alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ghida Fakhry

Ghida Fakhry (født 1970 i Beirut) er en  journalist. Siden april 2006 har hun vært nyhetsanker i Washington, D.C. for Al Jazeera English.

Tidligere har hun vært redaksjonssjef i New York for den Londonbaserte arabiskspråklige avisen Asharq Al Awsat. Fra 2002 til 2004 var hun nyhetsanker for Lebanese Broadcasting Corporation og Al Hayats nyhetssendinger fra London. Hun var redaksjonssjef i New York for Al Jazeera (den opprinnelige, arabiskspråklige kanalen) fra 2000 til 2001, og før det New York-korrespondent for Abu Dhabi TV.

Fakhry er utdannet MA i nær- og midtøstenstudier fra School of Oriental and African Studies ved University of London  Hun snakker engelsk, arabisk, fransk og spansk.

Referanser 

Al-Jazeera-journalister
Libanesiske journalister
Personer fra Beirut
Ingfrid Breie Nyhus

Ingfrid Breie Nyhus (født 26. september 1978 i Oslo) er en norsk pianist. Hun er utøver innen musikkstiler som klassisk musikk, samtidsmusikk og folkemusikk. Hun har studert klaver ved Norges musikkhøgskole, Sibelius-akademiet i Helsingfors og Hochschule für Musik und Theater Hannover. I 2005 var hun den første til å motta Den norske solistpris da den ble delt ut for første gang under Festspillene i Bergen.
 
Breie Nyhus er datter av folkemusikeren Sven Nyhus og søster av felespiller Åshild Breie Nyhus. Sammen ga de tre ut albumet Tre Nyhus på plateselskapet Heilo i 2005. Sammen med søsteren har hun gitt ut albumene Edvard Grieg: Slåtter Opus 72 i 2007 med verker av Edvard Grieg framført med piano og hardingfele og Halvorsen - Kvandal - Nyhus i 2016. Begge albumene ble nominert til Spellemannprisen 2007 og 2016 i klassen klassisk.

Hun har gitt ut soloalbumene Abstraction in Folk Art med verker av Asbjørn Schaathun, Lasse Thoresen og Øyvind Torvund, og Stille-stykkje med verker av Olav Kielland og Erik Dæhlin. I 2015 ga hun ut Slåttepiano, med egne versjoner av slåttemusikk for klaver. Albumet ble nominert til Folkelarmprisen 2016 i åpen klasse. I 2021 kom oppfølgeren Slåttepiano II som ble nominert til Spellemannprisen 2021 i klassen TONOs komponistpris og Folkelarmprisen 2022 i åpen klasse.

Diskografi 
 Tre Nyhus (2005) - med Sven Nyhus og Åshild Breie Nyhus
 Edvard Grieg: Slåtter Opus 72 (2007) - med Åshild Breie Nyhus
 Abstraction in Folk Art (2015)
 Stille-stykkje (2015)
 Slåttepiano (2015)
 Halvorsen - Kvandal - Nyhus (2016) - med Åshild Breie Nyhus
 Slåttepiano II (2021)
 Kløsterkoraler (2021) - EP
 Demanten (2022) - med Live Maria Roggen

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske klassiske pianister
Personer fra Oslo
Hundstrand

Hundstrand er ei bygd og en grunnkrets i Dyrøy kommune i Troms. Bygda ligger ved Dyrøysundet, omtrent midt mellom Brøstadbotn og Kastneshamn. Gjennom Hundstrand går fylkesvei 211.

Hundstrand grunnkrets strekker seg fra Sæter i nord til Rydningen i sør, og har et areal på 17,84 km². Grunnkretsen grenser i nordøst til Brøstad, i øst til Bjørkebakk og i sør og sørøst til Kastnes. Over sundet i vest ligger Dyrøya.

