alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Puslespill

Puslespill er et leketøy eller spill der det gjelder å sette sammen biter eller å løse oppgaver for å komme fram til et helhetlig bilde eller et svar. Å legge puslespill kan være et tidsfordriv, en underholdende lek og en hobby.  Ordet puslespill kan i videre forstand også brukes om alle andre typer pusleoppgaver som består i å løse et problem, et mysterium eller en gåte med flere biter eller deler.

Historie 
Den britisk kartografen John Spilsburys limte et kart over Europa på en treplate og saget ut de enkelte landene i 1766, dette regnes som verdens eldste puslespill. Puslespillet ble brukt som hjelpemiddel når barn skulle lære geografi. Fram til 1820-tallet fortsatte puslespillet primært å være et læremiddel i geografi. 

På 1920-tallet begynte nye produksjonsmetoder å gjøre puslespill billigere, og dermed mer populært. Puslespillene ble ikke bare laget for barn men også litt vanskeligere for voksne. Å legge puslespill var mest populært på 1920- og 1930-tallet.

Noen av de største produsentene av puslespill er: Ravensburger, Schmidt, Jumbo, Clementoni, Gibsons, Grafika, Heye, Bluebird, Educa, Piatnik, Eurographics, Trefl, Buffalo, Cobble Hill, SunsOut, Anatolian og Kärnan. 

Verdens største puslespill er "Travel around Art!" med 54,000 brikker, laget av Grafika i 2020. Det er 8,64 × 2,04  meter som blir et areal på 17.65 m2.

Eksempler 
Et puslespill kan være:

 Et papirbilde som er limt på tykk kartong eller en treplate og saget eller stanset ut i løse biter (puselspillbrikker), der ingen biter er helt like. Oppgaven er da å sette sammen de løse bitene på riktig plass slik at motivet igjen trer fram. Antallet biter og bildets størrelse kan variere fra noen få biter og et motiv så stort som et spillkort, til tusenvis av biter og kvadratmeterstore bilder. I vanlig handel er puslespillene sjelden større enn et vanlig stuebord og ca. 3 000 biter.
Det finnes også en rekke puslespill på nett.
 En tredimensjonal figur som er i biter som skal settes sammen, der måten å legge bitene er helt avgjørende for om det blir vellykket. 
 To eller flere ulike elementer av metall, tre, hyssing eller kombinasjoner av disse, som skal settes sammen eller tas fra hverandre på en utspekulert måte.
 Matematiske puslespill er for eksempel sudoku.

Se også 
 15-spill
 Rubiks kube
 Megaminx
 Bedlams kube
 Sudoku
 Labyrint
 Kryssord

Kuriositet 
I logoen til Wikipedia ser man et puslespill.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Hjernetrim
Ludvig X av Frankrike

Ludvig X av Frankrike (Louis X) (født 4. oktober 1289, død 5. juni 1316 usikre datoer), med tilnavnet den trettekjære (le Hutin), var konge av Navarra (som Ludvig I) fra 1305 og Frankrike fra 1314 til sin død. 

Han var født i Paris som sønn av Filip IV av Frankrike og Johanna I av Navarra. Han ble konge av Navarra da moren døde 2. april 1305. Etter at farens død i 1314, ble han kronet til fransk konge i Reims i august 1315.

Hans korte regjeringstid var preget av strid med adelige fraksjoner innenfor kongeriket.

Den 21. september 1305 ektet han Margaret av Burgund (1290–1315). Med henne fikk han en datter, den senere Johanna II av Navarra. I 1313 anklaget Ludvig sin hustru for utroskap og holdt henne fengslet på Chateau-Gaillard til hun døde to år senere, muligens myrdet. Hennes påståtte elsker ble torturert og sendt i eksil. Den 13. august 1315 giftet han seg med Clémence av Anjou (1293–1328), søster av Karl I av Ungarn.

