alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Moneymore

Moneymore er en by ved Lough Neagh i grevskapet Londonderry i Nord-Irland. Det engelske bynavnet har ingenting med penger (money) å gjøre; det kommer fra det irske navnet Muine Mór, som betyr «det store krattet». 

Byen var den viktigste bosetningen til Drapers' Company fra City of London under bosetningen i Ulster. De grunnla samtidig Draperstown, som ligger i nærheten. 

Den mest fremtredende bygningen er Springhill, bygget i det 17. århundre for Lenox-Conynghamfamilien. Huset ligger egentlig i landsbyen Ballydrum, som nærmest har vokst sammen med Moneymore. Den eies nå av National Trust.

Eksterne lenker 
 
 

Byer i Londonderry
Magherafelt

Magherafelt er en liten by i grevskapet Londonderry i Nord-Irland. Den ligger ved Lough Neagh.

Byen ble grunnlagt av Salters' Company fra City of London under bosetningen i Ulster i det 17. århundre. 

Byen er kjent for sin årlige kulturfestival. Elven Moyola, som er populær blant sportsfiskere, renner et kort stykke utenfor byen.

Eksterne lenker 
 

Byer i Londonderry

ro:Magherafelt
Draperstown

Draperstown er en liten by i grevskapet Londonderry i Nord-Irland. Den ligger i Sperrinfjellene.

Byen ble grunnlagt av, og har sitt navn fra, Drapers' Company fra City of London under bosetningen i Ulster. Før dette var området kjent som Ballynascreen, fra det irske navnet Baile na Scríne.

Draperstown har et turistsenter med utstillinger omkring jarlenes flukt og bosetningen i Ulster.

Eksterne lenker 
 

Byer i Londonderry
Hertugdømmet Cornwall

Hertugdømmet Cornwall (kornisk: Duketh Kernow) var det første hertugdømmet som ble opprettet i England. Det er ett av to som fortsatt eksisterer i Storbritannia. Det andre er hertugdømmet Lancaster. De skiller seg fra hverandre ved at det finnes en hertug av Cornwall, mens Lancaster har vært direkte under kronen siden 1413. Inntekter fra eiendommene går til hertugen, eller til monarken dersom hertugsetet er vakant. Hertugdømmet er atskilt fra det administrative grevskapet Cornwall.

Den eldste sønnen av den regjerende britiske monarken arver hertugdømmet og tittelen hertug av Cornwall ved fødselen eller når en av hans foreldre etterfølger på den britiske tronen, men kan ikke selge eiendom for personlige gevinst og har begrenset rettigheter og inntekter som mindreårig. Om monarken ikke har barn av hankjønn, går rettighetene og ansvaret for hertugdømmet tilbake til kronen og det er ingen hertug. Den nåværende hertug er prins William, prins av Wales.

Hertugdømmets hovedaktivitet er håndteringen av landeiendommer som utgjør totalt 135 000 acre, eller tilsvarende 550 km². Bortimot halvparten av disse besittelsene er i Devon mens resten er i Cornwall, Herefordshire, Somerset og bortimot hele Scillyøyene (som ligger helt sør i England). Hertugdømmet har også finansielle investeringer. For skatteåret som ble avsluttet den 31. mars 2013 ble hertugdømmet verdsatt til 763 millioner britiske pund, og de årlige inntektene var på 19 millioner pund, et overskudd som var 4,1 prosent bedring fra året før.

Historie

Ifølge legenden fantes hertugdømmet allerede under kong Uther Pendragon. Goirlois, som var hertug da, gjorde opprør mot Uther da kongen ble besatt av Gorlois' kone Igraine. Uther drepte hertugen, og giftet seg med Igraine. Sammen fikk de sønnen Arthur.

Den historiske dokumentasjonen av hertugdømmet kommer langt senere. Det ble opprettet i 1337 av Edvard III av England, som ga det til sin sønn Edward, den svarte prinsen.

