alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Gunnar Gran (1931–2016)

Gunnar Gran (født 11. juli 1931 i Ålesund, død 12. juni 2016) var en norsk journalist og medieleder. Han var journalist i flere medier, administrerende direktør i Aftenposten, og generalsekretær i Norsk Presseforbund. Han arbeidet i avis og nyhetsbyrå i 15 år og i NRK i tilsammen 20 år, og hadde sentrale verv i norsk presses organisasjoner.

Bakgrunn og arbeidsliv 
Gunnar Gran startet studier i Oslo i 1950, men ble allerede i 1952 ansatt som journalist i NTB. Etter ni år gikk han til Aftenposten, og fra 1967 arbeidet han i NRK og Dagsnytt Radio. Han bidro til fornyelsen av norsk radiojournalistikk, med hyppigere nyhetssendinger og større journalistisk ressursbruk per sak. Gran ble radiodirektør i 1981, da han etterfulgte Halfdan Hegtun, og i denne stillingen ble en viktig oppgave å starte opp NRK P2 fra 1984. Arne Bonde ble P2-sjef, og Gran gikk etterhvert videre og forlot NRK i 1986, før hans åremål utløp.

I 1986 ble han administrerende direktør i Aftenposten. Under bankkrisa og markedskollapsen fra 1987 ble avisenes annonsemarked sterkt svekket, og Aftenposten ble nødt til å gjøre innsparinger under Grans ledelse. I 1990 gikk Gunnar Gran over i stillingen som generalsekretær i Norsk Presseforbund. her ble Gran yrkeslivet ut, hvor han i ti år satte sitt sterke preg på utviklingen av denne organisasjonen, ikke minst med utviklingen av Vær Varsom-plakaten. Som generalsekretær vant han åtte av de ni sakene han selv bragte inn for Pressens faglige utvalg (PFU).

Forfatterskap 
Gran beskrev de store endringene i NRK radio gjennom sine 20 år i virksomheten gjennom boka Men radioen var ikke død (2000). Han var journalist, redaksjonsdirektør og radiodirektør i radioen i en periode med fornyelse og større «merkevarebygging» av radiovirksomheten og radioprogrammene, i takt med den økende konkurransen fra flere mediekanaler. Kringkastingsdirektør Torolf Elster var lederen som rekrutterte og støttet opp om Gran gjennom de omleggingene som omtales i boken.

Gunnar Gran var også opptatt av pressens samfunnsansvar og dens rolle i krig, og skrev om unionsoppløsningen i 1905. Han har også utgitt boken Vær varsom (1995), en faglitterær opptakt til Vær varsom-plakaten.

Bibliografi 
 Vær Varsom. Forarbeid til revisjon av etiske normer for trykt presse, radio og fjernsyn, Institutt for Journalistikk 1995.
 Men radioen var ikke død. NRK i oppbruddstiden på 60- og 70-tallet sett fra innsiden, 2000.
 Til Kjølen skilte oss ad, Unionsoppløsningen i svensk og norsk presse, 2005.

Referanser

Eksterne lenker 
 Store Norske om Gunnar Gran

Personer fra Ålesund kommune
Radiodirektører i NRK
NRK-journalister
Journalister i Aftenposten
Pathet Lao

Pathet Lao (laotisk for Landet Lao) var en laotisk kommunistisk og nasjonalistisk politisk bevegelse og organisasjon, som først ble omtalt under dette navnet i 1950. Gruppen klarte til slutt å skaffe seg den politiske makta i Laos etter en langvarig borgerkrig, en opprørsrevolusjon som varte fra 1950-årene til 1975. Pathet Lao var hele tida tilknyttet de vietnamesiske kommunistene. Under borgerkrigen, som var nært knyttet til vietnamkrigen som en del av den andre indokinesiske krig, ble Pathet Lao organisert, utstyrt og til og med ledet av den nordvietnamesiske hæren. 