Ludvig døde i 1316 i Vincennes i Val-de-Marne, trolig av dehydrering, etter å ha spilt jeu de paume, en tidlig form for tennis. Riktignok gikk det rykter om at han døde av forgiftning. Han er gravlagt side om side med dronning Clémence i klosterkirken Saint-Denis.

Da Ludvig døde var Clémence gravid. Dette reiste spørsmålet om arvefølgen. En sønn ville være ubestridt arving til tronene i Frankrike og Navarra, men spørsmålet om kvinnelig arvefølge i Frankrike hadde aldri blitt reist tidligere. Ludvigs bror Filip av Poitiers ble regent i påvente av at arvefølgespørsmålet skulle bli avgjort. Fem måneder senere fødte enkedronningen en sønn, Johan I, men han døde noen dager senere, og Filip ble konge.

Referanser

Franske monarker
Huset Capet
Personer fra Paris
Fødsler i 1314
Dødsfall i 1316
Frederik av Hessen

Se også navnebroren Frederik av Hessen (1676–1751)

Frederik av Hessen, landgreve Friedrich zu Hessen-Kassel (født 24. mai 1771 på Gottorp i hertugdømmet Slesvig, død 24. februar 1845 ved Kiel i hertugdømmet Holstein) var en dansk adelsmann og embetsmann. Han var kommanderende general i Norge 1809-1813, visestattholder 1810-13, samt sjef for den norske regjeringskommisjonen 1809-1810.

I Norge var han blant annet preses i Selskabet for Norges Vel. Han er også kjent for sin innsats for parkanleggene på Bygdøy kongsgård.

Fra 1813-1818 hadde han ulike oppgaver i Frankrike og Tyskland under og etter Napoleonskrigene.  Han ble utnevnt til feltmarskalk 1836, og var 1836-42 stattholder i Schleswig-Holstein.

Frederik ble utnevnt til ridder av Elefantordenen og storkommandør av Dannebrogordenen.

Han var sønn av Karl av Hessen, som var hans forgjenger i embetet som stattholder i Schleswig-Holstein. Hans mor var Louise av Danmark, datter av Frederik V. Han døde på sitt gods Panker, Holstein, og ble begravet i Giekau.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Biografi i DBL

Norske stattholdere
Adelige dansker
Elefantordenen
Dannebrogordenen
Personer fra Schleswig
Huset Hessen-Kassel
Ingvild Stensland

Ingvild Stensland (født 3. august 1981 i Farsund) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for det norske kvinnelandslaget.

Hun var i mange år landslagskaptein på det norske A-landslaget.

Spillerkarriere 
Stensland viste seg tidlig å være et fotballtalent. Hun vokste opp i en fotballfamilie med en far som var fotballtrener, og hun trente med guttene til hun var et stykke ut i tenårene. Etter debuten for Lyngdal Idrettslag har hun spilt for Fotballklubben Donn, Athene Moss og Kolbotn Idrettslag, hvor hun blitt kaptein i løpet av 2006. Stensland dro så videre til Sverige der hun spilte for Kopparbergs/Göteborg FC. Etter endt sesong 2008 dro Stensland videre til Olympique lyonnais. Sommeren 2011 gikk hun tilbake til Kopparbergs/Göteborg FC hvor hun forble ut sesongen, hvor hun var med da laget vant cupen. I januar 2012 kom hun så tilbake til Norge for å spille for Stabæk.

Som landslagsspiller ble Stensland med til i EM-2005 i England, der det ble sølv. Siden det har hun i stadig større grad vært selvskreven på landslaget. Hun var med i alle Norges kamper i Kina i  VM-2007, hvor Norge tok fjerdeplass, og hun spilte også i OL i samme by året senere. Da Ane Stangeland Horpestad la opp i 2008, tok Stensland over kapteinsbindet.  

Hun var skadet og ute av fotballen fra sommeren 2014 og ut 2015.  Hun var tilbake i landslagstroppen tidlig i 2016, og la opp som spiller i november 2016.