Grunnkretsens innbyggertall:

Bosetninger i Dyrøy
Bygder og grender i Troms og Finnmark
Pioneerplatene

Pioneerplatene er et par gullanodiserte aluminiumsplaketter som ble fastmontert på de ubemannede romsondene Pioneer 10 og Pioneer 11 som ble skutt opp i henholdsvis 1972 og 1973. Platene er påtegnet et piktogram, som skal fungere som en beskjed fra menneskeheten til eventuelt utenomjordisk liv, om sondene noen gang skulle bli oppdaget.Piktogrammet viser tegninger av en naken mann og en naken kvinne, samt flere forskjellige symboler og figurer som forklarer eventuelle utenforstående om romsondens opphav.

Platen er montert på støttestagene til sondens antenne, en plassering som forhindrer at platen vil bli sandblåst av stjernestøv i årenes løp.

Pioneerfartøyene ble de første menneskeskapte objektene til å forlate solsystemet.

Historie 
Originalidéen om at Pioneer-fartøyene burde ha med seg en beskjed fra menneskeheten, ble første gang nevnt av Eric Burgess, en freelancekonsulent og journalist, da han besøkte Jet Propulsion Laboratory (JPL) i California under Mariner 9-ekspedisjonen. Sammen med Richard Hoagland, en meget omdiskutert forfatter og selvutnevnt vitenskapsmann, oppsøkte de dr. Carl Sagan, som nylig hadde holdt et foredrag som omhandlet kommunikasjon med utenomjordiske.

Dr. Sagan var entusiastisk vedrørende tanken om å sende en beskjed sammen med Pioneer-sonden. NASA godkjente forslaget, og ga ham tre uker til å gjøre klar en beskjed. Sammen med dr. Frank Drake designet han platen, og illustrasjonene ble laget av Sagans daværende kone. Den første platen ble skutt opp sammen med Pioneer 10, 2. mars 1972, den andre fulgte med Pioneer 11, 5. april 1973.

Romfart
Pioneer-programmet
Artikler i astronomiprosjektet
Stavanger idrettshall

Stavanger idrettshall ligger på Tjensvoll like ved Mosvatnet i Stavanger. Hallen ble innviet i 1979 og benyttes til innebandy, bordtennis, badminton, håndball, volleyball, det finnes løpebaner, styrketreningsrom, hoppegrop for tresteg og lengde.

Hallen har også en kafeteria som driftes av Stavanger Idrettsforening.

Innebandy 
Stavanger idrettshall er hjemmebanen til Stavanger Innebandyklubb. Hallen brukes også under innebandyarrangementet Stavanger Open, en populær begivenhet som arrangeres hvert år i april, der det blir spilt på både store og små baner.

Håndball 
Stavanger idrettshall er en av hallene som ble brukt under EM i håndball 2008 for menn. Hallen er hjemmebane for Viking Håndball. Under håndballkamper har hallen plass til 4100 tilskuere derav 2300 sitteplasser. I sesongen 2011/12 hadde derimot Viking bare 586 tilskuere i snitt på sine hjemmekamper.

Volleyball 
Hallen benyttes for volleyballturneringer. Hallen deles da inn i fire hoveddeler med tre volleyballbaner i hver som da gir tilsammen tolv baner. Banene har redusert servefelt. Ettersom hallen ikke har oppmerket mer enn 8 volleyballbaner må det tapes 4 baner forut for større volleyballturneringer. Hvert år siden 1987 har en av norges største volleyballturneringer - Vestcup - blitt arrangert i hallen med KFUM Stavanger Volleyball som arrangør. I tillegg har det blitt arrangert mange Norgesmesterskap, Veteran NM, Gallaturneringer samt regionsmesterskap.

Eksterne lenker
 

Idrettshaller i Norge
Idrettsanlegg i Stavanger
Arenaer brukt under EM eller VM i håndball i Norge
Roseanna (roman)

Roseanna (1965) er en roman av Sjöwall & Wahlöö i deres detektivserie om  Martin Beck og hans team. Boken er den første i serien Roman om en forbrytelse (Roman om ett brott).

