alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Aerojet General X-8

Aerojet General X-8 var en ubemannet eksperimentrakett uten styrestystemer bygd for USAs flyvåpen (USAF), marine (USN) og NACA (forløperen til NASA). Totalt 108 eksemplarer ble bygd. 

De fleste oppskytningene fant sted på White Sands Missile Range, eller Holloman Air Force Base i nærheten, begge i New Mexico. Ingen X-8 er bevart.

Formål 
Formålet med X-8-programmet var å undersøke den øvre delen av atmosfæren på en kostnadseffektiv måte. Rakettene hadde med seg forskjellige instrumenter, avhengig av hva som skulle undersøkes: vinder i stor høyde, solstråling, kosmisk stråling, temperaturer, jordens magnetfelt, stridshode-baner og generelle atmosfæriske fenomener. X-8s nyttelast varierte mye fra ferd til ferd, men lå i gjennomsnitt på omkring 70 – 80 kg.

Design 
En standard X-8 besto av en nyttelast-seksjon med de vitenskapelige instrumentene, et fallskjerm-system, en motor med flytende drivstoff, stabiliseringsfinner og en faststoffs rakettmotor. Raketten ble skutt opp fra et 43,5 meter høyt oppskytningstårn som var vinklet i omtrent 87 grader. X-8 var et av få X-prosjekter som avstedkom en serieprodusert modell, nemlig Aerobee som ble produsert i over 800 eksemplarer.

Varianter 

X-8 ble bygd i fem forskjellige varianter:

 X-8   68 stk
 X-8A 34 stk
 X-8B  1 stk
 X-8C  2 stk
 X-8D  3 stk

Spesifikasjoner 
Dimensjoner (liggende)

 Mannskap: ubemannet
 Lengde: 6,47 meter
 Vingespenn: 2,3 meter
 Høyde: 38 cm
 Vingeareal: 3,35 m²
 Vekt (tom): 61 kg
 Vekt (full): 500 kg
 Nyttelast: 70 – 150 kg

Ytelse

 Topphastighet: Mach 6 (ca. 6 450 km/t)
 Rekkevidde: 33 km
 Høyeste flyvning: 240 000 meter (800,000 fot)

Kilder 
NASA – American X-vehicles, An Inventory—X-1 to X-50 (side 14) Utgitt 2003 (pdf) Besøkt 19. mars 2015

Eksperimentelle fly
Porsangerhalvøya

Porsangerhalvøya er ei halvøy mellom Altafjorden og Porsangerfjorden i Finnmark. Den er delt mellom kommunene Alta, Hammerfest, Måsøy, Nordkapp og Porsanger.

Landskapet på Porsangerhalvøya består hovedsakelig av ei treløs vidde, en fortsettelse av Finnmarksvidda lenger sør. En rekke fjorder skjærer seg inn i halvøya, hvorav de største er Repparfjorden, Revsbotn og Snefjorden fra vest, og Kobbefjorden fra nord.

Europavei 6 går over Sennalandet og Repparfjorddalen sørvest på halvøya, og fortsetter sørover langs Porsangerfjorden til Lakselv og Karasjok. Fra europavei 6 går fylkesvei 883 til østsida av Altafjorden, riksvei 94 til Hammerfest, og europavei 69 til Nordkapp, og dennes sidevei fylkesvei 889 til Havøysund.

På den sørøstlige delen av halvøya ligger Stabbursdalen nasjonalpark.

Referanser 

Halvøyer i Troms og Finnmark
Landskap i Norge
Bremen-Verden

Bremen-Verden, egentlig Hertugdømmet Bremen og fyrstedømmet Verden, tysk: Herzogtum Bremen und Fürstentum Verden), var en tidligere tysk stat på 5 176 km² for Bremen og 408 km² for Verden i det nordlige Tyskland som var begrenset av elvene Elbens og Wesers nedre løp og er i dag en del av den tyske delstaten Niedersachsen.

Området utgjorde de tidligere hertugdømmene Bremen og Verden og ble ved freden i Westfalen i 1648 avstått til Sverige. Området var under svensk kontroll i årene 1648–1719.

