alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Sport Club Corinthians Paulista

Sport Club Corinthians Paulista, oftest omtalt som Corinthians, er en av de mest populære fotballklubbene i Brasil. Klubben ble stiftet 1. september 1910 og holder til i São Paulo. De siste årene har klubben spilt i Brasils Série A (toppdivisjonen). Klubben spiller i hvite trøyer og svarte bukser. Hjemmebanen heter Estádio do Pacaembu, og tar 37 500 tilskuere.

Corinthians har vunnet Série A syv ganger, senest i 2017. Ellers har den blant annet vunnet VM for klubblag to ganger (2000 og 2012) og São Paulo-mesterskapet 30 ganger.

Klubbens erkerival er Palmeiras, noe som har sin bakgrunn i at enkelte av klubbens medlemmer av italiensk opphav meldte overgang dit etter at Palmeiras ble stiftet i 1914. Imidlertid er rivaliteten i dag større med São Paulo.

Også Santos ansees som et rivaliserende lag, men ikke i samme grad som Palmeiras.

Noen kjente spillere med fortid i klubben er blant annet Sócrates, Dida, Carlos Tévez, Javier Mascherano, Liédson, Roberto Carlos, Ronaldo og Zé Maria.

Mesterskapsseire

1900–1969 

 1914: Campeonato Paulista
 1916: Campeonato Paulista 
 1922: Campeonato Paulista 
 1923: Campeonato Paulista 
 1924: Campeonato Paulista 
 1928: Campeonato Paulista 
 1929: Campeonato Paulista 
 1930: Campeonato Paulista 
 1937:Campeonato Paulista 
 1938: Campeonato Paulista 
 1939: Campeonato Paulista 
 1941: Campeonato Paulista 
 1951: Campeonato Paulista 
 1952: Campeonato Paulista 
 1954: Campeonato Paulista

1970–1999 

 1977: Campeonato Paulista  
 1979: Campeonato Paulista 
 1982: Campeonato Paulista 
 1983: Campeonato Paulista 
 1990: Campeonato Brasileiro
 1995:Campeonato Paulista 
 1995: Copa do Brasil
 1997: Campeonato Paulista
 1998: Campeonato Brasileiro
 1999: Campeonato Brasileiro
 1999: Campeonato Paulista

2000–2019 

 2000: VM i fotball for klubblag
2001: Campeonato Paulista 
 2002: Copa do Brasil
 2003: Campeonato Paulista 
 2005: Campeonato Brasileiro
 2009: Copa do Brasil
 2009: Campeonato Paulista 
 2011: Campeonato Brasileiro

 2012: VM i fotball for klubblag
2012: Copa Libertadores da América
2013: Campeonato Paulista 
2015: Campeonato Brasileiro
2017: Campeonato Paulista 
2017: Campeonato Brasileiro
2018: Campeonato Paulista 
2019: Campeonato Paulista

Spillerstall 
17. april 2021

Utlånte spillere

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Offisiell hjemmeside – portugisisk
 Offisiell hjemmeside – engelsk

Corinthians
Corinthians
Fotballag etablert i 1910
1910 i Brasil
Ligretto

Ligretto er et kortspill hvor to til tolv spillere kan delta. Poenget med spillet er å bli kvitt kortene sine med så fort som mulig. Alle spillere skal prøve å bli kvitt kortene samtidig, og kortene skal legges i bunker på ti på bordet, sortert etter farger.

Spilleregler 

Spillekortene kommer i fargene rød, grønn, gul og blå, og er nummerert med 1 til 10. Hver spiller får 40 kort. Før spillet starter må spilleren stokke kortene og legge 10 av dem i en bunke. Tre kort bli lagt ut ved siden av denne bunken. Resten av kortene beholder spilleren i hånden. Når spillet starter kan spillerne legge kortene ut på bordet etter nummer og farge. Det øverste kortet i bunken din skal være snudd, og kan legges ut på lik linje med de tre andre. 

Hvis en spiller ikke kan legge ut de tre kortene ved siden av bunken, så kan han se på hvert tredje kort fra kortene i hånden. 
Det må alltid være tre kort liggende ved siden av spillerens bunke, så hvis et kort legges ut, så må et nytt kort hentes fra bunken og legges ved siden av de to andre. Når alle kortene fra bunken til spilleren er lagt ut, så skal han rope "Ligretto", og spillet er ferdig. 

