alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Eucnemis

Eucnemis er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende 
Små til middelsstore (gjerne ca. 5 millimeter), slanke, litt flate, svarte biller som ligner noe på smellere (Elateridae), føttene er gjerne rødlige. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er vanligvis store. Antennene er 11-leddete, ganske lange og kraftige, hos hunnene er de gjerne sagtakkede mens hannene ofte har kamformede antenner. Brystskjoldet (pronotum) er klokkeformet, bredere enn langt, noe hvelvet, med litt uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet. Beina er temmelig korte.

Larvene finnes i to hovedtyper: den ene ligner larver av praktbiller (Buprestidae), er sylindrisk og tynnhudet med frembryst-segmentet (prothorax) kraftig oppsvulmet; den andre typen er parallellsidig, ganske flat, hard (sterkt sklerotisert), hodet er hardt og kileformet. Begge typene har beina sterkt redusert eller helt manglende. Munndelene er også nokså sterkt redusert, og larvene kan trolig bare ta til seg flytende føde.

Levevis 
De fleste artene har larver som lever i død ved, men enkelte larver graver i jorden og lever på planterøtter. Larvenes munndeler synes bare å tillate flytende føde, og det er uvisst hva de faktisk spiser. Kanskje skiller larvene ut fordøyelsesenzymer, og tar opp oppløste næringsstoffer fra den omkringliggende veden. En annen mulighet er at de lever av slimsopper som vokser i veden. De larvene som er harde og flate kan ta seg fram gjennom ganske tett ved å presse seg mellom vedfibrene. Siden billene er avhengige av død ved er de truet av moderne skogbruksmetoder der lite døde greiner og stokker blir liggende igjen i skogen. De fleste norske artene står på Rødlisten over truede arter. De voksne billene kan fanges i ulike feller, men man finner dem sjelden. Dette kan skyldes at de er kortlivede, eller flyr lite, eller også at de er reelt sjeldne og truede arter.

Utbredelse 
Slekten har en holarktisk utbredelse. I Norge finnes arten hull-råtevedbille ved Oslofjorden, men den er ikke vanlig.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien råtevedbiller, Eucnemidae Eschscholtz, 1829
 Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
 Stammen Eucnemini Eschscholtz, 1829
 Slekten Eucnemis Ahrens, 1812
 Eucnemis americana Horn, 1886 - Nord-Amerika
 Hull-råtevedbille, Eucnemis capucinus Ahrens, 1812 - Europa
 Eucnemis zaitzevi Mamaev, 1976 - Asia

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Oversikt over artene, med bilder
 Artsdatabanken, faktaark for hull-råtevedbille  Besøkt 16.12. 2019
 

Råtevedbiller
Biller formelt beskrevet i 1812
Pactopus

Pactopus er en slekt av biller som ligner på små smellere (Elateridae). De kan folde beina og antennene inn i groper på undersiden og får da en jevn overflate og kan ved første øyekast ligne på frø. Man kjenner bare én nålevende art, men flere fra fossiler.

Utseende 
Små biller (ca. 5 millimeter), mørk brunlige, kroppen avlang og noe flat, fint punktert og hårete. Hodet, brystskjoldet og dekkvingene slutter tett mot hverandre slik at hele billen får et jevnt, strømlinjeformet omriss. Hodet er dypt inntrukket i forbrystet og stikker seg lite fram. Fasettøynene er ovale, med grove fasetter, ofte mer eller mindre delt av en lengdelist i forkant.
Antennene er 11-leddete, de siste tre eller fire leddene er bredere enn de andre og danner en løs kølle. Brystskjoldet (pronotum) er klokkeformet, bredere enn langt, med tilbaketrukne bakhjørner. Dekkvingene er til sammen omtrent så brede som brystskjoldet, med fine lengdestriper. Beina er ganske korte, føttene kan foldest tilbake mot leggene og hele beina kan foldest inn i renner på undersiden av kroppen. 

Larvene er tynnhudete (lite sklerotiserte), hodet er lite med fremstrakte kjever.

Levevis 
Lite er kjent om økologien til disse billene, men både pupper og voksne individer er funnet under barken på døde trær. Mest trolig lever de av sopp.

Utbredelse 
Det er én nålevende art i Nord-Amerika. Flere fossile arter er beskrevet fra Europa og Asia.

