alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ae (Skottland)

Ae er en landsby i regionen Dumfries and Galloway i det sørvestlige Skottland. Den ligger ved elven Ae. Landsbyen på rundt 200 innbyggere skal ha det korteste navnet i Storbritannia. Landsbyen ligger i utkanten av en 15 000 mål stor (61 km2) menneskeskapt barskog, og er omtrent 14 km nord for Dumfries.

Stedet ligger i en stor barskog som ble plantet av Forestry Commission i 1947. Blant de vanligste tresortene er sitkagran, lerker, furu og gran. Det er også et rikt dyreliv, med blant annet rådyr, rødrev, hare, skogsdue, spurvehauk og fasan.

Toponymi 
I 1787 ble områdets stedsnavn skrevet med ligaturen Æ. I 1826 ble navnet skrevet som Ae, som etter rykte er det korteste stedsnavnet i Storbritannia. Imidlertid består det skotsk-gæliske navnet på øya Iona av en enkelt bokstav, Ì, og det er også en elv i det skotske høylandet kalt E.

Britiske forskere antar at stedsnavnet sannsynligvis kommer fra det norrøne ordet aa (hvor de antagelig mener å), og som betyr «vann». Hvis man ser på norske stedsnavn, er Å en representasjon av gammelnorske eller norrøne ár, «elv», og opphavlig det det samme ordet som latinske aqua og med samme grunnbetydning som «vann». I Norge var á tidligere en vanlig benevnelsen for elv og var vanlig som ledd i stedsnavn.

Historie 
Den skotske skribenten og utgiveren Robert Chambers skrev i 1826 om Ae-området, og beskrev det som en myr med en glen (dal, kjent som Glenae), hvis innbyggere var «lenge kjent for klammeri, kamper og aktivitetsbragder». Chambers skrev at de fleste menn i området var sysselsatt i jordbruk og transport av varer på hesteryggen mellom landsbyen og Glasgow, samt byene Carlisle og Manchester. Disse «guttene fra Ae» hadde et rykte som gikk foran dem, og var kjent for «klubbespill [og] boksing» på hver marked og bryllup i området.

Området Ae med dens bondegårder er gamle, men selv landsbyen Ae er en av de yngste i Storbritannia, og ble grunnlagt i 1947 av Forestry Commission.

Referanser

Litteratur 
 Reader's Digest Association (1990): Book of British Villages, London: Reader's Digest, ISBN 0-276-42018-7, OCLC 35330841
 Chambers, Robert (1826): The Popular Rhymes of Scotland, W. Hunte
 Great Britain House of Lords (1787): Journals of the House of Lords / Great Britain, Parliament, House of Lords, vol. 38, HMSO
 Pye, Kenneth; Croft, Debra (2004): Forensic geoscience: principles, techniques and applications, London: Geological Society, ISBN 1-86239-161-0

External links

Videoopptak av landsbyen Ae, YouTube

Landsbyer i Dumfries and Galloway
John Boorman

John Boorman (født 18. januar 1933)  er en britisk regissør. Han står bak filmer som Picnic med døden (1972), Zardoz (1974), Excalibur (1981), og Hope and Glory (1987).

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Engelske regissører
Personer fra distriktet Spelthorne
Fødsler i 1933
Norges Nasjonalsosialistiske Bevegelse

Norges Nasjonalsosialistiske Bevegelse (NNSB) er en organisasjon som baserer seg på den nazistiske ideologien. Gruppen gikk tidligere under navnet Zorn 88.

Eksterne lenker 
  (død lenke)

Norske politiske organisasjoner
Juha Mieto

Juha Iisakki Mieto også kalt Kurikka Jussi (født 20. november 1949 i Kurikka) er en finsk politiker og tidligere langrennsløper. Han har vært medlem av Finlands riksdag fra 2007.

Meritter som langrennsløper 
Under OL i Innsbruck i 1976 gikk han på det finske laget som tok stafettgull. Fire år senere, under OL i Lake Placid, tok han tre medaljer. Han fikk sølv på 15 km og 50 km, samt bronse på stafetten. På 15-kilometeren ble Mieto slått med bare ett hundredels sekund på 15 km av Thomas Wassberg. Etter dette ble hundredelene tatt bort som minste måleenhet i langrenn.

Fire år deretter, under OL 1984 i Sarajevo i 1984, var han igjen med på å ta en stafettmedalje for Finland, denne gang bronse. I 1974 ble han tildelt Holmenkollmedaljen.

