alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Solum stavkirke

Solum stavkirke var forgjengeren til dagens Solum kirke og stod i likhet med denne på prestegårdens grunn (gnr. 3). Kirken var viet til Johannes Døperen, og Lorentz Dietrichson betegner den da også som «Johannes den døbers kirke i Solum».

Kirken er nevnt i 1349 og 1370. Helgendedikasjonen fremgår av Biskop Eysteins jordebok, og Povel Huitfeldts stiftsbok (1575) gjør det klart at Solum er prestegjeldets hovedkirke og har flere annekser. Jens Nilssøn omtaler kirken i sin visitasbok. En besiktigelsesrapport beskriver skipet som et stavbygg med stolper og planker imellom og tekket med spon. Koret var imidlertid tegltekket, og Lorentz Dietrichson holder det for sannsynlig at kirken da hadde fått et laftet kor. Kirken skal ha vært mørk med bare ett vindu i vest. Muligens kom det laftede koret til i 1580, for i kirken skal det i en årrekke ha ligget en tømmerstokk med en latinsk innskrift som oversatt lød: «Til den guddommelige dyrkelses forherligelse og den hellige religions gavn er denne bygning oppført år 1580 etter Kristi fødsel.»

Stavkirken ble som andre kirker solgt på auksjon i 1720-årene. I 1765 ble den igjen solgt, denne gangen til amtmann Frederik Georg Adeler, og like etterpå ble den revet, og dagens kirke ble oppført.

Gjenstander fra stavkirken 
En middelalderklokke er overført til dagens kirke, og en firkantet døpefont i stein fra 1200-tallet ble sendt til Oldsaksamlingen i 1870. En kristusfigur fra et krusifiks skal være å finne i Nordiska museet i Stockholm. Ifølge jubileumsboken er dessuten en alterkalk fra middelalderen, og noen messinglysestaker er sannsynligvis også det.

Av etterreformatorisk inventar er ikke minst den barokke prekestolen fra 1674, som fortsatt brukes i dagens kirke. Blant andre gjenstander nevnt i jubileumsboken er en benkedør fra 1674, et korsfestelsesbilde over korbuen (1710), tre malerier i våpenhuset (1700), en bibel (1699) og — i prestegården — kalk, disk og oblateske i sølv.

Inventar fra stavkirken

Referanser

Litteratur 
 
 
 
 
 Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Telemark (Riksantikvaren, 2016), s. 9–10

Eksterne lenker
 

Tidligere kirker i Vestfold og Telemark
Revne stavkirker
Kulturminner i Skien
Zerei Kbrom Mezngi

Zerei Kbrom Mezngi (født 12. januar 1986 i Eritrea) er en eritreisk-norsk friidrettsutøver som løper for idrettslaget Skjalg. Han ble norgesmester på  meter i 2017 og 2020 og tok sølv på 10000 meter under EM i friidrett 2022.

Bakgrunn 
Mezngi kom til Norge som flyktning i 2012, da han rømte fra Eritrea etter sju år i militærtjeneste der. Han kom først til et asylmottak utenfor Bodø, men ble flyttet til Vadsø asylmottak i 2013. Han løp da for Vadsø Turnforening. Tidlig i 2017 flyttet han til Stavanger, og representerte i starten der IL Skjalg, men byttet til Stavanger Friidrettsklubb i løpet av 2019.

Han ble norsk statsborger i mars 2020.

Idrettskarrière 
Mezngi kom på 15.-plass under Oslo halvmaraton 2015, og han fikk bronse på  meter under NM i friidrett 2016. Han kom på andreplass på 3000 meter under Tjalvelekene, og han kom på andreplass under Oslo halvmaraton 2016. Han deltok også på Hytteplanmila i 2016, der han kom på sjetteplass.

