alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Cisperson

En cisperson er en person som identifiserer seg med det kjønnet vedkommende ble født med, altså en person som har en kjønnsidentitet som samsvarer med deres kjønn tildelt ved fødsel. En cisperson er det motsatte av en transperson, og de fleste personer er cispersoner. Uttrykket brukes som en motsats til transperson, for å skille mellom cis- og transpersoner, og for å tydeliggjøre at alle har en kjønnsidentitet.

Cismann og -kvinne 
En cismann er en mann som ble født hankjønn, og har det mannlige kjønnet som sin kjønnsidentitet. Tilsvarende er det med en ciskvinne, altså en kvinne som ble født hunkjønn, og har det kvinnelige kjønnet som sin kjønnsidentitet.

Etymologi 
Begrepet cisperson inneholder, foruten «person», det latinske prefikset cis- som betyr «på den samme siden» eller «dennesidig». Cis- er et antonym for det latinske trans- som betyr «på den andre siden»; ordparet cis og trans er fra gammelt av brukt i flere andre sammenhenger, herunder de geografiske begrepene Cisleithania («på denne siden av Leitha») og Transleithania («på den andre siden av Leitha»), og cis-trans-isomeri innen kjemi.

Se også 
 Transperson
 Kjønnsidentitet

Referanser 

Kjønn
Transpersonemner
Lingvistikk
Nyord fra 1990-årene
Palais Schwarzenberg

Palais Schwarzenberg er et palé i bydelen Landstraße i Wien. Det ble bygget fra 1697 for overhoffmarskalk Heinrich Franz greve av Mansfeld og fyrste av Fondi av Johann Lukas von Hildebrandt, og ble opprinnelig kalt Palais Mansfeld-Fondi.

Det er et sommerpalé med praktfulle haver, og ligger rett ved siden av Schloss Belvedere, som også ble bygget av Hildebradt, for prins Eugen av Savoia. Palais Mansfeld-Fondi ble ikke ferdigstilt før Mansfeld-Fondi døde, og i 1716 ble det uferdige paléet kjøpt av fyrst Adam Franz Karl von Schwarzenberg. Arkitektene Johann Bernhard Fischer von Erlach og Joseph Emanuel Fischer von Erlach fikk i oppdrag å fullføre paléet. Kuppelfreskene ble lavet av Daniel Gran i 1726, og paléet stod ferdig i 1728.

Paléet ble skadet av bombing under annen verdenskrig, men fullstendig gjenoppbygget etter krigen. Paléet brukes idag til forskjellig arrangementer, og huser bl.a. den sveitsiske ambassaden. Paléet eies fremdeles av familien Schwarzenberg.

Eksterne lenker 
 https://web.archive.org/web/20070328225513/http://www.palais-schwarzenberg.at/

Byggverk i Wien
Slott i Østerrike
Schloss Schwarzenberg

Schloss Schwarzenberg er et slott ved Scheinfeld i det frankiske området Steigerwald i den nordlige delen av Fristaten Bayern i Tyskland. Opprinnelig var det et borganlegg fra tidligmiddelalderen som ble bygget ut til et representativt slott. Slottet er stamsete for den kjente fyrsteslekten Schwarzenberg. Det bebos nå av Schwarzenbergslektens overhode, fyrst Karl zu Schwarzenberg, som er utenriksminister i Tsjekkia.

Schwarzenberg
Sosial manipulering

Sosial manipulering (engelsk social engineering) går ut på å skaffe seg tilgang ved å lure noen. Sosial manipulering er sannsynligvis den mest brukte metoden for hacking. Sosial manipulering er en helt annerledes måte å angripe datasystemene på, og sjarm er kanskje den viktigste egenskapen for en hacker. Sjarmen kan brukes til å skaffe seg informasjon.

