alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Grå trøndersau

Grå trøndersau er en utrydningstruet rase sauer som nedstammer fra kryssavl mellom opprinnelige norske sauer og den nå utryddede tautersauen. Rasen ble fremavlet på slutten av 1800-tallet. På slutten av 2000-tallet var det igjen omtrent 50 individer. Praktisk talt alle befant seg i Norge.

Rasen ble opprinnelig avlet frem i Trøndelag. Grå trøndersau er vanligvis grå i varierende sjatteringer og har karakteristiske hvite merker under øynene. Svarte, brune og hvite individer forekommer også.

Hornene på både søyer og bukker fjernes. Halen på rasen er halvlang eller av varierende lengde. Ulla er ensartet med gjennomsnittlig fibertykkelse på 32,3 mikrometer og den veier 2–3 kg før den er renset. Ullen ble tradisjonelt brukt til håndarbeid og skinnene brukt til saueskinnsfeller. Voksen levende vekt på søyer er mellom 70 og 80 kg. Gjennomsnittlig får en søye 1,8 lam per år. Lammene blir vanligvis slaktet ved 6 måneders alder og levendevekten er da 30–40 kg.

Bestanden talte ved inngangen av 2000-tallet omtrent 50 individer, men er økende. I 1998 besluttet Committee on Farm Animal Genetic Resources å etablere et prosjekt for å samle inn og fryse sæd fra rasen i et forsøk på å bevare rasen. I 2011 består bestanden av 1200 individer  hvorav 500 avlssøyer. Det finnes 35 flokker på gjennomsnittlig 33 dyr. 4 bukker er registrert i insemineringsprogrammet og det er lagret 3500 sædprøver.

Referanser

Saueraser
Huy

Huy (nederlandsk: Hoei, vallonsk: Hu) er en kommune og by i provinsen Liège i Belgia. Kommunen består av tre delkommuner: Huy, Ben-Ahin og Tihange. Byen ligger ved elva Meuse (Maas) ved Hoyouxs munning.

Historie 
Huy oppstod som en romersk castrum og tidlig i middelalderen var Huy en av de mest velstående byene ved Maas. På 900-tallet fikk Huy status som grevskap, men ble snart en del av fyrstebispedømmet Liège for de neste åttehundre årene. 

Det ble bygd en borg på en ås midt i sentrum av byen. Med den strategiske plasseringen ved Maas ble byen mange ganger utsatt for angrep, særlig mot slutten av 1600-tallet under Ludvig XIVs kriger. Dette førte til at de frustrerte innbyggerne til slutt rev borgen i 1715. 

En ny festning ble bygd av nederlenderne i 1818 på det samme strategiske stedet.

Severdigheter 
Byen er kjent for sine fire underverker: Li Pontia (brua over Meuse fra 1294, ødlagt under 2. verdenskrig), Li Rondia (rosevinduet i Collégiale Notre-Dame de Huy), Li Bassinia (fontenen på Grand place fra 1600-tallet) og Li Tchestia (slottet fra 900-tallet, ødelagt i 1717).

Sykkelritt 
Byen har også vært start og mål  i det klassiske sykkelrittet La Flèche Wallonne flere år (1983–1985 og mål fra 1986). Den har vært start for flere  etapper (8. etappe 1995, 4. etappe 2001, 4 og etappe 2006) og mål i 2015 i Tour de France.

Kjente personer fra Huy 
Joseph Lebeau, politiker.
Sabine Laruelle, politiker.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Byer og kommuner i Belgia

Kommuner i provinsen Liège
Byer i Belgia
Henrettelsesskuret

Henrettelsesskuret på Christianshavn (også kalt «skyteskuret») var det ene av de to steder hvor dødsdommene i det danske rettsoppgjøret etter okkupasjonen ble fullbyrdet i 1946–50. Det andre henrettelsesstedet var i Undallslund plantasje ved Viborg.

Henrettelsesskuret var et arkitekttegnet breddehus med betonggulv oppført i en av de fjernere deler av Holmen, på 2. Redan av Enveloppen ved Margretheholm. Originaltegningen, som finnes i Rigsarkivet, er benevnt «Pistolskydeplads. Skur til Skiver» (det vil si skyteskiver) men stedet var kun oppført til henrettelsene.