Sammendrag av handlingen
En ung kvinne er funnet død i en kanal; naken, mishandlet og myrdet. Saken er nesten fullstendig kald med engang fordi ingen klarer å identifisere henne og det er ikke klart hvor eller av hvem hun er myrdet. Men plutselig har etterforskerne hellet med seg; gjennom Interpol blir hennes identitet konstatert. Offerets navn er Roseanna McGraw, en turist som tok en båttur gjennom regionen hvor hun ble myrdet. En veldig grundig etterforskning følger for å bestemme hvem som var med henne på båten.

Karakterer og deres utvikling
Dette er boken hvor Martin Beck, Lennart Kollberg og Fredrik Melander blir introdusert. Seinere i romanen dukker Åke Stenström opp for første gang med sine vanlige gjøremål. 

Mindre karakterer som også dukker opp i seinere romaner er detektiv Åhlberg fra Motala-politiet, og detektiv Sonja Hansson fra Stockholm-politiet. Leseren blir også introdusert for Becks kone, sønn og datter.

Filmatiseringer
Romanen er filmatisert to ganger:
 Roseanna (1967) (med Keve Hjelm)
 Roseanna (1993) (med Gösta Ekman)

Svenske kriminalromaner
Martin Beck
Bøker fra 1965
1965 i Sverige
Tenntemperatur

Tenntemperatur er den laveste temperaturen et stoff må varmes opp til før det antenner uten bruk av tennkilde (selvantenning). 

Tenntemperaturen kan være vanskelig å fastslå nøyaktig. Den påvirkes av flere faktorer f.eks. luftfuktighet, overflaten på stoffet, oksygenmetning, trykk og vanninnhold. Prosedyre beskrevet i ASTM E659. Tenntemperaturen har ingen direkte sammenheng med flammepunktet, annet enn at tenntemperaturen alltid er høyere. Tenntemperaturen er mer en beskrivelse av stoffets oksidasjons-egenskaper.

Tabell over tenntemperaturer 

Tenntemperatur og flammepunkt for noen stoffer i fast form:

Tenntemperatur og flammepunkt for noen væsker:

Tenntemperatur og flammepunkt for noen gasser:

Referanser

Lærebøker i kjemi og brannlære, se f.eks. dewp.

Ild
Kjemiske egenskaper
Temperatur
Materialegenskaper

sv:Självantändning#Självantändningspunkt
Evan Lysacek

Evan Frank Lysacek (født 4. juni 1985) er en amerikansk kunstløper som deltok i de olympiske vinterlekene 2006 i Torino og 2010 i Vancouver.

Lysacek ble olympisk mester i kunstløp under vinter-OL 2010 i Vancouver. Han vant konkurransen for menn foran Jevgenij Pljusjtsjenko fra Russland og Daisuke Takahashi fra Japan.

Fire år tidligere, vinter-OL 2006 i Torino ble han nummer fire.

OL-medaljer 
 2010  Vancouver -  Gull i kunstløp, single menn  USA

VM-medaljer 
 VM 2009 –  Gull i kunstløp, single menn
 VM 2005 –  Bronse i kunstløp, single menn
 VM 2006 –  Bronse i kunstløp, single menn

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Kunstløpere fra USA
Olympiske mestere for USA
Verdensmestere i kunstløp
Deltakere for USA under Vinter-OL 2006
Kunstløpere under Vinter-OL 2006
Medaljevinnere under Vinter-OL 2010
Deltakere for USA under Vinter-OL 2010
Kunstløpere under Vinter-OL 2010
Personer fra Chicago
Personer fra DuPage County i Illinois
Fødsler i 1985
Artikler i skøytesportprosjektet
Olympiske medaljevinnere i kunstløp
Auckland City Hospital

Auckland City Hospital er hovedsykehuset i Auckland og det største sykehuset på New Zealand. Det er også en av de eldste helseinstitusjonene på New Zealand. 

Sykehus
Auckland
Norovirus

Norovirus, også kalt norwalkvirus, er en slekt av RNA-virus i familien Caliciviridae. Viruset forårsaker omtrent 50 % av alle epidemiske gastroenteritter (mage-tarmkatarr, magesmerter og oppkasting) i verden. Det er den viktigste gruppen med virus som er assosiert med denne tilstanden. Det tar 12-48 timer fra man blir smittet til man blir syk.

