alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Mechelen-Brussel erkebispedømme

Mechelen-Brussel erkebispedømme er et katolsk erkebispedømme med sete i Mechelen i Belgia.

Det ble opprettet i 1559 som Mechelen erkebispedømme med territorium fra Cambrai bispedømme og Liège bispedømme. I 1961 ble en del av området avgitt til det nyopprettede Antwerpen bispedømme, og samtidig skiftet det navn til Mechelen-Brussel.

Erkebiskoper
Antoine Perrenot de Granvella (1561–1578)
Johannes Hauchin (1583–1589)
William Allen (1589–1594)
vakant
Mathias Hovius (1596–1620)
Jacobus Boonen (1621–1655)
Andreas Cruesen (1657–1666)
Joannes Wachtendonck (1667–1668)
Alphonsus de Berghes (1670–1689) 
Humbertus Guilielmus de Precipiano (1690–1711)
vakant
Thomas Philip Wallrad d'Alsace-Boussut de Chimay (1715–1759)
Johann Heinrich von Frankenberg (1759–1801)
Jean-Armand de Bessuéjouls Roquelaure (1802–1818)
Engelbert Sterckx (1832–1867)
Victor-Auguste-Isidore Dechamps (1867–1883) 
Pierre-Lambert Goosens (1884–1906)
Desiré-Félicien-François-Joseph Mercier (1906–1926) 
Jozef-Ernest van Roey (1925–1961) 
Leo Jozef Suenens (1961–1979)  
Godfried Danneels (1979–2010)
André-Joseph Léonard (2010–2015)
Jozef De Kesel (2015–)

Eksterne lenker 
 

Bispedømmer i Belgia
Katolske bispedømmer i Europa
Etableringer i 1559
Josip Mihalović

Josip Mihalović (født 16. januar 1814 i Torda ved Csanád i Ungarn, død 19. februar 1891 i Zagreb i Kroatia, da Østerrike-Ungarn) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Zagreb 1870–1891.

Han ble kreert til kardinal i juni 1877 av pave Pius IX, med San Pancrazio som tittelkirke

Han deltok ved konklavet 1878 som valgte pave Leo XIII.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santorio (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Giovanni Carlo Boschi (1715-1788) *1760
 Kardinal Bartolomeo Pacca (1746-1844) *1786
 Kardinal Gabriel della Genga Sermattei (1801-1861) *1833
 Kardinal Mariano Falcinelli Antoniacci, O.S.B. (1806-1874) 1853 
 Kardinal Josip Mihalović (1814-1891) *1870

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Ungarske katolske biskoper
Kroatiske katolske biskoper
Kroatiske kardinaler
Ungarske kardinaler
Linjen Rebiba
Personer fra Cluj
Juraj Haulík Váralyai

Juraj Haulík Váralyai  (født 20. april 1787 i Trnava i Ungarn, nå i Slovakia, død 11. mai 1869 i Zagreb i Østerrike-Ungarn, nå i Kroatia) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Zagreb 1852–1869.

Han var den første kardinal som residerte i Kroatia, og han gav sterk støtte til slovakiske og kroatiske skoler på en tid da Ungarn forsøkte å motvirke andre nasjonaliteter.

Han ble kreert til kardinal i 1856 av pave Pius IX, med Santa Quirico e Giulitta som tittelkirke.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santorio (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Giovanni Carlo Boschi (1715-1788) *1760
 Kardinal Bartolomeo Pacca (1756-1844) *1786
 Pave Gregor XVI (1765-1846) *1831
 Kardinal Lodovico Altieri (1805-1867) *1836
 Kardinal Juraj Haulík Váralyai (1787-1869) *1837

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Kroatiske katolske biskoper
Ungarske katolske biskoper
Slovakiske katolske biskoper
Kroatiske kardinaler
Ungarske kardinaler
Slovakiske kardinaler
Linjen Rebiba
Personer fra Trnava
János Scitovszky

János Scitovszky  (født 1. november 1785 i Béla i Ungarn, nå Kosická Belá i Slovakia, død 19. oktober 1866 i Budapest) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Esztergom 1849–1866.