Pathet Lao var Laos' svar på Vietnams Việt Cộng og Việt Minh. Navnet ble senere et generelt begrep for laotiske kommunister. Den politiske bevegelsen Pathet Lao ble først kalt Laos' folkeparti fra 1955 til 1972 og senere Laos' revolusjonære folkeparti fra 1972 til i dag. Etter at Pathet Lao vant den militære makta i landet ble de regjeringen snarere enn en nasjonalistisk opprørsgruppe, og begrepet gikk ut av bruk. I motsetning til den pro-kinesiske bevegelsen Khmer Rouge var Pathet Lao pro-Vietnam og -USSR. 

Viktige Pathet Lao-medlemmer inkluderer prins Souphanouvong, Kaysone Phomvihane, Phoumi Vongvichit, Nouhak Phoumsavanh og Khamtay Siphandone.

Laos' historie
Militære enheter under Vietnamkrigen
Kommunistiske partier

zh:老挝人民军
Reidar Hauge

Reidar Hauge er et norsk mannsnavn, sammensatt at fornavnet Reidar, som var brukt av 7628 menn i Norge og etternavnet Hauge, brukt av 6251 personer i Norge i 2009. Det var i 2009 bare 15 menn med navnet Reidar Hauge i Norge. Per mars 2022 hadde 11 menn i Norge Reidar hauge som sitt første fornavn og etternavn. Av disse var det 9 som hadde Reidar Hauge som sitt eneste fornavn og etternavn.

Reidar Hauge kan referere til flere personer:

Reidar Asbjørn Hauge (1933–2015), idrettsutøver (sleggekast) fra Sandane
Reidar Hauge (1947–2011), organist og dirigent fra Kongsberg

Referanser
Geirmund Unsgård

Geirmund Unsgård (født 14. februar 1948 i Tydal) er en norsk lege og professor emeritus i nevrokirurgi ved NTNU. Unsgård er særlig kjent for utvikling av ultralydteknologi.

Unsgård avla i 1974 medisinsk embetseksamen ved Universitetet i Oslo og i 1979 medisinsk doktorgrad ved Universitetet i Trondheim. Han ble i 1987 spesialist i nevrokirurgi og i 1989 professor i nevrokirurgi ved NTNU. Unsgård var dekan ved Det medisinske fakultet ved NTNU fra 1993 til 1998, avdelingsoverlege ved Nevrokirurgisk avdeling fra 1994 til 2018 og klinikksjef ved Nevroklinikken ved St. Olavs hospital fra 2005 til 2018. 

Fra 1987 til 1994 var Unsgård bystyrerepresentant i Trondheim. Han representerte Arbeiderpartiet.

Geirmund Unsgård er sønn av Iver Unsgård, som var stortingsmann og ordfører i Tydal.

Referanser

Eksterne lenker  
	

Norske leger
Professorer ved NTNU
Medlemmer av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab
Medlemmer av Norges Tekniske Vitenskapsakademi
St. Olavs Orden
Personer fra Tydal kommune
Guarana

Guarana er en krypende busk hjemmehørende i Venezuela og i Amazonas-regnskogen i det nordlige Brasil. Fruktene er små med en lyserøde farge og inneholder svarte frø. Guaranafrø inneholder 4-8% mer koffein enn kaffebønner, som inneholder cirka 1-2,5%. Frøene er også rike på tanniner, xanthine-alkaloider, teofyllin og teobromin. Guarana benyttes ofte som ingrediens i energidrikker og te og som en medisinplante innen naturmedisin.

Eksterne lenker 
 

Såpebærfamilien
Medisinplanter
Norge under Vinter-OL 1964

Norge under Vinter-OL 1964. Femtiåtte sportsutøvere fra Norge, femtien menn og sju kvinner, deltok i ni sporter under Vinter-OL 1964 i Innsbruck i Østerrike. De deltok i alpint, aking, skiskyting, langrenn, skihopping, skøyter, kunstløp, kombinert og ishockey. Norge ble tredje beste nasjon med tre gull-, seks sølv- og seks bronsemedaljer. Knut Johannesen, som vant gull på 5 000 meter skøyter, var norsk flaggbærer under åpningsseremonien.