De andre spillerne får minuspoeng for kortene som er igjen i bunken sin. Disse skal ganges med to. 
Alle kortene har spesielle tegn på baksiden, slik at det er mulig å gjenkjenne hvem som har lagt dem ut. For hvert kort som en spiller har lagt ut gis ett plusspoeng. 

Når alt er regnet sammen, kan en ny runde starte.

Ligretto kommer i tre ulike pakker: Rød, Grønn og Blå. Om disse brukes sammen, kan tolv spillere spille samtidig, men det vil være enklere å gjennomføre med mindre spillere. 

Hurtighet, reaksjons- og kombineringsevne er viktige egenskaper når man spiller Ligretto. Ligretto er kjent som et stressende spill, og blir betegnet som avhengighetsdannende av entusiaster.

Varianter
5-er-ligretto er en variant som har oppstått fra Ligretto. Forskjellen er at for hver 10-er som legges ut, gis det 5 poeng. Dette vil øke antall poeng i spillet, og samtidig gi nybegynnere som ikke er så rask mulighet til å delta på lik linje med dem som har mer erfaring. 

Det bruker også å være slik at alle kortene i bunken til spilleren skal være snudd opp ned, slik at bare de tre kortene spilleren har på bordet kan legges ut. Selvsagt etterfylles det slik at det alltid er tre kort ved siden av bunken helt til bunken er tom.  

Denne varianten oppstod i Sør-Trøndelag, Norge.

 
Kortspill
Lek
Frankfurter Judengasse

Frankfurter Judengasse (dvs. Frankfurts jødekvarter) var fra 1462 til 1796 Frankfurt am Mains jødiske ghetto. Her bodde i sin tid Tysklands største jødiske samfunn.

Eksterne lenker 
 
 Museum Judengasse
 Der jüdische Friedhof Battonnstraße

Frankfurt am Main
Jødedom i Tyskland
Ludvig XVII av Frankrike

Ludvig XVII, Louis Charles av Frankrike og også kalt Louis VI av Navarra (født 27. mars 1785 i Versailles, død 8. juni 1795 i Paris) var sønn av Marie-Antoinette og Ludvig XVI.

Biografi 
Louis-Charles ble født på slottet i Versailles, som sine foreldres annen sønn og tredje barn. Som alle kongebarn på den tid, fikk Louis-Charles omsorg fra flere forskjellige personer. Dronningen utnevnte guvernanter for å se til alle de tre barna. Louis-Charles' første guvenante var Yolande de Polastron, duchesse de Polignac, som forlot Frankrike rett før utbruddet av den franske revolusjon. Hun ble erstattet med marquise Louise Élisabeth de Tourzel.  Dessuten utpekte dronningen Agathe de Rambaud til Louis-Charles offisielle pleier. Hun ble på mange måter hans egentlige morsskikkelse.<ref>Alain Decaux: Louis XVII retrouvé, 1947, s. 306.</ref>

Etter sin eldre brors død ble han i 1789 tronfølger. Etter sin fars henrettelse 21. januar 1793, ble han utropt til konge av Frankrike og Navarra av rojalistene. Han satt i fengsel under den franske revolusjon fra august 1792 til sin død i 1795, og derfor fikk han aldri styre landet.

Louis-Charles ble forut for rettssaken mot moren utsatt for tortur, i det øyemed at han skulle ytre seg slik at man kunne belegge anklagene mot Marie Antoinette at hun hadde misbrukt sin sønn seksuelt. Dronningen ble da også henrettet, selv om akkurat disse anklagene om incest ble frafalt. 

Etter at foreldrene begge var henrettet ble skomakeren Antoine Simon, en jakobiner, gitt i oppsrag å oppdra gutten til «god borger». Men etter at Simon på samme dag som Robespierre og andre jakobinere ble henrettet den 28. juli 1794 i guillotinen, levde barnet i Temple-fengselet ganske overlatt til seg selv, og egentlig forsømt. 

Den offisielle rapporten konkluderer med at han døde av tuberkulose under sitt opphold i den hemmelige cellen han satt i. Han hadde store arr over hele kroppen da han ble undersøkt senere, noe som tyder på at dårlig behandling, til og med mishandling. Noen trodde derfor at Ludvig XVII døde av dårlig behandling, og ikke av tuberkulose. Det at Ludvig XVII hadde rømt og at en annen gutt hadde tatt hans plass ble etterhvert et rykte.