Systematisk inndeling 
 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien Halvsmellere, Throscidae (=Trixagidae)
 Slekten Pactopus LeConte, 1868 
 Pactopus americanus Wickham, 1914 - fossil art 
 Pactopus avitus Britton, 1960 - fossil art 
 Pactopus burmensis Muona, 2019 - fossil art  
 Pactopus fafneri Muona, 1993 - fossil art 
 Pactopus fasolti Muona, 1993 - fossil art
 Pactopus horni LeConte, 1868 - Nord-Amerika

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Pactopus på FossilWorks, besøkt 16.12. 2019
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter, besøkt 16.12. 2019 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1868
Christinea

Christinea er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Systematisk inndeling 
Slekten er oppkalt etter entomologen Christine Maria Felicitas von Hayek, en eksepert på smellere.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien skjellsmellere, Agrypninae Candéze, 1857 – store, brede, skjellkledte arter
 Stammen Agrypnini Candéze, 1851
 Slekten Christinea Gurjeva, 1987
 Christinea mirabilis Gurjeva, 1987

Eksterne lenker 
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1987
Diplostethus

Diplostethus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore (ofte ca. 10 millimeter), avlange, blanke, mørkt brunlige smellere. Antennene er gjerne sagtakkede, pronotum hvelvet med rundede sider, omtrent så langt som bredt, bakhjørnene noe tilbaketrukne. Dekkvingene er nokså jevnbrede med fine, skarpe punktstriper.

Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis 
Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Denne slektens larver synes å være rovdyr.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Mellom- og Nord-Amerika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
 Stammen Elaterini Leach, 1815
 Understammen Elaterina
 Slekten Diplostethus Schwarz, 1907 
 Diplostethus meridanus (Champion, 1896)
 Diplostethus opacicollis Schaeffer, 1916
 Diplostethus peninsularis (Champion, 1895)
 Diplostethus setosus (Germar, 1824)
 Diplostethus texanus LeConte, 1853

Eksterne lenker 
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter. besøkt 16.12. 2019
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1907
Pseudoderomecus

Pseudoderomecus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende 
En middelsstor, lang og smal, brun smeller. Antennene er tynne, litt over halve kroppslengden. Hodet er rundet med noe utstående fasettøyne. Pronotum er tydelige lengre enn bredt, firkantet med noe innsvungne sider, bakhjørnene skrått uttrukne, svært tett punktert. Dekkvingene er lange og smale med fine punkstriper.

Utbredelse 
Arten er utbredt i den neotropiske økosonen (Argentina og Chile).

Systematisk inndeling 
 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
 Stammen Pomachiliini Candéze, 1859
 Slekten Pseudoderomecus Fleutiaux, 1907 
 Pseudoderomecus fairmairei (Candézé, 1878)

Eksterne lenker 
 Bilde av arten
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1878
Argentinas insekter
Chiles insekter
Saltamartinus

Saltamartinus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende 
Store (gjerne 25-35 millimeter), kraftige, mørkbrune, rødbrune eller gule smellere, kroppen gjerne med lyse tegninger. Hannene har korte, kamformede antenner, også hunnens antenner er kamformede, men med kortere tenner. Pronotum er oftest litt lengre enn bredt, rundet med rett, spisst tilbaketrukne bakhjørner. dekkvingene har fine punktrader.

Utbredelse 
Slekten er utbredt fra Mexico i nord til Brasil i sør.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien skjellsmellere, Agrypninae Candéze, 1857 
 Stammen Hemirhipini Candéze, 1857 
 Slekten Saltamartinus Casari, 1996
 Saltamartinus decorus (Candèze, 1857)
 Saltamartinus perroudi (Candèze, 1874)
 Saltamartinus scriptus (Candèze, 1900)
 Saltamartinus viduus (Chevrolat, 1867)

Eksterne lenker 
 Bilde av Saltamartinus scriptus
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1996
Paraoedostethus

Paradoedostethus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utbredelse 
Arten er bare kjent fra California.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien tannsmellere, Dendrometrinae Gistel, 1856
 Stammen Prosternini Gistel, 1856 - noe ganger regnet som en egen underfamilie, Prosterninae
 Slekten Paraoedostethus Van Dyke, 1932
 Paraoedostethus relictus Van Dyke, 1932

Eksterne lenker 
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1932
USAs insekter
Brachygonus

Brachygonus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore, avlange, fint hårete, brunlige til svarte smellere. Hodet er rundet, forholdsvis lite. Antennene er litt sagtakkede, noe kortere enn hode + pronotum. Pronotum er nokså bredt, omtrent så langt som bredt, rundet med bakhjørner som stikker rett bakover. Dekkvingene er smale, noe avsmalnende bakover.