Mieto vant verdenscupen i langrenn sammenlagt i 1976 og 1980.

Politikerkarriere 
I mars 2007 stilte Mieto som kandidat til parlamentsvalget for partiet Centern. Han ble valgt inn i den finske riksdagen med 13 756 stemmer – syvende flest personstemmer.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Finske langrennsløpere
Finske politikere
Finske riksdagsmedlemmer
Olympiske mestere for Finland
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1972
Langrennsløpere under Vinter-OL 1972
Deltakere under Ski-VM 1974
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1976
Langrennsløpere under Vinter-OL 1976
Deltakere under Ski-VM 1978
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1980
Langrennsløpere under Vinter-OL 1980
Deltakere under Ski-VM 1982
Deltakere for Finland under Vinter-OL 1984
Langrennsløpere under Vinter-OL 1984
Vinnere av Holmenkollmedaljen
Personer fra Kurikka
Fødsler i 1949
Olympiske medaljevinnere i langrenn
Alviske språk

Alvisk er et fellesnavn for en gruppe språk utviklet av J.R.R. Tolkien, hvorav flere går for å være veldig vakre.

Språkene 
Det finnes to velutviklede versjoner av alvespråket: sindarin (grå-alvisk) og quenya (høyalvisk).

Sindarin er det språket som av alvene ble brukt til daglig i Midgard i Tredje tideverv, og er basert på walisiske lyder. Sindarin kom, som alle alvespråk, fra primitivt alvisk, og utviklet seg i Midgard før Første tideverv av de alvene som ikke dro over havet til Aman.

Quenya var språket til de alvene som fullførte reisen til Aman. Det ble ført tilbake til Midgard ved starten av Første tideverv, hvor det ble ansett som et mer formelt språk. I Tredje tideverv var det få alver i Midgard som fortsatt snakket quenya; det hadde gått over til å bli et slags midgardsk latin og ble mest brukt under seremonier. Språkets fonologi er basert på finsk.

En rekke andre beslektede språk finnes også, men de har ikke blitt like godt utarbeidet av Tolkien eller han har rett og slett forkastet dem.

I bøkene benyttet J.R.R. Tolkien vanligvis det latinske alfabetet til å skrive ned de alviske språkene, slik at folk flest kan få et inntrykk av hvordan de høres ut, men han utviklet også tre typer skrifttegn som ble brukt av figurene i historiene: cirth (runer), sarati (lite brukt) og tengwar. Man kan se disse tegnene i enkelte illustrasjoner.

Historikk 
De alviske språkene ble oppfunnet av J.R.R. Tolkien som en del av hans fasinasjon for språk. Han har skrevet at han ikke laget språkene til bøkene, men at han laget bøkene for språkene; språkene kom først, og så kom det tilhørende folket og landskapet. Språkene er i bøkene spesielt mye brukt i navn, men det er også noe lyrikk. De har et ekstremt bra derivasjonssystem, som gjør at ord har tilknytning til hverandre på samme måte som i naturlige språk. Man kan kjenne igjen bestanddeler av det sindarinske ordet ithil ‘måne’ i navnet på boka Silmarillion; sil betyr ‘lys’, og silmarillene er edelsteiner med et lys som nærmest er hellig for alvene.

Det finnes mange forskjellige utkast til det samme språket, ettersom J.R.R. Tolkien arbeidet med språkene hele sitt voksne liv, men den versjonen som benyttes i Ringenes herre anses av de fleste for å være den endelige.
J.R.R. Tolkien fant også opp flere språk utover de alviske, slik som dvergenes khuzdul og menneskenes vestrønt. Sistnevnte inneholder mange låneord fra alvisk, noe som reflekterer menneskenes tidligere tette bånd til alvene.

De alviske språkene ble etter 2001 veldig populære, etter at Peter Jacksons Ringenes herre-trilogi kom, og gjorde alt Tolkienrelatert meget populært.

Noen som kan språket 
Helge Kåre Fauskanger er en nordmann som lenge har vært interessert i de alviske språkene. I 1999 startet han internettsiden Ardalambion, som i dag regnes for verdens desidert beste side når det gjelder informasjon om alvisk, samt det beste verktøyet for å lære seg språkene. 

Alle de originale oversettelsene til alvisk i filmene er gjort av David Salo.

Se også

 Planspråk:  definisjoner

Eksterne lenker 
 Ardalambion på engelsk
 Norsk oversettelse av denne
 E.L.F.

