alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Mediebedriftenes Landsforening

Mediebedriftenes Landsforening (MBL) er mediebedriftenes bransje- og utgiverorganisasjon. Den kan skrive sin historie tilbake til 18. august 1910 ved etableringen av Norsk Bladeierforening. I 1947 slo denne seg sammen med Osloavisenes Forening (etablert 1912) til Norske Avisutgiveres Landsforbund, som igjen var grunnlaget for etableringen av den nye Norske Avisers Landsforening i 1958. I 2001 tok organisasjonen dagens navn for å omfavne de nye mediene. 

MBL har per august 2020 tilsammen 317 medlemmer hvorav 185 er avisbedrifter, 18 trykkerier, 30 distribusjonsselskaper, 10 fjernsynsselskaper, to annonsesamkjøringer, 16 konserner og driftsselskaper, ni ukepresse, to multimediaselskaper, to pressebyråer, to radiostasjoner, åtte produksjonsselskaper, åtte nettaviser, syv nettmagasiner, fire salgsselskaper, to tjenestesentre, et kundesenter og ett reklame-/mediebyrå. 10 selskaper kommer inn under kategorien annet.

Medlemsavisene representerer vel 97 prosent av det totale avisopplaget. Mediebedriftene er medlem av Næringslivets Hovedorganisasjon, og er den sentrale forhandlingspart i forhold til avisenes arbeidstagerorganisasjoner, som for eksempel Norsk Journalistlag. 

MBL organiserer blant annet innkjøp av avispapir. MBL står også som medeier i Norsk Opplagskontroll, selskapet som er ansvarlig for kontroll av avisenes opplagstall. Disse tallene ligger til grunn ved fordeling av pressestøtten. MBL utgir avisoversikten Aviskatalogen, basert på disse tallene.

Gjennom Avis i Skolen bidrar MBL til at elever i grunn- og videregående skole får kunnskap om avis. MBL utgir avisoversikten Aviskatalogen. I perioden 1924 til 2008 gav organisasjonen ut fagbladet Dagens Medier. 

Hvert år arrangerer MBL Årets Mediepriser som tildeler priser og utmerkelser til aviser og ukeblad innenfor kategoriene «årets avisside» og «årets nettavisside» der en kan oppnå hederlig omtale, bronse, sølv eller gull. I tillegg kommer kategoriene «årets ukeblad/magasin», «årets avis» og «årets nettavis» der det tildeles én pris til en vinner i hver kategori.

Mediebedriftenes Landsforening er medlem av Norsk Presseforbund. 

Randi S. Øgrey overtok etter Arvid Sand som administrerende direktør i 2011.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske medieorganisasjoner
Norske arbeidsgiverforeninger
Næringslivets Hovedorganisasjon
Organisasjoner etablert i 1910
1910 i Norge
Finansdepartementet (Sverige)

For finansdepartementer i andre land, se Finansdepartement
Finansdepartementet er et svensk departement som er regjeringens organ i økonomisk-politiske spørsmål. Departementet sysselsetter rundt 470 ansatte innen områdene økonomisk politikk, statsbudsjett, skatter, sosiale avgifter, hasard, økonomisk samarbeid i EU, EMU, finansmarked, statlig forvaltningspolitikk, kommuner, landsting og länsstyrelser.

Underlagt Finansdepartementet er 60 etater (bl.a. Statens servicecenter), to statlige selskaper og 15 nemnder.

Departementet ledes av en finansminister, med en kommune-, forvaltnings- og finansmarkedsminister som stedfortreder. Den politiske ledelsen består i tillegg av rundt 20 personer. Departementets embetsverk er organisert i ni avdelinger som hver ledes av en avdelingssjef, og som igjen er inndelt i mindre enheter som hver ledes av en departementsråd.

Se også
Finansdepartementet, Norge

Eksterne lenker
 Finansdepartementet, Sverige. Offisielle sider.