Sikkerhet
Datakultur
Førde ungdomsskule

Førde ungdomsskule (FUSK) er en ungdomsskole i Førde i Sunnfjord kommune. Den ble bygget i 1971, og påbygd 1989. Det går ca. 330 elever på skolen, i tillegg til 37 ansatte. Skolen tar i mot 8.-10. klasse-elever fra Førde, som kommer fra deler av Førde sentrum og fra Slåtten barneskule

Kjente personer som har gått på FUSK 
Alexander Ødegaard, fotballspiller 
Ridvan Halimi, ransmann som deltok i NOKAS-ranet.
Morten Sandøy, journalist i TV2
Solveig Barstad, programleder i TV2
Håkon Haugsbø, journalist
Olaug Nilssen, forfatter
Oddbjørn By, forfatter
Terje Ness, kokk
Ronny Brede Aase, programleder
Cato Husabø Fossen, journalist/nyhetsanker
Ingunn Solheim, journalist
Maria Tryti  Vennerød. forfatter
Marita Liabø, forfatter 
Hilde Barstad,  statssekretær

Referanser

Ungdomsskoler i Vestland
Førde
Utdanning i Sunnfjord
Ole Jørgen Anfindsen

Ole Jørgen Anfindsen (født 18. mars 1958) er en norsk informatiker og forfatter. Han er dr. scient. fra  Universitetet i Oslo, der han tok doktorgraden ved Institutt for Informatikk i 1997 med avhandlingen «Apotram: an application-oriented transaction model».

Anfindsen er mest kjent som redaktør for nettstedet HonestThinking.org, men har også skrevet om temaene innvandring, rase og intelligens.

Forfatterskap 
Anfindsen har på sitt nettsted og i form av leserbrev engasjert seg i debatten omkring innvandring, rase og intelligens. I februar 2005 startet han HonestThinking.org sammen med broren Jens Tomas Anfindsen. Et av nettstedets saker er prognosen om at etniske nordmenn kan bli en minoritet i Norge mot slutten av dette århundret. Han har også vært opptatt av kjønnsforskning og evolusjonsteori. De siste årene har Anfindsen gått ut offentlig med at han definerer seg som «muslimsk kristen».

Bøker

Referanser

Eksterne lenker 
 HonestThinking.org

Norske informatikere
Raseteoretikere
Fødsler i 1958
Bulgur

Bulgur er en matvare som stammer fra Midtøsten, Kaukasus og rundt Middelhavet. Det lages av durumhvete som forkokes (parboiled), tørkes og knuses. Bulgur ligner couscous, men er mer næringsrikt fordi en større del av kornet blir bevart.

Etymologi 
Ordet stammer fra tyrkisk bulghur, bulgar, navnet på folket som bor i dagens Bulgaria.

Historie 
Det finnes grunnlag for å hevde at bulgur er en av de eldste preparerte ingredienser i verden. Bibelen nevner det under navnet arisah og indikerer at det ble brukt i Babylon for over 4000 år siden. Også i Egypt og Israel ble det spist bulgur 1000 år før Kristus. 

Bulgur kan kokes eller bløtes ut. Smaken kan minne om hasselnøtter. Bulgur brukes i salater og tyrkiske retter og er et produkt som ikke har lang tradisjon i Vest-Europa og USA.

Næringsinnhold 
Bulgur er noe mer næringsrikt enn ris og couscous. Bulgur har glykemisk indeks på 46. 100 gram ukokt bulgur inneholder ca.:

Energi 1500kJ/360 kcal 
Kostfibrer 8 g 
Proteiner 12,5 g 
Karbohydrater 69 g hvorav 0,8 g sukkerarter. 
Fett 1,75 g hvorav 0,2g mettet fett.

Eksterne lenker 
 
 Taboli (Bulgur-salat)

Matingredienser
Tyrkisk mat
Å være ung er for jævlig

For filmatiseringa fra 1981, se Christiane F. – Å være ung er for jævlig
Å være ung er for jævlig (tysk originaltittel: Christiane F. – Wir Kinder vom Bahnhof Zoo – på norsk «Vi barna fra Bahnhof Zoo») er en biografisk bok utgitt i 1978 av magasinet Stern med utgangspunkt i en serie reportasjer fra 1975 til 1978. Boka kom på norsk i 1980. Den beskriver situasjonen til narkotikaavhengige barn og ungdommer gjennom eksempelet Christiane Felscherinow fra Gropiusstadt i Berlin-bydelen Neukölln. Bokas tittel viser til Bahnhof Zoo, som på 1970- og 1980-tallet  var et sentralt møtested for narko- og barneprostitusjonsmiljøet i Berlin. 

