alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Norske minnemynter

Norske minnemynter er minnemynter utgitt i Norge. Ifølge Norges Bank er minnemynter «mynter for å markere viktige kulturelle, historiske eller nasjonale hendelser». De deler inn minnemyntene i to deler; jubileums- og minnemynter av gull og/eller sølv, som ikke regnes som sirkulasjonsmynt, og sirkulasjonsmynt med spesialpreg. Selv om jubileums- og minnemynter ikke regnes som sirkulasjonsmynt, er de et tvunget betalingsmiddel. De to myntene skal preges med hjemmel i §§ 13 og 16 i sentralbankloven.

Ettersom minnemynt inkluderer mynter som ikke nødvendigvis er beregnet som sirkulasjonsmynt, kan et par mynter under dansketiden inkluderes. I så fall er den første minnemynt preget av Den Kongelige Mynt en 1 speciedaler fra 1661 (uten årsbetegnelse, som ble preget til innføringen av Eneveldet under Frederik III. 

Det ble ikke preget noen minnemynter under unionstiden mellom Norge og Sverige. Den første minnemynten til det selvstendige Norge var i anledning ettårsjubileet for unionsoppløsningen i 1906. Denne ble også preget i 1907.

Regler for produksjon av minnemynter
Norges Bank publiserte i 2008 følgende regler om motiver for jubileums- og minnemynter og sirkulasjonsmynter med særpreg:
 Jubileums- og minnemynter, altså mynter preget i edelt metall, skal lages i anledning «[j]ubileer innenfor Kongehuset og jubileer knyttet til konstitusjonen». 
 Øvrige begivenheter, enkeltpersoner, organisasjoner og institusjoner skal markeres med sirkulasjonsmynter med spesialpreg
 Utgivelser for å markere historiske begivenheter bør fortrinnsvis være knyttet til landets historie etter 1814. 
 Utgivelser knyttet til en person må med unntak av Kongehuset gjelde en avdød. Organisasjoner og institusjoner som markeres bør som hovedregel være minst 100 år.

Siden da ble både Ole Bulls og Universitetet i Oslos 200-årsjubileum, begge fra før 1814, preget. Ellers er myntene innenfor reglene til Norges Bank.

Oversikt over norske minnemynter siden 1905
Dette er en oversikt over minnemynter, både jubileums- og minnemynter og sirkulasjonsmynter med særpreg.

Referanser

Eksterne lenker
 Myntkatalogen Norges Mynter på nett

Valuta
Norske mynter
Dilocerus

Se Systematisk inndeling

Dilocerus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, avlange trebukker, enten røde med svarte dekkvinger eller svarte med gulbrune dekkvinger. Antennene er middels kraftige, litt lengre enn kroppen. Pronotum er bredt tønnerformet, dekkvingene er jevnbrede. Beina er lange, lårene tydelig klubbeformede.

Levevis 
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse 
Artene er kjent fra Bolivia og Argentina.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Compsocerini J. Thomson, 1864 
 Slekten Dilocerus Napp, 1980
 Dilocerus brunneus Napp & Martins, 2006
 Dilocerus marinonii Napp, 1980
 Dilocerus sp. - hittil ubeskrevet art

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 Bildegalleri 
 
 

Cerambycinae
Biller formelt beskrevet i 1980
Chaetosopus

Se Systematisk inndeling

Chaetosopus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, avlange og slanke trebukker, røde med svarte dekkvinger. Antennene er tynne, litt lengre enn kroppen, litt innenfor midten med en stor dusk av svarte hår. Pronotum er tønneformet, dekkvingene er jevnbrede. Beina er lange, lårene litt klubbeformede.