Etter den store nordiske krig ble området overført til Hannover.

Historiske stater og riker i Europa
Tysk-romerske rike
Sveriges kolonihistorie
Store nordiske krig
Niedersachsens historie
Bremen
Stater og territorier etablert i 1648
Stater og territorier opphørt i 1823
Tysklands historie
Svenske territorier
Tysklands historie etter delstat
Historiske territorier i Tyskland styrt av en sekulær regent
Bremens historie
1600-tallet i Det tysk-romerske rike
1700-tallet i Det tysk-romerske rike
1807 i Tyskland
Elbe-Weser triangel
1648 i Det tysk-romerske rike
1810 i Tyskland
1813 i Tyskland
1823 i Europa
Linjeforeningen Delta

Linjeforeningen Delta er en studentforening for realfagsstudenter ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet som studerer bachelor i matematikk eller statistikk, årstudium i matematikk eller bachelor i fysikk, samt deres tilsvarende masterstudier. Foreningen ble startet i 1974 av matematikkstudenter da realfagsstudiet holdt til
på Lade i Trondheim. Foreningen har kontor ved inngangen til Realfagsbygget i den såkalte NV-gangen, sammen med flere andre linjeforeninger. 

Linjeforeningen Delta arrangerer faglige og sosiale arrangementer og er åpen for alle som studerer fysikk eller matematikk ved NTNU, og er derfor knyttet mot både NV- og IE-fakultetet ved universitetet.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Linjeforeninger ved NTNU
Klaus Maria Brandauer

Klaus Maria Brandauer, eg. Klaus Georg Steng, (født 22. juni 1943 i Bad Aussee, Steiermark) er en østerriksk skuespiller, regissør og professor ved Max-Reinhardt-Seminar i Wien.

Liv og virke

Bakgrunn
Klaus Georg Steng/Klaus Maria Brandauer var sønn av tollbetjenten Georg Steng som stammet fra Tyskland, og den østerrikske Maria Brandauer, hvis for- og etternavn han tok i bruk som del av sitt kunstnernavn. Sine første leveår tilbragte han hos morforeldrene i Østerrike. Sebe bodde han med foreldrene i blant annet Kehl am Rhein og i Grenzach nær Basel, det sted som han ewtter eget utsagn fikk særlig betydning for hans skuespillerutvikling. Brandauer ble oppdradd som katolikk. 

Klaus Maria Brandauer studerte ved Staatliche Hochschule für Musik und Darstellende Kunst i Stuttgart. Han avbrøt imidlertid studiene etter to semestre.

Karriere
I 1963 debutere han som Claudio i Shakespeares Like for like ved Landestheater Tübingen. Senere var han engasjert ved Theater in der Josefstadt i Wien. Han fikk et bredt publikum gjennom sin medvirkning i regissøren Fritz Kortners siste oppsetning der.

Fra 1972 har Brandauer vært medlem av ensemblet og regissør ved Burgtheater i Wien.

Brandauer var en anerkjent teaterskuespiller da han ble en internasjonal stjerne gjennom samarbeid med István Szabó. Han er en av få østerrikske skuespillere som har fått et navn i Hollywood. For rollen som baron Bror Blixen-Finecke i Mitt Afrika ble han Oscar-nominert. Mephisto (1981), hvor Brandauer spilte hovedrollen, mottok Oscar som beste utenlandske film. Brandauer har også selv regissert en rekke filmer.

Klaus Maria Brandauer var gift med regissøren og filmforfatteren Karin Brandauer til hennes død i 1992.

I juli 2007 giftet Brandauer seg med teaterviteren Natalie Krenn.

Referanser

Eksterne lenker 
 Offisiell informasjon om Klaus Maria Brandauer
 

Østerrikske skuespillere
Østerrikske regissører
Østerrikske professorer
Personer fra Bezirk Liezen
Fødsler i 1944
Tor Singsaas

Tor Singsaas (født 1. februar 1948) er biskop emeritus av Nidaros bispedømme. Han var biskop fra 2008 til 2017, og hadde sin avskjedsgudstjeneste i Nidarosdomen 11. juni 2017.