Bokas forfattere er Kai Hermann og Horst Rieck, som skrev den på bakgrunn av intervjuer med Christiane F. som ble tatt opp på bånd, men i flere utgaver av boka utelates deres navn. Boka er skrevet med hovedpersonen Christiane som jeg-forteller og fremstår av den grunn som en selvbiografisk beretning. Førstepersonsfortelleren er også et virkemiddel som forsterker inntrykket av forholdene som skildres.

Boka skildrer minutiøst og med tydelige ord den heroinavhengige jentas historie. Kretsen av personlige og sosiale problemer, rusavhengighet, forråelse, kriminalisering og prostitusjon blir beskrevet. Også jentas familie og personer i hennes nærhet, som sosialarbeidere, terapeuter og politibetjenter, kommer til orde.

Innledningen er skrevet av Horst-Eberhard Richter. Boka var den første i sitt slag og gav et bredt publikum innblikk i narkotikaproblematikken.

Boka er oversatt til flere språk. I 1981 ble den filmatisert under samme navn.

Kilder
 Christiane F.: Wir Kinder vom Bahnhof Zoo. Nach Tonbandprotokollen aufgeschrieben von Kai Hermann und Horst Rieck. Mit einem Vorwort von Horst Eberhard Richter. Originalausgabe, 50. Auflage. Gruner & Jahr, Hamburg 2008, ISBN 3-570-02391-5, 324 S.
 Christiane F.: Wir Kinder vom Bahnhof Zoo. Nach Tonbandprotokollen aufgeschrieben von Kai Hermann und Horst Rieck. Carlsen, Hamburg 2009, ISBN 978-3-570-02391-4, 366 S.

Filmatiserte romaner
Bøker fra 1978

en:Christiane F.
Gnag- og maurbiller

Phloiophilidae
 maurbiller
 gnagbiller
 børstebiller
 Chaetosomatidae
 Acanthocnemidae
 Phycosecidae

Gnag- og maurbiller (Cleroidea) er en gruppe (overfamilie) av biller. De er stort sett avlange, men det finnes også noen brede og flate arter. Mange har påfallende, utstående hår på kroppen. De er gjerne ganske fargerike. Både larvene og de voksne billene er stort sett rovdyr som spiser små insekter, også potensielle skadedyr. De voksne billene spiser også gjerne pollen, og kan ofte finnes på blomster.

Eksterne lenker 
 

Biller
Birka (kunst- og håndverkssenter)

Birka AS var en organisasjon som arbeidet for norsk kunst og håndverksnæring. Organisasjonen ble etablert i 2003, på initiativ fra arrangøren av Rennebumartnan. Birka holdt til på Berkåk i Rennebu kommune, men hadde hele Norge som virkeområde. Arbeidet var blant annet støttet av Kultur- og kirkedepartementet. Birka hadde tre ansatte.  

Noe av Birkas målsetting var å være et senter for kompetanseheving, utvikling og formidling av norsk kunst og håndverk. Formålet var kort sagt å være en støtte for næringsutøvende håndverkere innen tradisjonelle kunst- og håndverksteknikker, med produksjon i Norge, og med hovedvekt av norske råvarer. 

Organisasjonen ga håndverkerne hjelp til markedsføring, og arrangerte kurs i temaer som regnskap, økonomi og IKT. På organisasjonens nettside lå en oversikt over håndverkere i ulike kategorier fra hele landet.

Birka ble avviklet i 2016.

