AgustaWestland AW101

AgustaWestland AW101 er et middels stort helikopter bygget både for militære og sivile formål.

Helikopteret ble utviklet i et samarbeid mellom Agusta i Italia og Westland Helicopters i Storbritannia, som dannet et felles selskap, EH Industries Limited. Helikopteret skulle være en løsning på landenes ønske om et moderne maritimt flerbrukshelikopter og var frem til 2007 kjent som EH101. I 2000 slo Westland Helicopters og Agusta seg sammen til AgustaWestland, noe som gjorde at man etter hvert endret navnet til AW101. I 2016 ble AgustaWestland slått sammen med moderselskapet Leonardo-Finmeccanica sin helikopteravdeling, og selskapet fikk dagens navn Leonardo fra 1. januar 2017.

Flere brukere, deriblant forsvaret til Storbritannia, Danmark og Portugal, bruker navnet Merlin for sine AW101-helikoptre. Royal Canadian Air Force har en variant av AW101 som de kaller CH-149 Cormorant, brukt som redningshelikopter til havs. Enda en variant, kalt VH-71 Kestrel, var utviklet for å bli presidenthelikopter i USA, men dette programmet ble kansellert. Typen er også solgt til passasjer- og VIP-transport for myndighetene i land som Saudi-Arabia, Algerie, Turkmenistan og Nigeria. Helikopteret har også vært stasjonert i aktive krigssoner, slik som under Irak-krigen og krigen i Afghanistan. AW101 har ikke sivilt typesertifikat, men noen av prototypene ble bygget etter sivil byggestandard. Det eneste i ordinær drift opererer for Tokyo Metropolitan Police Department.

AW101 fløy for første gang i 1987, og kom i ordinær bruk i 1999. Siden AW101 første gang kom i tjeneste har den erstattet flere eldre helikoptertyper som for eksempel Westland Sea King, siden helikopteret har samme roller slik som transport, antiubåtkrigføring og skipsbaserte nytteoperasjoner. Det er produsert på fabrikker i Yeovil i England og Vergiate i Italia, og er også produsert på lisens i Japan og USA.

Utvikling

Opprinnelse
I 1977 startet det britiske forsvarsdepartementet letingen etter et helikopter som skulle erstatte Royal Navys Westland Sea King-helikoptre, som ble ansatt som utilstrekkelige for å kunne holdte tridt med de teknologiske fremskrittene til ubåtene i den sovjetiske marine. Westland Helicopters kom med et tilbud på et tremotors helikopter med lignende dimensjoner til Sea King, kalt WG.34. WG.34 skulle ha større autonomi og et lengre rekkevidde enn sin forgjenger. Samtidig vurderte den italienske marnien også å bytte ut sin flåte av Sea King-helikoptre, som ble bygget av det italienske selskapet Agusta; Westland og Agusta begynte derfor å snakke om å utvikle et felles nytt helikoptet, som skulle erstatte Sea King.

Agusta og Westland inngikk en avtale om å jobbe sammen om prosjektet, og startet i fellesskap det nye selskapet EH Industries Limited (EHI) for å følge opp utvikling og markedsføre det nye helikopteret til potensielle operatører. 12. juni 1981 bekreftet den britiske regjeringen at den ville delta i prosjektet og at de hadde satt av 20 millioner pund til å kunne utvikle ni konsepter for et nytt helikopter. En stor avtale, som sikret finansiering for EH101s utviklingsprogram, ble signert av både de britiske og italienske regjeringer i 1984. Ved Paris Air Show i 1985 viste Agusta frem en fullskalamodell av den nye helikopteren, noe som førte til et mer generalisert design som kunne tilpasses, for å møte behovene til ulike sivile- eller militære kundene. Den første prototypen fløy den 9. oktober 1987.

I 1987 valgte Canada EH101, som erstatning for deres Sea King-helikoptre til bruk for antiubåtkrigføring og som redningshelikoptre. EH101s tredje motor og økt autonomi sammenlignet med blant annet Sikorsky Seahawk, dens rekkevidde og anti-isingsegenskaper ble også sett på som avgjørende for å kunne operere i Nord-Atlanteren. Beslutningen om å kjøpe inn opp til 50 EH101-helikoptre, for å erstatte det canadiske forsvarets Sea King-helikoptre, førte til politisk kamp mellom de konservative og de liberale partier, der sistnevnte mente at EH101 var for dyr. Kritikerne mente at EH101-kjøpet var overdrevet og unødvendig etter den kalde krigens slutt tidlig på 1990-tallet. Omfattende kostnadsoverslag ble presentert av både støttespillere og motstandere av EH101-anskaffelsen, der motstanderne støttet livsforlengelengende vedlikehold av de ekisterende helikopterflåtene med Sikorsky CH-124 Sea King og Boeing Vertol CH-113 Labrador. EH101-kontroversen ble sett på som en viktig faktor under valget i Canada i 1993. Bestillingen ble kansellert av den nye liberale regjeringen i 1993 og resulterte i en avbestillingsavgift på 470 millioner dollar.

I produksjon
Flere testfly ble bygget i slutten av 1980-årene og tidlig i 1990-årene. Testflyvningen ble stanset i seks måneder etter det andre testflyet styrtet 21. januar 1993. Den 6. juni 1993 fløy den første EH101 med Rolls-Royce/Turbomeca RTM322-motor. Til sammen ni prototyper ble bygget for å teste ut militære og sivile applikasjoner, inkludert en «heliliner»-konfigurasjon. I februar 1995 la Storbritannia formelt inn sin første bestilling på totalt 22 EH101-helikoptre; tett fulgt av Italias bestilling på 16 EH101 i oktober 1995. EH101-ordren var ikke uten kontrovers, det britiske luftforsvaret ønsket seg en flåte med kun Boeing CH-47 Chinook. Boeing hadde angivelig også gitt tilbudt billigere pris for nye Chinook-helikoptre. Storbritannia fikk sine første helikoptre i 1997 og Italia sine første året etter.