Konstruerte språk
Tolkiens verden
Nachspiel

Nachspiel (fra tysk, «etterspill») er en mindre formell, ofte improvisert, festlig tilstelning etter den egentlige festen.  På svensk heter det «efterfest», på dansk sier man ofte morgenfest, da det finnes serveringssteder som er åpne hele natten. Et nachspiel varer ofte mellom 3:00 og 6:00, alt avhengig av barer og diskotekers lukketider, men kan også vare til langt på dag neste dag.

På tysk har ordet Nachspiel også en mulig betydning av type rettslig etterspill.

Se også
Vorspiel

Tyske ord og uttrykk
Dagligliv
Vorspiel

Et vorspiel (fra tysk, «forspill», lydskrift ), muntlig ofte forkortet til «vors», er en selskapelig sammenkomst før den egentlige festen.

Etymologi
På tysk blir ordet mest brukt i den seksuelle betydningen av forspill, så ordet er et eksempel på et fremmedord som har fått en annen betydning på norsk enn i det språket det kommer fra. En fest før festen kalles Vorglühen («forglødning») på tysk. Ordet Vorspiel brukes på tysk også om et selvstendig kort stykke som spilles før en større oppsetning innen musikk eller teater. På norsk kalles dette forspill eller preludium. En innledning til noe større kalles også Vorspiel på tysk og forspill på norsk.

Se også
Fest
Nachspiel

Eksterne lenker
 ordet vorspiel i Bokmålsordboka
 ordet forspill i Bokmålsordboka
 tyske definisjoner av vorspiel

Tyske ord og uttrykk
Dagligliv
Kongelig resolusjon

En kongelig resolusjon (forkortet kgl.res.) er i henhold til norsk forfatningsrett en beslutning fattet av Kongen i statsråd. Det vil si en beslutning fattet i det formelle møtet der kongen møter regjeringen på Slottet, normalt hver fredag kl. 11.00. Når både Kongen og kronprinsen har forfall, blir statsrådsmøtet holdt under statsministerens ledelse – normalt i statsrådssalen på Statsministerens kontor.

Både Grunnloven og ordinær lovgivning legger myndighet til Kongen. Med unntak for Kongens personlige prerogativer, som for eksempel retten til å tildele ordener og retten til å gi titler til kongefamilien, betyr dette at beslutningen skal skje i form av en kongelig resolusjon. Dette er imidlertid kun en formell beskrivelse, i praksis er det regjeringen som har den øverste myndigheten; Kongen plikter å godkjenne det som regjeringen forelegger Kongen.

Tidligere ble beslutninger som ble fattet når kronprinsen ledet statsråd, jf. Grunnloven § 41, kalt kronprinsregentens resolusjon. Når hverken Kongen eller kronprinsen leder statsrådet, blir de resolusjoner som fattes, kalt regjeringens res./resolusjon (nynorsk: Regjeringa sin resolusjon).

Beslutninger som må avgjøres som kongelig resolusjon 
Hovedregelen er at Kongen leder statsforvaltningen.
Det følger av dette ledelsesprinsippet at Kongen avgjør hvilket nivå og hvilken etat som skal løse en gitt gruppe saker. En slik avgjørelse kalles delegasjon, og fattes ved kongelig resolusjon. Unntak fra dette prinsippet er først og fremst gitt i Grunnloven selv, men også enkelte ordinære lover fastslår at beslutningen må tas av Kongen i statsråd.

Den mest generelle bestemmelsen om dette fastslår at utnevnelse av embetsmenn og andre saker «av viktighet» skal avgjøres i statsråd. Hva som er en sak av viktighet må vurderes konkret, og det tas i praksis betydelig hensyn til størrelsen på statens aktivitet i samfunnet. Et annet eksempel er at kongen har rett til å benåde forbrytere. Her er det statsrettslig antatt at det kun er benådning som må skje i statsråd, og Justis- og beredskapsdepartementet har fått fullmakt til å avslå søknader.

Av eksempler fra den ordinære lovgivning kan nevnes at det kun er kongen som kan avgjøre spørsmålet om det skal tas ut tiltale for domstolene med påstand om straff av embetsmenn og visse tjenestemenn. Riksadvokaten, som påtalemyndighetens øverste leder, står direkte under Kongen når det gjelder spørsmål om instrukser.

Kongelige resolusjoner i arkivene 

Når protokollene med kongelige resolusjoner er ute av administrativ bruk, blir de avlevert for oppbevaring i Riksarkivet. Protokollene frem til 1969 finnes på Riksarkivet.