Arverett

Det har siden 1421 vært bestemt at det er monarkens eldste sønn og arving som er hertug av Cornwall. Dersom han dør etter å ha fått en sønn, arver allikevel ikke hans sønn hertugdømmet. Men dersom han dør uten å ha fått en sønn, kan hans bror arve det. Det er med andre ord bare sønnen av en monark som kan være hertug av Cornwall, aldri et barnebarn eller oldebarn selv om han er først i arverekkefølgen til tronen. Dette gjaldt for eksempel Georg III, som var prins av Wales, men ikke hertug av Cornwall.

Inntekter

Tradisjonelt skal hertugen motta visse inntekter, i henhold til føydalsystemets regler. Den nåværende hertugen, prins William.

Våpen
Hertugdømmets våpen er femten gullmynter på et svart felt. Det samme mønsteret brukes som flagg, og det er brukt i prinsen av Wales' store våpen, under hovedskjoldet.

Se også
Hertug av Cornwall

Referanser

Litteratur 
 Kirkhope, John (2013): The Duchy of Cornwall: a feudal remnant? : an examination of the origin, evolution and present status of the Duchy of Cornwall. Ph.D. thesis, University of Plymouth

Eksterne lenker 
 
 Hertugdømmets havn St Mary's Harbour på Scillyøyene

Cornwall
Cornwall
Det britiske monarkiet
Oberstdorf

Oberstdorf er en landsby i Oberallgäu i Bayern i Tyskland, beliggende i de bayerske Alpene nær grensen til Østerrike, med ca.  innbyggere. 

Oberstdorf er kjent som kursted og vintersportssted, og er et populært utgangspunkt for fjellklatrere. Med 17 000 gjestesenger og 2,5 millioner overnattinger i året, er Oberstdorf en av Tysklands turistmagneter.

I Oberstdorf ligger to internasjonalt kjente hoppbakker. Dette er storbakken Schattenbergbakken som brukes under hoppuka, og skiflygingsbakken Heini Klopfer-bakken som er verdens tredje største hoppbakke. I tillegg har Oberstdorf ca. 85 km skiløyper, 20 skiheiser og 44 km med alpinbakker.

Oberstdorf arrangerte VM på ski, nordiske grener i tidsrommet 16.-27. februar 2005, hvor Norge ble beste nasjon.

Historie
Oberstdorf nevnes tidligst i år 1141, og fikk i 1495 markedsrettigheter av keiser Maximilian I. I 1619 ble byens rådhus bygget. Under tredveårskrigen led byen under svenske soldaters herjing, som flere ganger plyndret området (1632, 1634 og siste gang 1647). Rundt 700 mennesker døde av pest i 1634/35.

I 1742 ble nedleggelsen av den siste bjørnen berettet å ha funnet sted i Oytal. I 1787 bygget man i Oberstdorf sitt første skolehus. Mellom 5. og 6. mai 1865 ødela en brann 146 hus, og rådhuset måtte bygges opp på nytt. Byen var allerede etablert som kursted for overklassen i Europa, og i 1885 besøkte 2 353 kurgjester byen. Jernbaneforbindelsen Sonthofen-Oberstdorf ble fullført 1888, og turistnæringen ble en av byens viktigste.

De første skihopp fant sted i Schattenberg-bakken i 1926, og Nebelhorn-banen transporterer siden 1930 besøkere opp til alpene. I 1937 ble byen heilklimatischer Kurort, og i 1967 sogar Kneippkurort.

I 1950 ble Söllereckbanen bygget, og samme år fant den første skiflyvningsuken sted.

1972 ble kommunen Tiefenbach og områdene Schöllang, Reichenbach og Rubi i den tidligere kommunen Schöllang innlemmet i Oberstdorf. Samme år fant det første skiflyvnings-verdensmesterskapet sted i Oberstdorf.

I 1992 ble byens sentrum bilfri sone.

