alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Celtic Woman

Celtic Woman er et musikalsk ensemble satt sammen av David Downes, en tidligere musikalsk leder av den irske sceneshow Riverdance. Ensemblet er med bare kvinner. Hans konsept var å tappe seg inn på det amerikanske markedets smak for keltisk musikk og kultur ved å opprette en gruppe som blandet irske elementer av musikk og dans som i likhet med Michael Flatley utnytter strukturen «all-girl pop» grupper som Spice Girls og Pussycat Dolls. For å oppnå dette, rekrutterte han en gruppe av fem irske kvinnelige artister som ikke tidligere var fremført sammen: vokalistene Chloë Agnew, Lynn Hilary, Lisa Kelly og Alex Sharpe og fiolinisten Máiréad Nesbitt. Alle disse ble de første representantene for den keltiske kvinnen, som han oppfattet det. Downes foreslo et repertoar som skulle spenne fra tradisjonelle keltiske melodier til moderne sanger. Hittil er fire album gitt ut under navnet «Celtic Woman»: Celtic Woman, Celtic Woman: A Christmas Celebration, Celtic Woman: A New Journey og Celtic Woman: The Greatest Journey. Gruppen har gjennomført en rekke verdensturneer. Kumulativt har album av Celtic Woman solgt over 50 millioner plater verden over, slik at det for tiden er en av de mest kommersielt vellykkede musikalske grupper i verden.

Grunnlaget for keltisk musikks popularitet utenfor Norge og Europa ble til som et resultat av suksessen til artister som Enya og Clannad, sammen med sceneshowet Riverdance og Lord of the Dance. Celtic Woman har blitt beskrevet som «Riverdance for stemmen».

Referanser

Eksterne lenker 
 

Irske folkemusikkgrupper
Band etablert i 2004
Royal African Company

Royal African Company var et engelsk handelskompani etablert av handelsmenn i London og familien Stuart etter Karl II kom til makten etter restaurasjonen i England. Selskapet ble fra starten ledet av Karls bror, hertugen av York og den senere Jakob II, formålet var handel med slaver og dets logo var en elefant og et slott. 

Det ble opprinnelig benevnt «the Company of Royal Adventurers Trading to Africa» og selskapet ble gitt monopol på den engelske slavehandelen ved stiftelsesdokumentet utstedt i 1660. Ved hjelp av den engelske hæren og marinen etablerte selskapet handelsposter på kysten av Vest-Afrika og det var ansvarlig for å arrestere andre engelske fartøy som forsøkte å transportere slaver.

Selskapet kollapset i 1667 i forbindelse med den andre anglo-nederlandske krig, en konflikt det selv hadde bidratt til å starte ved å angripe nederlandske handelsposter i Vest-Afrika i 1664. Selskapet ble gjenopprettet i 1672.

På 1680-tallet transporterte selskapet om lag 5 000 slaver i året. Mange ble brennmerket med bokstavene DY etter selskapets øverste leder, hertugen av York (Duke of York). Andre slaver ble merket med selskapets initialer, RAC, på brystkassen. 

Mellom 1672 og 1689 fraktet selskapet mellom 90 000 til 100 000 slaver og overskuddene fra slavehandelen gav store inntekter til eierne.

Fra 1668 til 1722 forsynte selskapet den engelske sentralbanken med gull for myntproduksjon. Mynter laget med dette gullet er preget med en elefant under portrettet av kongen, dette gullet gav også mynten dens navn, Guinea.

I 1698 mistet selskapet sitt monopol på slavehandel, dette var gunstig for handelsmenn i Bristol og slavehandelen økte dramatisk. Selskapet fortsatte med slavehandel til 1731, etter det drev man med handel av elfenben og gull og det ble endelig avviklet i 1752. Et etterfølgende firma var African Company of Merchants.

