alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Bart De Wever

Bart Albert Liliane De Wever (født 21. desember 1970 i Mortsel) er en belgisk-flamsk nasjonalistisk politiker. Han er partiformann i Nieuw-Vlaamse Alliantie.

Liv

Generelt 
De Wever er utdannet som historiker (lisensiat katolsk universitet Leuven og UFSIA, aggregat). Som student var han medlem av det Liberaal Vlaams Studentenverbond i Antwerpen, av KVHV-Antwerpen og KVHV-Leuven. Han var redaktør for Tegenstroom (Motstrøm), et flamsk blad, og for Ons Leven (Vårt Liv). Hans opinion og visjon om verden finner man i columner i noen flamske aviser (som i De Morgen og De Standaard).

De Wever kaller seg selv konservativ. Han har beundring for den konservative filosofen Edmund Burke og den burkeanske konservatismen. Han liker også gjerne den britiske psykiateren Anthony Daniels (bedre kjent under hans pseudonym Theodore Dalrymple).

De Wever giftet seg med Veerle Hegge 12. januar 2008 og er far til fire barn.

Politisk karriere i N-VA 
De Wever er medlem i det Daglige Rådet, er partistyremedlem og partirådgivermedlem. I 1996 ble han valgt ut som disktriktsrådgivermedlem fra Berchem i Antwerpen kommune og i 2004 ble han kåret til flamsk parlamentsmedlem.
Etter et kongress fra partiet i det samme året ble han kåret – som eneste kandidat – til partiformann med 95 % av alle stemmene.
De Wever var som formann i N-VA, kartellpartner av CD&V, én av medlemmene i de langsomme forhandlingene i 2007 for en reform av en ny belgisk føderal regjering.

I de flamske valgene 7. juni 2009 ledet De Wever sitt parti til en seier med 13 % av stemmene. Året etter, ved føderalvalgene 13. juni, vant De Wever og hans N-VA valget, med en meget stor oppslutning (31,7 % av stemmene for statusen hans i Flanderns Senat). Han fikk personlig 785.776 fortrinnsrett stemmegivninger.

Torsdag 17. juni 2010 utnevnte Kong Albert II ham til informatør, rett etter valgene i 2010. De Wever aksepterte denne oppgaven. Han mislyktes likevel, etter at sosialistene i Vallonia forkastet hans skriftlige arbeid for å kunne danne en ny regjering. Ett år etter valgene, da Elio Di Rupo fra det samme sosialistiske partiet skrev ferdig sitt arbeid, gjorde De Wever akkurat det samme og skjøt ned forsøket. De Wever håpet at han skulle få støtte i sin beslutning av de andre flamske høyrepartiene, men de var uenige med ham. Sommeren 2011 bestemte De Wever at han skulle trekke seg i forhandlingene, fordi han mente at arbeidet til Di Rupo ikke var tilfredsstillende og at N-VA ikke kunne akseptere "et slikt tilbakeskritt" for flamlenderne.

Oversikt politisk karriere 
 Medlem av distriktsrådet i Berchem i Antwerpen kommune (1996–1997)
 Generel formann i N-VA (2004- )
 Flamsk parlementsmedlem (2004–2007)
 Medlem av kommunerådet i Antwerpen (2006- )
 Føderal folkerepresentant (2007–2009)
 Flamsk parlementsmedlem (2009- )

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Biografi på N-VAs nettside (på nederlandsk)

Belgiske politikere
Personer fra Mortsel
Norsk jernbaneskole

Norsk jernbaneskole er et utdanningssenter for jernbanesektoren, organisatorisk underlagt Bane NOR. Skolen blei oppretta i 2005, som en konsekvens av at Jernbaneverket fikk ansvaret for utdanning av lokomotivførere gjennom en offentlig fagskole for yrket. Skolen tilbyr en rekke korte og lange kurs innen forskjellige jernbanefag – sveisekurs, sikkert arbeid ved spor, leder for elsikkerhet, hovedsikkerhetsvakt og en mengde repetisjonskurs og faglige kurs for montører og lærlinger innen jernbanefeltet. Fra 2019 er Norsk jernbaneskole en del av Bane NOR.