Viruset er smittsomt, og sykdommen kommer derfor ofte i små utbrudd, særlig på institusjoner og oftest om vinteren. Man blir smittet ved at man kommer i kontakt med mat eller vann som inneholder viruset. Denne maten/vannet har da blitt behandlet av en person som har hatt smitten, eller vært skylt med kontaminert vann. Viruset er også luftbårent, og kan overføres ved for eksempel hoste. En syk person er smittefarlig så lenge han eller hun har symptomer på sykdommen. Størst er smittefaren etter 2-3 dager med symptomer.

Symptomer 
Viruset gir klassiske omgangssyke-symptomer: kvalme, oppkast, vondt i magen, smerter i musklene, diaré og feber. Dersom du vil ha en helt sikker diagnose må legen din sende inn en avføringsprøve senest tre døgn etter at du har blitt syk. De fleste tilfellene i Norge blir imidlertid diagnostisert etter hva pasienten forteller, og ikke etter en avføringsprøve.

Navnet 
Virusets navn - begge former - kommer fra byen Norwalk i Ohio i USA, der det utløste sykdomsutbrudd i 1968.

Referanser

Eksterne lenker 
 

RNA-virus
Ingrid Espelid Hovigs matkulturpris

Ingrid Espelid Hovigs matkulturpris er en pris opprettet av Faglig matråd. Prisen deles nå ut av Stiftelsen Norsk Mat.

I anledning Hovigs 70-årsdag i 1994 begynte Faglig matråd samme år utdelingen av Ingrid Espelid Hovigs matkulturpris, som tildeles personer som gjør en særlig stor innsats for å formidle norsk mat og matkultur med vekt på tradisjon. Prisen er et diplom og et reisestipend på 30 000 kroner.

Mottakere
 1994 – Mag.art. Astri Riddervold
 1995 – Professor Jan Raa
 1996 – Dr. med. Ingvar Hjermann
 1997 – Kulturjournalist og kokebokhistoriker Henry Notaker
 1998 – Kokk Arne Brimi
 1999 – Matjournalist/husstellærer Aase Strømstad
 2000 – Produsent Arnt Harald Stange 
 2001 – Konsulent/husstellærer Liv Gregersen Kongsten
 2002 – Journalist Borghild Fiskå
 2003 – Kokk Harald Osa
 2004 – TV-kokk Wenche Andersen
 2005 – Lærer i tradisjonsmat Bodil Nordjore
 2006 – Høgskolelektor i heimkunnskap Gerd Tomter Løvaas 
 2007 – Osteprodusent Pascale Baudonnel 
 2008 – Matjournalist Tove Diesen
 2009 – Kjøkkensjef Gunnar Kvamme
 2010 – Kjøkkensjef Hanne Frosta
 2011 – Kirsty McKinnon ved Bioforsk Økologisk og lærer Christin Løkke Hagen. Begge fra Tingvoll
 2012 – Frivillighetssentralen i Klepp
 2013 – Anne Gaarder Amland
 2014 – Andreas Viestad 
 2015 - Kirsten Winge 
 2016 - Ingulf Galåen og Mikael Forselius 
 2017 - Kokk Inge Johnsen 
2018 - Gunnar Waagen hos Tingvollost
2019 - Matformidler Maret Ravdna Buljo
2020 - Servitør og gründer Torill Renaa 
 2021 - Ciderprodusentene Åge Eitungjerde, Asbjørn Børsheim og Olav Bleie

Referanser  

Norske kulturpriser
Utmerkelser etablert i 1994
Labrofossen

Labrofossen er en foss i Numedalslågen ved Labro i Kongsberg. Den har en fallhøyde på 41 meter. Fossen er utbygd til produksjon av vannkraft i Skollenborg kraftverk.