Betonggulvet med avløpsrist kan stadig ses. Enveloppen er en del av Fristaden Christiania (Bådsmandsstrædes kaserne) under navnet Dyssen, og det historiske kruttmagasinet på 2. Redan kalles Aircondition. Betongfundamentet ligger for enden av bygningens vinkel, like på den østlige siden av stien. Et treskur, som er basert på samme tegninger, men oppført i 1980, står ved bygningen «Den kosmiske blomst» på Syddyssen, som er det historiske kruttmagasinet på 5. Redan.

30 dødsdømte ble henrettet ved skytning her. Den seneste var Ib Birkedal Hansen den 20. juli 1950 kl. 01.00, som også var den siste som ble henrettet i Danmark. 16 andre ble henrettet i Undallslund.

Stedet er ca. 1,5 kilometer nord for Københavns siste offisielle skarprettersted på Amager Fælled, som var i bruk fra 1806 til 1845. Det lå ved den Svenske Skanse, som veinavnet Ved Skansen i dag vitner om.

Referanser

Danmark under andre verdenskrig
Dødsstraff
Fristaden Christiania
Rettsoppgjøret i Danmark

Rettsoppgjøret i Danmark er betegnelsen på de især strafferettslige saker som ble ført mot personer som under okkupasjonen i Danmark hadde samarbeidet med tyske myndigheter.

Rettsoppgjørets grunnlag var straffelovstillegget som var utarbeidet i okkupasjonens siste år og ble vedtatt kort etter frigjøringen. Straffelovstillegget kriminaliserte handlinger som hadde funnet sted etter den 29. august 1943, hvilket ble et av de alvorligste kritikkpunktene mot loven, idet det ble gjort gjeldende at lover med tilbakevirkende kraft strider mot en rettsstats prinsipper.

Anklagede etter straffelovstillegget var især personer som hadde deltatt i tysk krigstjeneste eller hadde hatt utilbørlig økonomisk samarbeide med okkupasjonsmakten.

101 menn og 2 kvinner ble etter krigen dømt til døden ved byrettene for landsforræderi under den tyske okkupasjonen av Danmark. Herav ble de 78 dommene stadfestet av både Østre og Vestre Landsret og Højesteret. De 46 dommene ble effektuert, mens 30 menn og de to kvinnene ble benådet av justisministeren og fikk endret deres straff til livsvarig fengsel.

Av de 32 som avsonet livsvarig fengsel, ble den siste løslatt i 1956. Alle de utenlandske statsborgerne som var blitt dødsdømt, ble benådet, så det var kun danske statsborgere som ble henrettet.

De to kvinnene som ble dødsdømt var Grethe Bartram og Anna Lund Lorentzen. Begge straffene ble endret til livsvarig fengsel og begge ble løslatt i 1956.

Litteratur 
 Nina Bisgaard, Kvinder i Modstandskampen, Tiderne Skifter, København, 1986. ISBN 87-7445-284-3.
 Frank Bøgh, De dødsdømte, Peoples Press, København, 2011. ISBN 978-87-7108-162-6.
 Ditlev Tamm, Retsopgøret efter besættelsen, 1984.
 Lars Thorup, Opgør og udrensning. En analyse af retsopgørets baggrund og forløb i tidsskriftet "Historievidenskab" nr. 18 – 19, s. 13 – 104, 1980.
 Henrik Skov Kristensen, Straffelejren. Fårhus, landssvigerne og retsopgøret, Nyt Nordisk Forlag 2011.

Eksterne lenker 
 Straffelovstillægget

Danmark under andre verdenskrig
Brattstiåstunnelen

Brattstiåstunnelen er en veitunnel på fylkesvei 714 i Snillfjord kommune i Trøndelag. Tunnelen er 215 meter lang.

Anleggsarbeidet på tunnelen startet i oktober 2011 og den åpnet for trafikk 12. september 2013.

Se også
 Ny Rv 714
 Valslagstunnelen
 Fenestunnelen
 Veitunneler i Norge
 Undersjøiske veitunneler i Norge

Referanser

Eksterne lenker
 Statens vegvesen, vegprosjekt Mjønes-Vasslag

Veitunneler i Trøndelag
Veier i Orkland
Tunneler åpnet i 2013
Fylkesvei 714
Lillesand Venstre

Lillesand Venstre er Venstres lokalforening i Lillesand. Lokallaget er en av Sørlandets største med 57 betalende medlemmer (2015). Partiet sitter i opposisjon, har representanter i planutvalget, oppvekstutvalget og helse-, kultur- og velferdsutvalget og har to representanter i bystyret med Bjørnar Heldal og Petter N. Toldnæs. 