Referanser

Eksterne lenker 
 Kongelige resolusjonsprotokoller på Riksarkivet.

Lovgivning
Hud

Hud eller skinn er, innen dermatologien, det anatomiske organet, en del av bindevevssystemet, som er oppbygd av forskjellige lag som dekker de underliggende musklene og de andre organene. 

Hudens viktigste oppgaver er å beskytte mot infeksjoner. Andre oppgaver er isolasjon, produksjon av vitamin D, formidling av sanseopplevelser og regulering av kroppens temperatur. 

Følesansen sitter i huden. Et voksent menneske har omtrent 2 m² hud. Tykkelsen på huden er mellom 0,2-4 mm. Huden utgjør omtrent 1/6 av den samlede kroppsvekten, og er det største organet på kroppen.

Huden består av tre lag, kalt overhud (epidermis), lærhud (dermis/corium) og underhud (hypodermis/subcutis).

Alle hudceller er døde. Hos mennesker vil en gjennomsnittlig voksen bære med seg ca. to og et halvt kilo død hud. Daglig mister et menneske flere milliarder små biter (hudceller).

Overhuden 

Epidermis består stort sett av døde celler (hudceller) og er kalt arrhuden (overhud). Det dypeste laget i epidermis er kalt det basale cellelaget. Her produseres blant annet proteinet melanin i pigmentcellene melanocyttene. Pigment sørger for å beskytte cellene mot den farlige UV-strålingen. Epidermis inneholder ingen blodårer; næring blir tilført ved diffusjon fra blodårene i lærhuden.

Overhuden dannes fra det ytre cellelaget kalt ektoderm under fosterutviklingen.

Lærhuden 
Dermis er ca. 0,5 - 3,00 mm tykk og består av:
 lymfeårer – samler opp vevsstoffer og sender de videre til venene
 blodårer – vener og arterier
 bindevev – fibret bindevev, har til oppgave å holde cellene samlet, gir dem stor strekkbarhet
 flytende vev – blod som blir transportert vha. blodplasma
 talgkjertler
 svettekjertler
 glatt muskelvev
 hårgroper
 nervevev – sørger for kommunikasjon mellom celler.

Underhuden 
Hypodermis består av fettvev og løst fibret bindevev. Bindevevet er også kalt måsegeis.
Underhuden gir varmeisolasjon til kroppen og inneholder en god del vevsveske, noe som gjør underhuden til et ganske så stort vannlager for kroppen. Underhuden er et av de største fettlagrene i kroppen.

Se også
 Kutikula – inngår i huden, særlig hos virvelløse dyr
 Ytre skjelett – hudskjelett – hos virvelløse dyr
 Gåsehud
 Hudskifte – hos virvelløse dyr
 Hundens hud
 Hudkreft
 Hudlege
 Hudsansen
 Skinn, pels, lær
 Hudfarge, hudtone

Referanser

Eksterne lenker
 Helsebibliotekets sider om hud

 
1000 artikler enhver Wikipedia bør ha
Air Florida

Air Florida var et mindre amerikansk flyselskap som ble opprettet i 1971, og startet flyvningene i 1972. Selskapet hadde sin hovedbase på Miami International Airport og fløy frem til 1978 bare mellom byer i Florida, da de også utvidet til å fly mellom flere byer på den amerikanske østkysten, i tillegg til utvalgte steder i Karibien, London, Brussel, Shannon og Amsterdam.

13. januar 1982 krasjet et av selskapets fly inn i en bro i Washington D.C. like etter avgang. Flyet falt ned i Potomac-elven og tok livet av totalt 78 mennesker. Man fant senere ut at flymotorene hadde frosset pga. snø like etter at flyet tok av. Den kjente radioverten Howard Stern ble dårlig likt etter denne hendelsen; dagen etter ulykken ringte han Air Florida og spurte om hva prisen for en énveisbillett fra flyplassen til broen var.

Air Florida prøvde flere ganger å kjøpe opp Western Airlines tidlig på 1980-tallet i et forsøk på å øke markedspotensialet vest i USA, i tillegg til å starte flyvninger til Mexico og Canada. Forhandlingene med Western Airlines, som senere ble kjøpt opp av Delta Air Lines, førte imidlertid ikke frem, og 3. juli 1984 ble selskapet slått konkurs.

