Perleugle

Perleugle (Aegolius funereus) er en art i uglefamilien (Strigidae) og tilhører slekten Aegolius, som teller fire arter. Perleugla eksisterer i kraft av seks underarter, hvorav nominatformen (A. f. funereus) hekker i store deler av Fennoskandia. Arten er muligens den vanligste ugla i Norge, men den mangler over det meste av Vestlandet, bortsett fra i indre strøk, som på Voss.

Beskrivelse 
Perleugla blir cirka  lang og veier omkring . Hunnen blir størst. Arten har et vingespenn på cirka 53–60 cm. Den er brun på oversiden med hvite flekker (som perler) på skulderpartiet og hodet, som er stort med gule øyne og ansikt rundt med gråhvite ansiktsparaboler. Brystet er gråhvitt med brunt stripemønster.

De forskjellige underartene varierer noe i utfarging. I Nordøst-Sibir (Kolyma og Kamtsjatkahalvøya) er den generelt noe lysere enn på våre trakter. I Nord-Amerika er den derimot snarere litt mørkere, noe som kommer til uttrykk gjennom at ansiktsparabolene er mer grå og tydeligere markert.

Atferd

Ernæring 
Ugla jakter etter mat stort sett om natten, de spiser lemen, små pattedyr og i en del tilfeller andre småfugler. Langt mot nord uten fullt dagslys hender det at de også jakter om dagen.

Hekking 
Perleugla lager reiret sitt som oftest i et tre, gjerne i et hull som tidligere har vært brukt av hakkespett som for eksempel svartspett. Den kalles derfor en sekundær hullruger. Det hender også at de bruker fuglekasser. Hvis man lager fuglekasse til denne uglen, er man nødt for å fylle flis i bunnen av kassen. Perleugla lager ikke reir. Hunnen legger fra 2 til 7 egg som hun ruger i cirka 27 dager. Ungene får føde i cirka 3 uker. Etter den perioden er over splittes familien opp. Bestandstørrelsen påvirkes av såkalte smågnagersvingninger.
I motsetning til mange andre ugler, og forsåvidt andre fugler – er denne svært vant til mennesker, nærmest tam og viser få tegn til frykt. Om du stikker hode inn i en kasse hvor Perleuglen holder til, vil den som regel sitt i samme tre å se på, eller like i nærheten. Ungene er heller ikke redde når de begynner å hoppe ut av kassen/reiret.

Inndeling 
Inndelingen følger Taxonomy in Flux og er i hovedsak basert på Wink et al. (2008) og Fuchs et al. (2008b). Underfamilien er delt i ni slekter og en underslekt. En art antas å være utdødd.

Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Norske navn i parentes er ikke offisielle navn, men antas å være beskrivende.

 Strigiformes, ugler
 Strigidae, uglefamilien 
 Surniinae, (svaleugler)
 Aegolius
 A. funereus, perleugle
 A. f. funereus (nominatformen), Europa fra Nord-Skandinavia sørover til Pyreneene og østover til Ural, unntatt Kaukasus
 A. f. caucasicus, Kaukasus (mulig også i Nord-Tyrkia, men det kan også være nominatformen)
 A. f. pallens, fra Vest-Sibir til Tien Shan, Sør-Sibir, Nord-Mongolia og østover til gjennom Nordøst-Kina (Heilongjiang) til Russlands fjerne østen (inkludert Sakhalin)
 A. f. magnus, Nordøst-Sibir fra Kolyma til Kamtsjatkahalvøya
 A. f. beickianus, Nordvest-India og det nordlige sentrale Kina (Nordøst-Qinghai)
 A. f. richardsoni, Nord-Amerika. fra det sentrale Alaska og sørover gjennom Rocky Mountains til det vestre USA (sør til det nordlige New Mexico), og østover gjennom Canada til Labrador
 A. acadicus, slipeugle
 A. gradyi, bermudaperleugle (†)
 A. ridgwayi, kanelugle
 A. harrisii, svartbrynugle

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Perleugle på owlpages.com

Ugler
Fugler formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné