Danmark og så i USA, hvor han startet sin internasjonale karriere med utstillinger på Betty Parsons Gallery. Groth hadde en omfattende utstillingsvirksomhet verden rundt, med separatutstillingen på Guggenheim-museet i New York i 1986 og en retrospektiv utstilling i Museet for samtidskunst i Oslo 2001. Groth var festspillutstiller i Bergen Kunsthall i 2017.

Groth er representert i museer og samlinger verden over, blant annet Museum of Modern Art i New York, Centre Georges-Pompidou i Paris og Louisiana Museum of Modern Art i Danmark, samt Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design i Oslo.

I 1998 donerte han sammen med Steingrim Laursen første del av deres felles kunstsamling til Stavanger kunstmuseum. I 2007, samme år som Laursen døde, ble del to av deres samling donert til museet. Denne samlingen omfatter kunstnere som Robert Morris, skulptøren Tony Smith (Anthony Peter Smith (1912–1980) og Robert Rauschenberg, samt Asger Jorn, Sonja Ferlov Mancoba og Edvard Munch.

Utvalgte utstillinger 
 Nationale Nederlanden, Haag (1968–69)
 Provinciehuis Noord-Brabant, 's-Hertogenbosch, Nederland (1970–71)
 Ministére des Affaires Culturelles, Mobilier National, Paris (1973)
 Danmarks Radio, Århus (1973–74)
 Herlev sykehus, København (1976–77)
 Skisser til dekorative oppgaver og samtlige gobeliner iøvrig finnes i Arkiv-museet i Lund og Sonja Henies og Niels Onstads Stiftelser
 Stavanger Faste Galleri
 Nasjonalgalleriet, Oslo
 Sonja Henies og Niels Onstads Stiftelser (større samling tegninger som dekker de forskjellige utviklingsfaser i hans produksjon skisser til nesten alle billedvevnader, samt et større gobelin)
 The Solomon Guggenheim Museum, New York
 The Museum of Modern Art, New York
 The Art Institute of Chicago
 Cleveland Museum of Art
 Walker Art Center, Minneapolis
 Wadsworth Atheneum, Hartford, Connecticut
 Busch Reisinger Museum, Harvard University, Cambridge, Massachusetts
 Statens Museum for Kunst, København
 Louisiana
 Aarhus Kunstmuseum
 Fyns Stifts Kunstmuseum
 Statens Kunstfond, København
 Malmö Museum
 Arkivet for Dekorativ Kunst, Lund
 Musée National d'Art Modern, Paris
 Centre Georges Pompidou, Paris
 Mibilier National, Paris
 Fondation Maegt, Saint-Paul de Vence
 Graphische Sammlung, Wien
 Museum am Ostwall, Dortmund
 Kunstmuseum Luzern
 Stedelijk Museum, Amsterdam
 The Tate Gallery, London
 Amos Anderssons Konstmuseum, Helsingfors
 Galleri Ismene, Trondheim (2002)
 Galleri Riis, Oslo (2006)
 Stavanger kunstmuseum, Stavanger (2008)

Utmerkelser 
 1991 - Prins Eugen-medaljen
 2002 - kommandør av St. Olavs Orden
 2002 - Anders Jahres kulturpris

Referanser 

Norske billedkunstnere
Anders Jahres Kulturpris
Kommandører av St. Olavs Orden
Personer fra Stavanger kommune
João Goulart

João Belchior Marques Goulart (født 1. mars 1918, død 6. desember 1976) med kallenavn Jango var president i Brasil i perioden 7. september 1961–31. mars 1964. Han var den siste venstreorienterte presidenten i landet frem til valget av president Lula da Silva i 2002. 

Goulart var født i São Borja i delstaten Rio Grande do Sul, sør i Brasil. Han ble valgt til visepresident i 1956 og i 1960. Da president Jânio Quadros trakk seg i 1961, overtok Goulart presidentvervet. Han ble avsatt i 1964 da det ble gjennomført et militærkupp i landet. Han flyktet deretter i eksil utenfor Brasil.