Referanser

Eksterne lenker
 Hjemmeside
 Opdalingen Birka blir nasjonalt senter (10. juni 2005)
 Adressa Slik blir den rødgrønne kulturen (14. september 2005)
 Opdalingen Teigen ny Birka-leder (27. april 2006)
 Trøndelag Kulturnett Birka.no -nytt nasjonalt senter for kunst og håndverk (2006)
 Trøndelagsrådet Kunst og kultur som opplevelse: Husflids- og håndverkssenteret Birka (6. oktober 2006)
 Svalbardposten Valgt til månedens håndverker (2. januar 2007)

Husflid
Brukskunst
Rennebus historie
Opphør i 2016
Kultur i Rennebu
Roger Arve Vigulf

Roger Arve Vigulf (født 9. juni 1964 i Spjelkavik) er en norsk klarinettsolist og komponist bosatt i Sandefjord.

Virke 
Roger Arve Vigulf har en bachelorgrad som klarinettist fra Østlandets musikkonservatorium, der han hadde professor Richard Kjelstrup som hovedlærer. Han har også studert kammermusikk hos Leif Jørgensen og hos Lee Morgan i København, med reisestipend fra Fond for utøvende kunstnere.

Vigulf har urfremført nærmere 100 verker, blant annet av Hegdal, Nordensten, Lønner, Lang, Martinaitis, Balakauskas og Hundsnes. Han har vært solist med flere norske og europeiske kammer- og symfoniorkestere.

Siden høsten 1996 har han også jobbet som komponist. Hans verker har vært fremført i Litauen (Lithuania National Philharmonic Hall), Norge (Gamle Logen), Nederland (Rotterdam musikkonservatorium), Los Angeles (Calstate University), Irland (Omagh) og England (Sheffield). Han har levert bestillingsverk til MISK (2013), Kattas Figurteater (2014), Disobedient International Chamber Music Festival (2005, 2006, 2012 og 2014), Kristiansund Sinfonietta (2012), Tyrunevu Festival (2013), Chordos Quartet (2013), Herrekvartett (2020), Forsvarets Stabsmusikkorps og Ensemble KammerKlang (2019, 2020 og 2022). 

Vigulf er musiker og styreleder i Ensemble KammerKlang. Han er også medlem i Giuffre Memorial TRIO.  

I 2006 ble Vigulf tildelt Vestfold fylkeskommunes kulturstipend. I 2014 mottok han  Norsk Komponistforenings Erkjennelsesstipend. Han har også mottatt Norsk Tonekunstnersamfunds reisestipend. 

I 2018 inngikk han forlagskontrakt som komponist med Norsk Musikkforlag A/S. I 2013 mottok han Statens arbeidsstipend for kunstnere. I 2020 mottok han støtte fra Det Norske Komponistfond, TONO samt stipend og støtte fra Fond for Lyd og Bilde.

Utgivelser 
 2000: Profiles No.42321
 2005: Pas de deux (Arvydas Malcys)
 2007: Flucla (Lithuania Composers Society)
 2010: Clamantis In Decerto (Arvydas Malcys)
 2010: Mythologie
 2013: Clarinet Ultimatum MMSCD1213

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Roger Arve Vigulfs verkliste  fra NB noter

Norske klarinettister
Personer fra tidligere Nøtterøy kommune
Personer fra Færder kommune
Fødsler i 1964
Superellipse

En superellipse er en matematisk kurve som kan oppfattes som en mellomting mellom en ellipse og et rektangel. En superellipse kan i et kartesisk koordinatsystem beskrives som mengden av punkter (x, y) som oppfyller ligningen

 

hvor n, a og b er reelle tall > 0.

a og b er figurens halvakser. Formelen er en generalisering av formelen for en ellipse hvor n = 2. For n større enn 2 fås en superellipse, og for n mellom 0 og 2 fås en subellipse.

Kurvene ble først beskrevet av den franske fysiker og matematiker Gabriel Lamé (1795–1870), men de ble gjort kjent og navngitt superellipse av Piet Hein.