Svenske myndigheter
Finansdepartementer
Rik Mayall

Richard Michael «Rik» Mayall (født 7. mars 1958 i Harlow i Essex i England, død 9. juni 2014 i Barnes) var en engelsk komiker og skuespiller. Han var kjent for sitt samarbeid med komikeren Adrian Edmondson, og var en av pionérene innen den alternative komedien tidlig på 1980-tallet.

Liv og virke

Bakgrunn
Da han var tre år gammel  flyttet Rik Mayall sammen med foreldrene til Redditch i Worcestershire, der han tilbrakte resten av barndommen. Begge foreldrene  underviste i drama, og Rik var ofte med i foreldrenes skuespill. Han studerte selv drama ved Universitetet i Manchester.

Skuespiller
Han ble kjent gjennom opptredener i The Comedy Store sammen med Edmondson fra 1980. De opptrådte som «The Dangerous Brothers» («De farlige brødrene»), et par naive og lovløse våghalser, de utførte komiske stunts på scenen og satte ofte fyr på hverandre.

Mayall opptrådte for første gang på TV med figuren «Kevin Turvey» i serien A Kick Up the Eighties. Han fikk publikums oppmerksomhet med rollen som sosiologistudenten og Cliff Richard-tilhengeren Rick i The Young Ones i 1982. Serien ble skrevet av Mayall sammen med kompisen Ben Elton og Lise Mayer. Tilleggsmateriell ble skaffet til veie av komiker og skuespiller Alexei Sayle.

Mayall opptrådte også i Filthy, Rich and Catflap sammen med Edmondson og Nigel Planer, og Bottom, igjen med Adrian Edmondson. Hans første arbeid alene var som Alan Beresford B'Stard i situasjonskomedien The New Statesman for Yorkshire Television.

I 1986 oppnådde Mayall en førsteplass på de engelske singellistene da han og hans medspillere fra The Young Ones slo seg sammen med Cliff Richard og spilte inn en ny (og noe utradisjonell) versjon av Living Doll for åpningen til Comic Relief-kampanjen. Mayall spilte Rick en siste gang i det etterfølgende sceneshowet, og han har støttet Comic Relief-saken helt siden den gangen.

Rk Mayall har også opptrådt i filmer, spesielt kan kanskje nevnes Drop Dead Fred, og seks individuelle komediedrama under samlingstittelen Rik Mayall Presents i 1993. Han opptrådte også i sesong 1 av Sorte Orm som «Mad Gerald», i sesong 2 og 4 som «Lord Flashheart», og i spesialepisoden til millenniet Blackadder: Back & Forth som «Robin Hood».

Mayall ble også tildelt rollen som «Gnav» i Harry Potter og De vises stein, og selv om scenene ble spilt inn, ble de klippet bort fra den endelige versjonen av filmen.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Engelske skuespillere
Engelske komikere
Skuespillere i Harry Potter-filmer
Personer fra Harlow
Personer fra Worcester
M6 Linebacker

M6 Linebacker er et amerikansk selvdrevet luftvernssystem for kort hold, bygget på stormpanservognen M2AODS Bradley. I stedet for TOW-missiler er vognen er bevæpnet med 4 Stinger luftvernmissiler i en launcher på tårnet, samt den vanlige 25 mm maskinkanonen og 7,62 mm mitraljøsen som M2 Bradley har.

Historie
I mars 1995 fikk Boeing en kontrakt av US Army Missile Command for å integrere Stinger på M2 Bradley.  Ni vogner ble levert før november 1997, inkludert en prototyp og åtte produksjonsmodeller.  Disse ble evaluert av 1-44 Air Defense Artillery ved Fort Hood, Texas, og deltok i en større øvelse.  Den amerikanske hæren bestilte så 99 enheter, alle bygget av Boeing.

Linebacker overtok for et tidligere luftvernsystem basert på Bradley, kalt Bradley Stinger Fighting Vehicle (BSFV).  Ulempene med det tidligere systemet var at Stinger-mannskapene måtte ut av vogna for å bruke våpenet.  Linebacker er også bedre integrert i det amerikanske kommando- og kontrollsystemet, og får oppdaterte ildledningsdata i høyere tempo enn BSFV.