Skolen omfattet tidligere (2005-2018) lokomotivførerutdanningen. Norsk fagskole for lokomotivførere, eller Lokførerskolen, som nå er en del av Jernbanedirektoratet. 

Skolen har sin hovedaktivitet på Grorud i Oslo, i de gamle lokalene til Jernbaneverkets signalskole. Mange kurs gjennomføres andre steder, blant annet i Trondheim, der skolen en periode hadde en liten avdeling med førerkurs for kjøring av arbeidstog. Skolen fikk en stor utvidelse av bygningsmassen våren 2010, og våren 2011 åpnet et simulatorsenter ved skolen, med egen simulator for togledere.

Norsk jernbaneskole har i 2018 rundt 40 ansatte. Skolen er organisatorisk delt i to fagavdelinger samt en driftsavdeling: Trafikk (internopplæring for togekspeditører og togledere til Bane NOR), og avdeling for jernbanefag (kurs innen bane, spor, signaler, strømforsyning og trafikksikkerhet). 

Norsk Jernbaneskole må ikke forveksles med NSB Kompetansesenter (NSB-skolen), sjøl om begge disse historisk har sitt utspring i den samme jernbaneskolen, den gang alt som var jernbane i Norge var en del av NSB. Norsk jernbaneskole må heller ikke blandes med «Jernbaneskolen», som er et undervisningsbygg tilhørende Teologisk Fakultet ved Universitetet i Oslo. Sjølve jernbaneutdanninga flytta ut fra dette bygget alt i 1992 (da til Tomtekaia ved Oslo S), men navnet på bygget er beholdt.

Eksterne lenker 
 

Jernbane i Norge
Utdanning i Oslo
Utdanningsinstitusjoner etablert i 2005
NSB Kompetansesenter

NSB Kompetansesenter, tidligere NSB-skolen, er Vys utdanningssenter for egne ansatte, og i beskjeden grad også noen eksterne kurs. De største enkeltaktivitetene ved skolen er grunnutdanning av konduktører til Vys tog, samt intern grunn- og etteropplæring av kjørende personale (konduktører og lokomotivførere).

Skolen har siden 2004 holdt til på området til det gamle Verkstedet Sundland i Drammen. I dag holder flere utdanningsinstitusjoner og andre bedrifter til i det samme bygningskomplekset, i tillegg til at Mantena driver vedlikehold av tog på samme område. I nordenden av området foregår det diverse annen jernbaneaktivitet, særlig innen godstrafikk.

NSB-skolen har siden 2004 hatt i drift en egen togsimulator, basert på selskapets motorvognsett type 72, som i 2010 ble supplert med en ny simulator basert på Stadler FLIRT (type 74 og 75). NSB-skolen flyttet 8. desember 2010 inn i et nytt stort bygg på Sundland, som også var Norges første næringsbygg i energiklasse A. Navnet ble samtidig endret til NSB Kompetansesenter. I nybygget er det blant annet plassert fullskalamodeller av vogner basert på materielltypene 73 og 74, for praktisk opplæring av personale.

Tidligere har NSB-skolen holdt til på i Blindernveien på Blindern i Oslo (til 1992) og på Tomtekaia ved Oslo S (1992–2004).

Arkitekt: alt.arkitektur as, www.alt.as, med Einar Lunøe som prosjektleder gjennom programmeringsfase fram til ferdig bygg.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Eiendommer og prosjekter – NSB Kompetansesenter
 NSB Kompetansesenter – Norske arkitekters landsforbund

Vy
Utdanning i Drammen
Liste over stortingsrepresentanter fra Flora kommune

Liste over stortingsrepresentanter fra Flora kommune er en oversikt over stortingsrepresentanter som er født, oppvokst, eller over tid, bosatt i Flora kommune.