Eksterne lenker
 
 Informasjon om Oberstdorf
 Oberstdorf – en virtuell vandring

Byer i Bayern
Vintersportssteder i Tyskland
Ski-VM 2005
Ski-VM 2021
Kursteder
Interpol

Interpol (fullt navn: International Criminal Police Organization – Interpol) er en internasjonal organisasjon etablert i 1923 for å bidra til internasjonalt kriminalpolitisamarbeid.

Med 194 medlemsstater er Interpol verdens største internasjonale organisasjon etter De forente nasjoner. Interpol har sitt hovedkvarter i Lyon i Frankrike.

For å holde organisasjonen politisk nøytral, er Interpol gjennom sin konstitusjon forhindret fra å engasjere seg i kriminalitet som ikke dekker flere land, og kriminalitet som gjelder politiske, militære, religiøse eller rasemessige forhold.

Organisasjonens arbeid er hovedsakelig rettet mot sikkerhet og terrorisme, organisert kriminalitet, narkotikaproduksjon og -handel, våpensmugling, menneskehandel, hvitvasking, overgrepsmateriale, økonomisk kriminalitet, høyteknologisk kriminalitet og korrupsjon.

Organisering 
Ifølge artikkel 5 i konstitusjonen består Interpol av følgende organer:

 Generalforsamlingen – organisasjonens øverste organ, bestående av delegater utpekt av hver medlemsstat.
 Eksekutivkomiteen – et panel valgt av Generalforsamlingen og som har oppsyn med organisasjonens utøvende apparat.
 Generalsekretariatet – generalsekretæren og en teknisk og administrativ stab som er organisasjonens utøvende apparat.
 Nasjonale sentralbyråer – kontorer i hver medlemsstat som fungerer som kontaktpunktet mellom lokale politimyndigheter og Interpol i hver medlemsstat.

Referanser

Eksterne lenker
 

Internasjonale organisasjoner
Politi
Permanente observatører i FN
Organisasjoner etablert i 1923
Luftforsvarets skolesenter Kjevik

Luftforsvarets skolesenter Kjevik (LSK) ligger i bydelen Tveit i Kristiansand nær Kristiansand lufthavn, Kjevik.

Et behov for opplæring av nytt flyteknisk personell hadde oppstått etter hjemkomst fra Storbritannia etter andre verdenskrigs slutt. Kvalifiserte mannskaper ble dimittert og forsvant til sivile virksomheter. En skole ble opprettet på Kjeller, men plassen ble fort for liten. Virksomheten ble flyttet til Kjevik som FVTS (Flyvåpnets tekniske skole) i februar 1946.

Skolesenteret består av tre skoler: 
Luftforsvarets befalsskole (LBSK)
Luftforsvarets tekniske skole (LTSK)
Avdeling for teknologibasert læring (ATL)

Stortinget vedtok 15. november 2016 at Luftforsvarets skolesenter skal flyttes til Værnes og at Forsvaret skal legge ned sin virksomhet på Kjevik. Detaljene i langtidsplanen beskriver at skolesenteret skal deles opp: Noe aktivitet skal legges til Værnes innen 2021, resterende aktivet skal innen 2025 utsettes eller fordeles til Luftforsvarets operative baser. I tillegg til endringen av den tekniske utdanningen i Luftforsvaret, så blir den militærfaglige befalsskolen på Kjevik overført Nye Forsvarets høyskole fra 1. august 2017.

Forut for vedtaket om nedleggelse, etablerte arbeidstakerorganisasjonene ved Luftforsvarets skolesenter Kjevik informasjonstiltaket Kjevikfakta. Kjevikfakta var aktivt fra november 2015 til desember 2020. Kjevikfakta var rettet mot Stortingsgruppene og Forsvarsdepartementet. Igjennom artikler på Kjevikfaktas webside, sosiale medier og møter har arbeidstakerorganisasjonene forsøkt å underbygge at beslutningsunderlaget for å avvikle Luftforsvarets virksomhet på Kjevik er feil.