Fra sommeren 1998 ble Linebacker gradvis innført i aktive tunge amerikanske divisjoner.

Fra 2003 har Linebacker blitt oppgradert til M2A3 Bradley-standard, blant annet med full digital integrasjon.

Målene for oppgraderingen var å skape et system med høyere ytelse enn forrige Linebacker.  Dette ble kvantifisert som en 140% øking av ildkraft, 30% lavere tap av eget personell, en vesentlig øking av evnen til å bekjempe mål og beskytte manøverstyrkene mot trusler fra helikoptre, droner, kryssermissiler og fly.

Konvertering
I februar 2005 fikk United Defense (nå BAE Systems Land & Armaments) en kontrakt for å fjerne Stinger-systemene fra 69 av vognene og konvertere dem tilbake til M2A2 ODS Bradley stormpanservogner innen juni 2006. Vognene ble i ettertid aldri konvertert tilbake igjen til M6, og vogntypen har altså ikke eksistert siden 2006. I 2017 vurderte den amerikanske hæren å gjeninnføre luftvern-Bradley-kjøretøy, men man valgte istedet å planlegge for luftvern på Stryker-kjøretøyene (Pansret personellkjøretøy).

Teknisk

Stinger-launcheren er montert på siden av tårnet.  Fire missiler bæres i launcheren, med seks ekstra i mannskapsrommet.

For å hjelpe med avstandsbedømming er en laser avstandsmåler med rundt 10 km rekkevidde montert.  Oppgraderte vogner har også et annen generasjons termisk sikte.

De andre tekniske dataene for M6 Linebacker er de samme som M2 Bradley-variantene de er basert på.

Varianter
 M6 Linebacker basert på M2A2 ODS Bradley
 M6 Linebacker basert på M2A3 Bradley – bedre termisk sikte, oppdatert kommando- og kontrollsystem

Referanser

Eksterne lenker
 Federation of American Scientists om Linebacker (engelsk)
 Produsentens hjemmeside (engelsk)
 GlobalSecurity.org om Linebacker (engelsk)
 FM 3-22.1 Manual for Bradley-kjøretøyer (engelsk)

Selvdrevet luftvern
Luftvernmissilsystemer
Pyrrhosseier

Pyrrhosseier er en seier hvor resultatet ikke nødvendigvis er verdt kostnaden. Om noen vinner en pyrrhosseier, har de negative virkningene vært større enn den eventuelle gevinsten; man har vunnet en hul seier, eller en seier som er jevngodt med nederlag.

Uttrykket stammer fra historien om Pyrrhos av Epirus som i to seire over romerne, første gang i 280 f.Kr. og deretter i 279 f.Kr. under pyrrhoskrigen vant seire som nesten førte til selvutslettelse. Den greske hærføreren hadde færre tap, men romerne hadde større tilgang på menn og deres tap gjorde mindre skade på deres krigsanstrengelser enn seirene til Pyrrhos. Han er ofte sitert som «Enda slik seier og jeg kommer alene tilbake til Epirus», eller «En slik seier til, og jeg er fortapt».

En beslektet uttrykk er «å vinne slaget, men tape krigen». Dette uttrykket beskriver en strategi som har dårlig definerte mål, og gir noe framgang i begynnelsen før man får tilbakegang eller taper. Det står i kontrast til en pyrrhosseier hvor målet kan være klart definert, men kostnadene for å oppnå målet er for store.

