Alois Musil

Alois Musil (født 30. juni 1868 i Rychtařov i Mähren som da var i den østerrikske del av Østerrike-Ungarn, død 12. april 1944 i Otryby) var en tsjekkoslovakisk katolsk prest, hoffkapellan, orientalist, geograf og oppdagelsesreisende. Under første verdenskrig var han tidvis en motspiller mot T. E. Lawrence (Lawrence of Arabia).

Liv og virke

Bakgrunn 
Musil vokste opp som eldste sønn i en fattig mährisk bondefamilie på landet. Han var en i slekt med forfatteren Robert Musil; deres bestefedre Franz og Matthias var brødre.

Takket være et stipend fra erkebiskopen av Olmütz kunne Musil i 1887 begynne ved byens universitet. Der studerte han katolsk teologi, og fikk fortsette studiene i Det nære østen. Etter først å ha studert de religiøse forhold i 1600- og 1700-tallets Böhmen og Mähren, konsentrerte han seg senere om monoteismes grunnleggende problemstillinger innen jødedommen, kristendommen og islam. 

I 1891 ble han presteviet, og i 1895 promovert til doktorgraden i teologi. I 1895 begynte han også studiene av orientalske språk ved École biblique, ledet av de franske dominikanere i Jerusalem. Fra 1897 til 1898 studerte han ved jesuittenes universitet i Beirut, 1899 i London, Cambridge og Berlin.

Akademisk karriere 
Fra 1902 til 1909 var han professor for gammeltestamentlige bibelstudier ved universitetet i Olmütz, og fra 1909 til 1920 professor for bibelske hjelpevitenskaper og arabisk ved universitetet i Wien. Fra 1920 til 1938 var han professor i orientalistikk ved det tsjekkiske universitetet i Praha, der han grunnla universitetets orientalske institutt.

Forskningsreiser 
Musil foretok etter 1895 en rekke lange forskningsreiser gjennom Arabia (blant annet Moab, Edom, Nordarabia og Mesopotamia) og Det hellige land. Hans kartverk Arabia Petraea, offentliggjort i 1907, utgjorde en første vitenskapelig fremstilling av de nabateiske oldtidssteder, blant annet ruinene av Petra, beskrev blant annet Rabbat-Moab og Qasr Tuba, og gjorde som første europeer en rekke funn av gamle strukturer dekket av ørkensanden, som ørkenborgen Qasr Kharana, Qasr Amra og Tamarfestningen og det lille romerkastellet Tetrapyrgium. Senere offentliggjorde han et monumentalt verk om Qusair 'Amra, blant annet om dets islamske veggmalerier, og andre umayyadeslott.

Forhold til huset Habsburg 
Fra 1909 virket Musil i Wien, og på denne tid i den østerrikske hovedstad utviklet han tette forbindelser til huset Habsburg. I 1912 dro han med prins Sixtus von Bourbon-Parma, bror til tronfølgergemal og senere keiserinne Zita, på en reise i Orienten. Musil ble tidvis beskrevet som «grå eminense» ved hoffet, og noen ganger sammenlignet med Rasputin.

Rolle under første verdenskrig 
Under første verdenskrig foretok Musil på oppdrag av den østerrikske keiser Franz Joseph i 1914/15 og i 1917 reiser i Det osmanske rike. Den siste reisen ble foretatt sammen med Hubert Salvator av Toscana, en ledende habsburgsk militær og politisk personlighet. 

Musils oppdrag var å formidle mellom Høyporten i Konstantinopel (som var alliert med Østerrike-Ungarn og med Tyskland) og de arabiske fyrster og som sympatiserte med britene. Han klarte i det minste å få de nordarabiske stammer fra å gå til noen direkte oppstand. Dette var en seier for ham mot sin britiske motspiller Thomas Edward Lawrences bestrebelser. Denne fremgangen fikk likevel ingen avgjørende betydning for krigens utgang i det store og hele.

Karriere etter krigen 

I motsetning til Lawrence ble ikke Musil etter krigen opphøyet og feiret som en levende legende. Hans vitenskapelige forskningsrapporter bød seg ikke frem til litterært glitrende skildringer, til forskjell fra Lawrences skildringer. Dessuten var hans tette forbindelser til habsburgerne med på å gjøre ham noe passé etter dobbeltmonarkiets oppløsning og opprettelsen av Tsjekkoslovakia. Denne omstendighet gav ikke hans akademiske karriere noe luft under vingene.

Opprinnelig etter krigens avslutning hadde Musil det forsett å forbli i Wien. På grunn av hans klare tilknytning til den tsjekkiske kultur ble han ikke stilt i utsikt en fortsettelse av sitt ansettelsesforhold ved universitetet i den østerrikske hovedstad. Musil flyttet dermed til Tsjekkoslovakia. 