I 2017 vant han NM-gull på  meter, og han fikk bronse på 5000 meter. Han konkurrerte lite i 2018 og 2019, men satte flere personlige rekorder i 2020, med bl.a. 7:56.67 på 3000 meter, 13:37,59 på 5000 meter under Boysen Memorial og 28:23,86 på  meter. Under NM i friidrett 2020 vant han  meter med ny personlig rekord på 28:04,29. I tillegg fikk han sølv på 5000 meter, bak Narve Gilje Nordås. 

I 2022 tok han sølv i EM i München på  meter da han løp på 27.46,94, som er hans beste prestasjon i karrieren. Han ble bare slått av Yemaneberhan Crippa fra Italia.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske langdistanseløpere
EM-sølvmedaljevinnere i friidrett for Norge
Norgesmestere i friidrett
Deltakere for Norge under EM i friidrett 2022
Linn Oppegaard

Linn Oppegaard (23. desember 1998) er en norsk friidrettsutøver som representerer Moss IL. Hun konkurrerer i sprintløp, og sølv på 400 meter og bronse på 200 meter under NM i friidrett 2020.

Idrettskarriere

2017 
Oppegaard fikk bronse på 200 meter i U20-klassen under Junior-NM i friidrett 2017.

2018 
Under UM innendørs 2018 deltok hun i klassen J20/22, og kom der på fjerdeplass på 200 meter og sjetteplass på 60 meter. Hun deltok i U23-klassen under Junior-NM i friidrett 2018, og kom der på tredjeplass på 100 og 200 meter.

2019 
I august deltok Oppegaard i NM i friidrett 2019. Hun kvalifiserte seg til finalen på både 100 og 200 meter, og hun endte på sjuendeplass på 100 meter og femteplass på 200 meter. Under Junior-NM i friidrett 2019 deltok hun i U23-klassen, og vant der 100 meter, 200 meter og 400 meter.

2020 
I februar 2020 deltok hun i NM i friidrett innendørs 2020, og kom der på femteplass på 200 meter. Hun kom på andreplass på samme distanse under UM innendørs 2020. Hun vant 400 meter i U23-klassen under Junior-NM i friidrett 2020, og fikk bronse på 100 og 200 meter.

Under NM i friidrett 2020 fikk hun to medaljer. Hun kom på andreplass på 400 meter, kun slått av Henriette Jæger, og hun fikk bronse på 200 meter.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Resultater hos Minfriidrettsstatistikk.info

Norske sprintere
Deltakere for Norge under VM i friidrett 2022
Deltakere for Norge under EM i friidrett 2022
Sepp Kuss

Sepp Kuss (født 13. september 1994 i Durango i Colorado) er en amerikansk tidligere terrengsyklist, nå landeveissyklist for UCI WorldTour-laget Jumbo-Visma.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Syklister fra USA
Personer fra La Plata County i Colorado
Etappevinnere i Tour de France
EM i sandvolleyball 2020

EM i sandvolleyball 2020 ble arrangert fra 15. til 20. september 2020 i Jūrmala i Latvia.

For Norge stilte Ingrid Lunde og Ane Guro Hjortland i kvinnenes turnering, mens Mathias Berntsen og Hendrik Mol, samt Anders Mol og Christian Sørum stilte i herrenes turnering.

Mol/Sørum tok Norges tredje strake EM-gull.

Referanser

Eksterne lenker 
 

EM i sandvolleyball
Volleyball i 2020
Volleyball i Latvia
Internasjonale mesterskap i Latvia
Internasjonale mesterskap i 2020
Sport i Latvia i 2020
Jūrmala
Klein Matterhorn

Klein Matterhorn (italiensk: Piccolo Cervino, fransk Petit Cervin) er et fjell som ligger i Alpene, i Sveits.

Det ligger i distriktet Visp og kantonen Walais, i den sydlige delen av landet, nær Italia, 110 km syd for hovedstaden i Sveits Bern. Toppen av Klein Matterhorn er på 3 883 meter over havet. Det mer kjente fjellet Matterhorn ligger 6 km nord-vest for Klein Matterhorn.

Nærmeste større sted er Zermatt, 9,3 km nord for Klein Matterhorn.