Eksempler 
 Slaget ved Hydaspes (326 f.Kr.) mellom Gresk Makedonia og Pauravakongedømmet i India. Hærføreren Aleksander den store vant, men hans soldater nektet å kjempe seg videre i India.
 Slaget ved Asculum i 279 f.Kr. Pyrrhus av Epirus og italienske allierte mot romerne.
 Turko-Tang-slaget (681).
 Slaget ved Kosovo (1389) mellom Serbia og Det osmanske rike.
 Slaget ved Malplaquet (1709) under Den spanske arvefølgekrigen.
 Det tredje slaget ved Panipat (1761) mellom marathaer og afghanere.
 Slaget ved Bunker Hill (1775) under Den amerikanske frigjøringskrigen.
 Slaget ved Guilford Court House (1781) under Den amerikanske frigjøringskrigen.
 Slaget ved Isandlwana (1879) under Zulukrigen, mellom Det britiske imperiet og Zulu-kongedømmet.
 Slaget ved Passchendaele (1917) under Den første verdenskrig.
 Slaget ved Kreta (1941) under Den andre verdenskrig.
 Slaget ved Santa Cruz-øyene i Salomonøyene (1942) under Den andre verdenskrig.
 Vukovar-slaget (1991) under Kroatiakrigen.

Referanser

Se også 
Bjørnetjeneste
Pyrrhoskrigen

Ord og uttrykk
Militær strategi
Seier
fi:Pyrrhos#Pyrrhoksen voitto
Formiga (fotballspiller)

Miraildes Maciel Mota, artistnavn Formiga (født 3. mars 1978 i Salvador, Bahia) er en brasiliansk fotballspiller. Hun spiller for tiden for FC Gold Pride. I sesongene 2004 og 2005 spilte hun for  Malmø FF i Sverige. Formiga spilte for det Brasilianske kvinnelandslaget i fotball under fotball-VM i 2003.

OL-medaljer 
  2004  Athen - Sølv i fotball, damer Brasil 
  2008  Beijing - Sølv i fotball, damer Brasil

Referanser

Eksterne lenker 
 

Brasilianske fotballspillere
Deltakere for Brasil under Sommer-OL 1996
Fotballspillere under Sommer-OL 1996
Deltakere for Brasil under Sommer-OL 2000
Fotballspillere under Sommer-OL 2000
Medaljevinnere under Sommer-OL 2004
Deltakere for Brasil under Sommer-OL 2004
Fotballspillere under Sommer-OL 2004
Medaljevinnere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Brasil under Sommer-OL 2008
Fotballspillere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Brasil under Sommer-OL 2012
Fotballspillere under Sommer-OL 2012
Deltakere for Brasil under Sommer-OL 2016
Fotballspillere under Sommer-OL 2016
Deltakere for Brasil under Sommer-OL 2020
Fotballspillere under Sommer-OL 2020
Personer fra São Salvador
Fødsler i 1978
Olympiske medaljevinnere i fotball
Nansenfondet

Nansenfondet er en norsk stiftelse.  Det ble etablert i 1897, under ledelse av Waldemar Christopher Brøgger og forskervenner som ønsket å forsterke nasjonens evne til å bidra til vitenskapen.  Fondet var initielt fylt med diverse frivillige gaver og premieobligasjonslån fra Stortinget på en halv million kroner (1898).

Inntil etableringen av Norges forskningsråd etter andre verdenskrig, var Nansenfondet den viktigste pengepremiering innenfor norsk vitenskap. Hovedprisen er Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning, med to underklasser:  Historisk-filosofisk (siden 1903) og matematisk-naturvitenskapelig (siden 1907).  I 1961 fikk vi Fridtjof Nansens belønning for yngre forskere; etter initiativ fra Norsk Varekrigsforsikringsfond, og i 1974 overtatt av Nansenfondet.

Nansenfondet er tilknyttet Det Norske Videnskaps-Akademi som også gir en årlig Nansen minneforelesning.

Referanser

Eksterne lenker 
 Nansenfondet
 Det Norske Videnskaps-Akademi

Allmennyttige fond
Norske stiftelser
Det Norske Videnskaps-Akademi
Organisasjoner etablert i 1897
1897 i Norge
Helleristningene i Herand

Helleristningene i Herand består av rundt 150 jordbruksristninger på Bakke ved tettstedet Herand i Ullensvang kommune, Hordaland Helleristningsfeltet er antatt å være rundt  3 000 år gammelt og fra yngre bronsealder (1100 – 500 år fvt). Motivene spenner over skip, mennesker, offergroper, ringer, og fruktbarhetssymbol. Feltet er spesielt på grunn av de mange erotiske motivene.