Levevis 
Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. I likhet med mange andre arter knyttet til død ved er mange av storsmellerne sjeldne og truede arter. Denne arten finnes i skog.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Europa og Asia.

Systematisk inndeling 
 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
 Stammen Ampedini 
 Slekten Brachygonus Buysson, 1912 
 Brachygonus bouyoni (Chassain, 1992)
 Brachygonus campadellii Platia & Gudenzi, 2000 - Italia og Spania
 Brachygonus frater Wurst, 1995
 Brachygonus gratiosus Platia & Schimmel, 1991 - Hellas og Nære Østen
 Brachygonus hadullanus Wurst, 1995
 Brachygonus megerlei (Lacordaire, 1835) - Sør- og Mellom-Europa
 Brachygonus meraculus (Reitter, 1889) - Hellas
 Brachygonus ruficeps (Mulsant & Guillebeau, 1855) - Sør- og Mellom-Europa
 Brachygonus ruficepsoides Platia & Gudenzi, 2002
 Brachygonus vesticornis (Kishii, 1957)

Eksterne lenker 
 Fauan Europaea Web Service, besøkt 16.12. 2019
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1912
Deronocus

Deronocus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Levevis 
Deenn arten lever på tørr buskmark. De voksne billene kommer til lys.

Utbredelse 
Arten er kjent fra California og fra Baja California, Mexico.

Systematisk inndeling 
Navnet var først publisert som "Deroconus" på grunn av en trykkfeil, men dette navnet var opptatt av en slekt av snutebiller.

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien skjellsmellere, Agrypninae Candéze, 1857 – store, brede, skjellkledte arter
 Stammen Monocrepidiini Candéze, 1859
 Slekten Deronocus Johnson, 1997 
 Deronocus sleeperi (Becker, 1973)

Referanser

Eksterne lenker 

 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1973
USAs insekter
Mexicos insekter
Scutellathous

Scutellathous er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore (11-16 millimeter), avlange og slanke, blanke, rødbrune smellere. Antennene er tynne og omtrent så¨lange som hode + pronotum. Pronotum er firkantet, betydelig lengre enn bredt, bakhjørnene butt uttrukne. Dekkvingene er jevnbrede med dype punktstriper.

Levevis 
Svært lite er kjent om biologien til denne slekten, men artene har blitt funnet i fuktige, eviggrønne skoger i fjellene.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Øst-Asia (Japan, Kina, Korea og Taiwan).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien tannsmellere, Dendrometrinae Gistel, 1856
 Stammen Dendrometrini Gistel, 1856
 Understammen Athoina Candéze, 1860
 Slekten Scutellathous Kishii, 1955
 Scutellathous comes (Lewis, 1894) - Japan
 Scutellathous habenularis Liu & Jiang, 2019 - Kina 
 Scutellathous horior Kishii, 1955
 Scutellathous nanlingensis Liu & Jiang, 2019 - Kina
 Scutellathous porrecticollis (Lewis, 1894)
 Scutellathous quadrata Liu & Jiang, 2019 - Kina
 Scutellathous spinosus Platia & Schimmel, 2007 - Taiwan
 Scutellathous yamashitai Arimoto, 1992 - Taiwan

Referanser

Eksterne lenker 
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1955
Japans insekter
Kinas insekter
Proloboderus

Proloboderus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore, avlange, blanke, mørke smellere.

Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Paraguay)

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
 Stammen Ampedini
 Slekten Proloboderus Fleutiaux, 1912 
 Proloboderus crassipes Fleutiaux, 1912

Eksterne lenker 

 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1912
Peralampes

Peralampes er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utbredelse 
Artene er utbredt i den neotropiske økosonen (Panama).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien skjellsmellere, Agrypninae Candéze, 1857 eller Dendrometrinae
 Stammen Anaissini Golbach, 1984
 Slekten Peralampes Johnson, 2002
 Peralampes abnormis (Candèze, 1863) 
 Peralampes melanoxanthus (Candèze, 1865)
 Peralampes occiduus (Erichson, 1847)
 Peralampes restinctus (Champion, 1896)
 Peralampes vestitus (Champion, 1896)

Eksterne lenker 
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1895
Brasils insekter
Steinsfoss Tømmerrenne

Steinsfoss Tømmerrenne er en 4 km lang renne laget i tre som tidligere ble brukt til å fløte tømmer langs elva Otra i Vennesla kommune.  Tømmerrenna ligger mellom demningen Beihølen og Steinsfoss kraftverk og deler av strekningen er parallelt med museumsjernbanen Setesdalsbanen. Fra 2010-tallet er den mye brukt av turgåere.