Fjell i Wallis
Andreas Haara Bakketun

Andreas Haara Bakketun (født 21. februar 2001) er en norsk friidrettsutøver som representerer IL Gular. Tidligere representerte han IL Gneist.

Han vant fem NM-gull og 15 NM-medaljer på 200 meter, 400 meter, 400 meter hekk og stafett i perioden 2019–2022.

Medaljer i norske mesterskap

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Andreas Haara Bakketun – Norges Friidrettsforbund

Norgesmestere i friidrett
Norske sprintere
Juniornorgesmestere i friidrett
Ingrid Pernille Rismark

Ingrid Pernille Rismark (24. juni 2001) er en norsk friidrettsutøver som representerer SK Vidar, der hun trenes av bl.a. Petar Vukicevic. Hun konkurrerer hovedsakelig i sprintløp og hekkesprint, men har tidligere også konkurrert i mangekamp. Hun fikk sølv på 100 meter hekk og bronse på 400 meter under NM i friidrett 2020, og fikk i tillegg sølv på 1000 meter stafett.

Hun konkurrerte for IF Sturla ut 2019-sesongen.

Idrettskarriere

2017 
Rismark deltok i NM i mangekamp 2017, og fikk der bronse i sjukamp i J16-klassen. Under Junior-NM i friidrett 2017 kom hun på femteplass på 400 meter hekk i U20-klassen, men hun nådde ikke finalen på 400 meter.

2018 
Under NM i mangekamp innendørs 2018 deltok hun i klassen U18, og vant femkamp i denne klassen med 3513 poeng. Hun deltok i J17-klassen under UM innendørs 2018, og fikk der gull på 60 meter hekk og bronse i høydehopp.

2019 
I august deltok Rismark i Junior-NM i friidrett 2019. Hun kvalifiserte seg til finalen på 400 meter, og fikk sølv i U20-klassen bak Agnes Elisabeth Morud. Hun deltok i klassen J18/19 under Ungdomsmesterskapet i friidrett 2019, og fikk der en femteplass på 400 meter som beste resultat.

2020 
I februar 2020 deltok hun i NM i friidrett innendørs 2020, og kom der på sjetteplass på 60 meter hekk. Hun deltok også på 60 meter og 200 meter, men nådde ikke finalen i disse øvelsene. Under UM innendørs 2020 vant hun 200 meter i klassen J18/19 med ny personlig rekord på 24,95 sekunder, og hun fikk sølv på 60 meter hekk og kom på sjuendeplass på 60 meter.

Hun vant 400 meter i U20-klassen under Junior-NM i friidrett 2020 i august, med ny personlig rekord på 54,30, og hun fikk i tillegg sølv på 200 meter og bronse på 100 meter hekk.

Under NM i friidrett 2020 fikk hun to medaljer. Hun kom på andreplass på 100 meter hekk, kun slått av Andrea Rooth, og hun fikk bronse på 400 meter. I tillegg fikk SK Vidar sølv på 1000 meter stafett med Rismark på laget.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Resultater hos Minfriidrettsstatistikk.info

Norske sprintere
Norske hekkeløpere
Juniornorgesmestere i friidrett
Helluosoma

Helluosoma  er en slekt av biller i familiegruppen løpebiller.

Utseende  
Middelsstore (10-18 millimeter), lange og slanke, litt flate, blanke, mørke løpebiller, dekkvingene kan ha blågrønn metallglans. Kjevene er ikke påfallende forstørrede. Fasettøynene er forholdsvis små, antennene tynne og omtrent så lange som hode + pronotum. Hodet er firkantet med tydelig avsatt "hals". Pronotum er rundet, kraftig innsnevret mor toten slik at det er omtrent dobbelt så bredt ved forkanten som ved bakkanten. Dekkvingene er jevnbrede med fine punktstriper. De har velutviklede flygevinger.