Litteratur 
 K.G. Davies, The Royal African Company, Taylor & Francis (1999) 
 Robin Law, The English in West Africa 1681-1683: The Local Correspondence of the Royal African Company of England 1681-1699, Part 1 ISBN 0197261760
 Robin Law, The English in West Africa, 1685-1688: The Local Correspondence of the Royal African Company of England 1681-1699, Part 2 ISBN 019726252X
 Robin Law, The English in West Africa, 1691-1699: The Local Correspondence of the Royal African Company of England, 1681-1699, Part 3 ISBN 0197263925

Handelskompanier
Englands historie
Etableringer i 1660
1660 i England
Sergio Zardini

Sergio Zardini (født 22. november 1931 i Cortina d'Ampezzo, død 22. februar 1966) var en italiensk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck.

Zardini vant en olympisk sølvmedalje i bobsleigh under Vinter-OL 1964 i Innsbruck. Sammen med Romano Bonagura kom han på andreplass i toerbob bak Storbritannia.

Han ble verdensmester i firerbob i 1963 i Innsbruck.

OL-medaljer 
 1964  Innsbruck -  Sølv i bobsleigh, toerbob  Italia

Eksterne lenker 
 

Italienske bobkjørere
Olympiske sølvmedaljevinnere for Italia
Medaljevinnere under Vinter-OL 1964
Deltakere for Italia under Vinter-OL 1964
Bobkjørere under Vinter-OL 1964
Personer fra Cortina d'Ampezzo
Fødsler i 1931
Dødsfall i bobsleighulykker
Dødsfall i 1966
Olympiske medaljevinnere i bobsleigh
Delfzijl

Delfzijl er en by og et byområde i kommunen Eemsdelta i den nordøstlige delen av Nederland, beliggende på den vestre elvebredden av Ems' utløp, ved grensen til Tyskland. Byen hadde 1. januar 2007 et innbyggerantall på 27 674.

Eksterne lenker 
 
 

Kommuner i Groningen (provins)
Byer i Groningen (provins)
Havnebyer i Nederland
Havnebyer ved Nordsjøen
Donald O’Connor

Donald David Dixon Ronald O’Connor (født 28. august 1925 i Chicago i Illinois, død 27. september 2003 i Calabasas i California) var en amerikansk danser, sanger og skuespiller. Han debuterte som skuespiller i 1937 da han var 12 år gammel. Hans kanskje mest kjente opptreden var i filmen Singin in the Rain som kom ut i 1952. 

O'Connor ble innkalt til den amerikanske hæren i 1944. Før han meldte seg til militærtjeneste var han med i tre spillefilmer som ble produsert samtidig og ble utgitt mens skuespilleren var utenlands for å slåss under den andre verdenskrig.  

O'Connor klarte å overvinne et alkoholproblem i 1970 og hadde kort tid senere et karriereløft da han var vert for Oscar-utdelingen, noe som skaffet ham to Primetime Emmy-nominasjoner.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Skuespillere fra USA
Sangere fra USA
Personer fra Chicago
Kina under Vinter-OL 1998

Kina under Vinter-OL 1998. Femtisju sportsutøvere, femten menn og førtito kvinner fra Folkerepublikken Kina deltok i sju sporter, kunstløp, freestyle, hurtigløp på skøyter, kortbaneløp, langrenn, skiskyting og ishockey under Vinter-OL 1998 i Nagano i Japan. Kina, som deltok for sjette gang i et vinter-OL, kom på sekstendeplass med seks sølv- og to bronsemedaljer.

Medaljer

Medaljevinnerne

Eksterne lenker 
 Resultater og profilside  på sports-reference.com

Nasjoner under Vinter-OL 1998
Kina under de olympiske leker
1998 i Kina
Balto og Ulveflokken

Balto og Ulveflokken (originaltittel: Balto II: Wolf Quest) er en amerikansk direkte-til-video-animasjonsfilm fra 2002, som handler om hunden Balto. Den er en oppfølger til Balto fra 1995. I 2004 ble det laget en tredje film i serien, ved navn Balto 3 – Forandringens vinger.