Kulturelle referanser
Nasjonalromantisk maleri av Thomas Fearnley

Eksterne lenker
 Norsk vassdragssenter
 Skollenborg kraftstasjon

Fosser i Viken
Kongsbergs geografi
Numedalsvassdraget
Rud skole (Vestre Toten)

Rud skole er en nedlagt folkeskole i Vestre Toten kommune. På Rud var det skole fra 1844 til 1962. Skolen ble da erstatta av Bøverbru skole. Rud var det første faste skolestedet i Vestre Toten. Garden hadde etter delinga av Totens prestegjeld i 1826 blitt klokkergard i Vestre Toten. Klokkeren ble således også lærer da Rud skole ble oppretta. Klokkeren hadde også ansvar for gardsdrifta på Rud, som ble rydda i middelalderen. 

I 1976 ble husa på skolen overdratt til Toten museum, som i dag er en del av Mjøsmuseet. I andre etasje på skolebygningen ble det oppført en bestyrerleilighet der blant andre John Aage Gjestrum bodde en periode. Det ble holdt sporadisk formidlingsaktivitet på Rud Skole litt utover 2010-tallet, før daværende Toten Økomuseum og Historielag solgte eiendommen i 2018.

Eksterne lenker 
 Norske Gaardnavne

Vestre Totens historie
Tidligere utdanningsinstitusjoner i Innlandet
Nammo

Nammo AS er et internasjonalt konsern innen forsvarsindustrien med hovedkontor i Norge. Nammos kjernevirksomhet er produksjon av ammunisjon, rakettmotorer, romfartsprodukter, og leveranse av tjenester på demilitarisering. Ved utgangen av 2013 hadde konsernet 2 200 ansatte, hvorav 750 i Norge. Regnskapet for 2013 viste en omsetning på 3,7 milliarder norske kroner. Aksjekapitalen er på 100 millioner kroner. Nammo er organisert i et holdingselskap, Nammo AS, med hel- eller deleide datterselskaper/virksomheter i Norge, Sverige, Finland, Tyskland, Sveits, Spania, Australia, Canada og USA. Den finske delen ligger under Nammo Lapua.

Historie

I august 1998 undertegnet Raufoss ASA, svenske Celsius AB (senere kjøpt opp av Saab AB) og Patria Industries Oyj i Finland (skiftet navn til Patria Oyj i 2004) en samarbeidsavtale om produksjon av ammunisjon i et felles nordisk selskap, Nammo Group. Raufoss fikk 45 prosent av aksjene ved etableringen, mens de finske og svenske eierne fikk 27,5 prosent hver. Den norske stat kjøpte Raufoss ASAs aksjer i Nammo AS i 2000. 

Siden februar 2006 eies selskapet 50 % av den norske stat og 50 % av finske Patria Oyj.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske industriselskaper
Norsk forsvarsindustri
Norske statlige selskaper
Ammunisjonsprodusenter
Næringsliv i Vestre Toten
Etableringer i 1998
Målebord

Målebord er et gammelt måleinstrument for kartlegging av terreng. Prinsippet ble brukt av landmålere fra høymiddelalderen til midten av 1900-tallet i Norge. 

Første gangen målebordet er nevnt, er i 1551 i Abel Foullons "Usage et description de l'holomètre", publisert i Paris. Imidlertid, siden Foullons beskrivelse var av et komplett, fullt utviklet instrument, må det ha vært oppfunnet tidligere.

Det «moderne» målebordet ansees å være konstruert av den tyske kartografen Johann August Richter i 1610.

Instrumentet besto av en kvadratisk treplate som var festet på et stativ. Treplatens størrelse var typisk 1 alen x 1 alen, eller senere 60 cm x 60 cm. Tykkelsen på platen var typisk ca. 1 tomme, eller senere ca. 2,5 cm. For at treplaten ikke skulle endre fasong (slå seg) i fuktig vær, besto den av flere tynne lag tre som var limt i krysslag (senere kalt «kryssfinér»). 

Treplaten var festet på et stativ ved en anordning med 3 stillskruer, slik at den kunne stilles horisontalt. Horisonteringen ble foretatt ved hjelp av en libelle. Festeanordningen var laget i metall (en messinglegering). 

