alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Solbærfiltrust

Solbærfiltrust (Cronartium ribicola) er en parasittisk sopp. Den har en komplisert livssyklus med fem ulike sporetyper og to obligatoriske verter. Den ene verten er arter i ripsslekta (Ribes), og den andre er furuer der fem nåler sitter sammen (underslekt Strobus).

Om våren produseres oransje sporer på furuene. De spres med vinden til Ribes-busker der flere generasjoner med sporer utvikler seg og sprer seg til andre Ribes-busker. Til slutt produseres det brune sporer som sprer seg tilbake til furuene. Hos Ribes sitter infeksjonen i bladene. De felles om høsten, så soppen overvintrer kun på furuene.

Hos Ribes trenger soppen inn i bladene gjennom spalteåpningene. Bladene kan visne og falle av tidlig, og buskene produserer mindre bær, men infeksjonen dreper ikke plantene. Hos furu trenger soppene inn i nålene og sprer seg deretter til den indre barken og til en viss grad det ytre vedvevet. Når soppen har vokst rundt stammen, dør stammen på oversiden. Infeksjonen gjør også furua mer sårbar for insektangrep. Unge trær dør ofte fort, mens eldre trær kan overleve i flere tiår.

Solbærfiltrust kommer sannsynligvis fra Sibir. På 1700-tallet ble den amerikanske weymouthfurua mye plantet i Øst-Europa på grunn av den rette stammen som egner seg godt for skipsmaster. Solbærfiltrust infiserte disse trærne og spredte seg på 1800-tallet i Europa. De tre naturlige forekommende femnåls-furuene i Europa, sembrafuru, sibirfuru og silkefuru, blir ikke så hardt rammet av infeksjonen.

På 1800-tallet ble småplanter av weymouthfuru eksportert i store mengder fra tyske, franske og nederlandske planteskoler til USA. Dette brakte solbærfiltrust til Nord-Amerika der den spredte seg raskt og angrep økonomisk viktige arter som weymouthfuru, vestlig hvitfuru og sukkerfuru. De amerikanske furuartene har liten motstandskraft mot sykdommen.

Amerikanske forstfolk hadde i friskt minne de katastrofale virkningene som en innført soppsykdom hadde hatt på amerikakastanje. En rekke tiltak ble gjort for å stanse spredningen av solbærfiltrust, og USA hadde lenge strenge føderale begrensninger på import og dyrking av Ribes-arter. I Norge der ingen femnåls-furuer vokser naturlig, var det derimot restriksjoner på planting av slike furuer for å beskytte dyrkingen av solbær, rips og stikkelsbær. 

I Fremmedartslista 2018 er solbærfiltrust vurdert til lav risiko på grunn av moderat invasjonspotensial og liten økologisk effekt.

Litteratur

Eksterne lenker 

 

Stilksporesopper
Skogsykdommer
Nigidius helleri

Nigidius helleri er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende 
En nokså liten ( 15 - 18 millimeter), smal, flat, blank, brunsvart hjortebille. Denne gruppen har ikke svært forstørrede kjever hos hannene, derimot har kjevene en oppoverrettet, krokformet lobe ("øre") ved roten. Hodet er avrundet trapesformet, bakhjørnene skarpe. Pannen er ganske flat, hodet er svært grovt og tett, men grunt punktert med en tverrfure mellom fasettøynene. Pronotum er rundet, bredere enn langt, svært blankt og grovt punktert, med en smal midtfure, forkanten er litt nedsenket sammenlignet med resten av pronotum. Dekkvingene har tydelige, grove punktrekker med finere punkter mellom.

Utbredelse 
Arten er utbredt på Borneo, Sumatra og Java.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
 Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
 Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
 Stammen Nigidiini
 Slekten Nigidius W.S. MacLeay, 1819 – 75 arter
 Nigidius helleri Boileau, 1905

Eksterne lenker 
 Nettside om arten, besøkt 20.11. 2019
 
 

Hjortebiller
Biller formelt beskrevet i 1905
Borneos insekter
Sumatras insekter
Javas insekter
Rijksmuseum Boerhaave

Rijksmuseum Boerhaave, eller Museum Boerhaave, er et museum for vitenskapshistorie ved Nederlands eldste universitet  i Leiden. Museet har en stor samling historiske vitenskapelige instrumenter fra alle disipliner hovedsakelig fra medisin, fysikk og astronomi. Et anatomisk teater er av museets mest interessante objekter.
Museet ligger i sentrum av Leiden, i en bygning som opprinnelig var et kloster. 
Museet har navn etter Herman Boerhaave, en nederlandsk lege og botaniker som var kjent over hele Europa for sin undervisning. Han hadde studenter fra hele Europa, bl.a. Peter den store, Voltaire og Linné.