Referanser

Eksterne lenker 
 Skolesenterets hjemmeside 

Luftforsvaret
Skoler i Forsvaret
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1946
Crossmaglen

Crossmaglen er en by i grevskapet Armagh i Nord-Irland. Den ligger nær grensen til Irland. Byen har vært dominert av nasjonalister, og har katolsk majoritet. Dette har ført til mange sammenstøt med sikkerhetsstyrkene, og både den britiske hæren og Royal Ulster Constabulary har store, befestede bygninger i Crossmaglen. Innen sikkerhetsstyrkene er byen kjent som XMG, og er regnet som et av de verste stedene for britiske soldater å bli postert.

Siden begynnelsen på the troubles i 1969 har minst 58 polititjenestemenn og 124 soldater blir drept av republikanske paramilitære i det sørlige Armagh, med Crossmaglen som et av de hardest rammede stedene. Tidlig i 1990-årene drepte snikskyttere fra Den provisoriske irske republikanske arme tolv medlemmer av sikkerhetsstyrkene i byen. Bomber som ble brukt ved Docklands, Bishopsgate og i Manchester i samme tidsrom ble konstruert i Crossmaglen. 

I senere år har man som en del av normaliseringen av sikkerhetsstyrkenes arbeid ikke tillatt av soldatene bærer hjelmer, skuddsikre vester og ansiktskamuflasje under rutinepatruljer inne i byen. De har heller ikke lov til å sikte på personer såfremt de ikke selv har våpen rettet mot seg. Soldatenes viktigste rolle er å eskortere politiet under patruljer. I perioden hvor disse reglene har vært i kraft har det vært betydelig færre angrep på soldater i Crossmaglen.

Eksterne lenker 
 

Byer i Armagh
Cratloe

Cratloe er en liten landsby i Clare i Irland, ved hovedveien N18 mellom Limerick og Ennis. Cratloeskogen i åsen over byen er et populært turområde.

Jernbanelinjen mellom Limerick og Ennis går forbi byen, men stasjonen er nedlagt. Det finnes i heller ingen bussrute dit. 

Eikebjelkene i Westminster Hall i London kommer angivelig fra Cratloe.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Landsbyer i Clare
Lahinch

Lahinch (ofte stavet Lehinch) er en landsby i Clare i Irland. Den er kjent som et sted med gode strender, og Lahinch Golf Club er verdenskjent for sine bane. 

Et eldre irsk navn på landsbyen er Leacht Ui Chonchubhair eller Leacht Ui Chonchuir, henholdsvis O'Connors gravsted og O'Connors steinhelle. Selv om det offisielle engelske navnet er Lahinch, brukes Lehinch blant annet på mange veiskilt. Årsaken til dette er at den lokale uttalen ligger et sted mellom de to.

Eksterne lenker 
 
 

Landsbyer i Clare
Kvakksalver

En kvakksalver er person som driver legevirksomhet uten faglig utdanning eller autorisasjon. I utvidet betydning brukes kvakksalveri generelt som personer som fusker i et fag og later som om de har evne til å utføre behandling selv om de mangler fagkunnskap. Betegnelsen kvakksalvere brukes gjerne om personer som foreskriver eller selger remedier som ikke virker eller som er skadelige. Betegnelsen brukes gjerne nedsettende, og brukes både om personer bevisst villeder (tilsvarer sjarlatan) og personer som selv tror behandlingen har reell virkning.

Den tidligste lovregulering av kvakksalveri var rettet mot omreisende leger.  Etter at legeutdanning i den vestlige verden ble standardisert og legene ble autorisert ble begrepet etter hvert brukt som en nedlatende betegnelse på folkelige helbredere. I dag er det først og fremst former for alternativ medisin som ikke har vitenskapelig dokumentert virkning, som omtales som kvakksalveri. 

Ordet kvakksalver stammer fra nederlandsk kwakzalver som egentlig betyr «som tukler med salver». Kvakk stammer fra kwakken som betyr «bevege seg langsomt eller usikker; kludre, forfuske»

Kvakksalveri i Norge 
Kvakksalveri var forbudt etter forordninger av 1672 og 1795, men ble tillatt ved lov av 29. april 1871, med forskjellige begrensninger.