Feltet ligger like ved riksvei 550 til Utne, 500 meter øst for kaia i Herand på det som er kalt Kalhagen. På en bergknaus som kalles Mariskarvet, er det 85 figurer som fremstiller blant annet båter, mennesker, fotspor, vann, ringer og groper. Tolking av symbolikken til motivene går på livssyklus, religion, grøderikdom, sol og ritualer. Flere undersøkelser har vært gjort på stedet og i perioden fra 1972 til i dag er det utført konserveringsarbeid, og flere nye ristninger er funnet. Ristningene er hogd inn i bergflaten ved hjelp av metallredskap eller hard stein. Opprinnelig har de ikke vært malt, men i dag er dette gjort av fagfolk for å gjøre motivene tydeligere for besøkende.

Den første som rapporterte om helleristningene var lokalhistoriker og sogneprest i Ullensvang O. Olafsen i 1903.

Eksterne lenker 
 

Bergkunst i Vestland
Kulturminner i Ullensvang
Piggdekk

Se også dekkskift
Piggdekk er dekk til kjøretøy som har pigger av metall i slitebanen. De er beregnet på kjøreforhold med is- og snødekte veier.

Piggdekk er vanligst i de nordiske landene (unntatt Danmark), men dekktypen brukes også andre steder i verden. I mange land er piggdekk også forbudt. De siste årene har piggdekkenes negative miljøkonsekvenser fått mye oppmerksomhet, spesielt i Norge. I et forsøk på å redusere mengden svevestøv i luften har derfor flere norske byer innført eller vurdert å innføre avgifter eller begrensninger i bruken av piggdekk. Piggdekk har imidlertid også sine tilhengere.

Piggdekk brukes også i mange typer motorsport, for eksempel speedway og rally.

Bruksperioder for personbiler 
 I Danmark er det tillatt med piggdekk fra 1. november til 15. april. Alle hjul må i så fall være pigget. 
 I Finland er det tillatt med piggdekk fra 1. november til 31. mars, eller første søndag etter påske. Det er fleksibilitet med hensyn til været samt at alle hjul må ha pigg. 
 I Norge er bruk av piggdekk eller kjetting i utgangspunktet ikke tillatt i tiden fra og med første mandag etter 2. påskedag til og med 31. oktober i Sør-Norge. I Nord-Norge er tilsvarende periode fra og med 1. mai til og med 15. oktober. Det er imidlertid et overordnet krav om at man alltid skal ha tilstrekkelig veigrep, derfor er det tillatt å bruke piggdekk også utenom den fastsatte piggdekksesongen dersom føret gjør det nødvendig. Det er ingen frister knyttet til bruken av piggfrie vinterdekk.
 I Litauen er det tillatt med piggdekk fra 1. november til 10. april. Etter 10. april 2011 er det vedtatt forbud mot piggdekk.
 I Sverige er det tillatt med piggdekk fra 1. oktober til 15. april. Det er fleksibilitet hvis føreforholdene tilsier det. Alle hjul må ha pigg, og det samme på tilhenger hvis en bruker det. Gjennom lokale trafikkforskrifter er det innført forbud mot piggdekk på visse veistrekninger.
 I Sveits er det forbud mot piggdekk på motorveger. 
 I Tyskland er bruk av piggdekk totalforbudt. 
 I Østerrike er det tillatt med piggdekk fra 1. november til 1. mai. Piggdekk er forbudt på motorveger.

Referanser

Eksterne lenker 
 naf.no: Piggdekk og gebyrordning

Dekk

en:Snow tire
fr:Pneu d'hiver#Pneus cloutés
Anda fyr

Anda fyr er et fyr i Øksnes kommune i Nordland. Fyret ligger på den lille øya Anden, ca. 5 km nord for nordspissen av Langøya og vest for Andøya. Fyret ble bygd i årene 1931–1933, og  tent første gang høsten 1932. Det ble automatisert og avfolket i 1987. Fyret var den siste bemannede fyrstasjonen som ble opprettet i Norge.