João Goulart døde i byen Mercedes i Argentina i 1976.

Eksterne lenker 
 Archontology.org: João Belchior Marques Goulart
 Jango: Um perfil (1945-1964)  Engelsk anmeldelse av Goularts biografi, skrevet av Marco Antonio Villa.

Brasilianske politikere
Brasilianske presidenter
Personer fra regionen Sudoeste Rio-grandense
Fødsler i 1918
Dødsfall i 1976
Plankton

Plankton er en fellesbetegnelse for de små og oftest encellede organismer – mikroorganismer som lever svevende i de frie vannmasser (pelagisk) i hav eller ferskvann. Gruppen omfatter organismer som er svært små, men til gjengjeld er det store mengder av dem i havet. I en liter havvann finnes om lag 10-20 millioner av dem. Livsformen er dermed starten på næringskjeden i havet.

Plankton blir normalt inndelt i 2 grupper:
 Planteplankton (fytoplankton) (Gresk phyton, «plante») er små alger og blågrønnbakterier. De får energi via fotosyntesen og lever for det meste nær havoverflaten.
 Dyreplankton (zooplankton) (Gresk zoo: «dyr») er små protozoer, krepsdyr (f.eks. krill, raudåte og vannlopper) samt egg og larver fra større dyr. 

Felles for alle typer plankton er at de følger vannmassenes bevegelser og ikke har betydelig horisontal egenbevegelse. Noen grupper plankton har imidlertid evnen til å stige eller synke i vannet. Organismer som lever hele sitt livsløp drivende kalles holoplankton. Egg og larver av arter som senere i livsløpet svømmer, kryper eller er fastsittende, kalles meroplankton.

Ulike systemer har vært brukt for å klassifisere plankton etter størrelse. Et system som er mye brukt i dag, er foreslått av Sieburth et al. i 1978. Klassifiseringa dekker alle former for plankton – også mikroorganismer:
 femtoplankton – 0,02-0,2 μm – virus
 picoplankton – 0,2-2 μm – hovedsakelig bakterier
 nanoplankton – 2-20 μm – flagellater, diatomeer, protozoer
 mikroplankton – 20-200 μm – store diatomeer og dinoflagellater, protozoer, egg og larver av krepsdyr
 mesoplankton – 0,2-20 mm – krepsdyr, fiskeegg og -larver, pilormer, små maneter
 makroplankton – 2-20 cm – maneter, kammaneter, krill, amfipoder
 megaplankton – >20 cm – store maneter, blæremaneter.

Plankton utgjør store mengder biomasse og er maten til mange  dyregrupper. Særlig filterspisere lever av planton, og mange av de planktoniske krepsdyrene er selv filterspisere.

Det motsatte av plankton er nekton, altså pelagiske dyr som kan bevege seg uavhengig av strømretningen, for eksempel voksne fisker. Et annet begrep er pleuston, som er plankton som stikker deler av kroppen opp i lufta, slik som portugisisk krigsskip og bidevindseiler. Neuston er organismer som lever på eller i overflatehinna, for eksempel vannløpere og virvlere.

Se også 
 Morild

Litteratur 
 Sieburth,J.M., Smetacek,V og Lenz, J.: «Pelagic ecosystem structure». I Limnology and Oceanography, 1978.

Eksterne lenker 
  Miljøstatus i Norge: Plankton og reker

Oseanografi
Marinbiologi
Andreas Felder

Andreas Felder (født 6. mars 1962 i Hall i Tirol) er en tidligere, østerriksk skihopper.

På 1980-tallet og tidlig på 1990-tallet var han med på å dominere internasjonal hoppsport sammen med Jens Weißflog, Matti Nykänen og bestevennen, Ernst Vettori. Hele fem ganger var han blant de fem beste i sammendraget i verdenscupen, og i sesongen 1990/91 gikk han helt til topps.

Han tok sin første, internasjonale mesterskapsmedalje under VM 1982 i Oslo, der det østerrikske laget som bestod av Felder, Armin Kogler, Hubert Neuper og Hans Wallner tok sølv i lagkonkurransen.