Medaljer

Medaljevinnerne

Aking

Alpine grener

Menn 

Slalåm

Kvinner

Skiskyting

Nordiske grener

Langrenn

Menn

Kvinner

Kombinert

Skihopp

Hurtigløp på skøyter

Kunstløp

Ishockey

Eksterne lenker
 Norges resultater i Vinter-OL 1964 hos olympedia.org

Nasjoner under Vinter-OL 1964
Norge under de olympiske leker
Sport i Norge i 1964
Sjit helvedes kåken

Sjit helvedes kåken, også kjent som Sjåbakkenkåken eller Sjåbakken-huset er en kåk (et hus) i Manndalen i Kåfjord kommune som har blitt gjort til turistattraksjon og åpnet 18. juni 2009. 

Sametingets kulturvernavdeling ønsket i 2002 å frede kåken.
Den ble restaurert av Ája samisk senter og andre aktører med støtte fra Sametinget og Troms fylkeskommune.

Kåken fikk økt oppmerksomhet etter at den ble presentert i NRK-programmet Norsk attraksjon med Linda Eide.

I forbindelse med Riddu Riđđu i 2008 ble det satt opp et midlertidig veiskilt som markerte «Sjit helvedes kåken»/«Biru baika viessu» som severdighet.

Bakgrunn
Sjåbakken-huset ble bygget av Anton Sjåbakken etter andre verdenskrig.
Kåfjord var den sørligste kommunen som ble brent av tyskerne på slutten av krigen. Da folk kom tilbake etter evakueringen, måtte de bo i huler, gammer og bygge seg provisoriske hus (kåker) av materialer fra brakker som tyskerne hadde etterlatt.

Norske myndigheter forlangte etter hvert betaling for disse materialene og takserte husene. Hvis man ikke betalte, ville krigserstatningen bli inndratt. Sjåbakkens hus ble taksert til 2700 kroner, noe som tilsvarte en årslønn. Sjåbakken var den eneste som protesterte. Det gjorde han i et harmdirrende brev til Kåfjord Byggekontor i Olderdalen i 1949.

Referanser

Eksterne lenker 
Sjit helvedes kåken i Google Street Maps

Severdigheter i Troms og Finnmark
Kjosen (Tromsø)

Kjosen er et tettsted i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Det ligger i bygda Tønsvik ved Grøtsundet, 15 kilometer nord for Tromsø sentrum, og har  innbyggere per 1. januar .

Referanser 

Bygder i Tromsø
Tettsteder i Troms og Finnmark
Johann Gottlieb Goldberg

Johann Gottlieb Goldberg (1727–1756) var en tysk cembalo-/orgelvirtuos og komponist fra sen barokk og tidlig klassisk tid. Johann Sebastian Bachs berømte variasjonsverk, Goldbergvariasjonene, er oppkalt etter ham.

Biografi 
Lite er kjent om Johann Gottlieb Goldbergs tidlige leveår. Han ble oppdaget rundt 1737, da han var omtrent 14 år, av Russlands ambassasør til Sachsen, grev Hermann Carl von Keyserlingk. Goldberg skal ha studert hos J. S. Bach og hans eldste sønn Wilhelm Friedemann Bach. J. S. Bach regnet Goldberg som sin dyktigste elev: Goldberg var kjent for sin presisjon og uttrykkskraft, han kunne spille de vanskeligste partiturer fra bladet, og var en uvanlig god improvisatør.  

Johann Nikolaus Forkel forteller at Bachs skrev  Goldbergvariasjonene på oppdrag av Keyserlingk. Greven led av søvnløshet og som en hjelp til å få sove skulle Goldberg sitte i forværelset og spille stykkene. Sannhetsgehalten i denne anekdoten er omstridt. 

I 1751 ble Goldberg «Kammermusikus» i grev Heinrich von Brühls private kapell. Goldberg døde av tuberkulose i en av alder av bare 29 år.

Verk 
Goldbergs verker viser påvirkning fra de fleste musikalske trender i den musikkhistoriske overgangsperioden han levde i. Tidlige verk minner om J. S. Bach, og understøtter dermed Forkels opplysninger om at Bach underviste Goldberg. I senere verk viser han at han var i stand til å tilpasse seg Dresden-hoffets nye musikalske smaksretninger, spesielt den galante stilen. I noen av hans sene verk, særlig konsertene, anvendte han et harmonisk språk beslektet med det Bach-sønnen Carl Philipp Emanuel brukte – disse verkene var sannsynligvis skrevet for Brühls musikere. Karakteristisk for de sene verkene er synkoperinger, kromatikk og melodier med en stor tonal spennvidde.