Praktisk bruk 
Byplanleggere i Stockholm hadde problemer med et rektangulært torg i byen, Sergels torg. Ønsket var en bløt og smidig kurve som kunne bryte opp det firkantede inntrykket, uten å ende i sirkler. Piet Hein løste problemet ved å legge inn en superellipse med n = 2,5. Piet Hein brukte også superellipsen i arkitektur og møbeldesign.

En bordplate med superelliptisk form gir noe bedre albuerom og rommer litt mer enn en elliptisk bordplate gjør. 

Selskabet for Oslo Byes Vel valgte en superelliptisk form på sine blå skilt som er satt opp siden 1987. 

Piet Hein oppfant også det såkalte superegg som er en tredimensjonal superellipsoide (en superellipse med n = 2,5, a = 4 og b = 3 rotert omkring x-aksen):

Superegget kan i motsetning til en alminnelig ellipsoide stå oppreist på en flat overflate fordi krumningsradiene i toppunktet er uendelig. Det vil si, superellipsoidener er flat på enden og om den bringes litt ut av vertikal posisjon vil den svinge tilbake til vertikal orientering. Dette i motsetning til en ellipsoide som er i labil likevekt på enden, men som straks vil falle til en stabil tilstand på siden ved den minste forstyrrelse,

Referanser

Eksterne lenker 
 Matematikksider om Heins superellipse
 Eksempler på superellipser
 Tegn din egen superellipse, beregn omkrets og areal – skriv ut mal
 Tegn din egen superellipse med Java

Kurver
Algebra
Arkitektur
Rune Edvardsen

Rune Edvardsen (født 29. juli 1962) er daglig leder i Troens Bevis. Han er sønn av grunnleggeren Aril Edvardsen. Før han begynte i organisasjonen, var han sveiser og mekaniker. Han er gift med Sølvi Edvardsen, og de har tre barn.

Rune Edvardsen er en aktiv predikant og musiker. Han har holdt konserter og preket både i Kongo og India. Fra januar 2007 overtok han hele ansvaret for driften av Troens Bevis etter sin far. Dette har skjedd gradvis. Han begynte i organisasjonen som vanlig medarbeider, men ble flyttet til avdelingssjef, personalsjef og til daglig leder.

Referanser

Eksterne lenker 
  Rune Edvardsen tar over Troens Bevis
  Omtale i Dagen om Rune Edvardsens biografi Kallet er her.

Kristne predikanter
Personer fra Kvinesdal kommune
Protocucujidae

Ericmodes

Protocucujidae er en artsfattig familie av biller som bare er kjent fra Australia og Chile. Det er bare kjent én slekt, Ericmodes (=Protocucujus). Disse billene er regnet som de mest primitive innen gruppen Cucujoidea.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
 Familien Protocucujidae
 Slekten Ericmodes Reitter, 1878 (= Protocucujus Crowson, 1954)
 Ericmodes australis Grouvelle, 1893 – Australia
 Ericmodes costatus Slipinski, 1998 – Australia
 Ericmodes fuscitarsis Reitter, 1878 – Chile
 Ericmodes lawrencei Slipinski, 1998 – Australia
 Ericmodes nigris Slipinski, 1998 – Chile
 Ericmodes silvaticus (Philippi, 1864) – Chile
 Ericmodes synchitoides Reitter, 1878 – Australia
 Ericmodes tarsalis Slipinski, 1998 – Chile

Kilder 
Slipinski, S.A. 1998. Revision and phylogeny of Protocucujidae (Coleoptera, Cucujoidea). Annales Zoologici (Warszawa) 48: 273-296.

Eksterne lenker 
 

Biller
Pokémon Stadium

Pokémon Stadium er et videospill til Nintendo 64 utgitt av Nintendo i 2000. Spillet går ut på å utkjempe Pokémon-kamper. Det finnes også ni forskjellige mini-spill.