Flere påsto i ettertid at de var Ludvig XVII. Blant dem var Carl Wilhelm Naundorff som i 1845 ble gravlagt under navnet Louis-Charles Duc de Normandie, Ludvig XVII. Etterkommerne hans fikk også bruke etternavnet de Bourbon hvilket var etternavnet til den franske kongefamilien. Moderne DNA-testing har imidlertid avkreftet at Wilhelm Naundorff var Ludvig XVII, men at den 10 år gamle gutten som døde i 1795 faktisk var Ludvig XVII.

 Referanser 

 Kilder 

 Nettsider 
  Om DNA-testingen og hvordan den foregikk, Genebase.com  «The Mystery of Louis XVII», Historywiz.com  Louis XVII, Nnbd.com''

Litteratur 

  

  

Huset Bourbon
Personer fra den franske revolusjon
Personer fra Versailles
Deco

Anderson Luis de Souza, bedre kjent som Deco (født 27. august 1977 i São Bernardo do Campo, Brasil), er en tidligere portugisisk fotballspiller av japansk og brasiliansk opprinnelse. Han spilte som midtbanespiller, og spilte i sin karriere for Corinthians, FC Alverca, Salgueiros, FC Porto, FC Barcelona, Chelsea FC og Fluminense.

Den brasilskfødte spilleren ble portugisisk statsborger i 2004, og har siden spilt for Portugals landslag. Han deltok i EM 2004 på hjemmebane, der hans lag tapte for  i finalen. Deco spilte også for Portugal i VM 2006 i Tyskland og i EM 2008 i Østerrike og Sveits. Han spilte tilsammen 75 landskamper og scoret fem mål.

Deco tok fire seriegull i 1999, 2003 og 2004 mens han spilte for Porto, og vant også UEFA-cupen (2003) og Mesterligaen med klubben (2004). Under mesterligafinalen mot Monaco i 2003/2004-sesongen skåret han et av Portos tre mål da laget vant 3-0. Etter EM 2004 gikk han videre til FC Barcelona i en overgang der Ricardo Quaresma gikk motsatt vei. Han ble seriemester med Barcelona BC i 2005 og 2006. Den 30. juni 2008 ble han klar for Chelsea, i en overgang verdt 10 mill. euro. Deco ble dermed tidligere Portugal-trener Luiz Felipe Scolaris første kjøp som Chelsea-manager.

Deco gikk til Fluminense FC som bosmanspiller etter at kontrakten med Chelsea FC gikk ut etter VM i Fotball 2010 i Sør-Afrika.

Han kunngjorde at han la opp den 26. august 2013, etter en hamstring-skade.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Portugisiske fotballspillere
Spillere i Fotball-EM 2004
Spillere i Fotball-VM 2006
Spillere i Fotball-EM 2008
Spillere i Fotball-VM 2010
Fotballspillere for Sport Club Corinthians Paulista
Fotballspillere for FC Porto
Fotballspillere for SL Benfica
Fotballspillere for FC Barcelona
Fotballspillere for Chelsea FC
Fotballspillere for Fluminense FC
Vinnere av Mesterligaen i fotball for menn
Personer fra regionen Metropolitana de São Paulo
Fødsler i 1977
Front Page

Front Page  er et norsk punkband fra Halden, stiftet i  1978. Front Page ga ut albumet Monster / Kick Them i 1979, og denne regnes av mange som Norges første punksingel. De ga også ut tre fullengders LP-er før bandet ble oppløst i 1983.

Besetning 
Kalle Storm Andersen – Gitar (1979–1980)
Steinar Karlsen – Gitar 
Morten Milde – Vokal
Chris Nielsen – Trommer
Ulf Richter Svendsen – Bass
Ronny Jensen – Gitar (1982–)

Utgivelser 
Monster / Kick Them (New Noise Records, 1979) (Singel)
Qualified (Rose Music, 1981)
 «Summernight Sensation»
 «Diana»
 «Scarface»
 «Shalla-Lalla-Lee»
 «Do the Cat Jump»
 «So Wild»
 «What's the Matter With Me»
 «I Don't Know How to Love Him»
 «Qualified»
 «Caught In a Trap»
 «Tricky Tales»
 «Don't Want Your Love»
 «Take a Ride»