Boerhave Museum arbeider med å dokumentere samlingene for å kunne presentere dem digitalt med bilder og beskrivelser for hvert enkelt objekt.

Historie 

Museets historie begynte i 1907, da en Leiden universitet arrangerte en midlertidig utstilling om naturvitenskap og medisin. De mange gjenstandene i utstillingen kom fra alle kanter av landet. Det var en stor suksess og umiddelbart ble det satt i gang tiltak for å få til en permanent utstilling innen temaet vitenskapshistorie. I 1928 ble en det laget foreløpige vedtekter til en stiftelse som skulle starte innsamling og registrere objekter til samlingene. Realfagene skulle stå sentralt: Matematikk, Astronomi, Fysikk, Kjemi, Botanikk, Zoologi, Farmasøytfag og dessuten medisinske hjelpevitenskaper som Fysiologi og Anatomi. I 1931 åpnet museet for publikum. 
1947 fikk museet et råd med representanter fra alle universitetene i Nederland. Dette understreket ambisjonene om å bli et museum for hele Nederland. Planen var å få samlinger fra alle vitenskapelige institutter i ett museum, men dette lykkes ikke helt.
For å gi samlingene plass ble et tidligere nonnekloster (Saint Cecilia) kjøpt. Bygningen er fra begynnelsen av 1400-tallet og ble kommunal eiendom etter reformasjonen. Rett før 1600 ble huset tatt i bruk til psykiatri og pestsykehus og ‘’Leiden Akademiske hospital’’ ble grunnlagt her en gang mellom 1636 og 1639. Bygningen kunne tas i bruk som museum i 1991.x 

Leiden anatomiske teater er en rekonstruksjon av Theatrum Anatomicum (anatomiske teater) opprinnelig bygd 1596. Her huserte Leidens kirurger som hadde sitt eget laug.

Nederlands vitenskapshistorie 

En stor del av utstillingene er viet til vitenskapsmannen museet har navn etter: Lege, botaniker og kjemiker Herman Boerhaave. Svensken Carl von Linné oppholdt seg 3 år i Nederland og det var da han publiserte sitt arbeid Systema Naturae. Under oppholdet tok  Linné også en grad i medisin og arbeidet tett sammen med Boerhave. 
Brødrene van Mussenbroeck : Pieter var professor, kreditert med oppfinnelsen av den første kondensator i 1746: : Jan Jan var en berømt instrumentmaker som laget presisjon termometre som ble brukt over hele Europa.

Eksterne lenker 

Museum Boerhaave, official website

Museer i Nederland
Vitenskapsmuseer
Zuid-Holland
Årets museum i Europa
Sofie Börjesson

Sofie Börjesson (født 31. mai 1997 i Uddevalla) er en svensk håndballmålvakt, som spiller for den svenske klubben  og det svenske kvinnelandslaget.

Hun ble tatt ut i bruttotroppen til Henrik Signell foran Håndball-VM 2019, men var ikke blant de 16 utvalgte.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Håndballmålvakter
Svenske håndballspillere
Håndballspillere for IK Sävehof
Personer fra Uddevalla
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2019/20 – Verdenscup 1 – 3000 meter kvinner

Verdenscupåpning av sesongen 2019/20 i hurtigløp på skøyter for kvinner på 3 000 meter i Minsk Arena i Minsk, Hviterussland fredag den 15. november 2019.

Distansen ble vunnet av canadiske Isabelle Weidemann på 4.04,67(9) foran nederlandske Carlijn Achtereekte på andreplass og canadiske Ivanie Blondin på tredjeplass. Gruppe B ble vunnet av nederlandske Melissa Wijfje på 4.07,72(3) foran tsjekkiske Nikola Zdráhalová på andreplass og russiske Jekaterina Sjikhova på tredjeplass.

