alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
FV 510 Warrior

FV 510 Warrior er en britisk stormpanservogn, produsert av GKN-Sankey, opprinnelig laget for å erstatte den gamle FV432 Trojan-serien med pansrede kjøretøy. Den finnes i mange forskjellige varianter, blant annet som kommandovogn og panservernvogn. Den utmerker seg som en av verdens raskeste beltevogner.

Krigsdeltakelse 

 Gulfkrigen – Storbritannia
 FN-operasjoner i Bosnia – Storbritannia
 Invasjonen av Irak – Storbritannia

Eksterne lenker 
 

Stormpanservogner
Liu Xiang (hekkeløper)

Liu Xiang (forenklet kinesisk: 刘翔; pinyin: Liú Xiáng, født 13. juli 1983 i Shanghai, Kina) er en av verdens fremste hekkeløpere. Han er Kinas mest ettertraktede og beste idrettsutøver. Han satte ny verdensrekord på 110 meter hekk med tiden 12,88 i et stevne i Lausanne 11. juli 2006.

I 2002 slo Liu gjennom ved å vinne 110 meter hekk i det første IAAF Grand Prix-stevnet i Lausanne med asiatisk rekord på 13,12.

Han tok bronse på 110 meter hekk i VM 2003, og oppnådde et foreløpig høydepunkt i OL 2004 i Athen da han vant gull på 110 meter hekk og tangerte Colin Jacksons verdensrekord fra 1993 på 12,91. Liu satte ny verdensrekord med 12,88 i 2006. 22. juni 2008 mistet han rekorden til cubaneren Dayron Robles (12,87) i et stevne i Ostrava i Tsjekkia.

Liu tok sølvmedaljen på 110 meter hekk etter Ladji Doucouré i VM 2005 i Helsingfors.

Han vant gull på 110 meter hekk i VM i friidrett 2007 i Osaka.

Liu er sammen med NBA-stjernen Yao Ming Kinas mest populære idrettsutøver. Han skuffet en hel nasjon da han 18. august 2008 måtte trekke seg fra sommer-OL 2008 i Beijing grunnet en skade i akillessenen.

Øvrige meritter 
 2008: Gull på 60 meter hekk i innendørs-VM
 2006: Gull på 110 meter hekk i Asialekene
 2004: Sølv på 60 meter hekk i innendørs-VM
 2003: Bronse på 60 meter hekk i innendørs-VM
 2002: Gull på 110 meter hekk i Asialekene

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Offisiell hjemmeside
  Spikes - Heroes - Liu Xiang
 About.com – Liu Xiang
 Track and Field – Liu Xiang: Chinese Hurdles Hero

Kinesiske hekkeløpere
Olympiske mestere for Kina
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Kina under Sommer-OL 2004
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Kina under Sommer-OL 2008
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Kina under Sommer-OL 2012
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2012
Personer fra Shanghai
Fødsler i 1983
Verdensrekordsettere i friidrett
Deltakere for Kina under VM i friidrett innendørs 2008
Deltakere for Kina under VM i friidrett 2007
Elliott Smith

Elliott Smith (født 6. august 1969, død 21. oktober 2003) var en amerikansk sangskriver og musiker. Smith ble født i Omaha, Nebraska, USA, vokste opp i Texas og bodde en betydelig del av sitt liv i Portland, Oregon. Smiths primære instrument var gitar, men han var også dyktig på piano, klarinett, bass gitar, trommer og munnspill. Smith er kjent for sin særegne vokal og akkordsammensetninger. Etter å ha spilt i rockebandet Heatmiser i flere år, begynte Smith sin solokarriere i 1994. Etter samarbeid med ulike plateselskaper, som Cavity Search og Kill Rock Stars, signerte han i 1997 en kontrakt med DreamWorks Records. I 1998 ble han nominert til Oscar for beste sang («Miss Misery») fra filmen Good Will Hunting.