 24 polonaiser (en i hver av dur- og molltonartene) med variasjoner
 Konserter for cembalo
 fem triosonater og en kvartettsonate
 Kantater
 noen koralpreludier (tapt)

Referanser

Litteratur 
 Norman Rubin, "Johann Gottlieb Goldberg".  The New Grove Dictionary of Music and Musicians, red. Stanley Sadie.  20 bind.  London, Macmillan Publishers Ltd., 1980.  ISBN 1-56159-174-2 (denne artikkelen er identisk med online-versjonen av New Grove)
 Oppføring om Johann Gottlieb Goldberg i The Concise Edition of Baker's Biographical Dictionary of Musicians, 8. utgave.  Revidert av Nicolas Slonimsky.  New York, Schirmer Books, 1993.  ISBN 0-02-872416-X
 Ralph Kirkpatrick.  Goldbergvariasjonene.  New York/London:  G. Schirmer, 1938.  Med et utførlig forord og en faksimile av den originale tittelsiden.

Eksterne lenker 
 Programnotat for Orchestra Seattle om Goldberg og hans Triosonate nr 4 i C-dur (tidligere feilaktig tilskrevet Bach som BWV 1037), besøkt 12. november 2009.
 
 

Barokkomponister
Tyske komponister
Tyske organister
Tyske cembalister
Personer fra Gdańsk
Svein Sundsbø

Svein Sundsbø (født 3. juli 1943 i Lindås) er en norsk sivilagronom, næringslivsleder og politiker (Sp).

Han ble i 1966 innvalgt i Senterungdommens sentralstyre, der han i årene 1972–1973 var leder. Sundsbø var personlig sekretær for statsråd Einar Moxnes i Landbruksdepartementet i 1973, generalsekretær i Senterpartiet 1976–1984, personlig rådgiver for statsråd Johan J. Jakobsen i Samferdselsdepartementet 1984–1985 samt statsråd i Landsbruksdepartementet i Kåre Willochs regjering 1985–1986. Som lokalpolitiker var Sundsbø medlem av Frogn kommunestyre 1976–1983, de fire siste årene som varaordfører. Fra februar til oktober 2013 var Sundsbø tilbake i rikspolitikken som politisk rådgiver for statsråd Ola Borten Moe i Olje- og energidepartementet.

Sundsbø er utdannet sivilagronom fra Norges landbrukshøyskole fra 1969, og arbeidet frem til 1976 som forsker ved Norges landbruksøkonomiske institutt. Han var senere administrerende direktør i Norges landbruksvitenskapelige forskningsråd 1988–1992, deretter administrerende direktør i det nyopprettede Norges forskningsråd frem til han ble etterfulgt av Christian Hambro i 1994. Sundsbø var direktør i Elkem AS 1995–2005, leder for industripolitisk avdeling i Norsk Industri 2006–2010 og seniorrådgiver i kommunikasjonsbyrået Gambit Hill+Knowlton 2010–2013.

Sundsbø har innehatt en rekke offentlige og private verv. Han var formann i Oslofjordens Friluftsråd 1987–1993, styremedlem i Det Norske Luftfartselskap 1995–1997, styremedlem i Norsk Teknisk Museum 1999–2006 og styremedlem i Synnøve Finden ASA 2006–2007. Siden 2007 har han vært styreformann i Synnøve Finden ASA. 

Han er en eldre bror av Senterparti-politikeren Dagfinn Sundsbø.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske landbruksministre
Sp-statsråder
Statsråder i Regjeringen Willoch
Norske statsråder etter 1945
Politiske rådgivere i Regjeringen Stoltenberg II
Lokalpolitikere i Frogn
Sp-politikere i Akershus
Senterpartiets ledelse
Senterungdommens ledelse
Norske embets- og tjenestemenn
Norske næringslivsledere
Personer tilknyttet Norsk institutt for bioøkonomi
Norske kommunikasjonsfolk
Norske agronomer
Medlemmer av Norges Tekniske Vitenskapsakademi
Personer fra Lindås kommune
Motror

Motror er et begrep om bruk av balanseror på fly.