Tidligere flyselskaper fra USA
Flyselskaper etablert i 1971
Selskaper opphørt i 1984
1971 i USA
Munken i Nidarosdomen

Munken i Nidarosdomen er et påstått spøkelse i Nidarosdomen. Han ble først observert og omtalt på 1920–tallet.

Marie Gleditsch i 1920-åra 
Bispinne Marie Gleditsch forteller om en opplevelse under en aftengudstjeneste i Mariakapellet i Nidarosdomen i januar 1924. Idet den forrettende presten, pastro Birkelund, stemte i med en salme, så bispinnen en skikkelse dukke opp i søylegangen mot oktogonen. Det så ut som en middelaldrende mann, med tonsur, munkekutte og et sår på halsen. I noen kilder dateres observasjonen til 1927. 

Også senere biskop Alex Johnson skal ha sett en skikkelse i domen, i 1933.

Jon Medbøe i 1960-åra 
I 1966 sto filosofimagister Jon Medbøe fram og fortalte at han og to studenter under nattlige vandringer i Nidarosdomen hadde hørt slepende skritt og messesang – «..og som musikk-historiker kunne jeg bestemme den som korsang fra 1208, [Perotinus], Notre Dame.» Dette utløste en voldsom offentlig debatt, og resulterte i intervjuer med flere som hadde sett Munken samt mer generelle innlegg for eller mot troen på spøkelser. Munken ble kjendis også i utlandet; et stort tysk ukeblad laget en fotomontasje som viste Munken i Domen. 

Medbøe ble utestengt fra Nidarosdomen natterstider, etter ordre fra domprosten. Og da Andre Bjerke og Harald Tusberg noen år senere ønsket å utforske mysteriet i TV-programmet Streiftog i grenseland, forble dørene stengt.

Arbeiderbladet skrev på lederplass 9. mars 1966, mens interessen for Munken var på det høyeste: «Vi synes at de ansvarlige for Domkirken bør gå i gang med å finne en utvei til å ta knekken på de mange legender om munken som viser seg til de urimeligste tider, til og med under høymesse. De kan ikke finne seg i at Domkirken blir et beryktet spøkelseshus.» Flere eksperter innen ulike fagfelt har forsøkt å ta knekken på legendene, dvs. finne naturlige forklaringer på observasjonene av Munken, innen sine respektive fagfelt. Psykologiprofessor Harald Schjelderup mente at den tilstand Medbøe befant seg i, kunne føre til hørselsillusjoner. Audiofysikeren Gordon Flottorp gav eksempler på byggetekniske lyder som kilder til Medbøes og andres hørselsinntrykk.

I populærkultur 
Edvard Hoem og Henning Sommerro har laget Munken : et musikkdramatisk verk med handling fra 1200-tallet som ble oppført på Trøndelag Teater i 1991.

Forfatteren Frid Ingulstad har skrevet en roman om Munken og hans mulige opprinnelse.

Munken ble brukt i en episode av TV-serien Brødrene Dal og legenden om Atlant-is. I episoden voktet han en halvdel av et kart over en tapt samisk by.

Referanser

Nidarosdomen
Spøkelser
Direktorat

Et direktorat er et statlig forvaltningsorgan som har myndighetsoppgaver og som har hele landet som virkefelt. Det har en faglig rolle, altså at det utvikler, forvalter og formidler kunnskap om sitt fagfelt/saksområde. Denne kunnskapsformidlingen vil ofte være knyttet til det løpende arbeidet med myndighetsoppgaver, men kan også være uavhengig av dette. Alle tilsynsorganer regnes som direktorater. Et direktorat ledes av en direktør.

Direktorater i Norge 

Norge har hatt enkelte statlige direktorater en god stund, bl.a. Sjøfartsdirektoratet (opprettet 1962), Fiskeridirektoratet (opprettet 1906) og Norges vassdrags- og energidirektorat (NVE; opprettet 1921). NVE er en etterfølger av Canaldirectionen (opprettet 1804). Slik sett har den norske direktoratsordningen utspring i tiden da Norge var underlagt den danske kronen. 

Et sentralt spørsmål i utviklingen av norsk sentralforvaltning har vært hvorvidt det skal opprettes egne sentraladministrative organer (direktorater) underlagt de respektive departementene, for å håndtere deler av arbeidsoppgavene innenfor det aktuelle departementets ansvarsområde.

Direktorater andre steder i verden

Skottland 
Det skotske embedsverket er organisert i direktorater. Det er mer enn 30 direktorater, eksempelvis direktoratet for økonomisk utvikling, direktoratet for eksterne anliggender, justisdirektoratet og miljø- og skogbruksdirektoratet.