Stativet var laget i tre.

På treplaten ble det lagt en tegnefolie, eller papirark, som gjerne ble festet med klyper langs kanten av tegnebordet, og på denne ble det plassert en sikteanordning, fast montert på en linjal («diopterlinjal» eller «kikkertlinjal»).

Målemetode

Instrumentet ble plassert midt over et kjent punkt ved hjelp av en «loddgaffel» eller en loddsnor, og bordplaten ble orientert (dreid) ved å sikte mot et annet kjent punkt (f. eks. et kirkespir) ved hjelp av sikteanordningen, eller det ble foretatt orientering mot nord ved hjelp av et kompass. Treplaten ble så låst i denne posisjonen. Oppstillingspunktet var markert midt på tegnefolien. Deretter ble det siktet mot markerte punkter i terrenget som kunne gjenkjennes fra andre oppstillingspunkter, og det ble trukket streker mot disse punktene på folien langs linjalens kant. 

Ved å flytte instrumentet til andre kjente punkter, og foreta sikt mot de samme «ukjente» punktene, ble skjæringspunktene mellom disse strekene markert på kartet. På denne måten ble hovedpunkter tegnet direkte i kartet, mens målingen foregikk i marken. Dersom sikteanordningen også inneholdt en gradert skala for avlesning av vertikalvinkel, kunne også høyden på et tilsiktet punkt beregnes. Mindre markerte punkter, og skjønnsmessige koter ble inntegnet på grunnlag av skjønnsmessige vurderinger av landmåleren i marken. Kartet ble senere rentegnet på ny folie på landmålerkontoret.

I forbindelse med detaljerte kart i store målestokker (f.eks. ved anleggsmålinger), ville man også foreta avstandsmålinger med målebånd eller lignende fra oppstillingspunktet til de tilsiktede punktene, slik at nøyaktig posisjon av de innmålte punktene kunne tegnes direkte i kartet, uten å forflytte oppstillingen.

Referanser

Geodesi
Måleinstrumenter
Union Valdôtaine

Union Valdôtaine (UV) er et franskspråklig regionalistisk politisk parti i Aostadalen i Italia. 

Partiet ble grunnlagt den 3. september 1945 og er det viktigste politiske partiet i regionen. Den regionale regjeringen er ledet av Luciano Caveri og dominert av UV, som regjerer i koalisjon med to andre lokale partier, Fédération Autonomiste og Stella Alpina. 

Tross nære bånd til sentrum-venstre-partiene på nasjonalt nivå, stilte partiet ved parlamentsvalget i 2006 lister alene, og i konkurranse med sentrum-venstre-alliansen L'Unione, men tapte, og er dermed ikke lengre representert i det italienske parlamentet.

Eksterne lenker 
  (franskspråklig)

Politiske partier i Italia
Etableringer i 1945
Bryn Mawr College

Bryn Mawr College er et privat kvinneuniversitet i Bryn Mawr, 16 km nordvest for Philadelphia i delstaten Pennsylvania i USA. Det er kun opptak av kvinnelige studenter, som kommer fra hele USA og om lag 40 land utenfor USA. 

Det ble grunnlagt i 1885 som et kvinneuniversitetet. Bryn Mawr har skolepenger (2006) som utgjør US$ 33 010, på nivå med Harvard University. Det tildeles grader helt opp til doktorgrad (Ph.D).

Det undervises i klassiske naturvitenskapelige og humanistiske fag, i tillegg til psykologi og jus. Universitetet satser spesielt på forskning for høyere grads studenter. Biblioteket har en større billed- og kunstsamling.

Matematikeren Emmy Noether underviste på Bryn Mawr fra 1933 til 1935.

Rangeringer 

U.S. News & World Report rangerte Bryn Mawr College som nummer 27 blant liberal arts-collegene i USA i 2015, Forbes plasserte det på 64.-plass blant alle colleger i USA, mens Washington Monthly rangerte det som nr. 1 av amerikanske liberal arts-colleger i 2014.