Flora
Dutar

Dutar (persisk: دو تار, usbekisk: dutor; også skrevet dotar eller doutar) er en tradisjonell langhalset lutt med to strenger som spilles i Sentral-Asia og Sør-Asia. Instrumentets navn kommer fra det persiske ordet for «to strenger», و تار dotār (< دو do «to», تار tār «streng»), selv om herati dutar i Afghanistan har fjorten strenger. Når instrumentet spilles blir strengene vanligvis plukket av uighurer i Vest-Kina og klimpret og plukket av usbekere, tadsjikere, turkmenere og afghanere. I Vest-Bengal og Bangladesh spilles instrumentet av baul-samfunnet og blir kalt dotara.

Enkelte typer dotara har fire strenger i stedet for to. Da instrumentet ble utviklet i hendene til gjeterne tidlig i det 15. århundre, ble strengene laget av tarmene til unge geiter. Med den kommende silkeveien ble strenger laget av tvunnet silke. Moderne instrumenter har også silke- eller nylonstrenger.

Dutar gir fra seg en varm og rolig tone. Typiske størrelser for det pæreformede instrumentet varierer mellom en og to meter.

Haj Ghorban Soleimani (1922 -2008) var en kjent dutar-spiller.

Se også 
 Dotara
 Saz
 Çiftelia
 Iransk musikk
 Afghansk musikk
 Turkmensk musikk
 Sentralasiatisk musikk

Eksterne lenker 
  Setar Instrumental Family: Dotar
  Bilde av en dutar

Klimpreinstrumenter
Afghansk kultur
Iransk kultur
Kasakhstansk kultur
Kirgisisk kultur
Tadsjikisk kultur
Strengeinstrumenter
Rubab



Rubab eller robab (persisk: رُباب rubāb, tadsjikisk/usbekisk: рубоб) er et luttlignende instrument fra Afghanistan og Nordvest-Pakistan. Det har fått sitt navn etter det arabiske rebab som betyr «spilles med en bue», men strengene på det sentralasiatiske instrumentet blir plukket og har tydelige forskjeller i konstruksjon. Rubab brukes i hovedsak av tadsjikiske, pashtunske og iransk-kurdiske klassiske musikere. 

Rubab er en type kort lutt hvis kropp er skåret ut av et enkelt stykke tre, med en membran som dekker det hule rommet som stolen er festet på. Instrumentet har tre melodistrenger stemt i kvarter, tre bordunstrenger og 11 eller 12 resonansstrenger. Instrumentet er laget av stammen til morbærtreet, hodet av dyrhuden på f.eks. en geit, og strengene enten av fordøyelsessystemet (fra tarmene til unge geiter, brakt til trådstørrelse) eller nylon. 

Rubab er kjent som «løven av instrumenter» og er en av de afghanske nasjonalinstrumentene (sammen med zerbaghali). Instrumentet spiller ofte en viktig rolle i klassisk afghansk musikk. Andre steder er det kjent som kabuli rebab. Det er forgjengeren til det nordindiske sarod, men har i motsetning til sistnevnte tverrbånd. Da den muslimske musikeren Mardana ble den første disippel av Guru Nának ble rabab en viktig del av sikh-musikk. Men selv om instrumentets navn også kommer fra rubab, er punjabi-instrumentet konstruert på en annen måte. 

Rubab er attestert fra det 7. århundre. Det er nevnt i gamle persiske bøker, og mange sufi-poeter nevner det i sine dikt. Det er et tradisjonelt instrument i Khorasan og er i dag mye brukt i land som Afghanistan, Iran, Pakistan, Tadsjikistan og Usbekistan. Instrumentene som lages i Iran er litt annerledes enn de i Afghanistan. 

I Tadsjikistan spilles et lignende men noe ulik rubab-i-pamir (pamiri rubab), med en tynnere kropp og nakke. Rubab fra Pamir-området har seks strenger, der hver av dem er festet med bestemte mellomrom nedover langs nakken, i likhet med den femte strengen på en amerikansk banjo. Denne konstruksjonen er valgt fremfor at strengene går fra hodet til stolen.