Special Edition (CBS, 1982)
 «Robots»
 «Do It»
 «Magic»
 «Jumper»
 «Get Far»
 «Come On»
 «All or Nothing»
 «Kicking Me»
 «Cadillac»
 «Lili Marlene»

Referanser

Eksterne lenker 
 youtube

Norske rockegrupper
Etableringer i 1978
Opphør i 1983
Kristin Lavransdatter (film)

Kristin Lavransdatter er et norsk filmdrama fra 1995. Filmen er basert på Sigrid Undsets roman Kransen (1920), første bind i romantrilogien om Kristin.  Fortellingen om Kristin Lavransdatter utspiller seg i første halvdel av 1300-tallet, fram til svartedauden i 1349. Historien viser menneskenes forhold til kristendommen, hvordan den katolske kirken preget samfunnet og reglene for et gudfryktig liv.

Regien er ved Liv Ullmann. Hovedrollene spilles av Elisabeth Matheson og Bjørn Skagestad.

Filmen er en av de mest sette norske filmene, og ble sett av 691 000 på kino.

Handlingen 
Vi befinner oss i middelalderens Norge, og unge Kristin rammes av tilværelsens mørke krefter da søsteren hennes blir krøpling etter en ulykke, og hun selv blir utsatt for et voldtektsforsøk. Hun overtaler sin far, Lavrans, og sin forlovede Simon til å sende henne i kloster for ett år.

Men gudfryktigheten får motstand når Kristin møter ridderen Erlend Nikolaussøn, som er beryktet for sine erobringer. De trosser ættesamfunnets strenge skikker, og lover hverandre evig troskap.

Skuespillere 
 Elisabeth Matheson som Kristin Lavransdatter
 Bjørn Skagestad som Erlend
 Sverre Anker Ousdal som Lavrans
 Henny Moan som Ragnfrid.
 Rut Tellefsen som Fru Ashild.
 Erland Josephson som Broder Edvin.
 Lena Endre som Eline Ormsdatter.
 Jørgen Langhelle som Simon Darre.
 Svein Tindberg som Ulv

Eksterne lenker 
 
 Bilde DVD omslag

Norske dramafilmer
Norske romantiske filmer
Filmer basert på bøker
Filmer fra 1995
Norske filmer fra 1990-årene
Sigrid Undset
Norskspråklige filmer
Filmer satt i middelalderen
Filmer lagt til Østlandet
Irisblender

For programvaren Blender, se Blender (programvare)

En irisblender er en mekanisme i et kamera­objektiv som regulerer den lysmengden som slippes inn på filmen eller bildesensoren. Blenderen består av et antall tynne metall­blader (lameller) montert langs en ring inne i objektivet og danner en større eller mindre lysåpning. 

Blenderåpningen angis i verdier som viser for­holdet mellom objektivets brennvidde og blender­åpningens diameter. Dette forholds­tallet skrives som -verdier (blenderverdier), for eksempel  eller 1:2,8. Den blender­verdien som oppnås når blenderen står helt åpen, kalles objektivets  lys­styrke. Herfra kan blenderåpningen reduseres i faste trinn, der hvert hele trinn gir halv lysmengde av det foregående.
Alle nyere objektiver følger deler av denne nummerserien for hele blender­trinn:

; ; ; ; ; ; ; ; ; ; ; ; ; ; osv.

 er en stor blender­åpning fordi blender­åpningens diameter er halvparten av objektivets brennvidde; mens f.eks.  er en liten blender­åpning fordi blender­åpningens diameter er  av objektivets brennvidde.

Blenderåpning og lukkertid kan kombineres på mange forskjellige måter avhengig av motiv, lysforhold og hvilken effekt man ønsker å oppnå. Den totale lysmengden som når inn til filmen eller bildesensoren er resultatet av en kombi­nasjon av lukkertid og blenderåpning, slik at ett trinn mindre blenderåpning utjevnes av ett trinn lengre lukkertid. Dvs. at hvis blenderåpningen reduseres med ett trinn (altså til halvparten (f.eks. fra   til )), må lukkertiden dobles (f.eks. fra  sekund til  sekund) for at eksponeringen skal bli den samme. Men det billedmessige resultatet kan likevel bli forskjellig. En stor blender­åpning gir liten dybdeskarphet i bildet, dybde­skarpheten øker med minskende blenderåpning; mens lang lukker­tid kan gi et uskarpt bilde (særlig ved håndholdt kamera eller raske bevegelser i motivet).