Etter lokalvaget i 2015 endte Venstre opp med en oppslutning på 8,9%,tr en fremgang på 1,0% fra lokalvalget i 2007.

Historikk

Tabellen viser ordførere og varaordførere fra Venstre i Lillesand kommune.

Bystyret
Tabellen viser Lillesand Venstres representanter i bystyret

Kommunevalg
Tabellen viser antall stemmer og prosentvis oppslutning for Lillesand Venstre i alle perioder etter 1945 

Tallene er hentet fra Poll of Polls

Referanser

Eksterne lenker
 NSD - Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste

Venstre
Lillesand
Thomas Borgen

Thomas Fredrick Borgen (født  27. mars 1964 i Sarpsborg) er en norsk bedriftsleder og tidligere administrerende direktør for Danske Bank.

Thomas Borgen var i 2000–2009 administrerende direktør i Fokus Bank, den gang et datterselskap i Danske Bank-konsernet. Fokus Bank heter nå Danske Bank også i Norge, og er av Danske Banks filialer. Bankens hovedsete ligger i København.

Borgen ble utnevnt til CEO i Danske Bank-konsernet den 16. september 2013, men meddelte den 19. september 2018 at han trakk seg fra stillingen som følge av opprullingen av en sak der bankens filial i Estland hadde stått for ulovlige transaksjoner .

Eksterne lenker 
 Profil på Danske Banks hjemmeside

Norske forretningsfolk
Danske Bank
Viggo Mohr

Viggo Mohr (født 12. februar 1934 i Oslo) er en norsk biokjemiker og tidligere professor og forskningsdirektør. Han er sivilingeniør i teknisk biokjemi fra NTH i 1958 og ble PhD ved University of Aberdeen i 1972. Viggo Mohr har vært professor ved Institutt for teknisk biokjemi ved NTH (1984–1994), leder for SINTEFs bioteknologigruppe (1983–1984), rådgiver ved Statsministerens kontor (1989–1990), direktør for området Bioproduksjon og foredling i Norges forskningsråd (1993–1999) og spesialrådgiver i Forskningsrådet (1999–2004) med ansvar for ordningene Sentre for fremragende forskning (SFF) og Sentre for forskningsdrevet innovasjon (SFI). Han er innvalgt medlem av Norges Tekniske Vitenskapsakademi.

Forskning 
Mohr har i sine forskningsarbeider særlig studert grunnleggende og anvendte sider ved biokjemien for mikroorganismer, krill og fisk, og har patenter på medisinske og tekniske anvendelser av enzymer fra antarktisk krill.

Verv 
Mohr har hatt en rekke verv knyttet til forskningspolitikk og forsknings-administrasjon: 
 Leder for Rådet for Næringsmiddelforskning under Landbruksdepartementet (1981–1987)
 Leder for Rådsforsamlingen i Norges fiskeriforskningsråd (1984–1991)
 Leder for styret for Matforsk (1986–1992)
 Medlem av Den Nasjonale Forskningsetiske Komité for Naturvitenskap og Teknologi (1991–1993)
 Leder for Sentralstyret og arbeidende styreformann i Norges fiskeriforskningsråd (1992)

Han har videre hatt flere verv knyttet til den første fasen av utviklingen av bioteknologi i regi av norske forskningsråd og myndigheter:
 Leder for utvalget som fremla den første Nasjonale Handlingsplan for Bioteknologi (1985)
 Leder for Den Nasjonale Komité for Bioteknologi som gjennomførte handlingsplanen (1986–1991)
 Rådgiver ved Statsministerens kontor (1989-90) hvor han bisto med utformingen av de to første stortingsmeldingene om bioteknologi
 Første leder for den Regjeringsoppnevnte Bioteknologinemnda (1991–1993)

Viggo Mohr har også deltatt i utviklingen av nordisk samarbeid om bioteknologi i regi av Nordisk ministerråd og engasjert seg i arbeidet for pasienter med Parkinsons sykdom:
 Leder for komiteen som utarbeidet Nordisk Samarbeidsprogram for bioteknologi (1987)
 Leder for Nordisk Programkomité for Bioteknologi som gjennomførte samarbeidsprogrammet (1988–1991)
 Styremedlem i Norges Parkinson Forskningsfond (2009–2013)

Eksterne lenker 
 Publikasjoner av Viggo Mohr i Oria
 Portrettintervju i Bladet Forskning
Viggo Mohr private arkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket

Norske biokjemikere
Norske kjemiprofessorer
Professorer ved NTH
Personer tilknyttet SINTEF
Personer fra Oslo
Medlemmer av Norges Tekniske Vitenskapsakademi
Fødsler i 1934
Ikeya–Seki

Ikeya–Seki, formelt betegnet C/1965 S1, 1965 VIII og 1965f, var en langperiodisk komet som ble oppdaget uavhengig av Kaoru Ikeya og Tsutomu Seki den 18. september 1965. De første beregningene av dens bane antydet at den ville passere bare 450 000 km over solens overflate den 21. oktober og bli svært lys.