Før han ble biskop var han prost i Byåsen prosti. Han ble vigslet til biskop i Nidarosdomen den 14. desember 2008. Fra oktober 2011 avga han tilsynsansvaret for Nidaros domprosti til den første innehaveren av det nye embetet som fast preses i Bispemøtet, biskop Helga Haugland Byfuglien. Presesbiskopen skal dele Nidarosdomen med Nidaros biskop, ha tjenestebolig i Trondheim og kontor i Trondheim og Oslo.

Singsaas er cand. theol. fra Menighetsfakultetet fra 1976. Hans hovedfagsoppgave der var om Lutherstiftelsens traktatarbeid: Den norske Lutherstiftelses traktater – en teologisk karakteristikk. Han tok praktikum i 1977 og ble først vikarprest i Oslo bispedømme. Fra 1978 til 1991, i hele 13 år var han stiftskapellan i Nidaros bispedømme. Så var han 13 år residerende kapellan i Nidaros domkirke før han i 2004 ble prost i Byåsen prosti. Han er per 2017 styreformann i Det Norske Bibelselskap.

Bispeutnevnelse 
Singsaas var den lokale favoritten til å bli utnevnt til biskop i Nidaros og fikk flest stemmer av kandidatene, hele 167 førstestemmer i avstemningen. På andreplass kom Berit Lånke og på tredjeplassen kom Olav Fykse Tveit. Tor Singsaas omtales som en sentral folkekirkeprest som blant annet har stått sentralt i et organisasjonsutviklingsprosjekt med forsøk omkring endret ledelsesstruktur i kirken.

Ved utnevnelsen sa han blant annet dette: «Den norske kirke er uløselig knyttet til visjonen om at den er en bekjennende, misjonerende, tjenende og åpen folkekirke. Hovedutfordringen er å gi et sant bilde av Jesus Kristus i forkynnelse og etterfølgelse. Mitt kall som prest er å fortelle om Jesus Kristus som frelser og forsoner. Jorden ble fullstendig forandret da han kom. På grunn av ham har jeg tillit til at det finnes en nådig Gud som har en dyp kjærlighet til sin skapning. Veien til Gud er åpen ved Jesus Kristus.» «Stabsutvikling, lagarbeid og tverrfaglighet er sentrale momenter i en god personalforvaltning. Den enkelte ansatte og frivillige er kirkens viktigste ressurs.» Han nevner også gudstjenestefeiringens form som et aktuelt tema.

Referanser

Eksterne lenker 
 Tor Singsaas ny biskop i Nidaros Artikkel hos kirken.no
 Håkon Jacobsen og Trine Høklie Jonassen: Her er den nye biskopen Artikkel i Adresseavisen 27. juni 2008
 Artikkel fra bispevigslingen.

Norske teologer
Norske lutherske biskoper
Biskoper i Nidaros bispedømme
Personer fra Trondheim kommune
Fødsler i 1948
Hølonda
Ådalen 31

Ådalen 31 er en svensk dramafilm fra 1969 som omhandler Ådalshändelserna. Filmen er regissert og skrevet av Bo Widerberg og hovedrollene spilles av Peter Schildt, Kerstin Tidelius og Roland Hedlund.

Handling
Filmen bygger over de faktiske hendelsene i Ådalen, Sverige, 1931, da flere arbeidere ble drept under en arbeidskonflikt.

Etter en lengre streik tilkalles streikebrytere, noe som fører til at konflikten intensiveres ytterligere. Demonstrasjoner og voldshandlinger fører til at militære settes inn for å opprettholde ro og orden samt å beskytte streikebryterne. Konflikten ender blodig og fem streikende arbeidere blir drept av de militære.

Handlingen følger flere av de involverte personene både før, under og etter den dramatiske hendelsen. Personskildringene gir seerne et bilde av de sosiale skiller og kår som eksisterte på den tiden i Sverige. Ved siden av arbeidernes kår, streik og streikebryteri, tar filmen også opp tema som abort, sex, legeetikk og forelskelse på tvers av sosiale skiller.