Levevis 
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse 
Artene er bare kjent fra Brasil.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Compsocerini J. Thomson, 1864 
 Slekten Chaetosopus Napp & Martins, 1988
 Chaetosopus contiguus Napp & Martins, 1988
 Chaetosopus infalsatus Napp & Martins, 1988
 Chaetosopus violaceus sp. (Martins, 1973)

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 Bildegalleri 
 
 

Cerambycinae
Biller formelt beskrevet i 1988
Brasils insekter
Caperonotus

Se Systematisk inndeling

Caperonotus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, nokså brede, svarte trebukker, dekkvingene gjerne brunrøde med svart spiss. Kroppen kan ha bronseaktig metallglans. Antennene er tynne, lengre enn kroppen, med en frynse av mørke hår på innersiden. Pronotum er tønneformet (litt smalere foran enn bak), dekkvingene er jevnbrede. Beina er forholdsvis korte og tynne.

Levevis 
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse 
Artene er kjent fra Brasil, Fransk Guyana og Ecuador.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Compsocerini J. Thomson, 1864 
 Slekten Caperonotus Napp, 1993
 Caperonotus cardinalis (Bates, 1870)
 Caperonotus guianensis Dalens & Touroult, 2009
 Caperonotus superbum sp. (Aurivillius, 1897)
 Caperonotus tucurui Napp & Monné, 2008

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 Bildegalleri 
 
 

Cerambycinae
Biller formelt beskrevet i 1993
Brasils insekter
Aglaoschema

Se Systematisk inndeling

Aglaoschema er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, avlange, mørke trebukker, som oftest med grønnlig eller blåaktig metallglans. Hode og pronotum kan være gulrøde. Antennene er lengre enn kroppen. Pronotum er bredt tønneformet, dekkvingene er jevnbrede. Beina er middels lange og tynne.

Levevis 
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse 
Slekten er kjent i det østlige Sør-Amerika fra Venezuela i nord til Argentina i sør, de fleste artene lever i Brasil. Det finnes også et par arter i Peru.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Compsocerini J. Thomson, 1864 
 Slekten Aglaoschema Napp, 1994
 Aglaoschema acauna Napp, 2008
 Aglaoschema albicorne (Fabricius, 1801)
 Aglaoschema apixara Napp, 2007
 Aglaoschema basale (Melzer, 1933)
 Aglaoschema camusi Dalens, Tavakilian, & Touroult, 2010
 Aglaoschema collorata (Napp, 1993)
 Aglaoschema concolor (Gounelle, 1911)
 Aglaoschema cyaneum (Pascoe, 1860)
 Aglaoschema dulce (Napp & Martins, 1988)
 Aglaoschema erythrocephala (Napp & Martins, 1988)
 Aglaoschema geoffroyi Dalens, Tavakilian, & Touroult, 2010
 Aglaoschema haemorrhoidale (Germar, 1824)
 Aglaoschema inca Napp, 2007
 Aglaoschema mimos Napp, 2008
 Aglaoschema mourei (Napp, 1993)
 Aglaoschema potiguassu Napp, 2008
 Aglaoschema prasinipenne (Lucas, 1857)
 Aglaoschema prasiniventre (Gounelle, 1911)
 Aglaoschema quieci Dalens, Tavakilian, & Touroult, 2010
 Aglaoschema rondoniense Napp, 2008
 Aglaoschema ruficeps (Bates, 1870)
 Aglaoschema rufiventre (Germar, 1824)
 Aglaoschema tarnieri (Bates, 1870)
 Aglaoschema ventrale (Germar, 1824)
 Aglaoschema vinolenta Dalens, Tavakilian, & Touroult, 2010
 Aglaoschema violaceipenne (Aurivillius, 1897)
 Aglaoschema viridipenne Thomson, 1860

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 Bildegalleri 
 
 

Cerambycinae
Biller formelt beskrevet i 1994
Protuberonotum

Se Systematisk inndeling

Protuberonotum er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
En middelsstor, spinkel, brunrød trebukk. Antennene er nær dobbelt så lange som kroppen. Pronotum er lengre enn bredt, sylindrisk med en bred tann litt bak midten. Dekkvingene er jevnbrede. Beina er tynne.