Det store gjennombruddet kom i sesongen 1984/85. I desember 1984 vant han sitt første verdenscuprenn i Thunder Bay i Canada. Han vant seks renn i løpet av sesongen, men måtte nøye seg med andreplassen i sammendraget, etter Nykänen. Under VM 1985 i Seefeld vant han sølv både i normalbakkerennet og med det østerrikske landslaget.

I 1986 ble han verdensmester i skiflyging i Bad Mitterndorf, og under VM 1987 i Oberstdorf ble han verdensmester i storbakken og fikk i tillegg bronse i lagkonkurransen.

I sesongen 1990/91 sikret Felder seg sin eneste sammenlagtseier i verdenscupen, og han var med på å vinne laggull i VM 1991 i Val di Fiemme sammen med Ernst Vettori, Heinz Kuttin og Stefan Horngacher. Han fikk også med seg en sølvmedalje i laghopp under OL 1992 i Albertville sammen med Ernst Vettori, Heinz Kuttin og Martin Höllwarth. Felder avsluttet karrieren med en seier: 29. mars 1992 vant han skiflygingsrennet i Planica.

Andreas Felder har også deltatt i ett verdenscuprenn i kombinert; i Falun i 1989. Han ledet etter hopprennet, men havnet på en 18.-plass etter at langrennet var overstått.

Under ski-VM i Trondheim var Andreas Felder sjefstrener for det østerrikske hopplaget. Året etter ble han ansatt som hopptrener for det tyske kombinertlandslaget. Senere fikk han jobben som hopptrener for det østerrikske kombinertlandslaget.

Andreas Felder bor i Absam i Tirol. Han er gift, og har en datter og en sønn.

Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

Referanser

Eksterne lenker 
 

Østerrikske skihoppere
Verdensmestere i skihopping
Verdensmestere i skiflyging
Deltakere under Ski-VM 1982
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 1984
Skihoppere under Vinter-OL 1984
Deltakere under Ski-VM 1984
Deltakere under Ski-VM 1985
Deltakere under Ski-VM 1987
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 1988
Skihoppere under Vinter-OL 1988
Deltakere under Ski-VM 1989
Deltakere under Ski-VM 1991
Deltakere for Østerrike under Vinter-OL 1992
Skihoppere under Vinter-OL 1992
Fødsler i 1962
Personer fra Hall im Tirol
Årnes (Nes)

Årnes er et tettsted og administrasjonssenteret i Nes kommune i Viken. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar , og ligger på Glommas østside seks kilometer sørøst for Vormsund. Årnes er sammen med Vormsund kommunens viktigste handelssentrum. Årnes har også noe småindustri og servicevirksomhet.

Historie 
Tettstedet ble anlagt og utviklet i forbindelse med at Kongsvingerbanen ble lagt gjennom området i 1860-årene. Årnes stasjon ble ferdigstilt i 1862 og trafikkeres av Vys lokaltog linje L14 og fjerntog (1–4 ganger daglig) til Karlstad og Stockholm. Ettersom tettstedet vokste, ble administrasjonen for Nes kommune i løpet av 1900-tallet etter hvert flyttet fra Vormsund til Årnes.

Stedet 
Årnes Kornsilo & Mølle er et av landets største kornmottak og tar i mot rundt 35 000 tonn korn årlig. Anlegget skal nå oppgraderes og har forpliktet seg til minimum 20 års videre drift. 

Årnes har barneskole (1982), ungdomsskole (2003) og videregående skole (1983).

Kultur
Nes Kommunes kulturhus ligger på Årnes. Dette huset har to dedikerte kinosaler, samt en storsal som kan brukes både til konsert og kino. En av kinosalen er THX sertifisert, og den andre har Dolby Atmos lyd.

«Torbjørns samlinger» ligger her - «en av Norges største private samlinger av motorkjøretøyer, samt av militærutstyr fra både første og andre verdenskrig»;Samlingen har mere enn 50 veterankjøretøy.