Anda er et viktig hekkeområde for lundefugl. I tillegg hekker også krykkje, alke, toppskarv, gråmåke, svartbak og teist på Anda. Det er også en stor selkoloni ved øya.

Anda naturreservat ble opprettet i 2002, og ble Ramsarområde i 2013.

Eksterne lenker
 Norsk Fyrhistorisk Forenings side om Anda fyr
 
 

Fyr i Nordland
Byggverk i Øksnes
Byggverk fullført i 1933
Kulturminner i Øksnes
Fredete byggverk i Nordland
Samferdsel i Øksnes
Artikler i sjøfart-prosjektet
Sløverfjordtunnelen

Sløverfjordtunnelen er en undersjøisk veitunnel som går under Sløverfjorden øst for Fiskebøl i Hadsel kommune i Nordland. Tunnelen går mellom den lille Årnøya i Sløverfjorden og odden Svartgalten på østsiden av fjorden og er 3 337 meter lang. På det dypeste når tunnelen 112 meter under havoverflata. Tunnelen ble tatt i bruk 19. desember 1997 da Lofast-etappen mellom Fiskebøl og Myrland ble åpnet. Største stigning er 8 %.

Da Lofotens fastlandsforbindelse («Lofast») ble åpnet 1. desember 2007, ble Sløverfjordtunnelen en del av E10.

I et av sine sykkelturforslag karakterisererer Vesterålen Friluftsråd Sløverfjordtunnelen som «bratt, men lys og oversiktlig, med et godt avtrekkssystem».

Se også
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge

Referanser

Eksterne lenker
 The World's Longest Tunnel Page
 The World's Longest Tunnel Page – Liste over undersjøiske tunneler i Norge

Undersjøiske tunneler i Nord-Norge
Veitunneler på europavei 10
Veitunneler i Hadsel
1997 i Norge
Tunneler åpnet i 1997
D-dag

D-dag (av engelsk D-day) er et militært uttrykk som kan spores tilbake til første verdenskrig. Det blir brukt i forbindelse med planleggingen av spesifikke, større militære operasjoner. D-dag og klokken H er starttidspunkt i planen. Planen blir utarbeidet lenge før aktuell dato blir bestemt.

Betydning 
D-en i D-dag betyr i seg selv ingenting, men er en forkortelse av det påfølgende dag, og kan således leses som Day-day, eller Dagen-dagen. I overført betydning kan dette tolkes som «dagen det skal skje», og er med andre ord en pleonasme. Da D-dag er selve dagen operasjonen finner sted, blir etterfølgende dager kalt D + 1, D + 2 osv., mens de foregående dagene blir kalt D – 1, D – 2. Selve klokkeslettet som operasjonen skal finne sted blir kalt klokken-H (eng. H-hour) og har samme opprinnelse som D-dag (Timen-timen). Minutter før klokken-H blir kalt H – 30 og etter H + 30 osv.  

Ordet D-dag vil for alltid være knyttet til de alliertes invasjon av Normandie 6. juni 1944, «Operasjon Neptune» (også referert til som «Operasjon Overlord»). Dette med rette, fordi denne operasjonen var den største og viktigste amfibie-landgang under krigen og gjorde at begrepet ble allment kjent. Derfor er det ikke galt å omtale denne hendelsen som «D-dagen». Men dette gjorde også at militære planleggere i ettertid har vegret seg for å bruke uttrykket. General Douglas MacArthur benyttet seg derfor av begrepene «A-day» og «L-day» om henholdsvis angrepet på Leyte og invasjonen av Okinawa. Operasjoner før dette hadde derimot sine D-dager, så som invasjonen av Nordvest-Afrika 8. november 1942 («Operasjon Torch») og av Sicilia 10. juli 1943 («Operasjon Husky»).