Levevis 
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse 
Arten lever i Chile.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Compsocerini J. Thomson, 1864 
 Slekten Protuberonotum Barriga & Cepeda, 2004
 Protuberonotum roitmani Barriga & Cepeda, 2004

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 Bildegalleri 
 
 

Cerambycinae
Biller formelt beskrevet i 2004
Chiles insekter
Frank Soehnle

Frank Soehnle (født 1963 i Stuttgart, Tyskland) er en tysk figurspiller, figurmaker, regissør og teaterpedagog.

Utdannelse 
Soehnle utdannet seg i figurteaterfaget ved Staatliche Hochschule für Musik und Darstellende Kunst Stuttgart i perioden 1983-1987. I 1987 ble han uteksaminert med en mastergrad i figurteater.

Den anerkjente figurteaterkunstneren Albrecht Roser var blant hans inspiratorer og læremestere.

Kunstnerisk virke 
Etter utdannelsen ble han kunstnerisk leder for kompaniet Figurentheater Karlsruhe. Denne stillingen hadde han fra 1987 til 1990. Sammen med Karin Ersching etablerte han i 1991 turnékompaniet figuren theater tübingen, som per 2018 fortsatt er i virksomhet, og som siden startet har rettet seg mot et voksent publikum. Fra det tidspunktet har han turnert verden over, med sine figurteaterproduksjoner – både som soloutøver og med ulike kompanier.

I tillegg til å være utøvende kunstner underviser han også ved flere videregående skoler.

Priser og hedersbevisninger 
Høsten 2018 arrangeres en utstilling om Frank Soehnles figurteaterkunst på Münchner Stadtmuseum, i forbindelse med figurteaterfestivalen «Internationales Figurentheaterfestival „mit:gefühl“». Utstillingens engelske tittel er „Wunderkammer – Frank Soehnles Figurentheater in dialogue with the puppet theatre collection of Munich“.

Referanser

Eksterne lenker 
 Frank Soehnles hjemmesider på Internett. Besøkt 14. september 2018
 Om Frank Soehnle på nettsiden World Encyclopedia of Puppetry Arts (WEPA). Besøkt 14. september 2018

Figurteater i Tyskland
Para-EM i friidrett 2018

Para-EM i friidrett 2018 (2018 World Para Athletics European Championships), europamesterskapet i friidrett for utøvere med funksjonshemminger, ble arrangert i Friedrich-Ludwig-Jahn-Sportpark i Berlin i Tyskland fra 20. til 26. august 2018. 

Cirka 700 utøver fra 35 land deltok, og Russland deltok ikke, fordi Det russiske friidrettsforbundet er utestengt fra internasjonal friidrett.

Klassifisering 
For å sikre en rettferdig konkurranse, mellom utøver med ulike handicap, klassifiseres utøverne i ulike klasser etter hvilken grad av funksjonshemming de har. Der det er flere klassifiseringer som konkurrerer sammen (f.eks. diskos F54/55/56) brukes et poengsystem for å avgjøre vinneren. 

F = Løpsøvelser (field)
T = Tekniske øvelser som hopp og kast (track)

11-13 – synshemmede, der 11 og 12 bruker ledsager
20 – utøvere med nedsatt intellektuell kapasitet
31-38 – cerebral parese eller andre tilstander som påvirker muskelkoordinasjon og -kontroll. Utøvere i klasse 31-34 konkurrerer sittende, 35-38 stående.
40-47 – amputasjoner av arm, hemninger i ben, eller les autres (andre funksjonshemninger)
51-58 – rullestolutøvere
61-63 – benamutasjoner, blade-løpere 
RR1-3 – rullestolkjørere som bruker trehjulssykkel for å holde balansen.

Oppsummering 
36 utøver vant to eller flere gullmedaljer i dette mesterskapet. Følgende utøvere vant tre eller flere gullmedaljer:

Det ble satt til sammen 15 nye verdensrekorder i dette mesterskapet, og 24 europarekorder. Lucyna Kornobys satte to av verdensrekordene.