Om filmen
Ådalen 31 vant Grand Prix Spécial du Jury ved Filmfestivalen i Cannes (Bo Widerberg), og ble i tillegg nominert til Gullpalmen. Den ble nominert til en Oscar i kategorien beste utenlandske film. Den ble også  nominert til en Golden Globe for beste fremmedspråklige film, samt en BAFTA-pris. Samme år vant den Bodilprisen for beste utenlandske film. I tillegg til dette vant den i 1969 to Guldbagge-priser i kategoriene best mannlige hovedrolle (Roland Hedlund) og beste regi (Bo Widerberg).

Den fikk terningkast seks av VGs filmanmelder.

Et 100-talls personer som opplevde streiken i virkeligheten medvirket som statister i filmen.
Filmen ble på 1980- og 1990-tallet ofte sendt på NRK den 1. mai.

Filmen ble av ukjente årsaker X-rated i USA. Den kan antas at det skyldes at filmen tar opp tema som abort, sex og viser nakenhet.

I rollene
(utvalg)
 Peter Schildt ...  Kjell Andersson 
 Kerstin Tidelius ...  Kjells mor
 Roland Hedlund ...  Harald Andersson, Kjells far
 Stefan Feierbach ...  Åke 
 Martin Widerberg ...  Martin 
 Marie De Geer ...  Anna 
 Anita Björk ...  Annas mor
 Olof Bergström ...  Annas far
 Jonas Bergström ...  Nisse 
 Olle Björling ...  Streikebryter
 Pierre Lindstedt
 Tommy Malmström ...  Sint ung kommunist

Referanser

Eksterne lenker 
 

Filmer fra 1969
Svenske dramafilmer
Historiske filmer
Filmer basert på virkelige hendelser
Svenskspråklige filmer
Filmer lagt til rurale strøk
Håndballklubben Landsås

Håndballklubben Landsås (stiftet 31. desember 1947) er en håndballklubb som holder til i Landsåshallen i Harstad. På 1990-tallet var damelaget deres oppe i nest høyeste divisjon to ganger, men med nedrykk begge gangene. HK Landsås er en breddeklubb, men har et herrelag som spiller i 2. divisjon. Klubben hører til under Norges Håndballforbunds Region Nord, sone 4 - Hålogaland. det er helt gratis å trene og spille i landsås 

Klubben har cirka 250 spillere per 2022. I flere år har HK Landsås arrangert håndballturneringen «Landsås Cup», som samler over 160 lag fra hele landet. landsås cup har e konsert på lørdags kveld der mange artister har vært siden 2015. 

artistene som har vært på landsåscup har vært på toppen av norge mange ganger til sammen.

Historikk

1946: Håndball på programmet for første gang
1948: Landsåsbanen åpnet 2. juli 1948
1970: Guttehåndball på programmet
1988: Landsås-hallen ble åpnet
1989: Damelaget vant 3. divisjon i håndball
1990: Debuterte i allnorsk 2. divisjon i håndball
1991: Vant 3. divisjon i damehåndball
1992: Allnorsk 2. divisjon i damehåndball
2002: Landsås arrangerte EM-kvalifisering for U-21-lag i damehåndball
2007: HK Landsås startet opp med senior herrer i 2. div, første seniorlag på flere år
2014  landsås cup
2015 landsås cup 
2016 landsås cup
2017 landsås cup
2018 landsås cup
2019 landsås cup
2020 ikke landsås cup corona
2021 landsås cup
2022  landsås cup

Referanser

Eksterne lenker
 

Håndballag i Norge
Idrettslag i Harstad
Idrettslag etablert i 1947
Buj (elv)

Buj (russisk: Буй) er ei elv i Perm kraj, republikken Basjkortostan og republikken Udmurtia i Russland. Den er ei venstre sideelv til Kama, og er 228 km lang, med et nedslagsfelt på 6530 km². Den begynner sør for Perm Krai i distriktet Kuyedinski, og deretter flyter gjennom nordvestlige Basjkortostan og inn i elven Kama innenfor Udmurtia til sør for byen Kambarka.

Eksterne lenker 
 Buy i den russiske encyklopedi for Perm Krai

Elver i Perm kraj
Elver i Basjkortostan
Elver i Udmurtia
Ants Lepson

Ants Lepson er en norsk kunstmaler og tidligere sjømann, bosatt i Arendal.