Den anerkjente maleren Haakon Engelsen bor på Årnes. 

Årnes Vel stod i 1977 for utsmykningen av jernbaneundergangen ved innkjøringen til Årnes sentrum. Etter å ha forfalt i mange år, ble maleriet pusset opp i 2018

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Om utviklingen av Årnes Konsilo & Mølle
 Hjemmesiden til Nes kulturhus og Årnes Kino

Bosetninger i Nes (Akershus)
Tettsteder i Viken
Liste over verdens innlandsstater

Det er 44 innlandsstater i verden, det vil si at de ikke har kystlinje. Historisk sett har en slik posisjon blitt ansett som en ulempe, fordi landet ikke får tilgang til havets ressurser og internasjonal sjøhandel.

Land som er merka med asterisk i lista grenser til innlandshavet Kaspihavet.

Trivia
Av innlandsstater er Liechtenstein og Usbekistan de eneste som kun grenser til andre innlandsstater.
Til stater eller landområder uten kystlinje hører adjektivet ilendt. For eksempel er Innlandet et ilendt fylke.
 Kasakhstan er verdens største innlandsstat etter areal. 
Etiopia er verdens mest folkerike innlandsstat.

Se også
Liste over enklaver
Liste over land som kun grenser til ett annet land

Lister over land
Innlandsstater
AllMusic

AllMusic (før kjent som Allmusic Guide og forkortet til AMG) ble grunnlagt i 1991 for å hjelpe forbrukere i å finne informasjon om musikkinnspillinger. Den første «All Music Guide Reference Book» ble utgitt året etter. AMGs etablerte sitt eget nettsted i 1995, og er et oppslagsverk for musikkinnspillinger, artister, anmeldelser osv.

Eksterne lenker 

 

Musikkpublikasjoner
Publikasjoner etablert i 1991
Musikk i 1991
Sehnsucht

Sehnsucht er det andre studioalbumet til det tyske metall-bandet Rammstein. Det ble gitt ut 22. August 1997 gjennom plateselskapet Motor Music i Europa, XIII Bis i Frankrike, og senere av Slash Records i USA. Albumet nådde første plass på listene i både Tyskland og Østerrike, og nådde listene i 13 andre land, inkludert USA hvor det ble en stor suksess med over 1 million kopier solgt.

Innspilling 
Rammstein startet innspillingen i 1996 i Malta på studioet Temple Studio. Det ble produsert av Jacob Hellner og senere mikset av Ronald Prent.  Under innspillingen ble 13 sanger spilt inn, 11 av de havnet på albumet. De to andre sangene var "Das Modell" og "Kokain" som senere ble gitt ut på singelen Das Modell i 1997.

Illustrasjoner og kunstverk 
Albumshefte viser seks ulike bilder med hvert bandmedlems ansikt malt i hvitt, med ulike kirurgiske enheter over ansiktet. Bildene ble tatt av Gottfried Helnwein i 1996, som også laget albumcoveret for Scorpions Blackout, med lik kirurgisk enhet som Till Lindemann hadde på seg. Instrumentene brukt var kirurgiske verktøy fra den kjente tyske kirurgen Ferdinand Sauerbruchs samling.   Det fins ulike versjoner av albumcoveret med hvert medlem som hovedcover, men sanger Till Lindemanns bilde er vanligst.

Sporliste

Sertifiseringer

Referanser

Eksterne lenker 
 

Rammstein-album
Musikkalbum fra 1997
Rosenrot (album)

Rosenrot er det tyske industrial metal-bandet Rammsteins femte album. Det ble sluppet internasjonalt i slutten av oktober 2005. Medlemmene i Rammstein har uttalt at albumene Reise, Reise og Rosenrot er søskenalbum, og at de må sees på slik. Eksempel på andre band som har gjort det samme nylig er System of a Down med deres plater Mezmerize og Hypnotize. Man kan allikevel merke at Rammstein har tonet seg ned og utforsket nytt territorium på Rosenrot.