Se også
 Sikte på et våpen
 Dybdeskarphet
 Hyperfokalavstand
 Optikk

Fototeknikk

de:Blende (Optik)
et:Ava (fotograafia)
en:Aperture
es:Apertura
eo:Relativa truo de objektivo
fr:Ouverture (photographie)
ko:조리개
id:Tingkap
is:Ljósop
ml:അപ്പെര്‍ച്വര്‍
ja:開口 (光学)
pl:Apertura
pt:Abertura (óptica)
ru:Апертура (оптика)
simple:Aperture
zh-classical:光圈
zh-yue:光圈
Dybdeskarphet

Dybdeskarphet er et begrep som brukes innen fotografi for å angi hvor skarpt et bilde tar seg ut foran og bak fokuserings­planet i et motiv. Avstanden mellom det planet i forgrunnen og det planet i bakgrunnen av motivet som synes skarpt (akseptabel uskarphet), kalles skarphets­dybde. Den delen av skarphets­dybden som ligger bak fokuserings­planet er alltid større enn den delen som ligger foran. Dette sees tydelig ved fotografering på store avstander. Ved nærfotografering er ikke forskjellen synlig, da er skarphets­dybden i praksis like stor foran og bak fokuserings­planet.

Dybdeskarpheten avhenger av tre forhold:
Avstanden til motivet. Ved nærfotografering har man generelt liten dybde­skarphet; mens når man fokuserer på fjerne motiver, ser alt skarpt ut.
Objektivets brennvidde. Fotografering med vidvinkelobjektiver gir stor dybdeskarphet; mens teleobjektiver kun avbilder det fokuserte hovedmotivet skarpt og gir uskarp for- og bakgrunn.
Blenderåpningen. Liten blenderåpning gir stor dybdeskarphet; mens stor blenderåpning gir mindre (se bilder).

Se også
Bokeh.
Hyperfokalavstand.
Optikk.

Fototeknikk
Franklin J. Schaffner

Franklin J. Schaffner (født 30. mai 1920 i Tokyo, Japan, død 2. juli 1989 i Santa Monica, California, USA) var en amerikansk regissør.

Han vant Oscar for beste regi med filmen Patton – menneske og soldat (1970).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Regissører fra USA
Oscar-vinnere (regi)
Emmy-vinnere
Personer fra Tokyo
Personer fra Lancaster County i Pennsylvania
Fødsler i 1920
Dødsfall i 1989
Jon Inge Høiland

Jon Inge Høiland (født 20. september 1977 i Fåberg) er en norsk tidligere fotballspiller. Høiland spilte midtstopper eller høyreback og er bokført med 25 A-landskamper og 23 U-21-landskamper. Høiland startet sin karriere i Faaberg.

Han spilte for Rosenborg etter en overgang fra Stabæk i desember 2010, kontrakten varte ut 2013. Han kom til Stabæk fra den svenske klubben Malmö som han spilte for fra 2003 til 2007, med unntak av et låneopphold i 2006 i Bundesliga-klubben Kaiserslautern. Med Stabæk vant han seriegull i 2008. Høiland returnerte til Stabæk i 2014, som ble hans siste sesong som fotballspiller på toppnivå. Han fortsatte å jobbe i Stabæk i salg og marked fram til 2017. Han har også spilt for Snarøya nedover i divisjonssystemet etter han ga seg som aktiv fotballspiller i Stabæk.

Høiland scoret et dramatisk mål for Malmö i 2004 i finalekampen i Allsvenskan. Malmös Niklas Skoog bommet på en straffe, men Høiland scoret på returen, og Malmö fikk 1-0 og vant dermed Allsvenskan.

Eksterne lenker 
 
 Profil på RBK.no

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Norske fotballspillere i Sverige
Norske fotballspillere i Tyskland
Fotballspillere for Stabæk Fotball
Fotballspillere for Malmö FF
Fotballspillere for IFK Göteborg
Fotballspillere for 1. FC Kaiserslautern
Fotballspillere for Kongsvinger IL Toppfotball
Fotballspillere for Bryne FK
Fotballspillere for Rosenborg BK
Fødsler i 1977
John Schlesinger

John Schlesinger (født 16. februar 1926 in London i England, død 25. juli 2003 i Palm Springs i California i USA) var en britisk filmregissør.