Historikk
Begrepene D-dag og klokken-H er første gang funnet brukt i en amerikansk feltordre fra første verdenskrig, datert 7. september 1918, for den første amerikanske armés angrep på Saint-Mihiel.

I dag blir begrepet også brukt i sivile sammenhenger, da gjerne i forbindelse med et større prosjekt.

Eksterne lenker

 US Army FAQ: What does the "D" signify in D-Day, and the "H" signify in H-Hour?
 DOD Dictionary of Military and Associated Terms, se under «T», «Times»
 The National D-Day Museum, New Orleans – America's National World War II Museum 

Operasjoner under andre verdenskrig
Militære operasjoner
Luftbårne styrker

Luftbårne styrker eller Luftlandestyrker er soldater og krigsmateriell som kan transporteres med luftfartøy og landsettes med fallskjerm, glidefly, helikopter eller lignende transportmidler. De kan dermed innsettes bak fiendens linjer og har evnen til å deployere nesten hvor som helst uten forvarsel. Formasjonene begrenses kun av luftfartøyenes antall og størrelse, og med nok kapasitet kan en enorm styrke dukke opp «fra intet» i løpet av få minutter, en operasjon som kalles vertikal omfatning. 
Den største luftlandingen under andre verdenskrig var Vyazma luftlandeoperasjon,  utført av det sovjetiske 4. Luftlandekorps. Denne operasjonen var imidlertid ikke vellykket. 

Som regel mangler luftbårne styrker forsyninger og utstyr for langvarig strid, og de er derfor bedre egnet til å etablere et brohode enn til å utføre en langtrukken besettelse. I tillegg er fallskjermoperasjoner spesielt sensitive for dårlige værforhold. Fremgang innen helikopterteknologi siden andre verdenskrig har gitt større spillerom for luftbårne operasjoner, og luftlandsetting fra helikopter har i stor grad erstattet storstilte fallskjermslipp. Mange armeer opprettholder likevel store fallskjermavdelinger.

Luftbårne troppearter
Luftbårne styrker kan deles inn fem kategorier:
«Luftmobile styrker» (airmobile forces, også kalt air cavalry): tropper som beveger seg på slagmarken med bruk av helikopter.
«Luftstormtropper» (air assault forces): styrker bestående av både bakketropper (infanteri) og luftfartøyer (kamphelikoptre).
«Lufttransportable styrker» (airportable forces): materiell beregnet for transport med luftfartøy (internt eller eksternt) og som lett kan demonteres og remonteres av brukeravdelingen selv.
«Luftlandingsstyrker» (airlanding forces): styrker som luftlandsettes med glidefly.
«Flybårne styrker» (airborne forces): fallskjermtropper, soldater som slippes i fallskjerm fra fly.

Begreper i russiske luftlandestyrker 
Luftlande-element (russisk:Vozdusjno-desantnyje) er en fellesbetegnelse for to typer manøverelement - fallskjermlande- og stormlande-. En divisjon som har overvekt av fallskjermlande-elementer vil  kalles luftlandedivisjon, mens en divisjon som har mest stormlande-elementer til kalles stormlandedivisjon.

Fallskjermlande-element (russisk: Parasjiotno-desantnyj). Et eksempel er Fallskjermlandebataljon i Russland.
Disse kan lande mesteparten av styrken med fallskjerm, både soldater og viktig stridsmateriell. De er derfor ikke avhengige av flyplass i nærheten av operasjonsomådet.

Stormlande-element (russisk: Desantno-sjturmovoj). Et eksempel er Stormlandebataljon i Russland.
Disse må lande mesteparten av både soldater og stridsmateriell på flyplasser i nærheten av operasjonsområdet..

Referanser

Se også
Fallskjermsoldat
Luftlandsetting

Slag med luftbårne styrker
Slaget om Ia Drang
Slaget ved Dien Bien Phu

Eksempler på luftbårne styrker
Luftburen bataljon (Sverige)
16 Air Assault Brigade (Storbritannia)
11 Luchtmobiele Brigade (Nederland)

Våpenarter