Handling 
Balto, som er halvt ulv, halvt husky, får valper med den vakre, renrasede huskyen, Jenna. Alle valpene ser ut som hunder, unntatt Aleu (uttales Alu), som ser ut som en ulv. Da valpene skal gis bort, er Aleu den eneste som ikke får et hjem, og vokser opp med foreldrene. En dag finner hun ut hvordan mennesker ser på henne: som en ulv. Hun blir rasende og reiser ut i verden, for å finne ut hvem hun virkelig er. Men farer og mystiske gåter lurer rundt alle svinger.

Skuespillerne 
 Maurice LaMarche som Balto.
 Jodi Benson som Jenna. 
 Lacey Chabert som Aleu
 David Carradine som Nava
 Mark Hamill som Niju
 Charles Fleischer som Boris. 
 Peter MacNicol som Muru
 Rob Paulsen som Terrier.
 Nicolette Little som Dingo
 Melanie Spore som Saba
 Kevin Schon som Muk.
 Joe Alaskey som Nuk
 Monnae Michaell som Aniu
 Mary Kay Bergman som Fox
 Jeff Bennett som Yak

Norske stemmer 
 Kim Fangen som Boris

Referanser

Eksterne lenker 
 

Filmer fra 2002
Animasjonsfilmer fra USA
Engelskspråklige filmer
Rhagonycha lutea

Rhagonycha lutea (Müller, 1764) er en av storbløtvingene (Cantharinae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse 
Rhagonycha lutea finnes i Norge utbredt, men ikke vanlig. Den finnes også i Europa, men mangler i øst.

Utseende 
Rhagonycha lutea er mellom 6-9 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Hodet er svart og smalere bak fasettøynene, enn lengre fremme. Antennene er mørkere mot spissen og det andre leddet er lengre enn det er bredt. Det tredje leddet er omtrent en halv gang lengre enn andre ledd. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Brystskjoldet (pronotum) er lyst rødgult og har bare en svak innbuktning midt på bakkanten og har en overflate som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets sidekanter er svakt rundet, ofte smalere i fremkant og dets bakhjørner er stumpvinklet avsatt. Leggene på mellom- og bakbeina er rette, og ikke krummet inn mot kroppen. Scutellum og dekkvinger er ganske lyst gule. Bakkroppens spiss er mørkere. Undersiden er mørk. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har generelt kort litt oppstående behåring.

Levevis 
Rhagonycha lutea har larver som lever i jorden. De voksne (imago) finnes i juni og juli. De oppsøker gjerne åpne blomster, særlig på arter innen skjermplantefamilien. Men de kan observeres også på trær og busker. 

Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.

Litteratur 
 Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. Side 40-41. ISBN 8712166936

Eksterne lenker 
 
 Rhagonycha lutea - Fauna Europaea - engelskspråklig

Bløtvinger
Biller formelt beskrevet i 1764
Rhagonycha testacea

Rhagonycha testacea (Linnaeus, 1758) er en av storbløtvingene (Cantharinae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse 
Rhagonycha testacea finnes i Europa, østover i Asia. Finnes i Norge, helt i sør.

Utseende 
Rhagonycha testacea er mellom 4-6 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Hodet er mørk, men kan være litt lysere foran, det er smalere bak fasettøynene, enn lengre fremme. Antennene er gule og er mørkere mot spissen, det andre leddet er lengre enn det er bredt. Det tredje leddet er bare såvidt lengre enn andre ledd. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Brystskjoldet (pronotum) er bredt rødgult på sidene, men svart i midten.  har bare en svak innbuktning midt på bakkanten og har en overflate som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets sidekanter er svakt rundet, og bare litt smalere i fremkant og dets bakhjørner er tydelig avsatt. Leggene på mellom- og bakbeina er rette, og ikke krummet inn mot kroppen.  Scutellum er svart, mens dekkvingene, beina og er gule. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har generelt kort oppstående behåring. Ligner mye på Rhagonycha  limbata og kan forveksles med denne. Forskjellen ligger særlig i fargen på hodet, samt noen andre karakterer. Sikker bestemmelse kan skje ved å se på ulikhetene i hannenes kjønnsorgan (aedeagus).