Bakgrunn 
Lepson er født i Estland i 1934. Familien flyktet til Sverige og så USA etter andre verdenskrig. Han mønstret på et norsk skip, og var statsløs i syv år, før han fikk norsk statsborgerskap. Lepson er utdannet som skipskaptein, og har ført flere norske seilskip, bl.a. fullriggeren «Sørlandet». Han har også vært kaptein på «Skibladner» på Mjøsa.

Kunstneren 
Han er kjent som maler av maritime motiv. Han er bosatt i uthavnen Sandvika på Hisøy i Arendal, og har et atelier i Arendal sentrum.  I mer enn 20 år har Lepson vært maler, men han har ingen formell utdannelse som kunstner, og betegner seg selv som marinemaler. Hans motiver er hentet fra det maritime miljø, og det er særlig seilskuter som er motivet. Som gammel sjømann er Lepson opptatt av at hans bilder skal være korrekte i alle detaljer. Spesielt bilder av slaveskipet «Fredensborg» har gjort ham kjent.     

Lepsons bilder er i dag svært ettertraktet.

Referanser

Litteratur 
 Nils P. Vigerstøl: Kaptein og marinemaler, Gaveca 2014, ISBN 9788299919739

Personer fra Arendal kommune
Norske malere
Marinemalere
Estlendere
Sjømenn
Donald Baverstock

Donald Baverstock (født 18. januar 1924 i Cardiff i Wales, død 17. mars 1995) var en TV-produsent. Hans første jobb innen BBC var i det berømte Talks Department hvor han var redaktør på programmet Highlight. Han var deretter med på å lage og redigere erstatteren Tonight, som begynte i 1957.

Han arbeidet på Tonight frem til 1961 da han ble forfremmet til assistentcontroller innen programavdelingen. I begynnelsen av 1963 tok han over som controller av BBC One etter Stuart Hood før lanseringen av BBC Two året etter. I 1963 spurte han også Sydney Newman om å lage en ny serie for lørdags ettermiddag på BBC One, noe som resulterte i Doctor Who.

BBC Two hadde problemer med å få seere så generaldirektør Hugh Carleton-Greene bestemte at BBC Twos controller Michael Peacock og Baverstock skulle bytte stillinger. Baverstock ble fornærmet og så på det som en degradering. Han bestemte seg for å slutte i BBC. 

I 1968 fikk Baverstock jobben som programdirektør i Yorkshire Television og i løpet av hans periode ble flere populære programmer, som  for eksempel Emmerdale Farm, laget. Han hadde denne jobben frem til 1973.

Britiske TV-produsenter
Alun Evans

Alun William Evans (født 30. april 1949 i Kidderminster, Worcestershire) er en tidligere engelsk fotballspiller.

Evans startet sin karriere i Wolverhampton allerede som 17-åring i 1966. Han hadde også et kort låneopphold i Los Angeles Wolves før han ble kjøpt til Liverpool av manager Bill Shankly for £100 000 i september 1968.

Han fikk sin debut for de røde 21. september samme år i hjemmekampen på Anfield mot Leicester. Han scoret sitt første mål for klubben i denne kampen, da han lagde 3-0 målet i det 10. minutt. Liverpool vant til slutt 4 – 0, og alle målene kom i de 12. første minuttene.

Uken etter scoret han to nye mål mot sin gamle klubb Wolverhampton på Molineux i en kamp Liverpool vant hele 6 – 0.

I sesongen 1970/1971 ble han lagets topscorer med 15 mål hvor 10 av målene kom i ligaen.

Evans ble værende i Liverpool frem til 20. juni 1972 da Aston Villa betalte £72 000 for hans tjenester. I 1975 skrev han under for Walsall som han ble værende i frem til 1978 da han dro til Australia for å spille for South Melbourne.

Evans la opp i 1982.

Han fikk fire landskamper for England U-23 i løpet av karrieren sin.

Se også 
 Statistikk om Liverpool FC.

Eksterne lenker 
 
 Profil på Liverpools offisielle hjemmeside.
 Profil på LFChistory.net.

Engelske fotballspillere
Fotballspillere for Wolverhampton Wanderers FC
Fotballspillere for Los Angeles Wolves
Fotballspillere for Liverpool FC
Fotballspillere for Aston Villa FC
Fotballspillere for Walsall FC
Personer fra Kidderminster
Fødsler i 1949
Tromsøgata (Oslo)

Tromsøgata (1–31, 2–44) er ei gate på Rodeløkka i bydel Grünerløkka i Oslo. Den går fra Helgesens gate til Carl Berners plass, og består stort sett av boligbebyggelse, dels blokker, dels småhus, av svært varierende alder, men det er også plass til en del mindre industrivirksomhet. 

Navnet er etter byen Tromsø. Det er flere andre gater i området som har navn etter nordnorske byer (Vardø, Bodø, Hammerfest). Før kommunesammenslåinga i 1878 het gata Smedegaden.

Tromsøgata er sperra for annet enn gangtrafikk midt mellom Hammerfestgata og Dælenenggata. Den endte inntil høsten 2010 i en snuplass (blindvei) ved Carl Berners plass. I forbindelse med ombygging av dette krysset ble da det øverste kvartalet av gata åpna for gjennomgangstrafikk.

Nr 4 (trebygning, sveitserstil) var tidligere Rodeløkka politistasjon. I nr 5b (murbygg, arkitekt Arne Korsmo) ligger Kunstverket galleri. 

Deler av Tromsøgata tilhørte stiftsprost Frederik Rodes løkke. Ved nr 7 lå opprinnelig løkkehuset på Rodeløkka. Det er seinere flytta til Langgata.

Litteratur

Eksterne lenker
 

Veier i Oslo
Rodeløkka
Frontlinjer

Frontlinjer var en norsk politisk forening og et antiimperialistisk magasin som ble gitt ut av foreningen med samme navn. Bladet ble startet i mars 2007 og kom med fire utgivelser i året. Magasinet hadde særlig fokus på internasjonale spørsmål, venstresideorganisasjoner og frigjøringsbevegelser verden over.

Etterhvert ble nettstedet frontlinjer.no foreningens hovedgeskjeft før både bladet, nettstedet og foreningen ble lagt ned i 2010.

Redaktører 
Redaksjonskollektiv (2007–2008)
Brage Aronsen (2008–2010)

Referanser 

Norske politiske organisasjoner
Nedlagte norske tidsskrifter
Organisasjoner etablert i 2007
Publikasjoner etablert i 2007
Organisasjoner opphørt i 2010
Publikasjoner nedlagt i 2010
Fylkesvei 5654

Fylkesvei 5654 går mellom Eidsvik og Birkeland i Hyllestad kommune. Veien er 3,3 km lang.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 64 (Sogn og Fjordane).

Kommuner og knutepunkter

 Eidsvik
 Birkeland

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Vestland
Veier i Hyllestad
Mario Vargas Llosa

Jorge Mario Pedro Vargas Llosa, marki av Vargas Llosa, (født 28. mars 1936) er Perus mest kjente forfatter og mottaker av Nobelprisen i litteratur 2010. Siden det internasjonale gjennombrudd i 1963 har han vært en av det søramerikanske kontinentets viktigste stemmer. I 1990 lå han an til å bli sitt hjemlands president, men ble slått på målstreken av den japansk-ættede Alberto Fujimori. Vargas Llosa har siden valgnederlaget levd i Europa, hovedsakelig i Spania og Frankrike.

Den 7. oktober 2010 ble Mario Vargas Llosa tildelt Nobelprisen i litteratur «for sin kartografi av maktstrukturer og sine bitende bilder av den enkeltes motstand, opprør og nederlag».

Spanias konge adlet 3. februar 2011 Mario Vargas Llosa og ga ham den arvelige tittelen marki av Vargas Llosa (marqués de Vargas Llosa).