Han ble kreert til kardinal i 1853 av pave Pius IX, med Santa Croce in Gerusalemme som tittelkirke.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Kardinal Flavio Chigi den eldre (1631-1693) *1686
 Kardinal Giovanni Antonio Guadagni (1674-1759) *1724
 Kardinal Christoph Bartholomäus Anton Migazzi von Waal und Sonnenthurn (1714-1803) *1751
 Kardinal József Batthyány (1727-1799) *1759
 Erkebiskop Ferenc Fuchs (1744-1807) *1788
 Erkebiskop István Fischer de Nagy (1754-1822) *1804
 Biskop József Vurum (1763-1838) *1816
 Biskop Ferenc (František) Lajcsák (Lajčák) (1772-1833) *1825
 Kardinal János Keresztély Scitovszky (1775-1866) *1828

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Ungarske katolske biskoper
Ungarske kardinaler
Slovakiske kardinaler
Linjen Rebiba
Personer fra Okres Košice-okolie
Gustav Heinemann

Gustav Walter Heinemann (født 23. juli 1899 i Schwelm, død 7. juli 1976 i Essen) var en tysk politiker (Christlich Demokratische Union). Han var innenriksminister fra 1949 til 1950, justisminister fra 1966 til 1969 og Tysklands tredje president, fra 1969 til 1974.

Liv og virke

Bakgrunn 
Gustev Heinemann ble født som det eldste av tre barn av Otto Heinemann som arbeidet ved Kruppverkene i Essen. Han ble døpt etter sin morfar. Både morfaren og faren var venstreliberale. Han tok nødeksamen (Notabitur) 1917 og deltok så i første verdenskrig, men var ikke ved fronten. Frem til krigsslutt kom han etter et hjerteproblem å tilbringe ved Kruppverkene. 

Han studerte fra 1918 jus og historie i Münster, Marburg, München, Göttingen og Berlin, hvor han tok den første juridiske statseksamen i 1921 og den andre i 1926. I 1921 ble han dr. rer. pol.

Karriere
Fra 1926 til 1928 var han virksom som advokat i Essen. Han var deretter frem til 1936 ansatt ved de rhinske stålverkene i Essen. I 1929 ble han også dr. jur. Fra 1933 underviste han i berg- og næringsrett ved universitetet i Köln. Han var bergverksdirektør ved de rhinske stålverker fra 1936 til 1949, og arbeidet fra 1950 igjen som advokat.

Fra 1930 til 1933 var han medlem av Christlich-Sozialer Volksdienst.

Politiker
Heinemann arbeidet gjennom Bekjennelseskirken mot nazistene.

I 1945 var han med på å grunnlegge CDU, men forlot partiet i 1952. Han ble valgt til overborgermester i Essen i 1946 og var medlem av landdagen i Nordrhein-Westfalen 1947-1950 og justisminister i delstaten frem til 1948. Han grunnla sammen med Helene Wessel Gesamtdeutsche Partei (GVP), men partiet fikk bare rundt 1,2 % ved det føderale valget i 1957. Partiet ble oppløst det året, og Heinemann ble medlem av SPD. Samtidig ble han innvalgt i Forbundsdagen, hvor han satt til 1969. Fra 1958 til 1969 tilhørte han sentralstyret i SPD.

President
I 1969 ble han valgt til Tysklands president, med seks stemmer mer enn sin konservative motkandidat Gerhard Schröder. Han var da den første tyske sosialdemokratiske president siden Friedrich Ebert.

Heinemann var gift med Hilda Ordemann, og hadde fire barn. Den katolske teologen Uta Ranke-Heinemann var hans datter.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
  Deutsches Historisches Museum: Kurzbiografie

Tyske presidenter
Medlemmer av Forbundsdagen
SPD-politikere
Personer fra Ennepe-Ruhr-Kreis
Tyske justisministre
Tyske innenriksministre
Lajos Haynald

Lajos Haynald  (født 3. oktober 1816 i Szécsény i Ungarn, død 4. juli 1891 i Kalocsa) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Kalocsa-Bács 1867–1891.

Han ble kreert til kardinal i 1879 av pave Leo XIII, med Santa Maria degli Angeli som tittelkirke.

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Ungarske katolske biskoper
Ungarske kardinaler
Personer fra Nógrád
Hustadvika (havstykke)

Hustadvika er et drøyt 10 nautiske mil (18,5 km) langt åpent havstykke utenfor Romsdalshalvøya i Møre og Romsdal, i skipsleia mellom Bud og Kristiansund. 