Medaljevinnere

Resultater

Funksjonærer 
 Overdommer var Hanjo Heideman, Nederland.
 Startere var Ole Hermann Sørli, Norge for gruppe A og Piotr Tokarski, Polen for gruppe B.

Referanser

Eksterne lenker 
 Menyside for parsammensetning og resultater på live.isuresults.eu.
 Gruppe A : Parsammensetning, passerings- og rundetider i parrekkefølge og resultater på live.isuresults.eu.
 Gruppe B : Parsammensetning, passerings- og rundetider i parrekkefølge og resultater på live.isuresults.eu.
 Resultater for gruppe A og for gruppe B på www.ISU.html.infostradasports.com
 Resultater på www.SpeedSkatingStats.com (engelsk) og på www.SchaatsStatistieken.nl (nederlandsk).
 Resultater for gruppe A og for gruppe B på www.SpeedSkatingNews.info på engelsk.
 Resultater for gruppe A og for gruppe B på SpeedskatingResults.com på engelsk
 Resultater for gruppe A og for gruppe B på www.The-Sports.org på engelsk

Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2019/20 – Verdenscup 1
Mi
Artikler i skøytesportprosjektet
Aeoloides

Aeoloides er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore (gjerne 10-15 millimeter), avlange, mørke smellere, gjerne med lyst grå skjellkledning. Kroppen er fint hårete. Antennene er tynne og sagtakkede. Pronotum er omtrent så langt som bredt, med rundede sider, bakhjørnene rett tilbaketrukne. Dekkvingene har fine punktstriper.

Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis 
Larvene lever i jorda.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i Nord-Afrika, det sørøstlige Europa, Midtøsten og Sentral-Asia.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien skjellsmellere, Agrypninae Candéze, 1857
 Stammen Oophorini Gistel, 1856
 Slekten Aeoloides Schwarz, 1906
 Aeoloides agriotides Wurst, Schimmel & Platia, 2001
 Aeoloides atricapillus (Germar, 1824) - finnes i det sørlige Russland
 Aeoloides bicarinatus (Reitter, 1891) - Kaukasus
 Aeoloides confusus Cobos, 1970
 Aeoloides contractus (Boheman, 1851)
 Aeoloides convexus Fleutiaux, 1935
 Aeoloides cuneolus Schwarz
 Aeoloides ferrugineus Schwarz
 Aeoloides figuratus (Germar, 1844)
 Aeoloides filipponii Platia & Schimmel, 1997
 Aeoloides futilis Candeze
 Aeoloides giganteus Girard, 1975
 Aeoloides grisescens (Germar, 1844) - sørlige Russland, Ukraina, Kypros, Syria, Arabia
 Aeoloides hauseri (Reitter, 1896)- Sentral-Asia
 Aeoloides holzschuhi Platia & Schimmel, 1997 - Arabia
 Aeoloides houschkai Platia, 2008 - Nord-Afrika
 Aeoloides imitator (Reitter, 1891)
 Aeoloides inops Candeze
 Aeoloides inornatus Schwarz
 Aeoloides iranicus Platia & Gudenzi, 2002
 Aeoloides jeanneli Fleutiaux, 1935
 Aeoloides murinus Candeze
 Aeoloides rabainus Fleutiaux, 1935
 Aeoloides senex (Candèze, 1895)
 Aeoloides sequester (Candèze, 1859)
 Aeoloides spissus (Candèze, 1889)
 Aeoloides waltlii (Candeze, 1859)

Eksterne lenker 
 Bilder av noen av artene
 Fauna Europaea Web Service - utbredelsesdatabase over europeiske dyr. Besaøkt 21.11. 2019
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1906
Hifoides

Hifoides er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Levevis 
Disse artene har lysorganer på bakkroppen.

Utbredelse 
Arten er kjent fra Argentina.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien skjellsmellere, Agrypninae Candéze, 1857 
 Stammen Pyrophorini Candéze, 1859 
 Slekten Hifoides Schwarz, 1906 
 Hifoides semiotoides (Schwarz, 1906)

Eksterne lenker 
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1906
Argentinas insekter
Oxylasma

Oxylasma er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende 
Middelsstore, lange og slanke,  brunlige smellere. Oversiden er halvblank og fint hårete. Hodet er kort og bredt, med små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, tynne og trådformede, forholdsvis lange. Brystskjoldet (pronotum) er betydelige lengre enn bredt, trapesformet. Sidekantene er tydelig markerte, og bakhjørnene er noe tilbaketrukket. Dekkvingene er slanke, med tydelige lengdestriper.