Historikk 
Tømmerrenna ble bygget mellom 1954 og 1957 da Steinsfoss Kraftverk ble bygget og vannstanden i elva ble lav mellom kraftstasjonen og demningen som ligger rundt 4 km lenger opp i elva. Tømmer som ble fløtt i elva ble ledet i renna mellom demningen og kraftstasjonen. Transport av tømmer i renna opphørte i 1981 og tømmeret ble fraktet på vei i stedet for i elva.  

I 1984 overtok stiftelsen Steinsfossen Tømmerrenne vederlagsfritt fra e-verket for og mottok 800 000 kr, den samme summen det ville kostet å rive hele renna. Pengene har blitt brukt til vedlikehold av renna, men i senere år har både Vennesla kommune og Vest-Agder Fylkeskommune støttet vedlikeholdet.

Utover 2010-tallet har renna og områdene Kringsjå og Paulen som ligger langs elva og blitt svært populære turmål.

Tømmerrenna går gjennom Knudansheia naturreservat i Iveland kommune og i forskriften for reservatet er det klargjort at alt nødvendig vedlikehold kan utføres.

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 Turbeskrivelse i ut.no
 Om tømmerrenna hos Visit Norway
 Tømmerrenna i kulturminnesøk hos Riksantikvaren

Kulturminner i Vennesla
Byggverk i Vennesla
Tømmerfløting
Villedelse

Villedelse betyr å føre på villspor, lure eller lede noen til å tro noe som ikke er i samsvar med virkeligheten. Militær villedelse er som regel førsøk på å få fienden på villspor i forhold til den virkelige taktiske eller strategiske situasjonen. Den beste måten å få dette til på, er å forsterke de forestillinger som man tror fienden allerede har om situasjonen. Det er en form for strategisk bruk av informasjon (desinformasjon), og overlapper med Psykologisk krigføring, Informasjonskrigføring og Desinformasjon. En krigførende part som faller for fiendens villedelse, vil tape tillit til egen ledelse så snart virkeligheten erkjennes, og det oppstår mulighet for nøling og manglende besluttsomhet hos ledelsen. 
Det finnes også mange sivile eksempler på villedelse.

Eksempler på militær villedelse

Strategisk nivå

Under forberedelsene til invasjonen i Normandie i 1944, utførte de allierte en av de største villedelsesoperasjoner i historien -  Operasjon Bodyguard (engelsk), noe som hjalp til med å oppnå strategisk overraskelse.

Taktisk nivå

Se også 
Kamuflasje

Referanser

Kilder 

 Lars Ulfving: Den stora maskeraden - sovjetrysk militär vilseledning, Försvarshögskolan, Stockholm 2000. ISBN 91-87136-63-5, ISSN 1403-2120. 

Militær taktikk
Militær strategi
Vokalensemblet Multa Paucis

Vokalensemblet Multa Paucis er et norsk damekor fra Bergen med ca 16 sangere. Korets medlemmer er i hovedsak studenter og unge voksne i alderen 19-31, og er alle tatt opp på bakgrunn av opptaksprøver og egnethet. Navnet Multa Paucis er latin, og betyr å si mye med lite.

Multa Paucis ble startet i 2008 av dirigent Mikael Ringstad Hedne, som per 2022 fortsatt er korets kunstneriske leder.

Korets repertoar består primært av norsk tradisjonsmusikk og nordisk samtidsmusikk. Multa Paucis er et av svært få norske kor som fremfører tradisjonsmusikk med et klangideal og en oppføringspraksis inspirert av kveding. Det medfører også at korets arrangementer og fremførelser av tradisjonsmusikk skiller seg fra det som ofte ellers blir gjort. Et eksempel på dette er at mange av arrangementene er improvisert frem av korets sangere og dirigent. Sammen med folkemusikkorkesteret Kvarts ble de nominert til Folkelarmprisen 2022 i åpen klasse for albumet Ved myrke midnattstid.