Utbredelse og økologi 
Slekten er utbredt i Australia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 underfamilie Anthiinae Bonelli, 1813
 stammen Helluonini 
 delgruppe Helluonina 
 slekt Helluosoma Laporte de Castelnau, 1867
 Helluosoma atrum Castelnau, 1867
 Helluosoma bisetosum Baehr, 2017
 Helluosoma bouchardi Baehr, 2005
 Helluosoma crenulicolle Baehr, 2017
 Helluosoma hangayi Baehr, 2005
 Helluosoma kalumburu Baehr, 2017
 Helluosoma longicolle Macleay, 1888

Referanser

Eksterne lenker 
 Atlas of Living Australia - Helluosoma 
 

Anthiinae
Biller formelt beskrevet i 1867
Australias insekter
Percolestus

Percolestus er en slekt av løpebiller som særlig finnes i sandete områder, der de lever som predatorer i utgravde ganger.

Utseende 
Middelsstore, langstrakte, blankt svarte løpebiller. Kjevene er forholdsvis store, Pronotum er hjerteformet, dekkvingene noe rundede med tydelige punktstriper.

Levevis 
Sandgraverne er knyttet til områder med løs sandjord, der de graver tunneler der de sitter og venter på bytte, selv om de også kan spise noe åtsler og av og til litt plantekost. Artene i denne slekten kan ikke fly.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Australia (Victoria).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga 
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien sandgravere, Broscinae, [=Broscini] 
 delgruppe Nothobroscina Roig-Junient, 2000
 slekten Percolestus Sloane, 1892
 Percolestus blackburni Sloane, 1892

Litteratur

Eksterne lenker 
 Atlas of Living Australia - Percolestus 
 
 

Sandgravere
Biller formelt beskrevet i 1892
Australias insekter
Prothyma

Prothyma er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere i familiegruppen løpebiller.

Utseende 
Middelsstore, slanke, mørke, gjerne metallglinsende sandjegere. Fasettøynene er store og utstående.

Levevis 
Artene lever på åpne, sandete habitater. De er dagaktive jegere.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia og Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Adephaga
 Overfamilien Caraboidea
 Familien løpebiller, Carabidae
 Underfamilien sandjegere, Cicindelinae
 Stammen Cicindelini
 Slekten Prothyma Hope, 1838
 underslekten Genoprothyma Rivalier, 1964
 Prothyma annamica Deuve, 2002
 Prothyma asamii Wiesner, Phyu & Horii, 2019
 Prothyma assamensis Rivalier, 1964
 Prothyma banksi W.Horn, 1923
 Prothyma birmanica Rivalier, 1964
 Prothyma bouvieri (W.Horn, 1896)
 Prothyma cassolai Naviaux, 1991
 Prothyma discretepunctata W.Horn, 1924
 Prothyma fallaciosa Rivalier, 1964
 Prothyma heteromalla (W.S.MacLeay, 1825)
 Prothyma hopkinsi W.Horn, 1909
 Prothyma laophila Deuve, 2002
 Prothyma lucidicollis (Chaudoir, 1869)
 Prothyma ornata Naviaux, 1989
 Prothyma rapillyi Naviaux, 1989
 Prothyma schultzei W.Horn, 1908
 Prothyma shancola Sawada & Wiesner, 1998
 Prothyma sotai Wiesner, Phyu & Horii, 2019
 Prothyma tenuipenis W.Horn, 1934
 Prothyma thandamoeae Wiesner, Phyu & Horii, 2019
 Prothyma vientianensis Sawada & Wiesner, 1996
 underslekten Paraprothyma Rivalier, 1964
 Prothyma exornata Schmidt-Goebel, 1846
 Prothyma reconciliatrix (W.Horn, 1900)
 Prothyma schmidtgoebeli (W.Horn, 1895)
 underslekten Prothyma (i snever forstand)
 Prothyma bordonii Cassola, 1980
 Prothyma bottegoi (W.Horn, 1897)
 Prothyma concinna (Dejean, 1831)
 Prothyma confusa G.Muller, 1939
 Prothyma erythropyga (Putzeys, 1880)
 Prothyma guttipennis Boheman, 1848
 Prothyma leprieurii (Dejean, 1831)
 Prothyma methneri W.Horn, 1921
 Prothyma proxima (Chaudoir, 1860)
 Prothyma quadriguttata (Quensel in Schoenherr, 1806)
 Prothyma quadripustulata Boheman, 1848
 Prothyma radama Kunckel d'Herculais in Grandidier, 1887
 Prothyma scrobiculata (Wiedemann, 1823)
 Prothyma werneri (Sawada & Wiesner, 1998)
 underslekten Pseudodistypsidera W. Horn, 1934
 Prothyma bidentilabris W.Horn, 1934
 underslekten Symplecthyma Rivalier, 1964
 Prothyma coerulea W.Horn, 1920
 Prothyma heteromallicollis W.Horn, 1909
 Prothyma incerata Rivalier, 1964
 Prothyma nitida Rivalier, 1964
 usikker underslekt
 Prothyma henningi W.Horn, 1898