Handling 
I motsetning til enkelte andre Game Boy-spill følger ikke "Pokémon Stadium"" noen vanlige historie, eller en vel-definert verden. I stedet skal spilleren slåss i en rekke kamper ved en stadion, i en turnering bestående av til sammen 80 kamper - samt et Gym Leader Castle, hvor spilleren må kjempe mot 8 Kanto Gym Leaders. Når alle disse omgangene er vunnet, og Gym Leader Castle er gjennomført, blir en rekke andre kamper låst opp - med høyere vanskelighetsgrad.

I stadion-modus blir spilleren utfordret til å vinne trofe ved å vinne Pika Cup, Petit Cup, Poké Cup og Prime Cup, men forskjellige stadium har deres eget regelverk og begrensninger. I Gym Leader Castle blir spilleren utfordret av de åtte Kanto Gym Leaders fra Game Boy-spillene - etterfulgt av Elite Four, og til slutt Champion. Men spilleren kan bare velge et lag på seks Pokémon.

Eksterne lenker 
 
 Pokémon Stadium at Nintendo.com

Videospill fra 1999
Nintendo 64-spill
Stadium
Videospill utviklet i Japan
Slimsoppbiller

Aspidiphorus
 Sphindus

Slimsoppbiller (Sphindidae, også ofte kalt Aspidiphoridae) er en familie av små biller som lever i slimsopper (Myxomycetes). Per 2002 var det beskrevet 58 arter, men en gjennomgang av museumsmateriale dette året viste at det der fantes minst 100 ubeskrevne arter i tillegg. To arter er kjent fra Norge.

Utseende 
Små biller (de nålevende artene er 1,5 – 3,5 mm lange, men en art som er kjent fra ravfossiler er bare 0,6 mm), sylindriske (Sphindus) til nærmest kulerunde (Aspidiphorus). Hodet er kort og bredt med små, runde, utstående fasettøyne. Det er en tydelig tverr-renne (frontoclypealsutur) mellom pannen (frons) og snuten (clypeus). Antennene består av 10 ledd. Det innerste leddet er tykt og krumt, og de tre ytterste danner en kraftig, avlang kølle. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, med kraftig mikroskulptur. Hos slekten Sphindus er både brystskjold og dekkvinger dekket av korte, kraftige, oppstående hår, mens det hos slekten Aspidiphorus bare finnes noen sparsomme, fine hår på dekkvingene. Dekkvingene har tydelige punktrekker. De er temmelig matte hos Sphindus, glatte og glinsende hos Aspidiphorus. Beina er ganske korte, med noe fortykkede lår og krumme legger. Føttene er fire- eller fem-leddete.

Levevis 
Billene i denne familien synes å være spesialisert på å leve i eller på slimsopper, som gjerne vokser på trær. På grunn av skjult levevis og liten størrelse er det ikke ofte man treffer på dem.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
 Familien slimsoppbiller, Sphindidae (=Aspidiphoridae)
 Underfamilie †Libanopsinae
 Slekten †Libanopsis Kirejtshuk, 2015
 Underfamilien Odontosphindinae - bare én slekt:
 Slekten Odontosphindus LeConte, 1878
 Underfamilien Protosphindinae 
 Slekten †Burmops Kirejtshuk, Willig & Chetverikov, 2019
 Slekten Protosphindus Sen Gupta & Crowson, 1979
 Underfamilien smalslimsoppbiller (Sphindinae)
 Slekten Aspidiphorus Ziegler, 1821
 Aspidiphorus orbiculatus (Gyllenhal, 1808)  – i Norge
 Slekten Carinisphindus McHugh, 1990
 Slekten Eurysphindus LeConte, 1878
 Slekten Genisphindus McHugh, 1993
 Slekten Notosphindus McHugh & Wheeler, 1991
 Slekten Sphindus Dejean, 1821
 Sphindus dubius (Gyllenhal, 1808)  – i Norge
 Underfamilien Sphindiphorinae - bare én slekt:
 Slekten Sphindiphorus Sen Gupta & Crowson, 1979
 Slekten †Trematosphindus Li, Tihelka, Liu, Huang & Cai, 2021

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Aspidiphorus sp., fra Atlas of the family Sphindidae of Russia: 
 Sphindus sp.: 

Biller
Kopinor

Kopinor er en norsk organisasjon for skribenter, utgivere og andre rettighetshavere til tekster, illustrasjoner og annet stoff som har blitt utgitt i forskjellige publikasjoner. Kopinor ble stiftet i 1980.