Trenerkarriere 
I januar 2018 ble det kjent at hun var ansatt som toppspillerutvikler i Stabæk.

I januar 2021 ble det kjent at hun ble ny landslagstrener for det norske U23-landslaget fra og med 2022.

I august 2022 ble det kjent at Stensland ble en del av teamet til Hege Riise, som assistenttrener for det norske kvinnelandslaget.

Meritter

I 2005 og 2008 ble Stensland kåret til årets spiller i Toppserien. Hun har også blitt nominert til FIFA World Player of the Year flere ganger, men har aldri nådd helt opp.

Bokutgivelse 
I 2022 forfatterdebuterte Stensland med Fotballboka for jenter, skrevet sammen med Viggo Strømme. Boken ble utgitt på Spartacus Forlag.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Profil på www.olweb.fr
 – Jeg er kjempestolt på fotball.adressa.no

Norske fotballspillere
Norske damelandslagsspillere i fotball
Spillere under EM i fotball for kvinner 2005
Spillere i VM i fotball for kvinner 2007
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2008
Fotballspillere under Sommer-OL 2008
Spillere under EM i fotball for kvinner 2009
Spillere i VM i fotball for kvinner 2011
Spillere under EM i fotball for kvinner 2013
Fotballspillere for Kolbotn IL
Personer fra Lyngdal kommune
Norske Champions League-vinnere
Fotballspillere for Olympique Lyon
Fotballspillere for Stabæk Fotball
Norske fotballspillere i Frankrike
Norske fotballspillere i Sverige
Fotballspillere for Lyngdal IL
Alf Johan Svele

Alf Johan Svele (født 7. desember 1956) er en norsk politiker (H) og tidligere ordfører i Holmestrand.

Han er sønn av Johan Svele, som var ordfører i Holmestrand 1999–2003. Alf Johan Svele har eksamen fra Tønsberg Handelsgymnasium fra 1975, og har studert ved University of Wisconsin–Madison. Før han ble valgt til ordfører, drev han bilforretningen Greaker Bil AS, men solgte seg ut av den i 2006 .

Han har vært medlem av Holmestrand bystyre siden 1999, og var også medlem i perioden 1992–1995. Han var gruppeleder 1992–1995 og 1999–2007. I 2007 ble han valgt til ordfører ved direkte ordførervalg med 37 % av stemmene, og ble sittende etter valget i 2011, da Høyre fikk 45,8 % av stemmene. Han ble gjenvalgt som ordfører etter kommunevalget i 2015. Fra 2012 er han også leder i Vestfold Høyre.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Ordførere i Holmestrand
Høyre-ordførere i Vestfold
Norske bedriftsledere
Personer fra Holmestrand kommune
Det russiske føderasjonsrådet

Det russiske føderasjonsrådet  (Føderasjonsrådet i Den russiske føderasjons føderale forsamling) er overhuset i det tokamrede russiske nasjonalforsamlingen. Hver av russlands 85 føderasjonssubjekter har to representanter i Føderasjonsrådet.

Referanser 

Russisk politikk
Ragnhild Gulbrandsen

Ragnhild Øren Gulbrandsen (født 22. februar 1977 i Narvik) er en norsk journalist i Budstikka og tidligere fotballspiller, tidvis profesjonell, og olympisk mester. Gulbrandsen spilte mesteparten av sin karriere på Trondheims-Ørn.

Gulbrandsen ble rangert som nummer 47 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.