I 2005 ble et samarbeidsprosjekt mellom AgustaWestland og Lockheed Martin valgt som vinnere av konkurransen for å erstatte den den amerikanske presidentens Marine One for United States Marine Corps. En variant av AW101, med betegnelsen VH-71 Kestrel, skulle produseres i USA og hadde gått inn i testfasen. Programmet hadde imidlertid betydelige kostnadsoverskridelser og politisk motstand, noe som førte til at anskaffelsen ble droppet i juni 2009 Marine Corps også uavhengig av dette gjennomførte studier av EH101 som en back-up plan for Bell-Boeing V-22 Osprey med tiltrotor i løpet av 1990-årene.

Etter fusjonen mellom Westland og Augusta til AgustaWestland i 2000, var det ikke behov for en separat EHI-enhet. EH101 ble derfor formelt omdøpt til AW101 i 2007. I 2008 ble det rapportert at volumet av AW101-ordrer ville fylle produksjonskapasiteten de neste fem årene. I april 2009 var mer enn 180 AW101-helikoptre solgt over hele verden og den samlede operasjonelle flåten hadde gjennomført over  flytimer.

Design

Oversikt

AW101 følger et konvensjonelt designoppsett, men bruker avansert teknologi, som for eksempel utformingen av rotorbladene, avionikksystemer og den omfattende bruken av komposittmaterialer. Strukturen på flykroppen består av moduler bygget med en aluminium-litiumlegering, designet for å være både lett og skadebestandig. AW101 er designet for å fly under ekstreme værforhold og er utstyrt med et anti-isingssystem, og skal kunne operere i temperaturer mellom -45 og + 50 °C. Fartøyets kontrollsystemer gjør at AW101 skal kunne holde seg stabilt med opp til 40 knop (20,6 m/s eller 74 km/t) med sidevind.

Helikopteret har også et vibrasjonskontrollsystem, reduserer vibrasjonene i skroget med opptil 80%. 
Cockpiten er utstyrt med pansrede seter for mannskapet, og kan tåle en slaghastighet på over 10 m/s. Helikoptret er beregnet for å flys av to piloter, selv om det også kan flys av en pilot. Pilotinstrumentene viser seks fullfargede HD-skjermbilder og et valgfritt skjermbilde. Et digitalt kart eller en skjerm for forward looking infrared (FLIR) kan også installeres.

Danmark 
I Danmark kjøpte Flyvevåbnet i 2001 14 EH101 til levering fra 2006. Det første ble satt i drift under overværelse av dronning Margrethe og prins Henrik den 24. april 2007. EH101 avløste gradvis de aldrende S-61A redningshelikoptere, som ble levert i 1965 – S-61 ble utfaset pr. 30. juni 2010.

Etter innfasingen i Danmark var helikoptrene plaget med mye problemer og produserte langt færre flytimer enn forventet. Årsaken var både tekniske problemer og stor mangel på flymekanikere etter flyttingen fra Værløse til Karup. Forgjengeren S-61A hadde også store tekniske problemer i begynnelsen av sin tjeneste.

På grunn av Storbritannias akutte transporthelikoptermangel i Afghanistan, inngikk den britiske og danske regjering en avtale som medførte at «danske» Merlin i juni og juli 2007 ble ombygget til RAFs transporthelikopterstandard, og fikk RAF-typebetegnelsen HC.3A. Denne har nyere rotorblader (type BERP IV mot de danske BERP III), som gir 600 kg mere løfteevne eller en økt rekkevidde på ca. 100–150 km. Samtidig inngikk den britiske regjering en kontrakt med AgustaWestland-fabrikken om å bygge erstatningshelikoptere til Danmark, således at Flyvevåbnet senest i 2009 ville motta seks nye Merlin EH101-helikoptre.

Den 5. juni 2009 landet M-515 som den første av de seks nye helikoptre i Eskadrille 722. M-516 ankom 24. juli 2009. M-517 ankom 21. august 2009, M-518 ankom 8. oktober 2009, M-519 ankom 29. oktober 2009 og M-520 den 20. januar 2010.

Den 11. oktober 2014 havarerte et av de danske EH101-helikoptrene under en treningsflyvning ved Mazar-e Sharif i Afghanistan. Det var under landing hvor det skjedde ukontrollerte rystelser som følge av biomekanisk feedback. Helikopteret ble alvorlig skadet.

Norge

Den norske regjeringen har besluttet å kjøpe 16 maskiner av helikopteret for å erstatte redningshelikopteret Westland Sea King som flys av Luftforsvarets 330 skvadron. AW101 erstattet Sea King på Sola 1. september 2020 og på Ørland 14. mai 2021.

Sea King vil gradvis fases ut frem mot 2023 i videre rekkefølge Banak, Bodø, Rygge og Florø. AW101 i norsk tjeneste kalles «SAR Queen».

Referanser

Bibliografi

Eksterne lenker
 Norges nye redningshelikopter først ute med helt ny teknologi

Leonardo
Militærhelikoptre
Luftfartøy produsert i Storbritannia
Luftfartøy produsert i Italia
Utstyr brukt av Luftforsvaret