Smith døde 21. oktober 2003 etter to knivstikk i brystet. Den umiddelbare konklusjonen var selvmord, som var det mest naturlige med tanke på Smiths livsstil; preget av rusmidler og depresjon. Dødsårsaken har likevel vært meget omstridt ettersom obduksjonen ikke kunne bevise at sårene var selvforskyldt. Mange av hans nærmeste påpekte etter dødsfallet at han på det tidspunktet endelig var rusfri, men de så også at han hadde andre problemer, trolig på grunn av hans forhold til sin stefar. Til tross for at mye peker mot selvmord, ville den senere politirapporten ikke utelukke drap. I tiden før han døde jobbet han med sitt sjette album From a Basement on the Hill som ble utgitt etter hans død.

Diskografi

Album 
 Roman Candle (1994)
 Elliott Smith (1995)
 Either/Or (1997)
 XO (1998)
 Figure 8 (2000)
 From a Basement on the Hill (2004)
 New Moon (2007)

Referanser

Eksterne lenker   
 
 
 

Sangere fra USA
Gitarister fra USA
Låtskrivere fra USA
Personer fra Portland i Oregon
Sigurd Håkonsson Ladejarl

Sigurd Håkonsson Ladejarl (norrønt: Sigurđr Hlađajarl), født ca. 890, død 962, var jarl av Trøndelag og Håløygaland. Han arvet jarletittelen etter sin far som var en alliert av Harald Hårfagre under rikssamlingen, og som etablerte Lade gård som hovedsete for ladejarlene. Sigurds far døde engang mellom 900 og 920.

Sigurd var sønn av Håkon Grjotgardsson Ladejarl, og bror til Grjotgard Håkonsson, Herlaug Håkonsson, Åsa Håkonsdatter. Han ble gift med Bergljot Toresdatter, datter av Tore Ragnvaldsson Mørejarl (Tore Teiande) og hans kone Ålov Årbot som var Harald Hårfagres datter, og han fikk sønnen Håkon Sigurdsson Ladejarl med henne. Brødrene Grjotgard og Herlaug falt i slaget ved Solskjel. Søsteren Åsa ble gift med kong Harald Hårfagre og fikk fire barn med ham: Guttorm, Halvdan Svarte, Halvdan Kvite (de var tvillinger) og Sigfred.

Da motstanden mot kong Eirik Blodøks i løpet av kort tid vokste seg massiv, tok Sigurd initiativ til å hente den yngste sønnen til Harald Hårfagre – Håkon den gode (Adalsteinfostre) – fra sin fosterfar kong Adalstein i England. Sigurd hadde under kong Håkon den godes tid både en selvstendig posisjon i Trøndelag og en innflytelsesrik stilling som kongens venn og rådgiver. Han søkte spesielt å megle mellom kongen og folk under kongens forsøk på å innføre kristendommen. Sigurd jarl holdt hardt på den gamle troen mens kong Håkon var blitt døpt i England og var kristen. Dette ga Sigurd en sterk posisjon i den hedensk-dominerte Trøndelag.

Høsten 962 ble Sigurd overfalt av Harald Gråfell og hans bror Erling på Oglo (Aglo), nåværende Skatval, rett over fjorden fra Lade, og brent inne mens han var på gjestebud. Denne ugjerningen førte til det varige uvennskapet mellom Hårfagreætta og ladejarlene. Ved å alliere seg med danskekongen Harald Blåtann klarte Sigurds sønn Håkon Sigurdsson Ladejarl å ikke bare opprettholde sitt jarledømme, men var i realiteten norsk enehersker fra 970 til 995.

Referanser

Nordmenn fra vikingtiden
Håløygætten
Fødsler i 890-årene
Dødsfall i 962
Stol

For å lese om STOL-fly som kan ta av fra kort rullebane, se STOL

En stol er et møbel som er beregnet for én person til å sitte på. En tradisjonell stol er lett å flytte på og har fire bein, en ryggstøtte og ofte et par armlener. 

Stol kan også bety stativ eller pult, også i den overførte betydningen «maktinstitusjon».