Medaljetabell 
I noen øvelser ble ikke alle tre valørene utdelt, grunnat antall deltakere eller delte plasseringer. I tillegg var noen av øvelsene ikke medaljeøvelser, og er derfor ikke med i medaljetabellen. 

Endelig medaljetabell pr 26. august 2018.

Resultater menn

100 meter

200 meter

400 meter

800 meter

1500 meter

5000 meter

4 x 100 meter

Lengdehopp

Høydehopp

Kulestøt

Diskos

Spydkast

Klubbekast

Resultater kvinner

100 meter

200 meter

400 meter

800 meter

1500 meter

5000 meter

4 x 100 meter (universal)

Lengdehopp

Kulestøt

Diskos

Spydkast

Klubbekast

Referanser

Kilder 
 Resultater

Eksterne lenker 
 IPC - Berlin 2018

Friidrett i 2018
Para-EM i friidrett
Pink Fish

Pink Fish er en norsk kjede av hurtigmatrestauranter, grunnlagt 1. november 2017 av Ronny M. Gjøse, Geir Skeie og Svein Sandvik. Kjeden består av fem filialer i Oslo og én i Bergen, og filialer under bygging på Stavanger lufthavn, Sola og Changi flyplass i Singapore.

Restaurantkonseptet fokuserer på raske retter med norsk laks, produsert ved bestilling, slik som hamburgere og wraps. Kjeden har fått økonomisk støtte fra Innovasjon Norge med prosjektfinansiering av «Utvikling av et bærekraftig konsept for å gjøre norsk sjømat mer tilgjengelig for unge kundegrupper».

Referanser

Eksterne lenker
 

Norske restaurantkjeder
Hurtigmatkjeder
Sjømat
Etableringer i 2017
Jens Rynning

Jens Rynning (født 30. mai 1778 på Kastnes i Tranøy, død 11. juni 1857 i Snåsa) var en norsk prest og folkeopplyser, som hadde den lengste delen av sitt arbeidsliv som prest i Ringsaker og Snåsa. Han var også den første ordføreren i Snåsa 1838–1839 og igjen 1844–1847.

Liv
Han var sønn av fogden i Senja og Tromsø Ole Rynning og Golla Hveding. Han ble gift med en datter av landhandler Bernt Anker Steen i Ringsaker og var far til utvandrerføreren Ole Rynning, som skrev «Amerika-boka». Han var også morfar til presten Bernt Julius Muus og svigerfar til sin etterfølger Lorentz Peter Elster.

Jens Rynning ble student fra Trondheim katedralskole i 1796 og cand. theol. fra Københavns Universitet i 1800. Han studerte også andre emner som han trodde kunne komme til nytte som prest og lærer for folket, slik som landbruk, og han beskrives derfor som en potetprest.

Tilbake i Norge var han en tid lærer ved søndagsskolen i Trondheim og huslærer hos Eilert Holtermann på Austråttborgen. I 1805 var han i København for å søke embete og han ble samme år utnevnt til residerende kapellan i Ringsaker. Fra 1817 var han konstituert sogneprest samme sted. I Ringsaker gjorde han mye for å forbedre skolevesenet. I 1824 ble han utnevnt til sogneprest i Snåsa, hvor han ble resten av livet.

Rynning var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab fra 1805. I 1803 fikk Rynning 200 riksdaler for en prisoppgave om Tangbrændingens Indflydelse paa Fiskerierne og Agerdyrkningen. Han besvarte også Selskabet for Norges Vels prisoppgave om Odelsrettens Indflydelse paa National-Charakteren og Velstanden i Norge (trykt i Historisk-philosophiske Samlinger, 1813). I mange år sendte han innberetninger til Morgenbladet fra Snåsa.