På landslag 
Ragnhild Gulbransen debuterte på landslaget den 10. mars 1997 i en kamp mot Finland under Algarve Cup. Gulbrandsen ble byttet inn i det 80. minutt, og scoret allerede etter to minutter av sin debutkamp. Gulbrandsen spilte også under EM i 1997 og VM to år etter. Hun scoret ingen mål, og spilte bare en kamp fra start. I OL i Sydney spilte Gulbrandsen alle kampene, om enn ikke alle fra start. Hun scoret bare ett mål, men det var til gjengjeld i finalen. Gulbrandsen scoret 2-1-målet til Norge mot USA, som så ut til å bli vinnermålet fram til overtid av andre omgang, da Tiffeny Milbrett utlignet. Gulbrandsen var på banen da Dagny Mellgren scoret vinnermålet.

På klubblag 
Ragnhild Gulbrandsen har som spiller vært vesentlig for Trondheims-Ørn i den perioden hun spilte der. Hun har vunnet serien i 1997, 2000 og 2001 for Trondheims-Ørn. Hun var med på å vinne cupen i 1997, 1998, 1999 og 2001. I 1997, 2000 og 2001 ble hun toppscorer i Toppserien. I 2002–2003 var Gulbrandsen profesjonell fotballspiller i USA for Boston Breakers før laget måtte trekke seg. Gulbrandsen dro tilbake til Ørn, der hun ble i to sesonger. Gulbrandsen forlot Trondheims-Ørn i 2005 da hun fikk tilbud om fast jobb i Bærum. Det ble da naturlig for henne å spille for Asker Fotball Kvinner. Gulbrandsen spilte to sesonger for Asker, men avsluttet fotballkarrieren med cupfinaletap mot Kolbotn Idrettslag i 2007.

Slutten på fotballkarrieren 
Gulbrandsen slet med et kne, og visste at kampene i VM i Kina i 2007 ville bli hennes siste. Etter at hun opplevde Berntsen som særdeles ufin mot Lise Klaveness, sa hun klart fra i media. På det daværende tidspunkt hadde Ragnhild Gulbrandsen to uker igjen av sin aktive karriere. På tross av Gulbrandsens sterke angrep på Berntsen, var hun langt mer tvetydig året etter, da fem spillere på Røa Idrettslag forlot landslaget - og hun kritiserte landslagsspillere for å være for «veike».

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
  Aftenposten om Ragnhild Guldbrandsen
  Egen hjemmeside fra 2005

Norgesmestere i fotball
Norske fotballspillere
Norske damelandslagsspillere i fotball
Norske fotballspillere i USA
Journalister i norske lokalaviser
Ekspertkommentatorer (sport)
Olympiske mestere for Norge
Medaljevinnere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Norge under Sommer-OL 2000
Fotballspillere under Sommer-OL 2000
Fotballspillere for SK Trondheims-Ørn
Personer fra Trondheim kommune
Mesternes Mester-deltakere
Olympiske medaljevinnere i fotball
Åndelighet

Åndelighet, kultur, folketro og sjel er begreper som tilsammen uttrykker menneskets oppfatning av  sannhet omkring spørsmål som ligger utenfor de materielle.

Dette åndslivet manifesterer seg i språk, tradisjoner, religion og livssyn, estetikk og kreative uttrykksformer (kunst, litteratur, musikk, teater med mer), teknologi og annet som danner en kollektiv identitet. Åndeligheten er i stadig utvikling, slik at gjengs oppfatning for noen år siden eller i andre områder kan kalles overtro eller spiritisme fordi det her og nå ikke lenger får tilslutning som sann viten.

I Norge har det i senere tid blitt en økt interesse for og åpenhet omkring åndelighet, gjennom blant annet Alternativt Nettverks messer, bladene Visjon, Medium og Ildsjelen, og livssynssamfunnet Holistisk Forbund. Snåsamannen og Prinsesse Märtha Louises såkalte «engleskole» (Astarte Education) og senere bokutgivelse har skapt mediedebatt om åndelighet.

Kilder
 Downey, Michael. Understanding Christian Spirituality. New York: Paulist Press, 1997.
 