Sporliste

 «Benzin»
 «Mann Gegen Mann»
 «Rosenrot»
 «Spring»
 «Wo Bist Du?»
 «Stirb Nicht Vor Mir» / «Don't Die Before I Do» (med Sharleen Spiteri)
 «Zerstören»
 «Hilf Mir»
 «Te Quiero Puta!»
 «Feuer und Wasser»
 «Ein Lied»

Eksterne lenker 
 

Rammstein-album
Musikkalbum fra 2005
Åsa Waldau

Åsa Maria Waldau (født Jakobsson, 26. oktober 1965 i Örebro i Örebro län i Sverige)  er en svensk pastor og sanger, kjent fra den såkalte Knutby-saken. Hun har også iblant blitt kalt «Kristi brud».

Waldau er pastor i Filadelfiamenigheten i Knutby, der hun er en av seks pastorer. Under rettssakene i forbindelse med Knutby-mordene i 2004, da hennes lillesøster Alexandra Fossmo ble myrdet, var mediefokuset på Åsa Waldau enormt.

Etter rettssaken startet Waldau Gränsta Spa i Gränsta i Knutby, som drives gjennom menigheten. Hun har også arbeidet på et musikkalbum med bare egenkomponerte sanger.

Diskografi 
 2005 – Mitt hjärta

Referanser

Eksterne lenker 
 

Svensker
Kristne predikanter
Personer fra Örebro
Runesang

Runesang (eller runosang) er en sjanger innen finsk folkemusikk.

De eldste av sangene  er over  år gamle, med opphav i det finsk-ugriske beltet fra Ural til Finnskogen. Et utvalg ble publisert i Kalevala, og fremføres ofte sammen med kantele, helst av en religiøst fremtredende person. Runesangen har ofte et religiøst innhold, tildels besvergende, men kan også ha et historisk oppsummerende innhold med myter. Enkelte av besvergelsene var tilknyttet ønsket om beskyttelse og helbredelse, altså de medisinske runesanger.

Runesang kan også utføres av såkalte runesangere, personer som hadde dette som næringsvei. Runesangerne hadde ofte stevner, såkalte rune-tevlinger, der de kappsang i par.

I dag blir runesang fremført av enkelte utøvere, spesielt Sinikka Langeland som i 2003 ferdigstilte Runesangprosjektet.  For dette mottok hun Edvard-prisen (samtidsmusikk) for boka Karhun Emuu, samt CD-ene Tirun lirun og Runoja.

Sanger
Finsk musikk
Finnekulturen
Visesang
Tore Hansen (billedkunstner)

For musikeren i gruppa Unit Five, se Tore Hansen (sanger). For fotballdommeren, se Tore Hansen (dommer). Eller så du etter illustratøren Thore Hansen?
  
Tore Hansen (født 7. mai 1949 på Grue Finnskog) er en norsk billedkunstner. Han er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (1967–71) og Statens kunstakademi (1973–75) og (1976–79) under Alf Jørgen Aas, Knut Rose og Arne Malmedal. Han arbeider med maleri, grafikk, skulptur og installasjon. Hansen bor og arbeider på Finnskogen, i Grue kommune i Hedmark, sammen med billedkunstner Hanne Borchgrevink.

Hansen var med på å gjeninnføre det figurative maleri i Norge i begynnelsen av 1980-årene. Han flyttet etter akademitiden tilbake til sitt opphavlige miljø, stiliserte det og flyttet det fra skogen, inn i kunsten. De hverdagslige observasjonene glir helt naturlig over i eksistensielle menneskelige metaforer, - svært ofte akkompagnert av en skrå humor. Han har etter hvert økonomisert mer og mer med virkemidlene. Det å redusere og konsentrere har blitt en arbeidsmetode for å skape poesi. Motivkretsen har hele tiden vært skog, trær, elg og mennesker i «et tidløst og stedløst landskap». 