1. januar 2004 ble den norske såkalte «kvakksalverloven» (Lov av 19. juni 1936 nr. 9 om innskrenkning i adgangen for den som ikke er helsepersonell til å ta syke i kur) opphevet, og erstattet av lov om alternativ behandling av sykdom.

Se også 
 Sjarlatan
 Alternativ medisin
 Kjerringråd
 NOU 1998: 21 Alternativ medisin

Referanser

Eksterne lenker 
 

Medisinsk historie
Alternativ behandling
Muine Bheag

Muine Bheag (betyr «det lille tornekrattet»; også kalt Bagenalstown) er en by i Carlow i Irland. Den ligger sør for administrasjonsbyen Carlow, og er den nest største byen i grevskapet. 

Det engelske navnet Bagenalstown brukes fortsatt ofte, selv om det nå er det irske navnet som er det offisielle. For eksempel står det Mhuine Bheag i togtabellene, men på når toget nærmer seg stasjonen er det Bagenalstown som gjerne ropes opp over høytaleren. Det engelske navnet kommer fra Lord Bagenal, som grunnla den i det 18. århundre. Han baserte byen på Versailles i Frankrike, og enkelte bygninger, som tinghuset, er imitasjoner etter bygninger der. 

Jernbanestasjonen ble åpnet i 1846. I tillegg går hovedveien mellom Dublin og Waterford, N9, rett ved byen. 

Det arrangeres en populær blomsterfestival hver august.

Eksterne lenker 
 

Byer i Carlow
Carlow

Carlow er administrasjonsbyen i grevskapet Carlow, omkring 85 km fra Dublin. Elven Barrow renner gjennom byen.

Byen ligger ved hovedveien mellom Dublin og Waterford, N9. Den har også jernbaneforbindelse med hovedstaden. Omkring 3000 av innbyggerne er studenter ved Institute of Technology.

Historie 
Området byen ligger i har vært befolket i flere årtusener, men opphavet til byen kom antagelig med grunnleggelsen av St. Mullins kloster i det 7. århundre. I 1180 ble Carlow slott bygget av William, jarl av Pembroke for å vokte det strategisk viktige krysningsstedet i elven. I det 14. århundre ble Ballyloughan slott, Ballymoon slott, Leighlinbridge slott og Tower House reist. St. Patrick's College ble grunnlagt i 1793.

Byen har et museum ved St. Mullins

Eksterne lenker 
 

Byer i Carlow
Ballon

Ballon er en landsby i Carlow i Irland. Den ligger ved N80, ikke langt fra Carlow by.

Eksterne lenker 
 

Landsbyer i Carlow
Tullow

Tullow er en by i Carlow i Irland. Den ligger ved elven Slaney, ved stedet hvor N81 krysser elven.

2. juli 1798 ble den katolske presten John Murphy tatt av engelske styrker, og henrettet på byens torg for sin rolle i det irske opprøret. Det er reist en statue av ham på stedet. 

Tullow museum har utstillinger som illustrerer byens historie.

Eksterne lenker 
 

Byer i Carlow
Myshall

Myshall er en liten landsby i Carlow i Irland. Den ligger i åssiden opp mot Mount Leinster.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Landsbyer i Carlow
Barrow (elv)

Barrow er en elv i Irland. Den er en av «De tre søstre»; de andre to er Suir og Nore. Barrow er den nest lengste elven i Irland, etter Shannon. Den møter Suir i Waterford, og de to elvene renner sammen ut i havet i fjorden hvor byens havn ligger.

Elver i Republikken Irland
Suir

Suir er en elv i Irland. Den er en av «De tre søstre»; de andre to er Barrow og Nore, og er omkring 183 km lang.