Da den nærmet seg sitt perihelium var den klart synlig på dagtid på himmelen. I Japan skinte den i tilsynelatende størrelsesklasse 10, og var en av de lysest kometene som var sett de siste tusen år.

Kometen brøt opp i tre deler før en nådde sitt perihelium. De tre delene fortsatte i nesten identiske baner. Ikeya-Seki tilhørte Kreutz-gruppen, som trolig er fragmenter av en stor komet som brøt i stykker i år 1106.

Referanser

Kometer
Himmellegemer oppdaget i 1965
Artikler i astronomiprosjektet
Tutta Kristine Hanssen

Tutta Kristine Horvei Hanssen (født 1989) er en norsk styrkeløfter fra Moss som repesenterer Moss SIK. Hun har konkurrert i styrkeløft siden 2006, og er i 2013 Norges ledende kvinnelige styrkeløfter. Hanssen er på landslaget i styrkeløft og representerte Norge under VM i styrkeløft i Stavanger i november 2013. 

Hanssen har per september 2013 alle norgesrekordene i vektklassen -63 kg, både for junior og i åpen klasse. I tillegg ligger hun per september 2013 øverst på adelskalenderen for kvinner i Norge, etter at hun løftet totalt 542,5 kg med en kroppsvekt på 62,6 kg under junior-VM i 2011. Dette er også gjeldende junior-verdensrekord.  
Hennes personlige rekorder er følgende:
 Knebøy: 210 kg
 Benkpress: 145 kg
 Markløft: 192,5 kg

Referanser 

Norske styrkeløftere
Kongepokalvinnere i styrkeløft
Ekrem Akurgal

Ekrem Akurgal (født 30. mars 1911 i Tulkarm, død 1. november 2002 i Izmir) var en tyrkisk arkeolog. I en karriere som varte i over 50 år, forsket han flere steder på Antolias vestkyst.

Biografi 
Ekrem Akurgal ble født 30. mars 1911 i byen Tulkarm i Palestina-delen av Det osmanske rike, hvor hans mor eide en stor gård.

Akurgal ble uteksaminert fra Istanbul vidergående skole for gutter i 1931. Deretter studerte han arkeologi ved Humboldt-Universität zu Berlin i Tyskland.

I 1957 ble Ekrem Akurgal professor ved Universitetet i Ankara. Han publiserte en rekke bøker om greske og andre gamle sivilisasjoner i Anatolia.

Bibliografi

Referanser

Arkeologer
Tyrkere
Personer fra Tulkarm
Kjell Egil Bakkelund

Kjell Egil Bakkelund (født 18. juli 1988 i Gjøvik, Oppland) er en norsk styrkeløfter, som konkurrerer for Sande Kraftsportklubb. Han har tidligere konkurrert for Brumunddal Atletklubb og Oslo Styrkeløftklubb.

Bakkelund har konkurrert i styrkeløft siden 2007, og er i 2013 Norges ledende mannlige styrkeløfter. Kjell Egil er på landslaget i styrkeløft, og han representerte Norge under VM i styrkeløft i Stavanger i november 2013. 

Bakkelund har per november 2013 alle norgesrekordene i vektklassen -83 kg, både for junior og i åpen klasse. I tillegg ligger han per november 2013 øverst på adelskalenderen for menn i Norge , etter at han løftet totalt 917,5 kg med en kroppsvekt på 78,59 kg, under World Games 2013. Under VM i Stavanger i 2013 nådde han karrierens høydepunkt så langt, da han ble verdensmester i styrkeløft i klasse -83 kg. Samtidig tok han ny verdensrekord sammenlagt, med 942,5 kg, hele 17,5 kg over forrige verdensrekord . 

Hans beste internasjonale plasseringer er 1.-plass i styrkeløft VM i 2013, 1.-plass i styrkeløft EM i 2013 og 2.-plass i World Games 2013.