Bibliografi over norske oversettelser 
 1974 – Pantaleón og tjenerinnene (Pantaleón y las visitadoras, 1973), ISBN 82-05-06478-4
 1982 – Dommedagskrigen (La guerra del fin del mundo, 1982), ISBN 82-05-14089-8
 1985 – Historien om Mayta (Historia de Mayta, 1984), ISBN 82-05-16431-2
 1988 – Hvem drepte Palomino Molero? (Quién mató a Palomino Molero?, 1986), ISBN 82-05-17562-4
 1991 – Han som snakker (El hablador, 1987), ISBN 82-05-19172-7
 1992 – Til stemorens pris (Elogio de la madrastra, 1988), ISBN 82-05-20541-8
 1995 – Lituma i Andesfjellene (Lituma en los Andes, 1993), ISBN 82-05-22485-4
 1998 – Rigobertos notatbøker (Los cuadernos de don Rigoberto, 1997), ISBN 82-05-25282-3
 2003 – Bukkefesten (La fiesta del chivo, 2000), ISBN 82-05-27705-2
 2004 – Paradiset på det andre hjørnet (El paraíso en la otra esquina, 2003), ISBN 82-05-31476-4
 2007 – Rampejenta  (Travesuras de la niña mala, 2006), ISBN 978-82-05-37421-8
 2007 – Tante Julia og han som skriver (La tía Julia y el escribidor, 1977), ISBN 978-82-05-35966-6
 2009 – Brev til en ung forfatter (Cartas a un joven novelista, 1997), ISBN 978-82-05-33743-5
 2010 – Valpene
 2011 – Kelterens drøm (El sueño del celta, 2010)
 2013 – Samtale i Katedralen (Conversación en La Catedral, 1969), ISBN 978-82-05-42573-6
 2013 – En diskré helt  (El héroe discreto, 2013), ISBN 978-82-05-45783-6
 2016 - Der fem veier møtes (Cinco esquinas, 2011), ISBN 978-82-05-49758-0

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Ecos de la picaresca en la novela Travesuras de la niña mala Mastergradsoppgave fra Universitetet i Oslo (Marianne Giselle Beatrice Pados, 2008).
 Determinismo en Conversación en la catedral Mastergradsoppgave fra Universitetet i Oslo (Jon Christoffersen, 2008). Oppgaven påviser og analyserer de deterministiske trekkene i romanen Conversación en La Catedral av Mario Vargas Llosa.
 Oralidad, escritura, eurocentrismo y anti-colonialismo en El hablador de Mario Vargas Llosa Mastergradsoppgave fra Universitetet i Oslo (Anja Dale, 2007).

Peruanske forfattere
Peruanske politikere
Adelige spaniere
Nobelprisvinnere (litteratur)
Personer fra regionen Arequipa
Friedenspreis des Deutschen Buchhandels
Elisabeth Enger

Elisabeth Enger (født 1. juli 1958) er rådmann i Drammen kommune. Før dette var Enger direktør i Jernbanedirektoratet etter hun var direktør i Jernbaneverket. Hun var rådmann i Bærum kommune fra 2001 til 2008 og har bred ledererfaring fra offentlig sektor.

Enger vokste opp i Ridabu i tidligere Vang kommune (fra 1997 del av Hamar kommune). Hun var elev på Hamar katedralskole, og tok utdannelsen sin, en cand.mag. med treårig utdanning som kommunalkandidat og 1. avdeling juridicum, ved Norges kommunal- og sosialhøgskole. Fra 1980 til 1982 var Enger saksbehandler i Akershus fylkeskommune. Siden ble hun konsulent og senere rådmann i Skodje kommune, som Norges yngste og landets fjerde kvinnelige rådmann.  

I tiden 1989 til 1993 var hun stabssjef og direktør i Kommunenes Sentralforbund, og hun var rådmann i Lier kommune fra 1994 til 2001. I hennes tid som rådmann i Bærum ble det avdekket en stor korrupsjonsskandale, men hun ble sittende som rådmann.

Fra 1. august 2008 var hun tilsatt som jernbanedirektør i Jernbaneverket. Fra 1. januar 2017 er hun beskikket som direktør i Jernbanedirektoratet.

Referanser 

Rådmenn
Norske embets- og tjenestemenn
KS
Fødsler i 1958
Personer tilknyttet jernbane i Norge