Referanser 

Norske lutherske prester
Personer fra Tranøy kommune
Personer fra Ringsaker kommune
Ordførere i Snåsa
Tyfonen Mangkhut (Ompong)

Tyfonen Mangkhut (på Filippinene: Ompong) er en supertyfon som medio september 2018 huserer omkring Guam, Marshalløyene, Taiwan, Filippinene og Kina (Hongkong og Macao). Tyfonen bygde seg på et tidspunkt opp til en diameter på 900 km, hvorav øyet hadde en diameter på 125 km. Tyfonen hadde en middelvind på over 200 km/t. Tyfonen ble forventet og tidlig varslet slik at forberedelser kunne iverksettes. Den passerte over det nordlige Filippinene (fra Baggao i Cagayan i øst til Ilocos Norte i vest) og fortsatte retning vestlige Guangdong i Kina. Tyfonen svarte til en kategori 5-orkan på Saffir-Simpson-skalaen, 5 er den høyeste kategorien.  Omfattende evakueringer fant sted på Filippinene fra områder stormflod eller ras kunne påregnes.

Se også

Referanser 

Tropiske sykloner i Asia
Guam
Marshalløyene
Filippinene
Kina
Batak (filippinsk folk)

Batakene er en liten urfolksgruppe på den filippinske øya  Palawan. De skal ikke forveksles med batakene på Sumatra i Indonesia.

Beskrivelse
Batakene har negritiske røtter og er den minste etnolinguistiske gruppe på Palawan med et rent austronesisk språk. De bor i Palawans indre fjell nord for Puerto Princesa og i området mellom elven Babuyan og landsbyen Malcampo.

Frem til om lag 1980 fungerte batakenes system for svedjelandbruk. Etter da ble driftsformen mindre og mindre produktiv, blant annet på grunn av endrede politiske rammebetingelser.

Overslaget over folkegruppens størrelse varierer mellom 780 og 300 medlemmer. En telling fra 1990 hevder at de da var 400 personer.

Herkomst 
I de tre rikers tid i Kina ble «små og mørke mennesker» fordrevet mot sør av han-kineserne. Noen bosatte seg i det som nå er Thailand, andre i Malaysia, atter andre dro enda lenger til Sumatra, Borneo og derfra til  Filippinene over landbroene og de korte havstykkene fra Borneo til Palawan og videre.

Eksterne lenker 
 Side om batakene

Kilder 

Urfolk i Asia
Palawan
Etniske grupper på Filippinene
Acabyara

Se Systematisk inndeling

Acabyara er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
En middelsstor, avlang trebukk. Antennene er svarte, ganske kraftige, noe kortere enn kroppen hos hunnen og noe lengre enn kroppen hos hannen. Hodet er svart foran og gulrødt i den bakre delen. Pronotum er gulrødt, avrundet firkantet til neste klokkeformet (avsmalnende forover). Dekkvingene er litt utvidete bakover, lyst brun- eller gråaktige med to mørke stråstriper, den bakerste av disse er gaffeldelt i spissen. Beina er middels lange, brunlige til svarte.

Levevis 
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse 
Arten er kjent fra Brasil, Fransk Guyana, Colombia og Ecuador.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Compsocerini J. Thomson, 1864 
 Slekten Acabyara Napp & Martins, 2006
 Acabyara aruama Napp & Martins, 2006

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 Bildegalleri 
 
 

Cerambycinae
Biller formelt beskrevet i 2006
Ecoporanga (slekt)

Se Systematisk inndeling

Ecoporanga er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
Middelsstore, lange og slanke trebukker. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Hode og pronotum er gulrøde, dekkvingene svarte med mer eller mindre tydelig metallglans. Pronotum er tønneformet, bredest litt bak midten, dekkvingene smale og jevnbrede. Beina er lange og tynne, gulaktige eller mørke.