Nasjonale resultater og meritter i styrkeløft

NM i styrkeløft

Referanser

Eksterne lenker  
 http://www.oa.no/sport/article6690509.ece

Norske styrkeløftere
Europamestere
Kongepokalvinnere i styrkeløft
Gyllenborg skole

Gyllenborg skole er en barneskole i Tromsø sentrum med nær 300 elever.

Skolen holder til i et steinbygg oppført på 1910-tallet og ble sist renovert fra 2009–2011. Skolen ligger rett nord for Kongsbakken videregående skole, og er omgitt av Petersborggata, Kirkegårdsveien og Skolegata. 

Skolen er en av seks universitetsskoler tilknyttet som er tilknyttet Institutt for Lærerutdanning og Pedagogikk ved Universitetet i Tromsø. Ordningen innebærer at seks av skolens lærere er praksislærere og har lærerstudenter i praksis løpet av skoleåret.

Historie  
Skolen ble innviet under navnet Tromsø folkeskole i august 1900 og er således Tromsøs eldste nåværende barneskole. Det nåværende skolebygget ble bygd mellom 1909 og 1921.

Referanser 

Skoler i Tromsø
Barneskoler i Troms og Finnmark
Hotel Wassilioff

Hotel Wassilioff er et hotell i Stavern. 

Hotellet ble etablert i 1844 av den russiske kontormannen Michael Wassilioff (1814–1875) fra Riga. Før 1840 rømte han for å unngå tjeneste i det russiske militære, og kom seg ombord i skuta til en kaptein Wurschmidt som skulle til Stavern. Wassilioff ble gift i 1841 med den to år yngre Anne Marie Jacobsdatter, som var gårdeier på kaien. Michael gjorde gården om til bakeri og hotell, og etablerte også dampskips-ekspedisjon. 

Deres sønn Ingebrigt Wassilioff (1842–1905) var utdannet maskinist, men overtok hotellet i 1867 og gjorde det viden kjent, da med søsteren Tatjane Wassilioff (1843–1898) som kjøkkensjef.De fikk tre stjerner i Baedeker's reiseguide som i 1878 utkom med sin første utgave som dekket Norge og Sverige. Wassilioffene døde i 1898 og 1905, men hotellet fortsatte å være et celebert hotell utover starten av 1900-tallet. 

Hotellet brant i 1922, tre år før dets konkurrent Paulsens Hotell. Ved gjenoppbyggingen i 1923 ble utsmykningene i den såkalte «Aamodtsalen» utført av Asbjørn Aamodt (1893–1966) som da også flyttet til Stavern noen år efter.  Hans venn Herman Wildenvey (1885–1959) og Gunnar Reiss-Andersen (1896–1964) var hyppige leietakere her, inntil også de fant seg fast bolig på stedet.

Wassilioffene som altså gikk bort rundt århundreskiftet, hadde ingen etterkommere. Dampskipsekspedisjonen ble etter Ingebrigts død i 1905 overtatt av Peder Pedersen, mens hotellet ble overtatt av frøken Marie Steinert (født 1878) fra Larvik. Dets senere eiere var Johan Fridmann Jensen og derpå Gerd  Johansen, som i 1967 solgte til paret Anne Gerd og Gunnar Berseth,.  I 2012 solgte Gunnar Berseth (født 1929) hotellet til fire par som aktet å drive det videre som familiehotell. I dag eies hotellet av Morten og Camilla Christensen og drives av hotelldirektør Morten Christensen.

Referanser

Eksterne lenker
 Offisielt nettsted for hotellet

Hoteller i Vestfold og Telemark
Stavern
Selskaper etablert i 1844
1844 i Norge
Byggverk i Larvik
Samferdsel i Larvik
Geoffrey Bibby

Geoffrey Bibby (født 14. oktober 1917 i Heversham, Cumbria, England, død 6. februar 2001) i Århus, Danmark var en engelsk arkeolog.

Han studerte arkeologi ved universitet i Cambridge. I samarbeidet med Peter Vilhelm Glob
funnet han oldtidsbyen Dilmun. 

Han forfattet blant annet Testimony of the Spade (1956), Four Thousand years Ago (1961) og Looking for Dilmun (1969.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Wolfgang Saxon: T. Geoffrey Bibby, Discoverer of Gilgamesh's Island, Dies at 83. The New York Times, 20. februar 2001

Engelske arkeologer
Personer fra distriktet South Lakeland
Norske Homeopaters Landsforbund

Norske Homeopaters Landsforbund (fra 1930 Norges Homöopatforening, og fra 1. januar 1990 Norske Homeopaters Landsforbund) ble stiftet 8. august 1930 i Trondheim. 