Kjente spillere 
 Ustad Mohammad Omar (1905–1980), den mest kjente rubab-spilleren fra Afghanistan
 Homayun Sakhi, en kjent rubab-spiller fra Afghanistan og en tidligere student av Ustad Mohammad Omar
 Bijan Kamkar, en iransk-kurdisk spiller

Se også 
 Rebab
 Rebec
 Afghansk musikk
 Kurdisk musikk
 Iransk musikk
 Pashtunsk musikk
 Sentralasiatisk musikk

Referanser

Eksterne lenker 
  World Music Central – Ustad Mohammad Omar

Strengeinstrumenter
Afghansk kultur
Iransk kultur
Tadsjikisk kultur
Tanbur

For tanbur i andre sammenhenger, se Tanbur (andre betydninger).

Tanbur (persisk: تنبور tanbūr; også kjent som tambur) er en betegnelse på en rekke forskjellige, langhalsede lutter med tverrbånd som har opprinnelse i Midtøsten eller Sentral-Asia. Ifølge New Grove Dictionary of Music and Musicians «presenterer terminologien en komplisert situasjon. I dag beskriver betegnelsen tanbur (eller tambur) en rekke ulike men samtidig relaterte og langhalsede lutter brukt i kunst og folkeminner. Lignende eller identiske instrumenter har også andre navn.» Lignende instrumenter er blant annet setar og tar. 

Tanbur er kjent siden to tusen år. Instrumentene fikk sin hellige status først i det 15. århundre, men siden den gang har de ikke blitt brukt for verdslig musikk eller underholdning. Tanbur spilles ofte sammen med rammetrommen daf. 

Siden sumerernes tid har instrumentene blitt et religiøst symbol i mange land. For eksempel sies det at kong David skal ha spilt tanbur som akkompagnement til sin poesi, mest sannsynlig i en religiøs sammenheng. 

I dag brukes tanbur fortsatt av Ahl-e Haqq og i noen land i Midtøsten og Sentral-Asia, samt til dels i Mandsjuria.

Eksterne lenker 
  Atlas of Plucked Instruments: Central Asia

Strengeinstrumenter
Afghansk kultur
Iransk kultur
Kasakhstansk kultur
Kirgisisk kultur
Tadsjikisk kultur
Ludvig Botnen

Ludvig Olai Botnen (født 27. mars 1910 i Angedalen, Førde, død 29. april 1987) var en norsk journalist og politiker (Venstre), bosatt i Florø. Redaktør og Venstre-politiker. Stortingsrepresentant 1961-1969.

Utdanning og yrkeserfaring 
Botnen arbeidet som journalist i aviser i Sunnfjord og i Hordaland Folkeblad før han ble redaktør i Firda Folkeblad fra 1934. Han har også vært lærer og rektor ved handelsskolen i Florø.

Verv 

 1955–1957 medlem av bystyret og ordfører i Florø kommune
 1960–1961 medlem av bystyret og ordfører i Florø kommune
 1961–1969 Stortingsrepresentant
 1976–1979 medlem av bystyret og ordfører i Flora kommune
 1958– leder i Vestres fylkeslag og 12 år i Venstres landsstyre

Tillitsverv i presseorganisasjoner og i Sunnfjord Sogelag. Tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 1980.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske journalister
Norske redaktører
Norske pedagoger
Norske skoleledere
Venstre-ordførere i Sogn og Fjordane
Stortingsrepresentanter 1961–1965
Stortingsrepresentanter 1965–1969
Stortingsrepresentanter fra Venstre
Kongens fortjenstmedalje i gull
Ordførere i Florø
Ordførere i Flora
Personer fra Førde kommune
Rektorer ved skoler i Norge
Federico Marchetti

Federico Marchetti (født 7. februar 1983) er en italiensk fotballspiller som fra den 30. juni 2022 er klubbløs.

Han spiller keeper, og er også en del av . Marchetti har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Torino FC og AlbinoLeffe fra Italia.

Landslaget 
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.

Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Italienske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 2010
Spillere i Fotball-EM 2016
Fotballspillere for Torino FC
Fotballspillere for FC Pro Vercelli
Fotballspillere for FC Crotone
Fotballspillere for Treviso FBC 1993
Fotballspillere for UC AlbinoLeffe
Fotballspillere for Cagliari Calcio
Fotballspillere for SS Lazio
Fotballspillere for Genoa CFC
Personer fra Bassano del Grappa
Fødsler i 1983
Leonardo Bonucci

Leonardo Bonucci (født 1. mai 1987) er en italiensk fotballspiller som spiller for Juventus FC. Han er også en del av . 