Balanseror på fly er ror ytterst på begge vinger som roterer flyet om lengdeaksen. De er koblet sammen slik at de beveger seg motsatt, slik at det ene roret går opp når det andre går ned. Balanseroret er styrt av stikka i flyet slik at om stikka beveges mot høyre, går høyre vinge ned. På fly med styrehorn («ratt») vil rotasjon av styrehornet ikke påvirke flyets retning direkte, men rotasjon av styrehornet mot høyre legger høyre vinge nedover.

Når et fly går inn i en sving må balanserorene brukes inn i svingen slik at vingen i innersvingen legges litt ned og den andre vingen kommer høyere. Når flyet ligger stabilt i sving vil vingen i innersvingen ha mindre fart enn vingen i yttersvingen. Den raskeste vingen vil ha mer løft enn den andre. Derfor vil vingen i yttersvingen løfte seg mens vingen i innersvingen går ned. For å motvirke dette må flygeren bruke balanserorene "ut av svingen" slik at vingen i innersvingen får en kraft som vil løfte den, og vingen i yttersvingen får en kraft som vil presse den ned. 

Når flyet ligger stabilt i sving brukes det like mye balanseror "ut av svingen" som hastighetsforskjellen mellom vingene vil rotere flyet innover.

Fly
Pål Refsdal

Pål Salahdin Refsdal (født 9. september 1963 på Kongsvinger) er en norsk freelancejournalist og fotograf bosatt i Bærum. Han har rapportert fra flere krigsområder.

I juni 1998 ble Refsdal såret under et jugoslavisk angrep. I februar 2009 mottok Pål Refsdal, og produksjonsselskapet Refsdal Media, produksjonsstøtte fra Norsk filminstitutt til  dokumentarfilmen «Den andre siden», som handler om dagens Afghanistan. Refsdal var på oppdrag for produksjonsselskapet Novemberfilm da han og en afghansk tolk ble kidnappet 5. til 10. november 2009 i provinsen Konar i Afghanistan.

Refsdal er praktiserende muslim, etter at han konverterte til islam i 2009 da han ble tatt til fange av Taliban i Afghanistan.

Referanser

Eksterne lenker 
Dette er Pål Refsdal – Aftenposten

Norske journalister
Fødsler i 1963
Torkjell

Torkjell er en norsk form av mannsnavnet Torkel, som har opprinnelse i det norrøne gudenavnet Þórr (Tor) og ketill, «kjele, hjelm». Torkjell har norsk navnedag 12. november.

Utbredelse
Þórkætill eller Þórkæll er kjent brukt i 39 runeinnskrifter fra vikingtiden, så navnet var antakelig mye brukt i Norden på den tiden. Torkjell var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 140 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Navnet har siden vært mindre utbredt.

|}

Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
 Torkjell Berulfsen (f. 1943), norsk journalist, komiker, forfatter og programleder
 Torkjell Sollesnes, norsk barnevernpedagog og forfatter
 Torkjell Rød, norsk vokalist og tatovør

Referanser

Eksterne lenker 
 

Mannsnavn
Åsne Ø. Høgetveit

Åsne Øysteinsdotter Høgetveit (født 17. desember 1985) er en norsk politiker (SV). Hun er valgt inn i kommunestyret i Tromsø kommune i perioden 2019-23, og sitter i Kommune- og byutviklingsutvalget.

I 2003 ble hun valgt inn på fylkestinget i Telemark som landets yngste fylkespolitiker.

Høgetveit var leder i Sosialistisk Studentlag UiT 2009–2011. I juli 2009 begynte hun som forsknings- og fagpolitisk ansvarlig i Studentparlamentets studentråd ved Universitetet i Tromsø. Fra mars 2010 tok hun i tillegg over som studentparlamentsleder etter Henrik Riise, fram til slutten av perioden, juni 2010. Etter dette satt hun i universitetstyret ved Universitetet i Tromsø.