I sør starter den fra Harøyfjorden og Bjørnsund fyr. I nord går den over i Ramnefjorden ved Kvitholmen fyr. Havstykket er regnet som et av de farligste langs norskekysten og flere skip har forlist her. Farvannet er urent i en strekning på mellom 1,5 og 2 nautiske mil (1,9 til 3,7 km) fra land.

Se også 
 Hustadvika kommune
 Skipsleia langs norskekysten
 Stopleleivraket
 DS «Olaf Kyrre»
 «Rokta»-forliset
 MS «Viking Sky»
 MS «Hagland Captain»

Referanser

Eksterne lenker 
 Bølgevarsel for Hustadvika fra Barentswatch

Hustadvikas geografi
Landformer i Møre og Romsdal
Eide
Esztergom

Esztergom (tysk: Gran; slovakisk: Ostrihom; serbisk/kroatisk: Ostrogon; latin: Strigonium) er en by nord i Ungarn, 45  kilometer fra Budapest. Donau danner her grensen mot Slovakia, hvor søsterbyen Štúrovo ligger. 

Esztergom var Ungarns hovedstad fra starten av 1000-tallet til starten på 1200-tallet. Da ble hovedstaden flyttet til Visegrád, for senere å bli flyttet til Buda.

Historie 
Stedets første bosettere var kelterne. I romertiden var det anlagt en by her kalt Salvio Mansio. Etter folkevandringstiden, ca. i år 500, kom slaverne til området og kalte stedet Strěgom (av å våke); herfra kunne man overvåke Donau. Det ungarske navnet på byen er en avledning av Strěgom. 

Gran, det tyske navnet for byen er avledet av elven Hron, som munner ut i Donau ved Štúrovo på den andre siden av elven.

Magyarene befolket området i begynnelsen av det 10. århundre. Mot slutten av århundret ble byen sete for storfyrsten Géza. Gézas sønn, István (969 til 1038) kristnet magyarene. István I. (tysk Stephan) ble kronet i Esztergom 1. juledag 1000, eller etter andres mening 1. nyttårsdag 1001, som ungarernes første konge. Han ble erklært som helgen i 1083.

Esztergom er Ungarns eldste erkebispesete. Erkebiskopen av Esztergom er derfor primas i den romersk-katolske kirken i Ungarn. Byens katedral er Ungarns største kirke.

Politikk 
Den ungarske forfatningsdomstolen (Magyar Köztársaság Alkotmánybírósága), grunnlagt i 1989, har sitt formelle hovedkvarter i Esztergom. Formålet med opprettelsen av domstolen var å gi støtte til utviklingen av rettsstaten, de forfatningsrettslige regler og beskyttelsen av andre grunnleggende rettigheter.

Severdigheter 

Maria Valeria-broen, som forbinder Esztergom og Štúrovo, ble gjenåpnet i 2001. Broen ble opprinnelig planlagt av Feketehazi Janos, som også planla frihetsbroen i Budapest. Broen er ødelagt to ganger, først i 1919 og deretter 26. desember 1944 av tyskerne, da de trakk seg ut av Ungarn.

Byen preges av Esztergomkatedralen, som ble påbegynt i 1822. I 1856 ble deler av kirken innviet med verket «Missa solennis zur Einweihung der Basilika in Gran» av Franz Liszt: Graner messe. Kirken er i dag Ungarns største og Europas tredje største kirke, med en grunnflate på 5 600 m².

Den japanske Suzuki Motor Corporation grunnla i 1993 det ungarske datterselskapet Magyar Suzuki Corp. i Esztergom og opprettet her en avdeling for produksjon av småbiler.

Annet 
I 1973 ble en klassisk gitarfestival holdt for første gang, som deretter ble holdt annethvert år til 2009.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Ungarn
Tidligere hovedsteder
Byer ved Donau
Kursteder
Domenico Agostini

Domenico Agostini (født 31. mai 1825 i Treviso i Kongedømmet Lombardia-Venetia i Det østerrikske keiserrike, død 31. desember 1891 i Venezia i Italia) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var patriark av Venezia 1877–1891.

Liv og virke

Bakgrunn
Domenico Agostini var sønn av Antonio Agostini og  Maria De Gobbis. Han studerte på det lokale seminar i Treviso, og så ved Universitetet i Padova. Han tok doktorgrad i filosofi og juss, men trådte ut av den klerikale stand for å slutte seg til borgermilitsen under krigen mot Østerrike i perioden 1848–1850.