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Sandjegere
Biller formelt beskrevet i 1838
Pseudoxycheila

Pseudoxycheila er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere i familiegruppen løpebiller.

Utseende 
Middelsstore, kraftige, mørke, gjerne metallglinsende sandjegere, dekkvingene gjerne med et par runde, gule eller oransje flekker. Fasettøynene er forholdsvis små, hodet bredt og rundet med ganske lange, sigdformede kjever.

Levevis 
Artene er dagaktive jegere som lever på solåpne steder. De løper raskt, men flyr dårlig. De kan forsvare seg ved å skille ut irriterende kjemikalier fra bakkroppen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Adephaga
 Overfamilien Caraboidea
 Familien løpebiller, Carabidae
 Underfamilien sandjegere, Cicindelinae
 Stammen Cicindelini
 Slekten Pseudoxycheila Guérin-Méneville, 1839
 Pseudoxycheila andina Cassola, 1997
 Pseudoxycheila angustata Chaudoir, 1865  
 Pseudoxycheila atahualpa Cassola, 1997 
 Pseudoxycheila aymara Cassola, 1997 
 Pseudoxycheila bipustulata (Latreille, 1811)
 Pseudoxycheila caribe Cassola, 1997  
 Pseudoxycheila ceratoma Chaudoir, 1865 
 Pseudoxycheila chaudoiri Dokhtouroff, 1882
 Pseudoxycheila colombiana Cassola, 1997 
 Pseudoxycheila confusa Cassola, 1997 
 Pseudoxycheila immaculata W. Horn, 1905
 Pseudoxycheila inca Cassola, 1997 
 Pseudoxycheila lateguttata Chaudoir, 1844 
 Pseudoxycheila macrocephala Cassola, 1997
 Pseudoxycheila nitidicollis Cassola, 1997
 Pseudoxycheila onorei Cassola, 1997 
 Pseudoxycheila oxychiloides W. Horn, 1927 
 Pseudoxycheila pearsoni Cassola, 1997 
 Pseudoxycheila pseudotarsalis Cassola, 1997 
 Pseudoxycheila quechua Cassola, 1997  
 Pseudoxycheila tarsalis Bates, 1869 
 Pseudoxycheila tucumana Perger & Guerra, 2012

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 Nettside om Pseudoxycheila tarsalis 
 

Sandjegere
Biller formelt beskrevet i 1839
Neodrypta

Neodrypta er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Dryptinae i familiegruppen løpebiller.

Utseende 
Middelsstore (ca. 11,5 millimter), spinkel og noe flat, mørkblått metallisk farget løpebille. Munndelene, de to innerste antenneleddene og mesteparten av beina er svarte, de ytre antenneleddene og lårene ved roten gule. Hodet er forholdsvis lite med lite påfallende kjever, fasettøynene små. Pronotum er lengre enn bredt, innsnevret ved roten, dekkvingene noe utvidet bakover med markerte, glatte lengderibber, mellomrommene mellom disse brede med tverrstripete skulptur.