Utforming 
Stoler består vanligvis av et sete med stolbein og et rygglene. Det siste skiller stolen fra en krakk. De kan også være utstyrt med armlener. Utformingen av de forskjellige stoltypene varierer etter bruksområde, plassering. materialer, stil og mote. Stolen kan bestå av de bærende delene alene, som oftest av tre, stålrør eller hard plast, eller de kan være helt eller delvis trukket med tekstiler, skinn og annen duk. Stoler som hører til bord, for eksempel et spisebord eller en pult, er tilpasset høyden på bordplata og lette å flytte. Også kontorstoler gir en oppreist sittestilling. Slike stoler har ofte justerbar høyde og sittevinkel, hjul og svingbart sete. Tunge, mykere lenestoler gir en mer tilbakelent sittestilling og er stoppet eller har puter for å gi bedre hvile.

Stolen som sittemøbel er en nyttegjenstand som blir brukt av mennesker i store deler av verden.  Andre sittemøbler er forskjellige typer krakker, benker, sofaer, tepper og puter.

Typer 
 Armstol
 Barnestol 
 Bedestol (bedepult)
 Grindstol (til forskjell fra kubbestol med sammensatt ryggramme)
 Gyngestol – rokkestol
 Hjørnestol
 Hvilestol – liggestol – sovestol 
 Jærstol
 Kistestol
 Klappstol
 Kontorstol
 Kubbestol – Nerisonstol
 Kurvstol (også kalt tægerstol og flettverksstol)
 Kinostol – teaterstol – tribunestol
 Lenestol – ørelappstol
 Nattstol
 Pianostol
 Pinnestol
 Plysjstol
 Skruestol
 Solstol – solseng
 Campingstol – strandsol
 Trefot
 Tripp-trapp-stol
 Trone

Spesialstoler
 Bærestol (portechaise)
 Bøttestol, brukt i biler
 Elektrisk stol
 Flysete
 Massasjestol
 Rullestol
 Stolheisstol
 Tannlegestol

Se også 
 Benk
 Krakk
 Malerstol (gammelt navn for staffeli)
 Pulpitur (galleri med kirkestoler)
 Pult
 Ryggtrøster (stolpute)
 Saccosekk
 Sofa
 Stopping
 Sete – nakkestøtte – armlene
 Stingestol (stingebrett, kardebrett)
 Ærestol

Pulter, taleplattformer, institusjoner o.l.
 Bispestol
 Den hellige stol
 Domstol
 Embetssete
 Lærestol
 Prekestol
 Presidentstol
 Redaktørstol
 Talerstol

Stativer
 Fiolinstol
 Lanternestol (til topplannterne)
 Notestol (notestativ)
 Sagstol (sagkrakk)
 Skytestol
 Siktestol (feste for baksikte på gevær)
 Takstol 
 Vevstol

Litteratur 
 Fett, Harry (1907): Bænk og stol i Norge I og II. Kristiania.
 Hopstock, Carsten og Madsen, Stephan Tschudi (1955): Stoler og stiler. Oslo.
 Steen, Albert (1975): Stoler i Norge. Oslo. ISBN 82-7003-027-9

Eksterne lenker 
 
Det er en mengde møbelhandlere og -produsenter på Internettet med et nærmest uendelig utvalg av stoler i ulik stil og beregnet på ulik bruk.
 Lenkesamling over møbelvarehus o.l. i Norge

Historie 
 Oppslagsordet «Stol» i Ordbog over det danske sprog (dansk etymologi osv.)
 Skandinavisk stoldesign (velg «Please sit» midt på sida)
 Stoldesign i 100 år (artikkel i Aftenposten)

Møbler
T-62

T-62 er en sovjetisk stridsvogn. Den er en videreutvikling av T-55. T-62 ble produsert mellom 1961 og 1975 og erstattet T-55 som hovedstridsvogn i den sovjetiske hæren. Sammen med T-55 utgjør den 85% av Russlands stridsvognsarsenal. De er nå kun i bruk hos reserveenheter og har blitt erstattet av T-64 og av et mindre antall T-80 og T-90. 

T-62 hadde verdens første glattborede stridsvognskanon. Dette gav den et solid fortrinn mot de vestlige 90- og 105 mm kanonene.