Russland 
I Russland er presidentadministrasjonen inndelt i departementer, som som oftest har ordet «direktorat» i navnet.

EU 
I Den europeiske union tilsvarer generaldirektorat departement i Europakommisjonen.

Referanser

Eksterne lenker 
 «Om forholdet mellom departement og direktorat» på nettstedet til Direktoratet for forvaltning og økonomistyring (DFØ).
 Presentasjon av rapporten «Merverdi eller unødig omvei? Om direktoratenes rolle i gjennomføringen av nasjonal politikk» (DIFI–rapport 2013:11), på nettstedet til DFØ.
 Presentasjon av rapporten «Direktoratenes rolle i statens styring av kommunene» (DIFI–rapport 2013:14), på nettstedet til DFØ.
 Foredraget «Direktorater – hva er problemet?» av Frank Aarebrot på DIFIs Forvaltningskonferanse 2013
 

Offentlig forvaltning
Organisasjonsformer
Inverclyde

Inverclyde (skotsk-gælisk: Inbhir Chluaidh; skotsk: Inerclyde) er en av Skottlands regioner. Den grenser mot Renfrewshire og North Ayrshire. Sammen med rådområdene (council areas) East Renfrewshire og Renfrewshire utgjør Inverclyde en del av det tradisjonelle grevskapet Renfrewshire, som for tiden eksisterer som et registreringsregion (for statistisk formål) og stattholderskap (lieutenancy area). Regionen ligger i det vestlige sentrale lavlandet. Det grenser til North Ayrshire og Renfrewshire, og er ellers omgitt av Firth of Clyde.

Inverclyde var et av nitten lokale myndighetsdistrikter i regionen Strathclyde, som eksisterte mellom 1975 og 1996.Distriktet ble dannet grunnet Loven om lokalt styre av 1973 fra en del av grevskapet Renfrewshire. Inverclyde er en av de minste i areal (29.) og befolkning (28.) av de 32 skotske enhetsmyndighetene. Sammen med rådsområdene som er gruppert rundt Glasgow, blir Inverclyde regnet inn som en del av Stor-Glasgow i noen definisjoner, selv om Inverclyde er fysisk atskilt fra byområdet av et åpent landskap og heller ikke deler en grense med byen.

Byer og landsbyer

Gourock
Greenock 
Inverkip
Kilmacolm
Port Glasgow
Wemyss Bay

Referanser

External links

Inverclyde Council, offisielt nettsted
Free Trade Area of the Americas

FTAA (Free Trade Area of the Americas) er en foreslått frihandelsavtale mellom alle land på det amerikanske kontinentet, unntatt Cuba. 

Prosessen ble startet i desember 1994 på Summit of the Americas med representanter fra 34 land i Miami. Forhandlingene ble offisielt startet i april 1998. 

Avtalen var planlagt å tre i kraft i 2005, men er ennå ikke ferdigforhandlet (pr. januar 2005).

Eksterne lenker 
 FTAA-prosessens offisielle hjemmeside

Internasjonale organisasjoner
Spenncon

Spenncon AS et norsk selskap som produserer råbygg basert på prefabrikkerte betongelementer. Selskapet har ca. 500 ansatte og en omsetning på rundt 860 millioner kroner. Selskapet er eid av Consolis SAS. Consolis SAS har hovedkontor i Paris. Spenncon kjøpte opp den 78 år gamle Rogalandsbedriften AS Betong med 130 ansatte og årlig omsetning på 260 mill. kr. 26.06.2014. Etter at avtalen var signert, ble Spenncon den største betongelemententreprenøren i Rogaland med en forventet omsetning på 500 mill. kr. pr. år.
Ett halvår etter oppkjøpet ble alle ansatte sagt opp og Spenncon la ned all produksjon. I 2017 avviklet Spenncon sin virksomhet i Bergen og flyttet denne produksjonen til Rogaland. Den samlede produksjonen ble flyttet fra Foss-Eikeland til Skurve, fabrikken der ble gjenåpnet i 2018. Spenncon har nå fabrikker i Hønefoss, Hjørungavåg og Skurve. Spenncon har en søsterbedrift Spenncon Rail på Hønefoss som produserer jernbanesviller. Spenncon rail ble senere solgt og byttet navn til Sateba Norway.

Eksterne lenker 
 

Norske industriselskaper
Næringsliv i Viken