Utbredelse 
Slekten er utbredt på New Zealand.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien tannsmellere, Dendrometrinae Gistel, 1856
 Stammen Ctenicerini Fleutiaux, 1936 - eventuelt regnet til Prosternini
 Slekten Oxylasma Broun, 1881
 Oxylasma basalis Broun, 1886
 Oxylasma carinalis Broun, 1893
 Oxylasma pannosum Broun, 1881
 Oxylasma tectum Broun, 1881
 Oxylasma vittiger Broun, 1893

Eksterne lenker 
 Southern Alps Photography - bilde av Oxylasma sp.
 New Zealand Invertebrates - Oxylasma. Besøkt 21.11. 2019
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1881
New Zealands insekter
Aglophus

Aglophus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Levevis 
Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. I likhet med mange andre arter knyttet til død ved er mange av storsmellerne sjeldne og truede arter. Denne arten finnes i skog.

Utbredelse 
Arten lever på New Zealand.

Systematisk inndeling 
 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
 Stammen Ampedini 
 Slekten Aglophus Sharp, 1877 
 Aglophus moedstus Sharp, 1877

Eksterne lenker 
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1877
New Zealands insekter
Lomemus

Lomemus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Levevis 
Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. I likhet med mange andre arter knyttet til død ved er mange av storsmellerne sjeldne og truede arter. Denne arten finnes i skog.

Utbredelse 
Artene lever på New Zealand.

Systematisk inndeling 
 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
 Stammen Ampedini 
 Slekten Lomemus Sharp, 1877 
 Lomemus collaris Sharp, 1877
 Lomemus elegans Sharp, 1877
 Lomemus flavipes Sharp, 1877
 Lomemus frontalis Broun, 1893
 Lomemus fulvipennis Broun, 1893
 Lomemus fuscicornis Broun, 1893
 Lomemus fuscipes Broun, 1893
 Lomemus maurus Broun, 1893
 Lomemus obscuripes Sharp, 1877
 Lomemus pictus Sharp, 1877
 Lomemus pilicornis Sharp, 1877
 Lomemus puncticollis Broun, 1895
 Lomemus rectus (Broun, 1883)
 Lomemus sculpturatus Broun, 1893
 Lomemus similis Sharp, 1877
 Lomemus suffusus Sharp, 1877
 Lomemus vittatus (Broun, 1883)
 Lomemus vittipennis Broun, 1910

Eksterne lenker 
 New Zealand Land Invertebrates - Lomemus. Besøkt 21.11. 2019
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1877
New Zealands insekter
Storkollen naturreservat

Storkollen naturreservat ligger vest for Kragerø by og øst for Rekevika. Området er egenartet ved at det har en artsrik og sjelden flora med et usedvanlig stort antall trua og sårbare sopparter.

Området har særskilt vitenskapelig verdi som referanseområde. Et referanseområde er et område der naturen utvikler seg med minimal påvirkning fra mennesker, og som kan brukes som sammenligningsgrunnlag når en skal vurdere hvilke effekter ulike påvirkningsfaktorer har på naturen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Storkollen naturreservat Fylkesmannen i Vestfold og Telemark
 Faktaark Naturbase

Naturreservater i Vestfold og Telemark
Verneområder i Kragerø
Verneområder opprettet i 2006
Cardiophorellus

Cardiophorellus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende 
Cardiophorinae er stort sett nokså små og brede smellere. Pronotum er hvelvet, ofte livlig farget i gult eller rødt. Dekkvingene har også ofte fargetegninger. Et særtrekk er at scutellum er hjerteformet.