Historie og utvikling 

T-62 ble tatt fram i Sovjetunionen som etterfølger til T-55. Et lite antall ble også bygget i Tsjekkoslovakia. I løpet av karrieren ble mange T-62 oppgradert med laser avstandsmåler og ekstra pansring.

Teknisk 

Vognføreren sitter foran på venstre side av skroget. Vognkommandøren og skytteren sitter på venstre side av tårnet, med laderen på høyre side.

T-62 har en 115 mm glattboret kanon. En 7,62 mm mitraljøse sitter koaksialt med kanonløpet, og på tårnet står en 12,7 mm mitraljøse, operert av laderen.

Motoren er en V-55-5 V-12 vannkjølt diesel som gir 580 hk ved 2 000 omdreininger. Diesel kan sprøytes inn i eksosen for å la vogna legge røykteppe.

Varianter 

T-62M Noe annerledes tårn med luke for laderen med en 12,7 mm mitraljøse. Mange T-62 ble oppgradert til denne standarden.
T-62K Kommandovogn med ekstra radioer.
T-62M1 og T-62MV  Disse er erklært i forbindelse med CFE-avtalen. T-62M1 er kanskje T-62M med ekstra pansring foran tårnkransen. T-62MV er kanskje T-62M med reaktivt panser.
T-62 med flammekaster Flammekaster montert parallelt med kanonen.

Kilder 
 Christopher F. Foss, Jane's AFV Recognition Handbook (1992) Coulsdon, Surrey, U.K. : Jane's Information group, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker 
 

 FAS.org om T-62 (engelsk)

Stridsvogner
Fluesopper

brun fluesopp
 grønn fluesopp
 gul fluesopp
 gul ringløs fluesopp
 hvit fluesopp
 keiserfluesopp
 panterfluesopp
 rød fluesopp
 rødnende fluesopp
 svartringfluesopp
 etc

Fluesopper (Amanita) er en slekt innen familien Amanitaceae, og er spesielt beryktet for å inneholde noen svært giftige sopper. Noen arter betraktes som giftige, men spiselige etter sterk varmebehandling. I Norge anerkjennes det minst 25 kjente arter, mens det i verden anerkjennes over 700.

Beskrivelse 
Et av fellestrekkene til fluesoppene er at alle har hvite sporer og frie skiver. Unge individer er også beskyttet av hvit hud som, ettersom fluesoppen vokser, sprekker opp og ofte blir liggende som hudlapper på hatten. Mange arter har også hud under skivene, og denne huden kan bli hengende som en ring rundt stilken, men det er også mange fluesopper som ikke har ring. Ofte har fluesoppene en tydelig knollformet stilkbasis med en slire, slik at det kan oppfattes som om de vokser opp av en kopp.

Alle fluesoppene danner mykorrhiza med trær.

Giftige arter 
Fluesoppene står for 95 % av alle dødsfall som skyldes soppforgiftning. Den grønne fluesoppen (Amanita phalloides) står for 50 % av alle dødsfall alene. Sammen med grønn fluesopp er hvit fluesopp de giftigste fluesoppene vi har i Norge, og panterfluesopp kommer på tredjeplass. Den velkjente rød fluesopp er også giftig, men inneholder andre gifter enn de første.

Fluesoppene, da spesielt rød fluesopp (Amanita muscaria), er også ofte mye brukt innen gamle sagn og i religion.

Arter 
Under er en liste med de artene som har blitt gitt norske navn i Artsdatabanken.

 Hvit kamfluesopp Amanita arctica
 Sonet kamfluesopp Amanita battarrae
 Stor kamfluesopp Amanita ceciliae
 Gul fluesopp Amanita citrina
 Gul kamfluesopp Amanita crocea
 Grå fluesopp Amanita excelsa
 Blekgul kamfluesopp Amanita flavescens
 Orefluesopp Amanita friabilis
 Brun kamfluesopp Amanita fulva
 Løvefluesopp Amanita gemmata
 Grågul kamfluesopp Amanita groenlandica
 Lærfarget kamfluesopp Amanita lividopallescens
 Storsliret kamfluesopp Amanita magnivolvata
 Mortens kamfluesopp Amanita mortenii'
 Rød fluesopp Amanita muscaria Fjellfluesopp Amanita nivalis Olivengrå kamfluesopp Amanita olivaceogrisea Panterfluesopp Amanita pantherina Grønn fluesopp Amanita phalloides Svartringfluesopp Amanita porphyria Brun fluesopp Amanita regalis Mørk kamfluesopp Amanita reidiana Rødnende fluesopp Amanita rubescens Lundkamfluesopp Amanita simulans Oliven kamfluesopp Amanita submembranacea Grå kamfluesopp Amanita vaginata Hvit fluesopp Amanita virosa''