Elven har sitt utspring ved fjellet Borrisnoe, like nord for Templemore i Tipperary. Den renner så gjennom blant annet Thurles og Holycross. Etter at elvene Aherlow og Tar har rent inn i den vender den mot øst ved Comeraghfjellene. Den markerer grensen mellom grevskapene Waterford og Kilkenny. Deretter renner den gjennom Clonmel og Carrick-on-Suir før den når Waterford. Den møter der Barrow og renner ut i fjorden hvor Waterfords havn ligger. 

Elven er populær blant sportsfiskere, da det er mye ørret og laks i den.

Elver i Republikken Irland
Tipperary
Nore (elv)

Nore er en elv i Irland. Den er en av elvene som kalles «De tre søstre»; de andre to er Barrow og Suir. Nore renner inn i Barrow før den elven møter Suir i Waterford.

Elva starter i grevskapet Tipperary. Den er 140 km lang og er populær blant sportsfiskere, som får både laks og ørret i elva. I årene før den store hungersnøden i Irland 1845-1849 var det en rekke bedrifter langs elva. De gjorde seg nytte av vannet som drivkraft. Disse lå særlig mellom Kilkenny og Thomastown. Her fant man bryggerier, ullvarefabrikker, sagbruk, møller og destillerier. Like nord for Kilkenny produserte man også lin og lintøy.

Elver i Republikken Irland
Thurles

Thurles er en by i Tipperary i Irland. Den ligger ved elven Suir.

Byen er kjent som stedet hvor Gaelic Athletic Association ble grunnlagt i 1884.

Eksterne lenker 
 

Byer i Tipperary
PH

pH, forkortelse av latin pondus Hydrogenii eller potentia Hydrogenii (pondus – vekt el. potentia – styrke, hydrogenium – hydrogen), er en måleenhet for surhetsgrad i vannløsninger. En nøytral løsning, rent vann, har en pH på 7. Løsninger med pH under 7 er sure, de som har pH over 7 er alkaliske. De fleste stoffer har pH mellom 0 og 14, men pH-verdier under null og over 14 forekommer.

Definisjon
Det som bestemmer hvorvidt en løsning er sur eller alkalisk er konsentrasjonen av H+-ioner. Strengt tatt forekommer ikke slike ioner fritt i vannløsninger, de vil alltid knytte seg til et vannmolekyl og danne et H3O+-ion. Det er vanlig å se bort fra dannelsen av H3O+-ionet i beskrivelsen av syrer og baser. Selv i helt rent vann finnes det noen H+-ioner. Dette skyldes at noen vannmolekyler spontant splittes i H+- og OH−-ioner. Ved standard trykk og temperatur er ca. ett av ti millioner vannmolekyler spaltet på denne måten. Konsentrasjonen av H+-ioner måles i mol per liter, også kalt molaritet og er i rent vann 1×10−7 mol/l. Konsentrasjonen kan variere over mange størrelsesordner og det er derfor praktisk å innføre følgende definisjon av pH:

Det er minustegnet i formelen som gjør at en lavere pH-verdi tilsvarer en løsning med høyere konsentrasjon av H+-ioner.

Baser
Selv om baser er definert som stoffer som øker konsentrasjonen av OH−-ioner, enten ved å avgi OH−-ioner eller oppta H+-ioner, kan man bruke pH også for å angi styrken på alkaliske løsninger. Dette skyldes at produktet av konsentrasjonene av H+- og OH−-ioner er konstant ved en gitt temperatur. Denne likevekten er gitt ved:

    (Ved 293 K)

Det er derfor H+-ioner også i alkaliske løsninger, men færre jo mer alkalisk løsningen er. Det hadde egentlig ikke vært noe i veien for å benytte konsentrasjonen av OH−-ioner, pOH, som mål på surhetsgrad i stedet for pH, men det er konvensjon å kun benytte pH. En konsekvens av likevekten over er at pH + pOH = 14. Ved andre temperaturer enn 293 K blir summen litt avvikende fra 14.