 Charlene Spretnak, The Spiritual Dynamic in Modern Art : Art History Reconsidered, 1800 to the Present.
 Eck, Diana L. A New Religious America. San Francisco: Harper, 2001.
 Schmidt, Leigh Eric. Restless Souls : The Making of American Spirituality. San Francisco: Harper, 2005. ISBN 0-06-054566-6

Se også
 Religion
 Nyreligiøsitet

Religion
Filosofi
Livssyn
Advokat med møterett for Høyesterett

Advokat med møterett for Høyesterett er en benevnelse som brukes for å beskrive advokater som har fått tillatelse til å føre saker for Norges Høyesterett.

For at en advokat skal få tillatelse til å føre saker for Høyesterett må advokaten bestå en prøve som består i føre to muntlige saker for Høyesterett.

Denne ordningen finnes for å forsikre Høyesterett om at prosessfullmektigene er kompetente, siden Høyesterett behandler prinsipielt viktige saker, hvor avgjørelsene vil kunne få betydning langt utover den konkrete saken.

De som ikke har slik møterett, kan etter særskilt søknad likevel få tillatelse til å møte som prosessfullmektig for Høyesterett.

De som har fått slik møterett benevner ofte seg selv som «advokat med møterett for Høyesterett», eller «advokat (H)».

Av Norges ca. 7000 advokater er det ca. 500 som har møterett (omtrent 7 prosent).

Høyesterettsadvokat
Frem til 1978 kunne en advokat som hadde møterett for Høyesterett kalle seg høyesterettsadvokat (forkortet h.r.advokat).

Frem til en lovendring i 1857 var det kun advokater som ble tilkalt av regjeringen som kunne føre en prøvesak for Høyesterett. Frem til de siste årene av 1800-tallet fantes det ganske få høyesterettsadvokater. F.eks. ble det mellom opprettelsen av Norges Høyesterett i 1815 og 1850 kun utnevnt 25 høyesterettsadvokater; ved utgangen av 1800-tallet hadde det totale antallet høyesterettsadvokater i hele århundret passert 200, hvorav over halvparten hadde bestått prøven («advokaturen») i løpet av 1880- og 1890-årene.

I 1985 ba Den norske advokatforenings representantskap sine medlemmer om ikke å bruke tittelen høyesterettsadvokat.

Kvinnelige høyesterettsadvokater 
Den første kvinnen som ble høyesterettsadvokat var Elise Sem i 1912, den andre var Sigrid Stray i 1929 og den tredje var Signe Marie Stray Ryssdal i 1960.

Referanser

Litteratur 
 Steinar Tjomsland: «Til prøve», i Rettsteori og rettsliv. Festskrift til Carsten Smith (2002), side 881–895

Norges Høyesterett
Norges rettsvesen
Juridiske beskjeftigelser
Advokater
Skjærsjøen

Skjærsjøen (også skrevet Skjersjøen) er en regulert innsjø beliggende nordøst for Ullevålseter, i Nordmarka. Sjøen ligger 260 meter over havet og har et areal på . På østsiden av vannet går en skogsbilvei og løype mot Bjørnholt. Skjærsjødammen er en demning som holder vann-nivået stabilt, og leder vann i rør til Hammeren kraftstasjon.

Skjærsjøen samler vann naturlig fra de store innsjøene i Nordmarka blant annet Bjørnsjøen, Helgeren, Hakkloa og Store Sandungen. Hovedtilløpet er Bjørnsjøelva, som kommer fra Bjørnsjøen (337 moh.) via juvet Bjørnsjøhelvete. I tillegg er det lagt rør i fjellet fra Øyungen, slik at også denne tømmer til Skjærsjøen.

Skjærsjøelva fortsetter ned til Maridalen, og drikkevannskilden Maridalsvannet.