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Fluesopper, botanisk museum
  Omfattende side om Amanita
Svein Ellingsen

Svein Ørnulf Ellingsen (født 13. juli 1929 på Kongsberg, død 5. april 2020) var en norsk billedkunstner og salmedikter. 

Norsk Salmebok og salmeboktillegget Salmer 1997 har 58 tekster (originale og gjendiktninger) av Svein Ellingsen. I Norsk salmebok 2013 er han også representert med 58 verker, og han er representert i salmebøker i alle nordiske land, i Tyskland/Østerrike, Sveits og USA.

Liv og virke
Ellingsen tok artium i 1948, studerte ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1950-51, ved Bjarne Engebrets malerskole 1951–1952 og ved Statens kunstakademi 1952–1955. Han arbeidet som kunstkritiker og journalist i studietiden, blant annet i Vårt Land. 

Han arbeidet i ukeavisen Vår Kirke 1957–1963 og i Schibsteds forlag 1963–1966. Han tok pedagogisk seminar ved Statens lærerhøgskole i forming 1966–1967, og arbeidet som formingslærer ved Moland ungdomsskole i Arendal 1968–1983.

Han ble statsstipendiat i 1976. På samme tid utga flere bøker og vant seg en plass som folkeeie i norske menigheters salmesang. Hans første salmer ble offentliggjort på 1950-tallet. Hans første bok kom i 1978. Hans salmer ble tonesatt av blant andre Knut Nystedt, Egil Hovland, Harald Herresthal, Harald Gullichsen og Trond Kverno. Med 58 salmer og gjendiktninger i den nyeste utgaven av Norsk Salmebok (2013) var Svein Ellingsen landets mest anerkjente salmedikter i sin tid.

Ellingsen deltok på Høstutstillingen flere ganger og var også medlem av salmebokkomiteen som la grunnlaget for Norsk Salmebok 1984/1985.  

Han ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1995 og mottok Aust-Agder fylkes kulturpris 1977, Brobyggerprisen 1984, Fritt Ords Honnør 1992 og Tekstforfatterfondets ærespris 2001. I 2008 ble han tildelt æresdoktorat ved Det teologiske menighetsfakultet i forbindelse med markeringen av fakultetets 100-årsjubileum. I 2009 fikk han Petter Dass-prisen for sin innsats som salmedikter.

Svein Ellingsen var bosatt på Saltrød i Arendal kommune.

Bibliografi 
 Bidrag i Kunsten i kirkens historie. 1965
 Det skjulte nærvær. 1. utg. 1978
 Noen må våke. 1978 
 Under løftets høye himmel. 1981
 Så stilner livets jag. 1986
 Regler, rim og revestreker. 1986 (barnedikt)
 Vårt øye ser mot Betlehem. 1987
 Det finnes en dyrebar rose. 1989
 I lyset fra Guds fremtid. 1999 (dikt i utvalg)
 En bønn er gjemt i hjerteslagets rytme – salmer gjennom femti år. (2009)

Litteratur 
 Eyvind Skeie (2009); Svein Ellingsen: En livsfortelling
 Anne Kristin Aasmundtveit; Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok, Verbum Forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0, s. 140

Referanser

Eksterne lenker
Svein Ellingsen - Norsk biografisk leksikon

Norske malere
Statsstipendiater
Norske salmediktere
Riddere av 1. klasse av St. Olavs Orden
Aust-Agder fylkes kulturpris
Personer fra Kongsberg kommune
Personer fra Arendal kommune
Vinnere av Petter Dass-prisen
Colin Jackson

Colin Ray Jackson (født 18. februar 1967 i Cardiff, Wales) er en tidligere friidrettsutøver med 110 meter hekk som spesialøvelse. I dag arbeider han som sportskommentator for BBC og siden 2014 som race director for Wings for Life World Run .