Bryn Mawr College var ikke å finne blant de 500 beste universitetene i verden i Times Higher Education World University Rankings 2014-2015, i QS World University Rankings for 2014 eller i Academic Ranking of World Universities (Shanghai-rankingen) for 2014.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Universiteter i Pennsylvania
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1885
1885 i USA
Kvinneuniversiteter
Colby College

Colby College er et privat, samfunnsvitenskaplig og humanistisk universitet i Waterville i delstaten Maine i USA. Det er et liberal arts-college med US$ 44 080 i skolepenger (2006), blant de høyeste i USA, og høyeste gradsnivå er Bachelor. Det har studenter fra 62 land (2008).

Colby College ble grunnlagt i 1813 som et litterært og teologisk lærested, og er at av de eldste på Østkysten. Siden det kun hadde adgang for menn ble det nesten stengt under mobiliseringen til borgerkrigen i 1861.

Colby har et sterkt fokus på miljøutfordringer og klimapolitikk både akademisk og i livet på campus. 

The Goldfarb Center er et statsvitenskaplig institutt hvor studentene kombinerer undervisning med utplassering og dialog med aktører i administrative, politiske og frivillige organisasjoner.

Kunstneren Alex Katz er æresprofessor ved Colby College.

Rangeringer 

U.S. News & World Report rangerte Colby College som nummer 15 blant liberal arts-collegene i USA i 2015, Forbes plasserte det på 44.-plass blant alle colleger i USA, mens Washington Monthly rangerte det som nr. 64 av amerikanske liberal arts-colleger i 2014.

Colby College var ikke å finne blant de 500 beste universitetene i verden i Times Higher Education World University Rankings 2014-2015, i QS World University Rankings for 2014 eller i Academic Ranking of World Universities (Shanghai-rankingen) for 2014.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Universiteter i Maine
Organisasjoner etablert i 1813
1813 i USA
1810-årene i Maine
Kennebec County
Tsjerepovets

Tsjerepovets (russisk: Черепове́ц) er den største byen i Vologda oblast i Russland. Den ligger ved bredden av Rybinsk-reservoaret i Volga, nær det sørlige endepunktet på Volga-Østersjøkanalen.

Historie 
Rundt 1360 ble det opprettet et kloster i åsene ved elva Sjeksna, og landsbyen Fedosjevo vokste frem rundt det. Historikerne betrakter denne landsbyen som hjertet i dagens Tsjerepovets. Byen fikk offisiell bystatus i 1777 etter ordre fra Katarina den store. Ved byggingen av Mariinskkanal-systemet ble Tsjerepovets, som ligger ved Volga, knyttet til Østersjøen. Under andre verdenskrig ble flere store fangeleier opprettet i området, og rundt 30 000 mennesker døde i disse leirene.

Demografi 
Befolkningsutvikling:
{| class="wikitable"
|-
! År || Folketall || Kilde
|-
| 1959 || align=right | 92 356 || Folketelling 1959
|-
| 1970 || align=right | 188 348 || Folketelling 1970
|-
| 1979 || align=right | 265 933 || Folketelling 1979
|-
| 1989 || align=right | 310 463 || Folketelling 1989
|-
| 2002 || align=right | 311 869 || Folketelling 2002
|-
| 2010 || align=right | 312 310 || Folketelling 2010
|}

Økonomi 
Tsjerepovets er den viktigste industribyen i regionen. Her er blant annet jernverk, stålfabrikker (for eksempel Severstal), store skipsverft og kjemiske bedrifter. Kullbehovet til byens metallindustri dekkes av gruver i Vorkuta, og jernmalmen kommer fra gruver på Kolahalvøya. I er det sagbruk i byen, som behandler tømmer fra skogene rundt byen.  Byen betjenes av Tsjerepovets lufthavn, som ligger 18 km nord for byen.

Utdanning  
I Tsjerepovets ligger et statlig universitet.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Vologda oblast
Byer ved Volga
Byer grunnlagt i 1777
1777 i Russland