Levevis 
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse 
Artene er kjent fra Bolivia, Peru og Ecuador.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Compsocerini J. Thomson, 1864 
 Slekten Ecoporanga Napp & Martins, 2006
 Ecoporanga achira Napp & Martins, 2006
 Ecoporanga cooperi Monné & Monné, 2014
 Ecoporanga wallacei Monné & Monné, 2014

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 Bildegalleri 
 
 

Cerambycinae
Biller formelt beskrevet i 2006
Goatacara

Se Systematisk inndeling

Goatacara er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende 
En middelsstor, nokså kraftig, tofarget trebukk. Antennenes innerste ledd, hode, pronotum og dekkvingenes fremre del er brungule, resten av antennene og dekkvingene bakre del blåsvarte. Antennene er nokså kraftige, tydelig hårete, omtrent så lange som kroppen hos hunnen og noe lengre hos hannen. Pronotum er avrundet trapesformet, bredest bak, dekkvingene jevnbrede. På sidene når den gule fargen nesten tilbake til midten av dekkvinge, midt på er bare omtrent den fremre femtedelen gule. Beina er mørke, ikke særlig lange.

Levevis 
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse 
Arten er bare kjent fra Bolivia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
 Underordenen Polyphaga Emery, 1886
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
 Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
 Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
 Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802  
 Stammen Compsocerini J. Thomson, 1864 
 Slekten Goatacara Napp & Martins, 2006
 Goatacara boliviana Napp & Martins, 2006

Kilder 
 Liste over slektene
 Katalog med utbredelsesdata

Eksterne lenker 
 Bildegalleri 
 
 

Cerambycinae
Biller formelt beskrevet i 2006
Bolivias insekter
Christopher Browning

Christopher Robert Browning (født 22. mai 1944) er en amerikanske historiker kjent særlig for sin forskning på holocaust. Browning tok doktorgraden ved University of Wisconsin–Madison i 1975. Han arbeidet ved Pacific Lutheran University 1974-1999, og flyttet i 1999 til University of North Carolina at Chapel Hill. Browning ble valgt inn i American Academy of Arts and Sciences in 2006. Browning gikk av i 2014 og er professor emeritus på Chapel Hill.

Browning har vært sakkyndig vitne rettssaker mot antatte forbrytere fra andre verdenskrig.

Ordinary Men
Browning studerte Reserve-Polizei-Bataillon 101 fra Hamburg og konkluderte i sin bok Ordinary Men med at de menige politimennene var alminnelige middelaldrende menn. Browning skriver at med hensyn til alder, opphavssted og sosial bakgrunn var mennene i bataljon 101 de man skulle tro var minst egnet som kandidater til fremtidige massemordere. Medlemmene av 101 hadde blitt utsatt for lite politisk indoktrinering og var trolig ikke ivrige tilhengere av Hitler. Ifølge Browning deltok flertallet av ulike grunner: krigssituasjonen, lydighet, gruppepress, dehumanisering av ofrene, karrierejag og antisemittisme.

Browning tok opp den sosialpsykologiske tilnærmingen til holocaust som Stanley Milgram introduserte med sin studie av lydighet. I klassikeren Ordinary Men (1992) studerte Browning en bataljon på 500 vanlige tyske politifolk som drepte 35000 jøder (en stor del kvinner og barn) i løpet av vel ett år. Browning ble slått av hvor få som uttrykte moralske betenkeligheter ved drapene, mens noen var bekymret for moralen innad i bataljonen ved for eksempel å svikte sine kamerater dersom de avsto fra å delta i henrettelsene. Andre forskere kom til omtrent samme konklusjon, mens Daniel Goldhagen i boken Hitler's Willing Exectuioners (1996) trakk motsatt konklusjon av Browning. Goldhagen mener at bødlene ikke var lydige underordnete, men ønsket å drepe jøder fordi de ifølge Goldhagen var drevet av (en spesifikk tysk) antisemittisme.

Verk
Remembering Survival: Inside a Nazi Slave Labor Camp (W.W. Norton & Co., 2010)
The Origins of the Final Solution: The Evolution of Nazi Jewish Policy, September 1939–March 1942 (University of Nebraska Press, 2004)
 Nazi Policy, Jewish Workers, German Killers (Cambridge University Press, 2000)
Ordinary Men: Reserve Police Battalion 101 and the Final Solution in Poland (HarperCollins, 1992)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Historikere fra USA
Professorer fra USA