I perioden 2011–2012 var Høgetveit fagpolitisk ansvarlig i arbeidsutvalget i Norsk Studentorganisasjon (NSO).

Hun har en doktorgrad i russisk kultur ved Universitetet i Tromsø, og arbeider per 2022 som instituttleder ved Institutt for arkeologi, historie, religionsvitenskap og teologi.

Referanser 

SV-politikere i Telemark
Lokalpolitikere i Tromsø
Lokalpolitikere i Troms og Finnmark
SV-politikere i Troms
Magne Songvoll

Magne Bjørge Songvoll (født 19. mai 1939 i Lillesand) er en norsk lærer og tidligere fagforeningsleder. I 1991 ble han valgt til leder i Akademikernes Fellesorganisasjon.

Songvoll er cand.mag. ved Universitetet i Oslo med fagene engelsk, historie og pedagogikk. Han ble tilsatt i videregående skole i Oslo fra 1967 og ble studieinspektør i 1976. Hans engasjement i Norsk Undervisningsforbund lokalt førte til at han fra 1982 var tillitsvalgt på heltid, først som hovedtillitsvalgt i Oslo, deretter som leder i Oslo Undervisningsforbund fra 1983 til 1986. Fra 1987 var han så leder for hele organisasjonen til han i 1991 ble valgt til leder av Akademikernes Fellesorganisasjon. Han hadde ledervervet til 1999, da han overlot det til Aud Blankholm. Organisasjonen hadde på den tiden mistet mange medlemmer, som hadde meldt overgang til annen hovedorganisasjon.

Referanser

Kilder 
 Hvem Hva Hvor 1993 side 134

Eksterne lenker 
 Takk for innsatsen, Magne

Norske fagforeningspersoner
Personer fra Lillesand kommune
Omsorgsbygg Oslo

Omsorgsbygg Oslo KF var et kommunalt foretak i Oslo kommune som bygget, vedlikeholdt og forvaltet kommunale formålsbygg.  Dets oppgaver ble overtatt av Oslobygg i 2021.

Sognsveien barnehage, som ble bygget og eid av Omsorgsbygg, vant Oslos arkitekturpris i 2009 for beste bygg innen skole- og barnehagesektor. Margarinfabrikken barnehage på Sagene, som er Norges største barnehage, var et av signalbyggene. 

Omsorgsbygg Oslo KF hadde 155 ansatte, med hovedkontor i Sommerrogata 1 ved Solli Plass i Oslo, samt et kontor i Storgata.

Styret
Omsorgsbygg Oslo KF var underlagt et eget styre. Foretaket sorterte under Byrådsavdeling for næring og eierskap, og det var byrådet som utnevnte styret. Styret hadde sju medlemmer, hvorav to var ansattes representanter.

Mål og oppgaver
Omsorgsbygg skulle eie, forvalte og utvikle kommunale formålsbygg og bidra til høy kvalitet på kommunens pleie- og omsorgstjenester, tiltak for barn og unge og kulturtilbud. Foretaket skulle legge forretningsmessige prinsipper til grunn innenfor de rammer som gjaldt for kommunal virksomhet. Den totale bygningsmassen var ved utgangen av 2012 på ca. 900.000 m² fordelt på ca. 1.150 bygninger. 

Bygningsmassen besto i all hovedsak av bydelenes sykehjem, bo- og rehabiliteringssentre, barnehager og barneparker, kommunalt eide institusjonsbygg knyttet til rusmiddelomsorg, barnevern og psykiatri samt Legevakten. I 2006 overtok foretaket også kommunens formålsbygg som biblioteker, museer, brannstasjoner, eldresentre og ungdomsklubber i tillegg til noen næringseiendommer. Foretakets største utfordringer var å innhente vedlikeholdsetterslepet på de eiendommene som var tillagt foretaket, bidra til å oppfylle kommunens mål om full barnehagedekning ved å fremskaffe lokaler til nye barnehageplasser, å rehabilitere sykehjem og etablere flere omsorgsboliger, samt gjennomføre tiltak i eiendomsmassen som ivaretok bystyrets målsettinger innen miljø, klima og universell utforming.