Han ble tildelt Oscar for beste regi med filmen Asfalt-cowboy (1969).

Bakgrunn
Schlesinger var onkel til historikeren Ian Buruma. I 2006 ga Buruma ut boken Conversations with John Schlesinger (Random House). Schlesinger vokste opp i en velstående familie i Hampstead, London. Foreldrene Winnifred og Bernard Schlesinger var barn av jøder som hadde innvandret til England fra Tyskland. Begge ble preget av fordommer mot jøder i England. Burumas bok Their Promised Land er basert på Winnifred og Bernards brev til hverandre og handler om livet som jøde i England tidlig på 1900-tallet. Winnifred og Bernard tok seg under andre verdenskrig av 12 jødiske barn som var blant de rundt 10.000 som ble reddet unna holocaust med Kindertransport fra Tyskland til England.

Filmografi (spillefilm)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Britiske regissører
Oscar-vinnere (regi)
BAFTA-vinnere
Order of the British Empire (CBE)
Personer fra London
Jean Van de Velde

Jean Van de Velde (født 29. mai 1966 i Mont-de-Marsan) er en fransk golfspiller. Han ble profesjonell i 1987, og har spilt på Europatouren siden 1989, med en 13.-plass på Order of Merit i 1999 som beste resultat. Siden da har Van de Velde vært plaget av en kneskade, som nesten gjorde slutt på golfkarrieren hans, men han kom sterkt tilbake under Open de France i 2005, der han tapte i omspill mot landsmannen Jean-François Remésy. Han vant for første gang på Europatouren i 1993, og 13 år senere, i 2006, kom seier nummer to. For ettertiden vil Van de Velde trolig bli best husket for hvordan han lot seieren i The Open Championship glippe i 1999.

British Open 1999 

Van de Velde ble for alvor kjent utenfor Frankrike under British Open i 1999, da han ledet med tre slag før det 18. og siste hullet på Carnoustie i Skottland. Med en dobbelbogey, to slag over par, på par fire-hullet ville han bli den første franskmann siden 1907 til å vinne turneringen.

Han valgte overraskende å bruke driver på utslaget, og havnet langt ute i roughen på høyresiden. I stedet for å spille seg sikkert ut i fairway valgte han å forsøke å spille seg inn på greenen på annetslaget. Ballen for igjen ut til høyre, traff tribunene ved siden av greenen, og spratt nesten 50 meter bakover og endte i svært tykk rough. Derfra kunne han bruke fire slag og fortsatt vinne turneringen, men han forsøkte på nytt å gå for greenen med det tredje slaget. I den tykke roughen slo han et dårlig slag som havnet i bekken Barry Burn. Van de Velde tok av seg sko og sokker og vasset ut i bekken, men bestemte seg etter hvert for å droppe ballen med påfølgende straffeslag. Deretter slo han sitt femte slag, og havnet i en bunker ved siden av greenen. Han satte bunkerslaget cirka 2,5 meter fra hullet, senket putten og fikk med det en trippelbogey, 7 slag.

Dermed ble det omspill over fire hull mellom ham, Paul Lawrie og Justin Leonard, som Lawrie til slutt gikk hen og vant.

Meritter

Seire på Europatouren 

 1993: Roma Masters
 2006: Madeira Island Open

Van de Velde deltok på det europeiske Ryder Cup-laget i 1999.

Eksterne lenker 
 
 Profil hos europeantour.com

Franske golfspillere
Personer fra Mont-de-Marsan
Fødsler i 1966
Fred Zinnemann

Alfred «Fred» Zinnemann (født 29. april 1907 i Rzeszow i Østerrike-Ungarn, nå Polen, død 14. mars 1997 i London i England) var en østerriksk-født amerikansk regissør.

Zinnemann har vunnet to Oscar for beste regi med filmene Herfra til evigheten (1953) og En mann fremfor alt (1966). Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Regissører fra USA
Filmprodusenter fra USA
Oscar-vinnere (regi)
Hollywood Walk of Fame
Fødsler i 1907
Dødsfall i 1997