Utbredelse 
Slekten er kjent fra Republikken Kongo og Sør-Afrika.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien hjertesmellere (Cardiophorinae) Candéze, 1860 
 Slekten Cardiophorellus Cobos, 1970 
 Underslekten Cardiophorellus (i snever forstand)
 Cardiophorellus gracilicornis Cobos, 1970
 Underslekten Parapleonomus Cobos, 1970
 Cardiophorellus inermis Cobos, 1970

Eksterne lenker 
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1970
Storskog naturreservat

Storskog naturreservat er et skogområde som ligger under Raudbergnuten på nordsiden av Bandak. 
Området har særskilt pedagogisk og vitenskapelig verdi som et spesialområde for studier om hvordan vegetasjonen vokser frem og endrer seg etter skogbrann. Storskog er egenartet ved at en finner naturskog med stor variasjon i skogtyper og produktivitet nær 900 meter over havet.

Referanser

Eksterne lenker 

 Storskog naturreservat Fylkesmannen i Vestfold og Telemark
 Faktaark Naturbase

Naturreservater i Vestfold og Telemark
Verneområder i Tokke
Verneområder opprettet i 2005
Pyrischius

Pyrischius er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Levevis 
Smellernes larver lever i jorda eller i død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, og enkelte kan være brysomme skadedyr, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen (Guyana, Ecuador).

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Overfamilien smellere, Elateroidea
 Familien smellere, Elateridae
 Underfamilien skjellsmellere, Agrypninae Candéze, 1857
 Stammen Euplinthini Costa, 1975
 Understammen Cleidecostina Johnson, 2002
 Slekten Pyrischius Hyslop, 1921
 Pyrischius biplagiatus (Janson, 1882) 
 Pyrischius gerstaeckeri (Candèze, 1857)
 Pyrischius haagi (Champion, 1895)

Eksterne lenker 
 

Smellere
Biller formelt beskrevet i 1857
Storsteinfjell naturreservat

Storskog naturreservat er et skogområde som ligger under Raudbergnuten på nordsiden av Bandak. 
Området har særskilt pedagogisk og vitenskapelig verdi som et spesialområde for studier om hvordan vegetasjonen vokser frem og endrer seg etter skogbrann. Storskog er egenartet ved at en finner naturskog med stor variasjon i skogtyper og produktivitet nær 900 meter over havet.

Referanser

Eksterne lenker 

 Storsteinfjell naturreservat Fylkesmannen i Vestfold og Telemark
 Faktaark Naturbase

Naturreservater i Vestfold og Telemark
Verneområder i Fyresdal
Verneområder opprettet i 2005
Tokkeåi naturreservat

Tokkeåi naturreservat ligger i de bratte liene langs Tokkeåi i Tokke og Vinje kommuner og er utvidet med de bratte sørvendte liene på begge sider av Berglibekken ovenfor Dalen.
Området har ein særskilt pedagogisk og naturvitenskapelig verdi som et av de største registrerte kløftesystemene i Norge. Her finnes en uvanlig velutviklet neverlavsamfunn, rike samfunn av mikrolav på alm, sjeldne og truede arter.

Utvidningsområdet rundt Berglibekken er preget av rike vegetasjonstyper med flere varmekrevende arter som er sjeldne så langt inn i landet.

Referanser

Eksterne lenker 

 Tokkeåi naturreservat Fylkesmannen i Vestfold og Telemark
 Faktaark Naturbase

Naturreservater i Vestfold og Telemark
Verneområder i Tokke
Verneområder i Vinje
Verneområder opprettet i 2014
Torskholmen naturreservat

Torskholmen naturreservat ligger på nordvestsida av Arøya i Kragerø, Torskholmen og omkringliggende sjøarealer innenfor en avstand på 50 m fra land er fredet. Holmen er hekkeplass for sjøfugl. For at sjøfuglene ikke skal bli forstyrret i hekkesesongen, er det ferdselsforbud til lands og til vanns i reservatet fra 15. april til 15. juli.

Referanser

Eksterne lenker 

 Torskholmen naturreservat Fylkesmannen i Vestfold og Telemark
 Faktaark Naturbase

Naturreservater i Vestfold og Telemark
Verneområder i Kragerø
Verneområder opprettet i 1980
Trollvann naturreservat

Trollvann naturreservat ligger sørvest for Portør, nær grensen til Agder. Reservatet består av selve Trollvann samt omkringliggende strand- og vegetasjonsområder.
Vannet er fra naturens side næringsrikt (eutroft), men blir trolig også påvirket av tilsig av næringsstoffer fra jordbruket. Rundt vannet kan en se belter av utviklet takrør (gras) og sumpplanten dunkjevle. På vestsiden finnes en fin bestand av svartor-sumpskog. Trollvann er en god biotop for ender, og vannet er rikt på fiskeartene ål og sørv.