Hansen har hatt separatutstillinger i bl.a. Bomuldsfabriken Kunsthall i  Arendal (2001), Kunstbanken på Hamar (2004), Kunstnerforbundet i Oslo (2006) og Lillehammer Kunstmuseum (1995 og 2010).

Hans arbeider er innkjøpt av sentrale private og offentlige samlinger i Norge og utlandet, som Nasjonalmuseet, Lillehammer Kunstmuseum, British Museum, Astrup Fearnley-samlingen, Chr Bjellands samling og dronning Sonjas kunstsamling. Han har utsmykket blant annet NRK Elverum (1982),  Norges Handelshøyskole i Bergen (1995), Hamar Tinghus (2001), Vestfold sentralsykehus, Tønsberg (2005), Hamar katedralskole (2007) og Regjeringens representasjonsanlegg, Oslo (2009).

Referanser

Eksterne lenker 
 Omtale fra Kunstnerforbundet 
 Langt inni granskogen, utstilling i Lillehammer Kunstmuseum 2010
 Omtale fra Kunst1.no
 Omtale fra Listen.no

Norske billedkunstnere
Norske malere
Personer fra Grue kommune
Fødsler i 1949
Feira de Santana

Feira de Santana er en by og kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil. Feira de Santana er den nest største byen i delstaten  og har en rekke industribedrifter.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 http://www.cprm.gov.br/publique/cgi/cgilua.exe/sys/start.htm?sid=36&infoid=294
 http://www.uefs.br

Kommuner i Bahia
Kommuner i Brasil etablert i 1873
3
Edvard-prisen

Edvard-prisen er en utmerkelse innen norsk musikk utdelt av TONO, opphavsrettsorganisasjon for musikere og komponister. Prisen, som ble delt ut første gang i 1998, deles ut årlig og kan kun tildeles medlemmer i organisasjonen. Målet er å styrke musikklivet og øke oppmerksomheten rundt norske komponister og tekstforfattere og deres verk.  

Antall prisklasser har variert siden starten. Fra og med utdelingen for 2007 blir det delt ut pris i 4 klasser:
 Samtidsmusikk
 Populærmusikk
 Åpen klasse
 Tekstpris
Siden 2014 er det også blitt delt ut pris i klassen utfordrer. Vinneren for hver kategori mottar 50 000 kroner, et trofé og et diplom. Det opprinnelige trofeet var designet av Bruno Oldani og ble i 2018 byttet med et trofé designet av Magne Furuholmen. Prisen er en videreføring av prisen Årets verk, som ble delt ut fra 1965 til 1996.

Prisene for 2007 og 2008 ble delt ut samlet under TONOs jubileumskonsert 27. november 2008.

Vinnere og nominerte

1998

1999

2000

2001

2002

2003

2004

2005

2006

2007

2008 

Det ble ikke delt ut noen pris for 2009.

2010

2011

2012

2013

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

2021

2022

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske musikkpriser
Utmerkelser etablert i 1998
Kajana

Kajana (finsk: Kajaani) er en by og en kommune i landskapet Kajanaland i Finland.  Den ligger geografisk midt i landet, på sørsiden av innsjøen Ule träsk.

Ruinene av Kajana Festning ligger ved Kajana-elven, midt i byen.  Det var bygd 1604-1619 som base for et allerede etablert militærvesen.  Byen som sådan ble etablert i 1651 av Per Brahe, på en tid da trelast og tjære var de viktigste næringsveier, med skipning via Ule älv til Bottenvika.  Russiske styrker sprengte festningen i mars 1716.  

I dag er Kajana en universitetsby (Kajaani Polytechnic).

Vennskapsbyer
 Östersund, Sverige (1943)
 Rostov-na-Donu, Russland (1956)
 Schwalm-Eder-Kreis, Tyskland (1973)
 Nyíregyháza, Ungarn (1981)
 Marquette, Michigan, USA (1997)
 Jiujiang, Kina (2006)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Uppslagsverket Finland, Kajana

Byer i Uleåborgs län
Bosetninger i Finland
Bosetninger etablert i 1651
Kommuner i Kajanaland
Riksvei 658

Riksvei 658 (Rv658) går mellom Ålesund og Vigra i Giske.