Levevis 
Rhagonycha testacea har larver som lever i jorden. De voksne (imago) finnes i juni og juli, særlig ved midtsommer. De oppsøker gjerne åpne blomster, særlig på arter innen skjermplantefamilien. Men de kan observeres også på trær og busker. 

Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.

Litteratur 
 Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. Side 41-42. ISBN 8712166936

Eksterne lenker 
 
 Rhagonycha testacea - Fauna Europaea - engelskspråklig

Bløtvinger
Biller formelt beskrevet i 1758
Rhagonycha limbata

Rhagonycha limbata (Thomson, 1864) er en av storbløtvingene (Cantharinae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse 
Rhagonycha limbata finnes i Europa, østover i Asia. Finnes vanlig i Norge.

Utseende 
Rhagonycha limbata er mellom 4-6 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Hodet er helt mørkt, det er smalere bak fasettøynene, enn lengre fremme. Antennene er gule og er mørkere mot spissen, det andre leddet er lengre enn det er bredt. Det tredje leddet er bare såvidt lengre enn andre ledd. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Brystskjoldet (pronotum) er bredt rødgult på sidene, men svart i midten.  har bare en svak innbuktning midt på bakkanten og har en overflate som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets sidekanter er svakt rundet, og bare litt smalere i fremkant og dets bakhjørner er tydelig avsatt. Leggene på mellom- og bakbeina er rette, og ikke krummet inn mot kroppen.  Scutellum er svart, mens dekkvingene, beina og er gule. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har generelt kort oppstående behåring. Ligner mye på Rhagonycha  testacea og kan forveksles med denne. Forskjellen ligger særlig i fargen på hodet, samt noen andre karakterer. Sikker bestemmelse kan skje ved å se på ulikhetene i hannenes kjønnsorgan (aedeagus).

Levevis 
Rhagonycha limbata har larver som lever i jorden. De voksne (imago) finnes i juni og juli. De oppsøker gjerne åpne blomster, særlig på arter innen skjermplantefamilien. Men de kan observeres også på trær og busker. 

Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.

Litteratur 
 Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. Side 41-42. ISBN 8712166936

Eksterne lenker 
 
 Rhagonycha limbata - Fauna Europaea - engelskspråklig

Bløtvinger
Biller formelt beskrevet i 1864
Rhagonycha lignosa

Rhagonycha lignosa (Müller, 1764) er en av storbløtvingene (Cantharinae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse 
Rhagonycha lignosa finnes i Europa, østover i Asia. Finnes vanlig i Norge.

Utseende 
Rhagonycha lignosa er mellom 6-8 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Hodet ofte smalere bak de noe utstående fasettøynene, enn lengre fremme. Antennen er mørk, men rotleddene er lysere, gule. Antennens andre ledd er lengre enn den er bred og kortere enn det tredje leddet. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Brystskjoldet (pronotum) har bare en svak innbuktning midt på bakkanten og har en overflate som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets sidekanter er svakt rundet, noe smalere i fremkant og dets bakhjørner er rettvinklet avsatt. Beina er gule. Leggene på mellom- og bakbeina er rette, og ikke krummet inn mot kroppen. Dekkvingene er gule og skjuler hele bakkroppen og har generelt kort, tynn og litt oppstående behåring. Selve kroppen er svart.

Levevis 
Rhagonycha lignosa har larver som lever i jorden. De voksne (imago) finnes i juni og juli, særlig ved midtsommer. De oppsøker gjerne åpne blomster, særlig på arter innen skjermplantefamilien. Men de kan observeres også på trær og busker. 

Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.