Referanser

Eksterne lenker 

 Trollvann naturreservat Fylkesmannen i Vestfold og Telemark
 Faktaark Naturbase

Naturreservater i Vestfold og Telemark
Verneområder i Kragerø
Verneområder opprettet i 1990
Valberg naturreservat

Valberg naturreservat ligger rett øst for Lovisenbergkollen og Bjørneknuten nordøst for Kragerø by. Reservatet følger vannlinjen i øst ned mot steinbruddet i Valbergåsen.
Området er egenartet med kystnær og urørt blandingsskog, som vil si at det vokser bartrær og løvtrær i samme område. I skogen finnes flere sjeldne plante- og dyrearter og et spesielt godt mikroklima.

Referanser

Eksterne lenker 

 Valberg naturreservat Fylkesmannen i Vestfold og Telemark
 Faktaark Naturbase

Naturreservater i Vestfold og Telemark
Verneområder i Kragerø
Verneområder opprettet i 2006
Ødegården naturreservat

Ødegården naturreservat ligger på Skåtøy, vest for Burøytjern naturreservat. Området er egenartet, og består av kystnær gammelskog med mye død ved og stort innslag av løvskog. Ødegården er fredet for å bevare et tilnærmet urørt naturområde med sitt biologiske mangfold i form av naturtyper, økosystemer, arter og naturlige økologiske prosesser.

Referanser

Eksterne lenker 
  Ødegården naturreservat Fylkesmannen i Vestfold og Telemark
  Faktaark Naturbase

Naturreservater i Vestfold og Telemark
Verneområder i Kragerø
Verneområder opprettet i 2006
Elizabeth Rodrigues Gomes

Elizabeth Rodrigues Gomes (født 15. januar 1965) er en brasiliansk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen F52. Dette er en klasse for sittende utøvere i parafriidrett.

Hun trenes av Rosi Farias på klubbnivå, og Amaury Wagner Verissimo på landslagsnivå.

Bakgrunn 
Rodrigues er født funksjonsfisk, men fikk multippel sklerose i 1993. Før dette spilte hun volleyball, og for å opprettholde sitt idrettsliv begynte hun med rullestolbasketball i 1996. Hun sluttet med rullestolbasketball i 20120, og begynte med parafriidrett i klubben Fast Wheels i Santos i 2012. Fordi sykdommen hennes forverret seg ble hun omklassifisert fra F55 til F52 i 2018.

Idrettskarriere 
Rodrigues deltok i rullestolbasketball under Paralympiske sommerleker 2008, der Brasil kom på niendeplass. Hun deltok også i VM i rullestolbasketball 2010, der Brasil kom på tiendeplass. 

Etter at hun sluttet med rullestolbasketball og begynte med friidrett deltok hun i Para-VM i friidrett 2013, der hun kom på femteplass i kulestøt og diskos, og hun kom på tiendeplass i spydkast. Hun deltok i Parapanamerikanske leker 2015, og vant der diskos i klassen F54/55, og hun fikk sølv i kulestøt, bak Pamela Lejean fra Canada. Hun deltok også i Para-VM i friidrett 2015, der hun fikk bronse i kulestøt. I tillegg deltok hun i spydkast, der hun kom på sjetteplass, og i diskos, der hun kom på 12.-plass. Under Para-VM i friidrett 2017 kom hun på femteplass i kulestøt og åttendeplass i diskos.

Hun vant diskos i klassen F53 under Parapanamerikanske leker 2019 i Peru, med ny verdensrekord for klassen F52, med 16,67 meter. Hun deltok også i Para-VM i friidrett 2019 i Dubai, der hun vant diskos i klassen F53. Hun forbedret der sin egen verdensrekord for klassen F52, til 16,89 meter.

Referanser

Eksterne lenker 
  Profil hos IPC
  Profil hos Parapanamerikanske leker 2019 
  Profil hos Para-VM 2019

Verdensmestere i friidrett
Brasilianske handikappidrettsutøvere
Brasilianske diskoskastere
Brasilianske spydkastere
Brasilianske kulestøtere
Fødsler i 1965