Skjærsjødammen
Demningen ved Skjærsjøen ligger mot sørøst, og regulerer vannstanden i Skjærsjøen mellom ca. 257 moh. og ca. 260 moh. Dammen ble bygget i forbindelse med elektrisitetskraftverket Hammeren kraftstasjon i Maridalen. Byggingen pågikk fra 1898 til kraftstasjonen ble satt i drift i 1900.
Fra Skjærsjødammen ledes vannet i store stålrør av skipskvalitet. Stålet ble kjøpt fra Skottland. Rørene ble klinket og tilpasset på stedet, og er gravd ned hele veien og tildekket. Rørgata utgjør i dag en sti opp Skjerselvdalen.

I området er det satt opp kart som markerer områder med fare for svekket is i forbindelse med vannstandsregulering i Skjærsjødammen.


Se også 
 Liste over innsjøer i Oslo

Referanser

Eksterne lenker 
 
 skiforeningen.no: «Markadatabasen», om Skjærsjøen
 vann-og-avlopsetaten.oslo.kommune.no: vannforsyning/vannkildene
 Dybdekart, Oslo vann- og kloakkvesen, publisert av NVE

Innsjøer i Oslo
Reservoarer i Oslo
Nordmarksvassdraget
Nanortalik

Nanortalik er den største byen, og administrativt sentrum, i Nanortalik kommune på Grønland. Navnet betyr «bjørnenes samlingssted».

Geografi
Nanortalik er Grønlands sydligste by, og er øyas 10. største by med 1.450 innbyggere pr 2007. De andre innbyggerne i kommunen bor i Narsamijit (Frederiksdal), Alluitsup Paa (Sydprøven), Tasiusaq, Aappilattoq, Ammassivik og de mindre bosettingene (med opptil 20 innbyggere) Saputit, Nalasut, Nuugaarsuk, Akuliaruseq, Qallimiut, Qorlortorsuaq, Alluitsoq, og værstasjonen Ikerasassuaq.

Byen ligger på en øy med samme navn som byen, ca. 100 km fra Grønlands sydligste punkt, Kapp Farvel.

Øya Nanortalik

Øya Nanortalik ligger ved utløpet av den 70 km lange Tasermiutfjorden. Øya er ca. 10 km bred, og har to mindre fjell; Quaqqarsuasik ('Storfjellet') og Quassik ('Ravnefjellet'). Quaqqarsuasik er 559 meter høyt, og Quassik 308 meter.

Historie
På grunn av sin plassering er dette et av de første områdene av Grønland som ble befolket, både av inuittene og vikingene. Nanortali ble etablert som en handelsplass i 1797, den gang ved Sissarissoq, men ble i 1830 flyttet dit den ligger i dag, på grunn av for dårlig havn. Fortsatt finnes ruiner fra kolonitiden i gamlebyen her. Nanortalik ble skilt ut fra kolonien Julianehåb (Qaqortoq) først i 1950, og ble da selvstendig kommune.

Økonomi
 
Nanortalik har verken fabrikker eller fiskeanlegg i stor skala. Befolkningen lever primært av fiske, krabbefangst og jakt på sel og sjøfugl. Turisme er en annen næring som en del livnærer seg på, her som i mange andre deler av Grønland. Naturen her gir et godt grunnlag for opplevelsesturer og fotturer. 

40 km nordøst for byen ligger Nalunaq Guldmine, som ble startet i 2003. Denne sysselsetter også en del lokale ressurser. Også tidligere har det vært gruvevirksomhet i området, da en grafittgruve var i drift 20 km fra byen. 

Byens skole heter Nanortalik skole, denne dekker 1. til 11. klassetrinn. 

Turistkontoret heter «Nanortalik Tourism Service», og hjelper turister med booking av både overnatting og turer.

Eksterne lenker 
 Kommunens offisielle hjemmeside
 Historiske bilder fra Nanortalik
 Nanortalik Tourism Service
 Informasjon om fjellturer i området 

Bosetninger på Grønland
Benimantell

Benimantell er en by og kommune i comarcaet Marina Baixa i provinsen Alicante i Comunidad Valenciana, Spania. Benimantell dekker et område på 37,9 km² og hadde i 2006 en befolkning på totalt 468 innbyggere. Økonomien i Benimantell er utelukkende basert på landbruk (valnøtter og oliven). Byens viktigste monument er den katolske kirka Sant Vicent Màrtir med sitt seks-kantede tårn.