Utbredelse 
Arten er bare kjent fra Brasil.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien Dryptinae  Bonelli, 1810 
 stamme Dryptini Bonelli, 1810 
 slekt Neodrypta Basilewsky, 1960
 Neodrypta costigera (Chaudoir, 1861)

Eksterne lenker 
 

Dryptinae
Biller formelt beskrevet i 1861
Brasils insekter
Cryptobatis

Cryptobatis  er en artsrik slekt av løpebiller.

Utseende 
Små til middelsstore (gjerne 6-10 millimeter), avlange, litt flate, ofte ganske fargerike løpebiller. Hodet er sekskantet med utstående fasettøyne. Pronotum er kort og bredt, omtrent dobbelt så bredt som langt. Mange har metalliske farger på dekkvingene, pronotum og bein bein er ofte gule eller rødlige.

Levevis 
Denne gruppen inneholder mange arter som lever i trær, der de gjerne løper rundt på barken. De fleste av artene lever trolig i trekroner. På grunn av at de sjelden kommer ned til bakken er lite kjent om deres økologi - de er trolig for det meste rovdyr, men kan også ete pollen.
De flyr gjerne om natten.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika og det nordlige Sør-Amerika (Colombia, Fransk Guyana).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien Lebiinae  Bonelli, 1810
 Stammen Lebiini  Bonelli, 1810 
 Gruppen Agrina Kirby, 1871
 Slekten Cryptobatis Eschscholtz, 1829
 Cryptobatis brevipennis Chaudoir, 1877 
 Cryptobatis chontalensis Bates, 1883 
 Cryptobatis cyanoptera (Dejean, 1825) 
 Cryptobatis hexagona Putzeys, 1846 
 Cryptobatis inaequalis Chaudoir, 1877 
 Cryptobatis janthinipennis (Buquet, 1834) 
 Cryptobatis janthoptera Reiche, 1842 
 Cryptobatis laticollis Brulle, 1838

Eksterne lenker 
 Entomofauna Guyane - Cryptobatis chontalensis 
 

Lebiinae
Biller formelt beskrevet i 1829
Lonchosternus

Lonchosternus  er en slekt av løpebiller.

Utseende 
Middelsstore (gjerne 8-10 millimeter), ovale, mørke løpebiller. Oversiden er halvblank og glatt uten påfallende punktering. Hodet er firkantet med nokså små fasettøyne. Pronotum er rundet, dekkvingene nokså jevnbrede. Slekten minner om artene i den store slekten Amara, men er ikke beslektet med disse.

Levevis

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Afrika, også på den Iberiske halvøya.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
 Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
 Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
 Underfamilien Licininae Bonelli, 1810  
 Stammen Oodini LaFerte-Senectere, 1851  
 Slekten Lonchosternus LaFérte-Sénectère, 1851 
 Lonchosternus aethiopicus Lecordier, 1991 
 Lonchosternus alluaudi Jeannel, 1949  
 Lonchosternus alutaceus Lecordier, 1991 
 Lonchosternus angolensis (Erichson, 1843)  
 Lonchosternus contractus Lecordier & Girard, 1988 
 Lonchosternus dubius Lecordier & Girard, 1988 
 Lonchosternus girardi Lecordier, 1991 
 Lonchosternus hispanicus Dejean, 1826
 Lonchosternus innominatus Lecordier & Girard, 1988 
 Lonchosternus labrosus Lecordier, 1991 
 Lonchosternus mauritanicus Lucas, 1846
 Lonchosternus mirei Lecordier & Girard, 1988 
 Lonchosternus nitidus Jeannel, 1949 
 Lonchosternus politus (Gory, 1833) 
 Lonchosternus prolixus Lecordier & Girard, 1988 
 Lonchosternus pseudangolensis Lecordier, 1991 
 Lonchosternus robustus Lecordier & Girard, 1988 
 Lonchosternus scrupulosus Lecordier & Girard, 1988 
 Lonchosternus semistriatus (Dejean, 1831) 
 Lonchosternus sublaevis (Reiche, 1849) 
 Lonchosternus substriatus (Chaudoir, 1882) 
 Lonchosternus thoracicus Lecordier, 1991 
 Lonchosternus trapezicollis (Fairmaire, 1903) 
 Lonchosternus valdestriatus Lecordier, 1991