Historikk 
Frem til Valderøytunnelen ble tatt i bruk fulgte Rv658 dagens fylkesvei 131 fra Gjøsund til Valderhaugstranda ferjekai der det gikk ferje til Ålesund.
 
Før 1. januar 2010 var fylkesvei 658 del av riksveien.

Kommuner og knutepunkter



Referanser

Eksterne lenker 
 Kartverkets norgeskart
 Vegvesenets vegkart
 

Riksveier
Veier i Møre og Romsdal
Veier i Ålesund
Veier i Giske
Imago

Imago  (entall: imago – flertall: imagines) er et fullvoksent eller ferdigutviklet, kjønnsmodent individ av dyr som har larvestadier. Brukt vesentlig om insekter i sitt siste stadium.  

Insekter og andre leddyr har et ytre hudskjellet som «bærer», holder på plass, de indre organene. De mangler et indre skjelett, som hos virveldyr. Den ytre huden (hudskjelettet) må skiftes for at leddyr skal kunne vokse. Under utviklingen fra egg til voksen er det mange hudskifter, eller stadier. 

Overgangen til imago er særlig tydelig hos holometabole insekter som har fullstendig forvandling og sitt nest siste stadium som en puppe hvor en svært omfattende ombygging skjer.
Hos hemimetabole insekter med ufullstendig forvandling er ikke overgangen så tydelig siden hvert trinn i utviklingen gradvis ligner mer på den voksne.

Entomologi
Zoologi
Norsk Tankesportforbund

Norsk Tankesportforbund er en sammenslutning av seks forbund som driver organisert tankesport. Tankesportforbundet ble stiftet 15. november 2005 som et supplement til Norges Idrettsforbund. 

Forbundene som inngår i tankesportforbundet er:
Norsk Bridgeforbund
Norges Sjakkforbund
Norges Backgammonforbund
Norges Othelloforbund
Norges Postsjakkforbund
Go i Norge

Ved opprettelsen organiserte Norsk Tankesportforbund noe over 14 000 medlemmer. Forbundet er tilsluttet International Mind Sports Association (IMSA) som ble stiftet tidligere samme år. IMSA arbeider bl.a. med IOK for å arrangere World Mind Games i forbindelse med vinter-OL.

Eksterne lenker
 Nbgf.no om Norges Tankesportforbund

Norske fritidsorganisasjoner
Spillforeninger
Etableringer i 2005
Tankesportforbund
Norsk Industri (NHO)

Norsk Industri (etablert 28. november 2005) er en norsk arbeidsgiverorganisasjon for industrien i Norge og største landsforening i Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO). Norsk Industri organiserer all fastlandsindustri i Norge, utenom næringsmiddelindustrien. Oljeselskapene er organisert i Norsk olje og gass, utenom deres fastlandsanlegg som Snøhvit, Mongstad og så videre. Statoil er derfor et av de største medlemmene i Norsk Industri, i tillegg til å være størst i Norsk olje og gass.

Norsk Industri har som målsetning å arbeide for konkurransedyktige rammebetingelser for industriell virksomhet i Norge.

Organisasjonen ble etablert 28. november 2005, var virksom fra 1. januar 2006, og er en sammenslåing av de tidligere arbeidsgiverorganisasjonene Prosessindustriens Landsforening (PIL) og Teknologibedriftenes Landsforening (TBL) (tidligere De Mekaniske Værksteders Landsforening). Norsk Industri organiserer om lag 2 550 medlemsbedrifter med tilsammen ca 130 000 ansatte.

Norsk Industri ledes av administrerende direktør Stein Lier-Hansen. Styreleder fra 2017 er Helge Aasen fra Elkem. Nestleder er Geir Austigard fra Øglænd System.

Referanser

Eksterne lenker
 
 

 
Norsk industri
Norske arbeidsgiverforeninger
Etableringer i 2005