Fra 1920 til 1935 var Musil professor for orientalske hjelpevitenskaper og arabisk ved det filosofiske fakultet ved universitetet i Praha. Mellom 1923 og 1928 reiste han flere ganger til USA, for å se til at han kunne få offentliggjort sine verker på engelsk. Her fikk han hjelp av den vitenskapelig interesserte forretningsmannen Charles Richard Crane. Fra 1928 av utkom seks bind med Musils forskningsfunn i serien Oriental Explorations and Studies utgitt av American Geographical Society. 

Musil forble livet ut en observatør av begivenhetene i Det nære Orienten. Han publiserte hyppig om emnet og holdt også forelesninger om utviklingen ved Prahas teknologiske institutt. 

Som prest og teolog deltok han dessuten ofte i bibelvitenskapelige diskusjoner. Han mente for eksempel av Sinaifjellet beskrevet i Det gamle testamentet ikke kan ha vært det som ligger sør på Sinaihalvøya, men i stedet en da aktiv men nå rolig vulkan i Arabia, Hala l-Badr. 

I sine år i Praha levde han i kloster hos De barmhjertige brødre.

Verker 
Blant Musils skrifter kan fremheves Kusajr 'Amra (2 bind, 1907), Arabia petræa (3 bind, 1907-08), Arabia deserta (1927), Palmyrena (1928), The northern Neĝd (1928), In the Arabian desert (1930) og Topographical itineraries of explorations in Arabia and Mesopotamia (6 bind, 1927). Han skrev også 21 bøker beregnet på ungdom.

 Kuseir 'Amra und andere Schlösser östlich von Moab, Wien 1902
 Sieben samaritanische Inschriften aus Damaskus, Wien 1903
 Od stvoření do potopy (fra skapelsen til syndfloden), Praha 1905
 Auf den Spuren der Geschichte des Alten Testaments, 2 bind, Olmütz 1906/07
 Kuseir 'Amra, 2 bind, Wien 1907
 Arabia Petraea, 4 bind, Wien 1907/08
 Ethnologischer Reisebericht, Wien 1908
 Im nördlichen Hegaz, Wien 1911
 Zur Zeitgeschichte Arabiens, Leipzig 1918
 The Manners and Customs of the Rwala Bedouins, 1928
 In the Arabian Desert, arranged for publication by Katherine McGiffort, New York 1930
 Krest'anské Církve dnešního orienta, Olmütz 1939
 1910 til 1933 mer enn 1.500 fagartikler, bidrag til samleverker og avisartikler: De viktigste er samlet i Dnešní Orient, 11 bind, Praha 1934–1941.

 Litteratur 
 
 
 Erich Feigl:. Musil von Arabien. Vorkämpfer der islamischen Welt. Amalthea-Verlag, Wien/München 1985, ISBN 3-548-27560-5.
 Karl Johannes Bauer: Alois Musil. Wahrheitssucher in der Wüste. Wien 1989, ISBN 3-205-05128-9.
 
 Ernest Gellner: «Lawrence of Moravia. Alois Musil, Monotheism and the Hapsburg Empire», i: The Times Literary Supplement, nr. 4768 av 19. september 1994, s. 12ff.
 
 Christoph Kiworr, «Alois Musil, Hofkaplan und Stammesscheich: Der Priester als Politiker im Orient», i: Damals. Das Magazin für Geschichte und Kultur (8/2005), s. 74-79.
 Johannes Bauer: «Alois Musil - Nomade zwischen Nationen, Religionen, Kulturen und Wissenschaften», i: Charlotte Trümpler (utg.), Das Große Spiel. Archäologie und Politik zur Zeit des Kolonialismus (1860–1940), Begleitbuch zur Ausstellung im Ruhr Museum Essen, DuMont Buchverlag Köln 2008, ISBN 978-3-8321-9063-7, s. 125-135.
 Udo Worschech: Alois Musil in the Ard el-Kerak. Beiträge zur Erforschung der Antiken Moabitis. Peter Lang 2007.
 Udo Worschech: «Alois Musil als Vermittler zwischen den arabischen Stämmen im Ersten Weltkrieg», i: Archiv Orientalni 75 (2007), 1-16.
 Udo Worschech: Alois Musil. Ein Orientalist und Priester in geheimer Mission in Arabien 1914-1915. Kamen: Verlag Hartmut Spenner 2009. ISBN 978-3-89991-086-5.

 Film 
 Musil von Arabien. Dokumentation, Österreich 1983, 60 min. Regie: Erich Feigl.
 Musil von Arabien - Im großen Spiel Spiel zwischen Archäologie und Politik''. Dokumentation, Deutschland 2008, 26 min. Autoren: Enzio Edschmid und Wolfgang Würker. Produktion: PAOLO-Film und Enzio Edschmid Filmproduktion.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Orientalistik: Symposium zu „Scheich Musa“ – Artikel von Gebhard J. Selz mit Lebenslauf Musils in der Online-Universitätszeitung

Orientalister
Filologer
Katolske teologer
Tsjekkoslovakiske forfattere
Professorer fra Tsjekkoslovakia
Geografer
Oppdagere
Katolske prester fra Tsjekkoslovakia