Meritter 
Multa Paucis har de senere årene deltatt i flere konkurranser, og oppnådd svært gode plasseringer

 2019: European Choir Games (Gøteborg) – 2. plass, folklore (gold medal)
 2019: Grand Prix of Nations (Gøteborg) – 8. plass, folklore (gold medal)
 2018: Grieg International Choir Festival (Bergen) – 1. plass, folk music
 2018: Syng for oss (Bergen) – 1. plass, damekor
 2016: Grieg International Choir Festival (Bergen) – 3. plass, folk music
 2016: Syng for oss (Bergen) – 1. plass, damekor

Diskografi 

 2021: Ved myrke midnattstid – Multa Paucis & Kvarts (Kvarts 050)

Referanser

Eksterne lenker 
 Korets nettside

Kor i Bergen
Etableringer i 2008
Megodontus

Carabus (Megodontus) er en underslekt av billene i delgruppen (underfamilien) jordløpere (Carabinae) i familiegruppen løpebiller.

Utseende 
Underslekten omfatter nokså store (gjerne ca. 30 millimeter), avlange Carabus-arter. Artene er svarte, oftest med tydelig, men ikke svært sterk metallglans, gjerne med metallisk farget ytterkant på dekkvingene. Dekkvingene er ovale og har lite utpreget skulptur.

Levevis 
Artene kan finnes mest i skog. De er forholdsvis trege, nattaktive, bakkelevende rovdyr.

Systematisk inndeling 
Listen følger 

 ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 underfamilie jordløpere Latreille, 1802 Carabinae Latreille, 1802
 stammen Carabini Latreille, 1802
 slekten Carabus Linnaeus, 1758
 Underslekten Megodontus Solier, 1848 
 Carabus aurolimbatus Dejean, 1829
 Carabus avinovi Semenov & Znojko, 1932
 Carabus blakistoni Newman, 1858
 Carabus bonvouloirii Chaudoir, 1863 
 Carabus caelatus Fabricius, 1801
 Carabus croaticus Dejean, 1826
 Carabus danilevskii Obydov, 1993 
 Carabus exaratus Quensel, 1806
 Carabus germarii Sturm, 1815
 Carabus imperialis Fischer von Waldheim, 1823
 Carabus kantaikensis Géhin, 1885
 Carabus kolbei Roeschke, 1897
 Carabus leachii Fischer von Waldheim, 1823
 Carabus obovatus Fischer von Waldheim, 1828
 Carabus planicollis Küster, 1846
 Carabus purpurascens Fabricius, 1787
 Carabus sajanus Breuning, 1927
 Carabus schoenherri Fischer von Waldheim, 1820 
 Carabus septemcarinatus Motschulsky, 1860
 Carabus stroganowi Zoubkoff, 1837
 Carabus tuvensis Shilenkov, 1996
 Carabus vietinghoffi Adams, 1812
 Fiolett jordløper, Carabus violaceus Linnaeus, 1758

Referanser

Eksterne lenker 
 Fauna Europaea web service. Besøkt 16.12. 2019
 bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter. Besøkt 16.12. 2019
 
 

Jordløpere
Biller formelt beskrevet i 1848
Theodor Adeler

Theodor Adeler (født 15. mars 1747, død 28. september 1826) var en dansk godseier og kammerherre. 

Han ble født på Gundetved (Selchausdal) på Sjælland som sønn av senere stiftamtmann i Christianssand, Frederik Adeler og hustru Anna Beate Rosenkrantz. Adeler ble i 1764 sekondløytnant og 1772 premierløytnant i sjøetaten, men på grunn av svakelig helbred innga han i 1774 sin ansøkning om avskjed. Året etter giftet han seg i Nørretranders med Frederikke Ferdinandine Benzon (1754–1828) og fikk samme år tittelen kammerherre.

Gårdbruker 
Snart etter køpte han hovedgårdene Ullerup og Overgård på Mors, samtidig som han kjøpte ut sine medarvinger av Sohngårdsholm ved Ålborg. Han avskaffet hoveriet, og skal som godseier ha virket til bondestandens beste. I 1789 mottok han den store guldmedalje for sine fortjenester med landbruket.

Til Frankrike 
Pga. helbredet slo han seg senere ned i Frankrike hvor han kjøpte godset Gromelle i nærheten av Avignon. Her fortsatte han sine bestrebelser på landbrukets fremme, og fikk blant annet opprettet et hopspital for syke hester og kveg, som pga. alder var blitt uskikket til å arbeide. Adeler, som var en kunnskapsrik mann, hadde også en fin boksamling. 

Han døde på Gromelle i 1826, og ble begravet samme sted.

Referanser 

Slekten Adeler
Boksamlere