Han startet som en lovende tikjemper før han spesialiserte seg på hekkeløp. Han innehar også verdensrekorden på 60 meter hekk innendørs med tiden 7,30.

VM/OL-medaljer (110 m hekk) 
 VM 1987 – Roma, Italia: bronse
 OL 1988 – Seoul, Sør-Korea: sølv
 VM 1993 – Stuttgart, Tyskland: gull
 VM 1997 – Athen, Hellas: sølv
 VM 1999 – Sevilla, Spania: gull

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Cardiff
Britiske hekkeløpere
Verdensmestere i friidrett for Storbritannia
VM-bronsemedaljevinnere i friidrett for Storbritannia
Europamestere i friidrett for Storbritannia
Olympiske bronsemedaljevinnere for Storbritannia
Medaljevinnere under Sommer-OL 1988
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1988
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1988
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1992
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1992
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 1996
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Storbritannia under Sommer-OL 2000
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Storbritannia under VM i friidrett 1987
Deltakere for Storbritannia under VM i friidrett 1997
Deltakere for Storbritannia under EM i friidrett 1990
Deltakere for Storbritannia under EM i friidrett 1994
Deltakere for Storbritannia under EM i friidrett 1998
Deltakere for Storbritannia under EM i friidrett 2002
Deltakere for Storbritannia under VM i friidrett innendørs 1987
Verdensrekordsettere i friidrett
Deltakere for Storbritannia under VM i friidrett 1993
Deltakere for Storbritannia under VM i friidrett 1999
Deltakere for Storbritannia under EM i friidrett 2002
Deltakere for Storbritannia under VM i friidrett innendørs 1997
Public switched telephone network

Public switched telephone network (PSTN) også kjent som Plain Old Telephone System (POTS) er et linjesvitsjet telefonnettverk basert på kobberkabler. Linjesvitsjet betyr i denne sammenheng at forbindelsen (telefonsamtalen) etableres gjennom nettet basert på et gitt telefonnummer, forblir åpen og kobles ned igjen etter at samtalen er over. Dette til forskjell fra et moderne pakkesvitsjet datanettverk hvor datastrømmen blir stykket opp og sendt som pakker til en adresse etter behov (TCP/IP).

PSTN omtales ofte som analog telefoni til forskjell fra ISDN som er en digital variant, også denne linjesvitsjet.

Båndbredden for en standard telefonikanal er 3,1 kHz (300–3400 Hz) noe som kan sendes over rimelige ikke-tvunnede kobberkabler av tvilsom kvalitet uten problemer. På den tiden da PSTN ble benyttet fantes det ingen standarder for kvaliteten på kablingen som ble benyttet, i motsetning til i dag. Således var fenomener som kryss-snakk (eng.:cross-talk) (å høre naboen på linja) ikke uvanlig.

Et moderne PSTN telefoninett benytter som regel et pakkesvitsjet datanettverk mesteparten av veien fra mottaker til sender, unntatt den siste strekningen fra endesentralen og ut til abonnenten (eng.:last-mile) hvor eksisterende telefonkabler blir benyttet.

Se også 

 ISDN
 IP-telefoni
 Fasttelefoni

Referanser 

Telefoni
Ladji Doucouré

Ladji Doucouré (født 28. mars 1983 i Juvisy-sur-Orge) er en fransk friidrettsutøver, og en av verdens raskeste hekkeløpere.

Ladji Doucouré startet med å spille fotball, og begynte deretter med tikamp før han spesialiserte seg på 110 meter hekk.