Eksterne lenker 

 Nøkkel til de europeiske artene
 

Licininae
Biller formelt beskrevet i 1851
David Cook (islamolog)

David Bryan Cook (født 1966) er en amerikansk religionsviter og islamolog. Han underviser som Assistant Professor of Religious Studies ved Rice University i Houston, Texas.

Liv og virke 
David Cook ble uteksaminert fra Det hebraiske universitetet i Jerusalem i 1994 med baccalaureatsgrad. Han studerte videre ved University of Chicago, der han i 1998 tok mastergrad og i 2001 doktorgrad. 

Hans faglige tyngdepunkt ved Department of Religion på Rice University er islams historie, muslimske apokalyptiske bevegelser og litteraturen knyttet til disse emnefelt, Boko Haram, og dessuten den tidlige astronomiens historie og jødisk-arabisk filosofi. Han er kjent for «diligent reading and clear translations» av islamske tekster.

Priser 
 2002: Thomas Robbins Award for Excellence in the Study of New Religious Movements, Society for the Scientific Study of Religions.

Skrifter i utvalg  
David Cook har forfattet en rekke arbeider i amerikanske og internasjonale tidsskrifter om aktuelle politiske temaer, særlig om temaer knyttet til islam, og bidrag til handbøker og samleverker.

 Studies in Muslim Apocalyptic. Darwin Press, Princeton 2003. (Studies in Late Antiquity and Early Islam.) 
 Contemporary Muslim Apocalyptic Literature Syracuse: Syracuse Univ. Press, 2005. 
 Understanding Jihad,  Berkeley: University of California Press, 2005.  Berkeley: University of California Press, 2005. ISBN  978-0-52024448-1
 Martyrdom in Islam. Cambridge: Cambridge University Press, 2007. ISBN  978-0-52185040-7
 Med Olivia Allison: Understanding and Addressing Suicide Attacks. The Faith and Politics of Martyrdom Operations.  Greenwood, Praeger Press 2007. ISBN 978-0-27599260-6
 Boko Haram: A Prognosis. Ed. James A. Baker III. Institute for Public Policy, Rice University, Houston, 2011. Volltext, pdf

Referanser

Eksterne lenker 
 Kort biografi 
 Publikasjoner

Islamologer
Historikere fra USA
Professorer fra USA
Religionshistorikere
Henry Biaudet

Louis Alfred Henry Biaudet (født 5. april 1869 i Heidelberg, død 17. september 1915 i Roma) var en finsk historiker.

Liv
Han var sønn av den franskfødte lektoren i fransk ved Helsingfors universitet Léon Gabriel Biaudet (1848–1898) og var først offiser, men tok i 1899 avskjed fra tjenesten, studerte historie og ble fil.lic. i 1906 med en avhandling om Le Saint-Siège et la Suède durant la seconde moitié du XVI siècle («Den hellige stol og Sverige under andre halvdel av 1500-tallet»).

Biaudets forskningsfelt var den katolske motreformasjonens tidsalder i Norden. Han gjennomførte omfattende arkivundersøkelser om dette emnet i Sør- og Mellomeuropa, særlig i Vatikanet, og fremla resultatene i flere avhandlinger, de fleste utgitt i Det finske vitenskapsakademiets skriftserie Annales Academiae scientiarum fennicae.

Litteratur
 Tor Carpelan: «Biaudet, Louis Alfred Henri», i Nordisk familjebok. Uggleupplagan, bind 34. Stockholm, 1922

Finske historikere