Bonucci har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Pisa Calcio. 

19. desember 2016 skrev han under en ny kontrakt med Juventus til 2021.

14. juli 2017 ble Juventus og AC Milan enige om en overgangssum for Bonucci.

Landslaget 
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.

Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.

Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021. Italia vant EM-finalen mot  3-2, etter straffesparkkonkurranse. Bonucci ble den eldste spilleren til å score i en EM-finale (34 år og 71 dager).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Italienske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 2010
Spillere i Fotball-EM 2012
Spillere i Fotball-VM 2014
Spillere i Fotball-EM 2016
Spillere i Fotball-EM 2021
Fotballspillere for FC Internazionale Milano
Fotballspillere for Treviso FBC 1993
Fotballspillere for Pisa Calcio
Fotballspillere for AS Bari
Fotballspillere for Juventus FC
Fotballspillere for AC Milan
Personer fra Viterbo
Fødsler i 1987
Domenico Criscito

Domenico Criscito (født 30. desember 1986) er en italiensk fotballspiller som spiller for den canadiske klubben . 

Før han i 2011 signerte for Zenit, spile han for de italienske klubbene Genoa og Juventus. Criscito er mest anvendt som venstreback i sin karriere, men kan også bekle rollen som vingback og midstopper. Han er kjent for sin anvendelighet både offensivt og defensivt.  

Han har vært en fast del av det italienske landslaget siden 2009, og representerte landet sitt under VM i Sør-Afrika i 2010.  

Criscito startet karrieren i Genoa, hvor han i en alder av 16 år fikk sin debut i Serie B i Juni, 2003. Sommeren 2004 ble 50% av hans kontrakt solgt til Juventus, hvor han fikk få sjanser. Etter flere utlån tilbake til Genoa, bestemte Juventus seg for å selge han tilbake til Genoa, hvor han forble til 2011.  

Sommeren 2011 signerte Criscito for den russiske toppklubben Zenit St. Petersburg, hvor han har vunnet 2 ligagull, den russiske cupen og den russiske supercupen.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Italienske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 2010
Deltakere for Italia under Sommer-OL 2008
Fotballspillere under Sommer-OL 2008
Fotballspillere for Genoa CFC
Fotballspillere for Juventus FC
Fotballspillere for FK Zenit St. Petersburg
Fotballspillere for Toronto FC
Personer fra Storbyområdet Napoli
Fødsler i 1986
Påskemorgen slukker sorgen

«Påskemorgen slukker sorgen» er en salme skrevet av N.F.S. Grundtvig i 1843. Ludvig M. Lindeman skrev melodi til den i 1864. Den har opprinnelig ni strofer.

Publisert 
Landstads reviderte salmebok (LR) som nummer 338 med syv strofer
Landstads kirkesalmebog (LK) som nummer 382 med ni strofer
Norsk Salmebok (Nos) som nummer 184 med seks strofer

Innspillinger (i utvalg) 
Halfdan Rode med orgel. Innspilt i Kristiania sent i 1906. Utgitt på de akustiske 78-platene 2-82461 og Gramophone 282222.
Alfred Helgeby. Utgitt på den akustiske 78-platen Gramophone X 1191.
Jac. Rynning, tenor med orgel. Innspilt i Berlin i 1928. Utgitt på 78-platen Brunswick 7666.
Olav Werner med Rolf Holger, orgel. Innspilt 30. januar 1959. Utgitt på singlen Odeon ND 7280 og på EP-platen Odeon GEON 34.

Referanser

Eksterne lenker 
Påskemorgen slukker sorgen (Salmebloggen.no)

Påskesalmer
Jørn Atle Støa

Jørn Atle Støa (født 24. oktober 1975 i Hønefoss) er en gitarist og komponist. 

Utdanning fra Norges musikkhøgskole og Rytmisk Musikkonservatorium i København, med elektrisk gitar som hovedinstrument. 