Litteratur 
 Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. Side 42. ISBN 8712166936

Eksterne lenker 
 
 Rhagonycha lignosa - Fauna Europaea - engelskspråklig

Bløtvinger
Biller formelt beskrevet i 1764
Rhagonycha elongata

Rhagonycha elongata (Fallén, 1807) er en av storbløtvingene (Cantharinae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse 
Rhagonycha elongata finnes i Europa, østover i Asia. Finnes i Norge, utbredt, men ikke vanlig.

Utseende 
Rhagonycha elongata er mellom 6-7 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Hodet er noe smalere bak fasettøynene, enn lengre fremme. Antennen er mørkt brunsvart, vanligvis med noe lysere rot (nærmest kroppen). Antennens andre ledd er lengre enn den er bred. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Brystskjoldet (pronotum) har bare en svak innbuktning midt på bakkanten og har en overflate som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets sidekanter er svakt rundet, noe smalere i fremkant og dets bakhjørner er tydelig avsatt. Beina er mørke, men føttene og noene ganger lårene, kan være lysere. Leggene på mellom- og bakbeina er rette, og ikke krummet inn mot kroppen. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har generelt kort litt oppstående behåring. Selve kroppen er svart. Ligner mye på Rhagonycha atra, men er større.

Levevis 
Rhagonycha elongata har larver som lever i jorden. De voksne (imago) finnes i juni og juli, særlig ved midtsommer. De oppsøker gjerne åpne blomster, særlig på arter innen skjermplantefamilien. Men de kan observeres også på trær og busker. 

Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.

Litteratur 
 Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. Side 42-43. ISBN 8712166936

Eksterne lenker 
 
 Rhagonycha elongata - Fauna Europaea - engelskspråklig

Bløtvinger
Pittsburg gasskraftverk

Pittsburg gasskraftverk er et gasskraftverk i byen Pittsburg ved San Francisco-bukta i delstaten California i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 1 131 MW, fordelt på 3 turbiner. Dette er et av delstatens største fossile kraftverk målt etter installert produksjonseffekt. Anlegget ble påbegynt omkring 1955 og stod ferdig i 1966 og med siste avdeling i 1972. Brenselkilden er naturgass. Kraftverket eies 100% av Mirant siden 1999, og har 93 ansatte.

Eksterne lenker
 Mirant.com – kraftverkets hjemmeside.

Varmekraftverk i USA
Gasskraftverk i USA
Oljekraftverk i USA
Contra Costa County
Kraftverk i California
Chalk Point kraftverk

Chalk Point kraftverk er et gasskraftverk og kullkraftverk i Prince George's County i delstaten Maryland, utenfor Washington, DC i USA. Anlegget ligger vel elva Patuxent River. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 647 MW, fordelt på 3 turbiner. Dette er et av delstatens største fossile kraftverk målt etter installert produksjonseffekt. 

Anlegget ble påbegynt omkring 1960 og stod ferdig i 1964. Brenselkilden er naturgass, olje og kull. Kraftverket eies 100% av Mirant siden 2000, og har 271 ansatte.

I 2006 hadde hele anlegget utslipp på 6,624 millioner tonn CO2.

Se også
Liste over verdens største kullkraftverk

Eksterne lenker
 Electric Generating Capacity 2008 – EIA, USAs energidepartement. Besøkt 4. juli 2010.
 Beskrivelse av anlegget - SourceWatch. Besøkt 4. juli 2010.
 Mirant.com – kraftverkets hjemmeside.
 IndustCards – «Other Steam-Electric Plants in the USA – Maryland, New Jersey, Pennslvania & Wash DC».

Kraftverk i Maryland
Varmekraftverk i USA
Gasskraftverk i USA
Oljekraftverk i USA
Kullkraftverk i USA
Prince George's County
Kraftverk etablert i 1964
1964 i USA
1960-årene i Maryland
Dickerson kraftverk

Dickerson kraftverk er et gasskraftverk og kullkraftverk i Montgomery County i delstaten Maryland, utenfor Washington, DC i USA. Anlegget ligger vel elva Potomac River. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 647 MW, fordelt på 3 turbiner. Dette er et av delstatens største fossile kraftverk målt etter installert produksjonseffekt. Anlegget ble påbegynt omkring 1955 og stod ferdig i 1959 og siste avdeling i 1962. Brenselkilden er naturgass, olje og kull. Kraftverket eies 100% av Mirant siden 2000, og har 146 ansatte.