Meritter

2004 
 Fransk mester på 110 meter hekk
 Fransk rekord (13,18 i det franske mesterskapet, deretter 13,06 i OL)
 Finalist i OL i Athen (8.-plass)

2005 
 Gullmedalje på 110 meter hekk i innendørs-EM i Madrid
 Fransk rekord med 13,02 under Golden League-stevnet på Stade de France.
 Fransk mester på 110 meter hekk, forbedret rekorden til 12,97.
 Gullmedalje på 110 meter hekk i VM i Helsingfors

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Ladji Doucourés offisielle nettsted

Personer fra Juvisy-sur-Orge
Franske hekkeløpere
Deltakere for Frankrike under Sommer-OL 2008
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Frankrike under Sommer-OL 2012
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Frankrike under VM i friidrett 2005
Deltakere for Frankrike under VM i friidrett innendørs 2003
Florian Geyer

Florian Geyer (født ca. 1490 i Giebelstadt/Ochsenfurt i Tyskland; død 10. juni 1525 i Gramschatzer Wald ved Würzburg) var en tysk velstående ridder og diplomat.

Liv og virke

Bakgrunn
Florian Geyer stammet fra den frankiske adelsslekten Geyer von Giebelstadt, og var den yngste av tre brødre. Etter at faren Dietrich († 1492) og begge srorebrødrene var døde, arvet han i svært ung alder en betraktelig formue og omfangsrike landegods, slik at han med stor letthet kunne leve et behagelig og sorgfritt liv.

På en reise i 1512 til 1513 kom han til England der han traff kong Henrik VIII. 

I 1517 ble han bannlyst i kjølvannet av en rentestrid med klosteret Neumünster, og forble bannlyst resten av livet. Han gjorde militær tjeneste blant annet for Den tyske ordens høymester Albrecht von Brandenburg-Preussen i striden som utviklet seg i Polen, og dro også på diplomatiske oppdrag for høtmesteren til forskjellige europeiske hoff.

Reformatorisk hærfører
Han ble i 1520 en overbevist tilhenger av Martin Luthers reformasjon og engasjerte seg som hærfører for bøndene under bondeopprøret i 1525. Han kommanderte da en elitestyrke på noen hundre mann som ble alment kjent som «Den svarte hop» (Schwarzer Haufen). Flere av sine seirer vant han likevel ved forhandlinger, blant annet byen  Rothenburg ob der Tauber. 

Etter bøndenes avgjørende nederlag ved Ingolstadt, i Unterfranken og Königshofen, ble han overfalt i et skogparti mens han red alene nordover fra Rothenburg, som hadde utvist ham. Natten fra 9. til 10. juni 1525 ble han stukket ned i Gramschatzer Wald ved Würzburg. 

På grunn av hans frivillige avkall på et liv i velstand, hans helhjertede engasjement for sin overbevisning, og hans militære innsats, ble han trukket frem som forbilledlig av kommunistene på 1800-tallet og av nazistene på 1900-tallet. I Friedrich Engels' bok Der Bauernkrieg fra 1870 fremstiller Geyer som en tidlig forkjemper for proletariatet. Nasjonalsosialistene oppkalte en av Waffen-SS sine kavaleridivisjoner etter ham, 8. SS Kavaleridivisjon «Florian Geyer».

Referanser

Litteratur 
 Friedrich Engels: Der deutsche Bauernkrieg. Zweite deutsche Ausgabe, Leipzig 1870.
 Dagobert von Mikusch: Florian Geyer – Kampf um das Reich. 1941.
 Günther Franz: Der deutsche Bauernkrieg. 1956.

Tyske diplomater
Personer fra Landkreis Würzburg
Adelige tyskere
Klosterneuburg

Klosterneuburg er en østerriksk by i delstaten Niederösterreich og hadde i 2001 24.442 innbyggere.

Byen ligger ved Donau, umiddelbart nordvest for Wien. En del av kommunen er naturpark. Den har vært atskilt fra søsterbyen Korneuburg etter at Donau endret sitt løp i senmiddelaldersk tid.

Byen ble grunnlagt av markgreven Leopold III og oppstod sammen med og rundt Stift Klosterneuburg. Den har navnet etter klosteret og den nye borgen («Neuburg») som han reiste. Der residerte Leopold III og senere tidvis Leopold VI. Augustinerkorherrene kom til Stift Klosterneuburg i 1133.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Niederösterreich