Han har jobbet med artister som Alexander Rybak, Maria Haukaas Storeng, Jan Erik Larssen, Trine Rein, Odd René Andersen, Stian Barsnes-Simonsen og mange flere. Støa har deltatt på en rekke innspillinger blant annet skrevet, produsert og synger på «Først på ballen» – Hønefoss ballklubbs låt i tippeligaen. I årene 2006-2012 har Jørn Atle Støa produsert Fartsfylt Juleshow, RÅTT SHOW og showet EN KVELD MED GUTTA (RYBAK, Barsnes-Simonsen med fler) sammen med makker Trond Lien.

Jørn Atle Støa driver underholdningsselskapet All Entertainment sammen med Trond Lien, og leverer underholdningsløsninger til næringslivet. 

Som komponist har Jørn Atle Støa over 120 registrerte titler i TONO, med komposisjoner til musikaler, revy, pop og jazz. Fra 2009-2012 samarbeider Jørn Atle Støa med Stian Barsnes Simonsen om bok- og CD serien om Fnøkkel og Gnøkkel fra Planeten Melo. Utgivelse 2010 og 2012. 14 låter og 2 bøker, begge har kommet ut på iPad både på norsk og engelsk.

Personer fra Ringerike kommune
Norske gitarister
Norske komponister
Fødsler i 1975
Jeg så ham som barn med det solrike øye

Jeg så ham som barn med det solrike øye er en dansk salme skrevet av prest og salmedikter Vilhelm Birkedal i 1858. Den har opprinnelig syv strofer.

Publisert 
Landstads salmebok som nummer 576 under «Åndelige sanger for hjemmet»
Sangboken (1962) som nummer 717 under kategorien «Ungdomssalmer»  med syv strofer
Norsk salmebok som nummer 334 under «utsagn»

Innspillinger (i utvalg) 
Olav Werner med Ragnar Danielsens ensemble. Arr.: Ragnar Danielsen. innspilt i juni 1967. Utgitt på LP-platen Jeg så ham som barn (Odeon SMOCN 1005)

Referanser

Eksterne lenker 
 Jeg så ham som barn med det solrike øye (Salmebloggen.no)

Danske salmer
Gervinho

Gervais Yao Kouassi, også kjent som Gervinho (født 27. mai 1987) er en ivoriansk fotballspiller som spiller for den tyrkiske fotballklubben Trabzonspor. Han er også en del av . 

Gervinho har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet franske Le Mans FC og KSK Beveren fra Belgia. 

Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Ivorianske fotballspillere
Spillere i Afrikamesterskapet 2008
Spillere i Afrikamesterskapet 2010
Spillere i Afrikamesterskapet 2012
Spillere i Afrikamesterskapet 2013
Spillere i Afrikamesterskapet 2015
Spillere i Fotball-VM 2010
Spillere i Fotball-VM 2014
Deltakere for Elfenbenskysten under Sommer-OL 2008
Fotballspillere under Sommer-OL 2008
Fotballspillere for ASEC Mimosas
Fotballspillere for KSK Beveren
Fotballspillere for Le Mans UC 72
Fotballspillere for Lille OSC
Fotballspillere for Arsenal FC
Fotballspillere for AS Roma
Fotballspillere for Hebei FC
Fotballspillere for Parma FC
Fotballspillere for Trabzonspor
Fødsler i 1987
Liste over maronittiske patriarker av Antiokia

Denne listen omfatter de maronittiske patriarkene av Antiokia, dvs. fra maronittene begynte å utnevne egne patriarker i 687 og frem til i dag. For patriarker før 687 se liste over patriarker av Antiokia.