Kopinors hovedaktivitet består i å inngå og holde ved like avtaler med alle typer virksomheter i Norge om fotokopiering og lignende eksemplarfremstilling av opphavsrettslig beskyttet materiale. Kopinor krever inn vederlag for kopiering fra bøker, aviser, tidsskrift, noter og lignende og fordeler vederlaget til rettighetshaverne. Kopinors avtaler dekker blant annet grunnskole, videregående skole og høyere utdanning, statlig, fylkeskommunal og kommunal administrasjon, samt en rekke virksomheter innen industri, finans, advokater, revisjon med mer.

Medlemsorganisasjoner  
Kopinor omfatter 22 medlemsorganisasjoner i Norge og ivaretar også rettighetene til utenlandske rettighetshavere.

 Den Norske Fagpresses Forening
 Den norske Forfatterforening
 Den norske Forleggerforening
 Forbundet Frie Fotografer
 Grafill
 Mediebedriftenes Landsforening
 NOPA Norsk forening for komponister og tekstforfattere
 Norges Fotografforbund
 Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening
 Norsk Journalistlag
 Norsk Komponistforening
 Norsk kritikerlag
 Norsk Musikkforleggerforening
 Norsk Oversetterforening
 Norsk Redaktørforening
 Norsk Revyforfatterforening
 Norsk Tidsskriftforening
 Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere
 Norske Billedkunstnere
 Norske Dramatikeres Forbund
 Norske Kunsthåndverkere
 Ny Musikks Komponistgruppe

Se også
Opphavsrett
Avtalelisens
TONO
Pensumtjeneste

Referanser

Eksterne lenker
 Kopinors hjememside

Norske opphavsrettsorganisasjoner
Norsk kultur
Organisasjoner etablert i 1980
Briskeby (Oslo)

Briskeby er et boligstrøk i Bydel Frogner i Oslo, med kjerne med næringsvirksomhet i Briskebyveien.

Avgrensning

Strøket omfattet opprinnelig bare arealene vest for Briskebyveien, men i nyere tid regnes ofte også arealene østenfor som deler av Briskeby, selv om disse historisk hørte til Holteløkken under Frogner hovedgård og løkken Uranienborg på Bymarken. Mot nord grenser strøket til Majorstuen, mot nordvest mot Homansbyen og Uranienborg, og i sør mot Slottsparken.

Historie

Briskeby var opprinnelig to husmannsplasser under Frogner Hovedgård som fulgte med da eiendommen Lille Frogner ble utskilt fra hovedgården. Briskebyveien var gårdens grense mot Bymarken (fra Skovveien til Holtegata), og fra 1859 også mot selve byen. Trehusbebyggelsen som vokste frem her fra 1820-årene, ble en egen forstad til byen, og den beholdt sin egenart også etter at Frogner ble innlemmet i Kristiania by i 1878. Enkelte av de gamle trehusene fra denne tiden er bevart.

Briskeby brannstasjon (Industrigata 3) ble oppført i 1963 som vestkantens brannstasjon.

Skandianavias første elektriske sporveislinje, fra Drammensveien til Majorstuen, ble ført gjennom strøket i 1894. Linjen 19, fulgte (nå brukes linje 11) Briskebyveien og Holtegata, og den fikk passende nok navnet Briskebytrikken.

Næringsvirksomhet 

I Briskebyveien finnes flere gallerier, butikker og serveringssteder. Briskeby har  et hotell beliggende i Uranienborgsveien og et pensjonat i Eilert Sundts gate.

Kilder 

 Knut Are Tvedt (red.): Oslo byleksikon, 5. utgave, 2010.

Bydel Frogner
Strøk i Oslo