Eksterne lenker 
 

Kommuner i provinsen Alicante
Byer i Alicante
Bjørn Ole Gleditsch

Bjørn Ole Gleditsch (født 13. januar 1963 i Sandefjord) er en norsk politiker (H). Han har vært ordfører i Sandefjord kommune siden 2003 og medlem av bystyret siden 1992.

Han var daglig leder i Gleditsch Fargehandel i Sandefjord, som står bak malingsmerket Jotun, før han ble ordfører. Han er utdannet innen markedsføring og salg. Bjørn Ole Gleditsch er sønnesønn av Odd Gleditsch sr., som etablerte Jotun Kemiske Fabrikk i 1926. Gleditsch er også den rikeste i Sandefjord kommune, med en ligningsformue på ca. 483 millioner kroner i 2021.

Referanser 

Ordførere i Sandefjord
Høyre-ordførere i Vestfold
Norske bedriftsledere
Personer fra Sandefjord kommune
Torgunrudbåten

Torgunrudbåten er en båt som lå under vannet som vrak i Mjøsa utenfor Torgunrud i bygda Feiring i Eidsvoll kommune.

Den var gjenstand for flere marinarkeologiske undersøkelser i løpet av 1980-årene. En oppmåling av vrakrestene som lå spredt omkring skrogbunnen som fremdeles er i et stykke, gav detaljkunnskaper om hvordan en føringsbåt var, hvordan den var bygd og dens utseendet.

Torgunrudbåten som sank en gang på begynnelsen av 1800-tallet, hadde blitt bygget på slutten av 1700-tallet eller begynnelsen av 1800-tallet. Alt tyder på at denne båten representerte de største føringsbåtene som senere utviklet seg til de større mjøsjaktene.

Den er ca. 19 til 20 meter lang og 6 meter bred, er spissgattet med krumme stevner og som de fleste båtene av den samme type relativt flatbunnet med en solid kjøl. Riggen var dessverre tatt av da denne båten sank, men masten som stod forrest på skroget var høy og hadde trolig råseil.

Som klinkbygd båt hadde den smale hudbord og ved oppmålingen var ca. tjue hudbord fra kjølen til relingen og et stort antall spanter, kanskje over tjue i alt, registrert. En meget robust farkost som var godt tilpasset forholdene på Mjøsa. Dessuten er den mest sannsynlig bygget i gran, muligens furu.

Topografien ved funnstedet er tilsynelatende ingen god havn med steinete strand der veien fra Feiring Jernverk ender i vannkanten. Dette neset kalles Sotodden, og var i sin tid en omlastingshavn med flere mindre båter som losset lasten på føringsbåten og senere mjøsjakten over til land.

Sotodden ble brukt som havn for Feiring Jernverk. Eieren av Feiring Jernverk var Carsten Anker, som også eide Eidsvoll Verk. Råjern fra Feiring Jernverk ble transportert ned til Sotodden for videre transport på Mjøsa. Dette skjedde i perioden Feiring verk var i drift, mellom 1806 og 1819. Råjernet ble fraktet til Eidsvoll Verk for videre foredling. Man antar at Torgunrudbåten var i slik virksomhet da den sank.

Kilder 
 Julsrud Berg, Arne: Damp- og motorbåter på Mjøsa 1996 ISBN 82-994067-0-6
 Thuesen, Gunnar: «Feiring Jernverk», artikkel i Volund, årbok for selskapet Norsk Teknisk museum, Oslo 1953

Norske skip
Eidsvolls historie
Opplands samferdselshistorie
Marinarkeologi i Norge
Akershus' samferdselshistorie