Han mottok de lavere vielser i 1850, etter å ha vendt tilbake til kleresiet.

Prest, biskop, patriark
Han ble presteviet den 26. januar 1851 i Venezia av patriark kardinal Giacomo Monico, og inkardinert i bispedømmet Treviso. Han ble valgt til biskop av Chioggia den 27. oktober 1871, obg bispeviet 17. desember samme år av kardinal Giuseppe Luigi Trevisanato, patriarl av Venezia; medkonsekratorer var  biskop Federico Maria Zinelli av Treviso, og biskop Salvatore Giovanni Battista Bolognesi, C.O., av Belluno e Feltre.

Så ble han promovert til patriark av Venezia den 22. juni 1877.

Kardinal
Han ble kreert til kardinal i 1882 av pave Leo XIII, med Sant'Eusebio som tittelkirke. i 1886 opterte han for Santa Maria della Pace.

Kardinal Agostini døde nyttårsaften 1891.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
 Kardinal Fabio Maria Asquini (1802-1878) *1837
 Kardinal Giuseppe Luigi Trevisanato (1801-1877) *1853
 Kardinal Domenico Agostini

Referanser

Eksterne lenker 
 The Cardinals of the Holy Roman Church

Italienske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Italienske kardinaler
Patriarker av Venezia
Personer fra Treviso
Fødsler i 1825
Dødsfall i 1891
Frédéric Passy

Frédéric Passy (født 20. mai 1822 i Paris, død 12. juni 1912 i Neuilly-sur-Seine) var en fransk økonom, politiker og humanist. Som «fredens apostel» ble han i 1901 tildelt den første Nobels fredspris sammen med Henri Dunant.

Liv og virke

Bakgrunn
Passy ble født i Paris som sønn av Felix Passy, en veteran fra slaget ved Waterloo, og Marie-Louis-Pauline Salleron. Hans onkel var Hippolyte Passy, som var minister i regjeringen til både Louis Philippe og Napoleon III . 

Passy studerte juss og praktiserte i en kort periode før han aksepterte et tilbud som regnskapsfører for statsrådet (Conseil de Droit) fra 1846 til 1849. Under påvirkning fra sin onkel sluttet han i posten og returnerte til universitetet hvor han studerte økonomi.

Økonom, politiker
Passy ble i 1863 tilbudt et professorat i økonomi, men avslo å ta imot det fordi han foraktet det franske keiserdømme. Etter monarkiets fall ble han medlem av nasjonalforsamlingen, og 1881-89 av deputertkammeret, men oppnådde ikke gjenvalg i 1889. Som parlamentsmedlem var Passy opptatt av utenrikspolitikk og internasjonal fredsmekling.

Passy var liberal av anskuelse og forsøkte å fjerne alle hindre for en harmonisk varehandel. Tvister mellom arbeidsgivere og arbeidere burde avgjøres ved mekling og voldgiftsdom, men enda viktigere var at megling og voldgift måtte erstatte krig som metode for å avgjøre tvister mellom folkene. Han stiftet i 1867 den første internasjonale fredsorganisasjonen.

Han ble i 1877 medlem av Académie des Sciences Morales et Politiques, et akademi som på samme måte som Det franske akademi er en avdeling av Institut de France. Han engasjerte seg i flere politiske spørsmål, som utdanningsreformer og fred mellom Frankrike og Preussen.

Sammen med briten Randal Cremer stiftet Passy i 1889 Den interparlamentariske union, en organisasjon som opprinnelig var en medlemsorganisasjon for individuelle parlamentarikere, men som i dag har nasjonalforsamlinger som medlemmer. Organisasjonen arbeidet for fredsmekling.

Referanser

Litteratur 
 Herbert Maza: Frédéric Passy: La Fondation de l'Union Interparlamentaire (1965)
 Mélange économique, Paris, 1857.
 De la propriété intéllectuelle, (medforfatter), Paris, 1859.
 Leçons d'économie politique, Montpellier, 1861.
 La Démocratie et l'instruction, Paris, 1864. 
 Les Machines et leur influence sur le développement de l'humanité, Paris, 1866. 
 Malthus et sa doctrine, 1868.
 Histoire du travail : leçons faites aux soirées littéraires de la Sorbonne, Paris, 1873.
 Pour la paix, Paris, 1909. "En fredsmeglers tilbakeblikk og selvbiografi"
 Sophismes et truismes, Paris, 1910.