I 2006 hadde hele anlegget utslipp på 3,357 millioner tonn CO2.

Se også
Liste over verdens største kullkraftverk

Eksterne lenker
 Electric Generating Capacity 2008 – EIA, USAs energidepartement. Besøkt 4. juli 2010.
 Beskrivelse av anlegget - SourceWatch. Besøkt 4. juli 2010.
 Mirant.com – kraftverkets hjemmeside.
 Industcards – Coal-Fired Plants in Maryland.

Varmekraftverk i USA
Gasskraftverk i USA
Oljekraftverk i USA
Kullkraftverk i USA
Kraftverk etablert i 1959
Kraftverk etablert i 1960
Kraftverk etablert i 1962
Kraftverk etablert i 1992
Kraftverk etablert i 1993
Kraftverk i Maryland
Morgantown kraftverk

Morgantown kraftverk er et kullkraftverk og oljekraftverk i Charles County i delstaten Maryland, utenfor Washington, DC i USA. Anlegget ligger ved Potomac River. Det har en installert produksjonskapasitet på 1 492 MW, fordelt på 3 turbiner. Dette er et av delstatens største kraftverk basert på fossilt drivstoff målt etter installert produksjonseffekt. Anlegget ble påbegynt omkring 1955 og stod ferdig i 1970. Brenselkilden er olje og kull. Kraftverket eies 100% av Mirant siden 2000 og har 199 ansatte.

I 2006 hadde hele anlegget utslipp på 6,209 millioner tonn CO2.

Se også
Liste over verdens største kullkraftverk

Eksterne lenker
 Electric Generating Capacity 2008 – EIA, USAs energidepartement. Besøkt 4. juli 2010.
 Beskrivelse av anlegget - SourceWatch. Besøkt 4. juli 2010.
 Mirant.com – kraftverkets hjemmeside.
 Industcards – Coal-Fired Plants in Maryland.

Varmekraftverk i USA
Oljekraftverk i USA
Kullkraftverk i USA
Kraftverk etablert i 1970
Kraftverk etablert i 1971
Kraftverk etablert i 1973
Kraftverk i Maryland
Rhagonycha atra

Rhagonycha atra (Linnaeus, 1767) er en av storbløtvingene (Cantharinae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse 
Rhagonycha atra finnes i Europa, men er vanligst lengst i øst. Finnes østover i Asia. Finnes også sør i Norge, utbredt, men ikke vanlig.

Utseende 
Rhagonycha atra er mellom 4,5-5,5 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Hodet er noe smalere bak fasettøynene, enn lengre fremme. Antennen er mørkt brunsvart, med klart lysere rot (nærmest kroppen). Antennens andre ledd er lengre enn den er bred. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Brystskjoldet (pronotum) har bare en svak innbuktning midt på bakkanten og har en overflate som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets sidekanter er svakt rundet, noe smalere i fremkant og dets bakhjørner er tydelig avsatt. Beina er generelt blekt gule, men kan ha noe mørkere lår. Leggene på mellom- og bakbeina er rette, og ikke krummet inn mot kroppen. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har generelt kort litt oppstående behåring. Selve kroppen er svart. Ligner mye på Rhagonycha elongata, men er mindre.

Levevis 
Rhagonycha atra har larver som lever i jorden. De voksne (imago) finnes vanligvis i juni særlig på gran. Både larver og voksne lever av andre mindre dyr.

Litteratur 
 Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. Side 43. ISBN 8712166936

Eksterne lenker 
 
 Rhagonycha atra - Fauna Europaea - engelskspråklig

Bløtvinger
Biller formelt beskrevet i 1767