NHL er det eneste særforbund for homeopater i Norge og teller ca. 220 medlemmer. For å bli medlem av NHL må man ha gjennomført utdannelse ved skoler som NHL anser for å holde god nok kvalitet. En homeopat som er medlem av NHL, kan kalle seg homeopat MNHL.

NHL har hovedkontor i Holmenveien 5 på Vinderen i Oslo, og utgir tidsskriftet «Dynamis».

Norske Homeopaters Landsforbund er medlem av det europeiske homeopatiforbundet .

Solveig Aursnes ble på årsmøtet i 2013 valgt som ny leder.

Eksterne lenker
 Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret
 hjemmesiden til Norske Homepaters Landsforbund.

Norske helseorganisasjoner
Organisasjoner innen alternativ behandling
Organisasjoner etablert i 1930
Mick Aston

Michael Antony «Mick» Aston (født 1. juli 1946 i London, død 24. juni 2013) var en engelsk arkeolog som var spesialisert på landskapsarkeologi fra tidlig middelalder. I sin akademiske karriere underviste han ved flere universiteter i Storbritannia, og bidro til å tilgjengeliggjøre arkeologien for TV-publikumet ved at han deltok som faglig leder i den britiske TV-serien «Time Team» på Channel 4 fra 1994 til 2011. For seerne ble Astons «varemerke» etterhvert fargerike, stripete strikkegensere og en viltvoksende «professorsfrisyre». Han har utgitt flere bøker innen fagfeltet, noen for akademikere, andre for et mer generelt publikum.

Tidlig i karrieren arbeidet Aston for Oxford City and County Museum, og senere ble han Somersets første grevskapsarkeolog. Han underviste ved universitetet i Birmingham, universitetet i Oxford og universitetet i Bristol. Sammen med fjernsynsprodusenten Tim Taylor, var han involvert i utviklingen av to fjernsynsserier som skulle tilgjengeliggjøre arkeologien for et bredere publikum. Først kom Time Signs (1991), som ikke fikk et langt liv. Oppfølgeren Time Team fikk derimot et lengre liv, den første episoden ble sendt i 1994, som ble avsluttet i 2013. Han pensjonerte seg fra universitetsarbeidet i 2004, men fortsatte å arbeide med Time Team og artikkelskrivning for tidsskriftet British Archaeology.

Mick Aston spesialiserte seg i landskapsarkeologi, og da spesielt britiske landskap i den tidlige middelalderen (omtrent 400 til 1200 e.Kr.). Spesielt forsket han på byer og klosterområder fra denne perioden. Han var hovedansvarlig for herregården Shapwick i Somerset, og ledet der et ti år langt forskningsprosjekt.

Bibliografi 
 Aston, M. and Bond, J., The Landscape of Towns (1976).
 Aston, M., Aspects of the medieval landscape of Somerset (1988). ISBN 0861831292
 Aston, M., Monasteries (1993).
 Aston, M. and Lewis, C., The Medieval Archaeology of Wessex (Oxbow, 1994).
 Aston, M. and Taylor, T., The Atlas of Archaeology (1998).
 Aston, M. Mick's Archaeology (2000).
 Aston, M., Lewis, C. and Harding, P., Time Team's Timechester (2000).
 Keevil. G., Aston, M. and Hall, T., Monastic Archaeology: papers on the study of medieval monasteries (Oxbow, 2001).
 Robinson, T. and Aston, M., Archaeology is Rubbish - a beginner's guide (2002).
 Aston, M., Interpreting the Landscape from the Air (2002).
 Gerrard, C. with Aston, M., The Shapwick Project, Somerset: A Rural Landscape Explored, Society for Medieval Archaeology Monograph 25 (2007).

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Engelske arkeologer
Personer fra Sandwell
Society of Antiquaries of London
Laurentiuskirken

Det finnes (eller har eksistert) kirker navngitt etter og viet til Laurentius (Lavrans, Lars, Laurits, Lauritz) en rekke steder, både i Norge og i andre land:
 Lavranskirken i Bergen
 Laurentiuskirken i Egersund
 Laurentiuskirken i Oslo
 Laurentiuskirken på Munkholmen ved Trondheim
 Lavranskirken i Tønsberg

 St. Laurentius' kirke i Macao, Kina

Se også
 San Lorenzo for tilsvarende i italiensk- og spansktalende land.

Om former av navnet
 Lars
 Lorenzo