Eksterne lenker 

Humanister
Franske politikere
Franske nobelprisvinnere
Nobelprisvinnere (fred)
Personer fra Paris
Pasifister
Fødsler i 1822
Dødsfall i 1912
Los Altos (republikk)

Los Altos er en tidligere stat i Mellom-Amerika. Den var den sjette staten som inngikk i Den mellomamerikanske føderasjon, og ble innlemmet på slutten av 1830-tallet. Hovedstaden var Quetzaltenango. Los Altos er i dag hovedsakelig en del av Guatemala, mens en mindre del av territoriet ligger i Chiapas i dagens Mexico. Republikken eksisterte fra 2. februar 1838 til 21. oktober 1848.

Tidligere republikker
Guatemalas historie
Stater og territorier etablert i 1838
Stater og territorier opphørt i 1840
Stater og territorier etablert i 1848
Stater og territorier opphørt i 1848
Jarl André Storbæk

Jarl André Storbæk (født 21. september 1978) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for Eidsvold Turn.

Han er oppvokst i Ljørdalen i Trysil. Han har tidligere spilt for Vålerenga i Tippeligaen, etter 2009-sesongen ble ikke kontrakten med klubben fornyet. Han har 17 A-landskamper for Norge. Han har også 28 kamper for aldersbestemte landslag.

Storbæk gikk til Vålerenga fra Ham-Kam etter 2005-sesongen, etter å ha spilt to sesonger på Briskeby.

Han har også spilt for Raufoss, Østre Trysil og Nybergsund.

Etter 2014-sesongen, valgte Strømsgodset å ikke fornye kontrakten. Storbæk gikk siden tilbake til Nybergsund som spillende hjelpetrener.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske fotballspillere
Norske fotballtrenere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Norske fotballspillere i Hellas
Norske fotballspillere i Danmark
Fotballspillere for Nybergsund IL-Trysil
Fotballspillere for Raufoss IL
Fotballspillere for HamKam
Fotballspillere for Vålerenga Fotball
Fotballspillere for Panetolikos
Fotballspillere for SønderjyskE
Fotballspillere for Strømsgodset TF
Personer fra Trysil kommune
Fødsler i 1978
Anaplasmose

Anaplasmose (tidligere kalt ehrlichiose) forårsakes av en  rikettsiebakterie som invaderer de røde blodlegemene

Sykdommen var tidligere kun kjent som en dyresykdom som kunne ramme hest, hund, katt, storfe og sau, hos sistnevnte kjent som sjodogg.

De siste årene (1994 i USA, 1997 i Slovenia) er sykdommen påvist hos mennesker. Den naturlige smittekilden for bakterien er bl.a. flått, men infiserte gnagere, sau og hjortedyr er også smittebærere. Smitte av anaplasmose øker risikoen for smitte av borreliose fra flått og det blir derfor i noen land alltid testet for anaplasmose hos pasienter med borreliasmitte eller ved mistanke om slik infeksjon (Slovenia). Anaplasmose hos mennesker antas å være underdiagnosert i Norge fordi det ikke er pliktig å rapportere tilfeller av sykdommen, og spesifikke og sikre tester utover blodutstryk (som i beste fall påviser aktiv infeksjon inntil to måneder etter smitte) ikke gjøres annet enn i forskningsøyemed.

Sykdommen kan behandles med antibiotika (12-14 dager) og er vanligvis selvhelbredende hos mennesker. Infeksjon kan gi influensalignende symptomer som muskelsmerter, hodepine og feber. I sjeldnere tilfeller utvikles lungesvikt, nyresvikt, nervøse symptomer og hos 1-2% av infiserte oppstår aids-lignende immunsvikt. Basert på tall fra USA antas anaplasmose å ha en dødelighet på 1%, som følge av sekundær infeksjon hos pasienter med aids-lignende immunsvikt. Hos hund og sau er det beskrevet kroniske infeksjoner, leddsmerter og perifere nervesymptomer. Sykdommen kan behandles med antibiotika.
Arten som angriper varierer mellom artene. For storfe nevnes artene Anaplasma marginale, A. centrale og A. cordatum. For hund har man A. canis mens sau har A. ovis. Hos sau refererer litteraturen også til Anaplasma phagocytophilum. For mennesker nevnes arten A. chaffeensis.