Måling
Det finnes kjemiske stoffer som skifter farge ved én bestemt pH-verdi, slike stoffer kalles pH-indikatorer. Ved å kombinere pH-indikatorer som skifter farge ved ulik pH er det mulig å lage pH-papir (lakmuspapir) som kan finne pH-verdier med noenlunde nøyaktighet i et større intervall. Elektroniske pH-metere er basert på at vannets elektriske ledningsevne er proporsjonal med ionekonsentrasjonen.

Se også
 pH-indikator

Litteratur
 
 

Syre-base kjemi
Skalaer
Fysiologi
Sexologi

For tidsskriftet med dette navnet, se Sexologi
Sexologi er det systematiske studiet av menneskets seksualitet. Faget omfatter alle forhold omkring seksualitet, både det biologiske, psykiske og kulturelle. Feltet omfatter også sexrelaterte kriminelle handlinger.

Faglig innhold
Moderne sexologi er et fag som omfatter mange spesialiteter og fag og bruker metoder og analyseteknikker fra biologi, medisin, psykologi, statistikk, epidemiologi, pedagogikk, sosiologi og kriminologi.

Faget omfatter menneskelige seksuell utvikling og utvikling av seksuelle mellommenneskelige forhold, samt tekniske forhold omkring seksuelt samkvem og manglende seksuell funksjon, og dessuten seksualitet for spesielle grupper som handikappede, barn og eldre .

Seksuelle former som sykelig seksuell fiksering, misbruk av barn/pedofili, er også del av faget.

Historie

Sexologer
Se også sexologer omtalt på norsk wikipedia

Lista viser kjente sexologer, sexologiforskere og andre bidragsytere til faget, særlig tyske og amerikanske, ordnet etter fødselsår:
 Sigmund Freud  (1856–1939)
 Ernst Gräfenberg  (1881–1957)
 Alfred Kinsey  (1894–1956)
 Wilhelm Reich  (1897–1957) 
 Albert Ellis  (1913–2007)
 William Masters  (1915–2001) og Virginia Johnson (født 1925) sammen som Masters og Johnson

Norske sexologer
Noen norske sexologer ordnet alfabetisk etter etternavn
 Esben Esther Pirelli Benestad
 Åsa Rytter Evensen
 Siv Gamnes
 Berthold Grünfeld
 Gro Isachsen
 Frida Kahlisto
 Thore Langfeldt
 Eva Henriette Mohn
 Ken Purvis
 Ola Raknes
 Kristin Spitznogle
 Dagfinn Sørensen
 Bente Træen

Utdanning
Flere høgskoler i Norge tilbyr kurs og utdanning med 60 studiepoeng beregnet for flere yrkesgrupper. Utdannelsen tar sikte på å kunne analysere pasientenes/klientenes problemer og gi råd om forandringer som kan bidra til bedring av pasientens problemer i forholdet til partner, og for å løse problemer som har sammenheng med seksuelle problemer.

Følgende yrkesgrupper er aktuelle for videreutdanning i sexologi:
 Familierådgivere
 Leger og psykiatere
 Pedagoger
 Prester
 Psykologer
 Sykepleiere og helsesøstre

Kritikk
Sexologien tar sikte på å gi en nøyaktig beskrivelse av forskjellige seksuelle forhold, men faget er mindre fokusert på moralske anfektelser av hva som er «passende», etisk og/eller moralsk sett. 

Det har vært uenigheter mellom:
 tilhengere av faget som en vitenskap,
 skeptikere som mener faget invaderer et felt som bør holdes hellig og skjult,
 og de som mener at fagets vitenskapelige metoder er tvilsomme.

Professor i psykologi ved Universitetet i Tromsø, Bente Træen har gått ut med kritikk av de hun oppfatter som useriøse norske seksualrådgivere., deriblant Gro Isachsen,  Kristin Spitznogle og Eva Mohn. Hun uttalte at media opphøyer ukvalifiserte personer til sexeksperter.

Se også
 Kjønnsforskning
 Nasjonalt kunnskapssenter for helsetjenesten 
 Norsk forening for klinisk sexologi (NFKS)
 PLISSIT-modellen

Referanser

Seksualitet