Patriarker Libanonfjellene 
 Johannes Maron I (687–707)
(...?)
 Cyr
 Gabriel
 Johannes el Damlassi
 Theophilus
(...?)
 Johannes Maron II (rundt 938)
 Gregor I
 Stefan I
 Markus	
 Eusebius
 Johannes II
 Josua I
 David
 Gregor II
 Theofelix
 Josua II
 Dumith
 Isak
 Johannes III
 Simon I
 Josef I el Gergessi (1110–1120)
 Peter I (1121–1130)
 Gregor III (1130–1141)
 Jakob I (1141–1151)
 Johannes IV (1151–1154)
 Peter II 1154–1173()
 Peter III (1173–1199)
 Jeremias I (1199–1230)
 Daniel I (1230–1239)
 Johannes V (1239–1245)
 Simon II (1245–1277)
 Daniel II (1278–1282)
 Jeremias II (1282–1297)
 Simon III (1297–1339)
 Johannes VI (1339–1357)
 Gabriel II (1357–1367)
 Johannes VII (1367–1404)
 Johannes VIII (1404–1440)

Maronittiske i Qannoubine 
 Johannes VIII (1440–1445)
 Jakob II (1445–1468)
 Josef II (1468–1492)
 Simon IV (1492–1524)
 Moses Akkari (1524–1567)
 Mikael I Rizzi (1567–1581)
 Sarkis Rizzi (1581–1596)
 Josef III Rizzi (1596–1608)
 Johannes IX Machlouf (1608–1633)
 Georg I Omaira (1633–1644)
 Josef IV Halib (1644–1648)
 Johannes X Bawab (1648–1656)
 Georg II Rizkallah (1656–1670)
 Stefan II Peter El Douaihy (1670–1704)
 Gabriel III al Blouzani (1704–1705)
 Jakob III Awad (1705–1733)
 Josef V Dergham Khazen (1733–1742)
 Simon V Awad (1743–1756)
 Tobias el Khazen (1756–1766)
 Josef VI Etienne (1766–1793)
 Mikael II Fadel (1793–1795)
 Philipp Gemajel (1795–1796)
 Josef VII Tayan (1796–1808)
 Johannes XI Helou (1808–1823)

Patriarker i Bkerke 
 Josef VIII Peter Hobaish (1823–1845)
 Josef IX Raji el Khazen (1845–1854)
 Paul I Peter Massaad (1854–1890)
 Johannes X Peter el Hajj (1890–1898)
 Elias Peter Hoayek (1898–1931)
 Antonius I Peter Arida (1931–1955)
 Paul II Peter Meouchi (1955–1975)
 Antonius II Peter Khoraiche (1975–1986)
 Nasrallah Peter Sfeir (1986–2011)
 Bechara Peter al-Rahi (2011–)

Eksterne lenker 
 Liste og biografier over maronittiske patriarker (engelsk)

Antiokia, maronittisk
Orientalsk katolisisme
!
Falkenstenbatteriet

Falkenstenbatteriet var et batteri som ble anlagt som utenverk for Karljohansvern i 1902, en oppgave det delte med Brårudåsen batteri. Bakgrunnen for opprettelsen av batteriet var den økte spenningen i forholdet med Sverige opp mot unionsoppløsningen i 1905.
Batteriet skulle dekke området Falkensten-Borrevannet og hadde en hovedskuddretning mot vest og sydvest. Selve batterifronten har en lengde på 50 meter og har åpne stillinger med plass for fire posisjonskanoner.

Batteriet var til å begynne med underlagt posisjonsartilleriet, men ble i 1903 overført til festningsartilleriet.

Referanser

Artilleribatterier i Norge
Kulturminner i Horten
Grensebefestningene 1895–1915
Byggverk i Horten
Festningsverk i Vestfold og Telemark
Ivar Otto Irgens Mogstad

Ivar Otto Irgens Mogstad (født 7. juni 1856 i Aure, død 7. januar 1928 i Trondheim) var en norsk oppdagelsesreisende. Frem til «Frams» avgang mot Nordishavet hadde han jobbet som overvokter ved Gaustad sinnssykeasyl. Han ble valgt med på Nansens Fram-ekspedisjon på grunn av sine tekniske ferdigheter som mekaniker og altmuligmann, og hadde blant annet ansvar for hundene når Nansen ikke befant seg på «Fram». Som medlem av Fram-ekspedisjonen mottok Mogstad Fram-medaljen, og han mottok også Royal Geographical Societys medalje i bronse. 
Mogstads vei i Trondheim er oppkalt etter ham.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske oppdagere
Norske polfarere
Personer fra Aure kommune
Dødsdato ukjent
Fødsler i 1856
Dødsfall i 1928