Se også
 Sykehusbygg

Eksterne lenker
 Omsorgsbyggs nettsider

Kommunale myndigheter i Oslo
Opphør i 2021
Svein Eng

Svein Eng (født 16. august 1955) er professor ved  Institutt for offentlig rett ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo.  Hans hovedområde er rettsfilosofi. Eng var Universitetet i Oslos første professor i rettsfilosofi. 

I 2012 ble han valgt inn i Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for rettsvitenskap.

Bibliografi 
 Rettsfilosofi. Universitetsforlaget 2007. (ISBN 978-82-15-01176-9).
 U/enighetsanalyse: med særlig sikte på jus og allmenn rettsteori. Universitetsforlaget 1998. (ISBN 82-00-22921-1)

Referanser

Eksterne lenker 

 UiO omtale av Eng
 Engs egen hjemmeside

Norske jusprofessorer
Professorer ved Universitetet i Oslo
Steve Rowe

Steve Rowe (født januar 1965 i Melbourne) er grunnlegger, bassist og vokalist i det australske thrash/death metal-bandet Mortification.

Eksterne lenker 
 Rowe Productions

Australske musikere
Fødsler i 1965
Solprisen

Solprisen er en hederspris som siden 1987 har blitt delt ut av Solfesten på Rjukan, til personer som «gjennom sitt virke og sin væremåte har vært med på å spre solskinn og glede til det norske folk».

Siden 2019 kåres Solprisvinneren av fylkespolitikerne i Vestfold og Telemark, ut fra en nominert liste og på individuelt grunnlag. Fram til 2019 var det fylkespolitikerne i Telemark som valgte Solprisvinnerne.

Vinnere av Solprisen 
1987: Lillebjørn Nilsen (første prisvinner)
1988: Erling Stordahl
1989: Arve Tellefsen
1990: Yngvar Numme
1991: Dissimilis
1992: Arthur Arntzen («Oluf»)
1993: Alf Tande Petersen
1994: Aud Schønemann
1995: Hege Schøyen og Øivind Blunck
1996: Erik Bye
1997: Kjell Aukrust
1998: Nils Arne Eggen
1999: Anne Cath. Vestly
2000: Odd Børretzen
2001: Wenche Foss
2002: Arne Hjeltnes
2003: Halvdan Sivertsen
2004: Sven Nordin
2005: Wenche Myhre
2006: Åge Aleksandersen
2007: Trond Kirkvaag
2008: Øystein Sunde
2009: Jo Nesbø
2010: Jahn Teigen
2011: Elsa Lystad
2012: Norges kvinnelandslag i håndball
2013: Ingrid Bjørnov
2014: Ole Paus
2015: Ole Einar Bjørndalen
2016: Jan Eggum
2017: Anne Marit Jacobsen
2018: Harald Rønneberg og Thomas Numme
2019: Tor Erik Gunstrøm
2020: Truls Svendsen
2021: Ingen pristildeling, på grunn av koronapandemien
2022: Else Kåss Furuseth

Eksterne lenker
 Solfesten på Rjukan
Solprisvinnere – solfesten.com

Norske priser
Utmerkelser etablert i 1987
Old ale

Old ale er et navn som blir brukt på mørkt, maltfullt øl i Storbritannia. Som oftest inneholder ølet mer enn 5% alkohol og blir ofte også omtalt som Winter Warmers. Termen blir også brukt om mørke ølslag med alle alkoholprosenter i Australia. Det blir av og til knyttet till stock ale eller det mer arkaiske keeping ale, hvor ølet blir oppbevart i bryggeriet. Amerikansk brygget old ale er oftest som barley wine i alkoholstyrke.

Winter warmer
Winter warmer er et tradisjonelt  maltrikt og søtt English Strong Ale som blir brygget i vintermånedene. Det er vanligvis relativt mørkt, men ikke så mørkt som stout. Av og til blir det brygget med diverse krydder, særlig i USA er dette vanlig. Alkoholprosenten ligger som oftest på mellom 6 og 8.

Se også
 Bitter
 Juleøl

Referanser

Eksterne lenker 
 CAMRA description of Old Ale 

Øltyper