Litteraturen kan sprike noe, da slekten Anaplasma har blitt utvidet til å inkludere arter som er flyttet over fra slekten Ehrlichia

Referanser

Infeksjonssykdommer
Veterinærmedisin
Høgskolen i Hedmark

Høgskolen i Hedmark (forkortet HH eller HiHm) var en regional høgskole etablert i 1994 som i 2016 ble fusjonert inn i Høgskolen i Innlandet. 

Den ble etablert 1. august 1994 og hadde nesten 8000 studenter og 500 ansatte. Høgskolen var en av 24 statlige høgskoler i Norge og var et resultat av at fire statlige høgskoler i Hamar, Elverum, Åmot og Stor-Elvdal ble slått sammen som en del av Høgskolereformen i 1994. I september 2016 vedtok Høgskolen i Hedmark og Høgskolen i Lillehammer å slå seg sammen til Høgskolen i Innlandet; sammenslåingen ble iverksatt fra 1. januar 2017.

Høgskolen hadde undervisning ved fire campuser, Hamar, Elverum, Åmot (Rena) og Stor-Elvdal (Evenstad skogskole), i tillegg til desentraliserte studiesteder på Tynset og Kongsvinger. Campus Rena samarbeidet også med Studiesenteret.no om desentralisert utdanning i hele Norge. Hovedadministrasjonen lå (sammen med Avdeling for folkehelsefag) på Terningen Arena i Elverum.

Høgskolen forsøkte å slå seg sammen med Høgskolen i Lillehammer og Høgskolen i Gjøvik med sikte på å utvikle universitetskompetanse (Prosjekt Innlandsuniversitetet), men forsøket ble avsluttet i 2012 da høgskolene ikke ble enige om organiseringen. 

Høgskolen tilbød vel 100 fag- og profesjonsstudier innen følgende fagområder:

 Skole og barnehage
 Helse og idrett
 Økonomi og ledelse
 Økologi og landbruk
 Musikk
 Design, spill og medier
 Bioteknologi
 Språk og kulturfag

Studiene kunne tas i varierende lengder fra halvårsenheter til bachelorgrader, mastergrader og enkelte doktorgradstudier, samt en rekke kurs-, etter- og videreutdanninger.

Høgskolens fire avdelinger:
 Avdeling for folkehelsefag – Campus Elverum
 Avdeling for lærerutdanning og naturvitenskap – LUNA, Campus Hamar 
 Avdeling for anvendt økologi og landbruksfag – AØL, Campus Evenstad
 Avdeling for økonomi- og ledelsesfag – ØLR, Campus Rena

Høgskolen tilbød internasjonalisering av studier, både muligheter for å ta deler av ordinær utdanning i utlandet, eller ved å fortsette å utdanne seg i utlandet etter endte studier.

Se også
 Studentsamskipnaden i Hedmark

Referanser

Eksterne lenker
 Høgskolen i Hedmark
 Brannvakta Studentersamfunn, Hamar
 Din Framtid.no 

 
Utdanning i Elverum
Utdanning i Åmot
Utdanning i Hamar
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1994
Utdanningsinstitusjoner nedlagt i 2016
Professorer ved Høgskolen i Hedmark
Høgskolen i Innlandet
Hedmarks utdanningshistorie
Krise

Krise stammer fra det greske krisis (og latinske crisis), som kan oversettes med plutselig forandring, avgjørende vending eller skjebnesvanger forstyrrelse. 

Krise er mye brukt i blant annet kommunikasjonsfaget, da i forbindelse med en krisekommunikasjon. Krisekommunikasjon handler om tre ting:

Før krisen: kommunisere for å forhindre kriser og planlegge for kriser som likevel vil kunne ramme.

Under krisen: kommunisere med krisens interessenter og berørte interessenter, håndtere utfordrende saker.

Etter krisen: kommunisere for å gjenreise tillit og omdømme, lære av hva som har skjedd.

Oppsummert kan man i denne sammenheng si at en krise er en større uheldig hendelse som bringer med seg problemer som ikke kan løses gjennom ordinær organisering og handlekraft.

Ord og uttrykk
Konflikter