alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Ramnes skole

Ramnes skole er en barneskole i Ramnes i Tønsberg kommune.

Skolen ble bygget i 1965 og den ble utvidet i 1987. Fra 2003 ble skolegrensene justert og en del elever flyttet over til den nye Røråstoppen skole.

Historie
Mellom 1871 og 1909 var Ramnes skole på klokkergården på gården Stange. Fra 1909 til 1965 lå skolen på klokkergården på Søndre Ramnes gård. Dagens skole ble bygget i 1965 som en sentralskole som erstattet en rekke mindre skoler i Ramnes kommune. Dette var i tillegg til den gamle Ramnes skole; Brår, Holtung, Linnestad og Solheim skoler.

Referanser

Eksterne lenker
 Re kommunes side om skolen 
 Skolens side på Fronter

Barneskoler i Vestfold og Telemark
Skoler i Tønsberg
Byggverk fullført i 1965
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1965
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1871
Ranheim til topps

Ranheim til topps er et motbakkeløp i Trondheim som arrangeres av Ranheim skiklubb. Løpet ble første gang arrangert i 2005.

Løypa starter ved Ranheim idrettspark på havnivå, og har målgang på toppen av Solemsvåttan på 423 meter. Løypa er omtrent 5,5 km lang. Fra 2011 har løpet en spurtpris ved Reppekrysset.

Det er også en kort løype som er ca. 1,5 km lang. Denne starter på Tjønnstuggu (Ranheim skiklubbs klubbhytte), og har mål på Solemsvåttan.

Resultater

Løyperekord 

I 2010 ble startpunkt for lang løype endret, og løypa ble samtidig noe lenger som et resultat av omlegging av vei på Ranheim.

Petter Northug satte i 2015 gjeldende løyperekord i den nye løypa med 24.39 min. I 2017 fikk Kristian Engen Forbord oppgitt sluttid som var raskere enn Northugs gamle rekord, men denne er underkjent av arrangøren, siden de i etterkant oppdaget at start- og stoppeklokker ikke var synkronisert. Anne Nevin har kvinnerekorden (27.25) fra 2013, og tangerte denne tiden da hun vant i 2015.

Skiløperen Didrik Tønseth har rekorden i den gamle løypa, som ble løpt fram til 2009. Tønseth var 17 år da han løp inn til 23.49 i 2008. Bente Aarflot hadde rekorden i den gamle løypa med tiden 29.12.

Eksterne lenker 
 

Motbakkeløp i Norge
Sport i Trondheim
Ranheim
Sportsarrangementer i Trøndelag
Repeterende arrangementer etablert i 2005
Verdensmesterskapsrekorder i svømming

Nedenfor er liste over de nåværende mesterskapsrekordene for de to typene Verdensmesterskap i svømming: 
VM i svømming , avholdt i langbane (50 m) basseng.
VM i svømming kortbane , hvor svømming er den eneste disiplinen. Konkurransen blir avholdt i kortbane (25 m) basseng.

Begge konkurransene blir organisert av, FINA.

Langbane (50 m)

Herrer

Damer

Kortbane (25 m)

Menn

Damer

Referanser

Eksterne lenker 
 Resultater1
 Resultater2
 Resultater3

VM i svømming
Svømmerekorder
Sion Sandane

Pinsekyrkja Sion Sandane er en kristen frikirkelig menighet i på Sandane i Gloppen kommune. Menigheten er tilsluttet den norske pinsebevegelsen og har 84 tilskuddstellende medlemmer i 2019.

Referanser

Eksterne lenker 
 pinsebevegelsen.no om Sion Sandane

Norske pinsemenigheter
Kultur i Gloppen
Religion i Vestland
Dinamo Minsk

Dynamo Minsk og Dinamo Minsk kan vise til:
FK Dinamo Minsk, en hviterussisk fotballklubb
HK Dinamo Minsk, en hviterussisk ishockeyklubb
Kringkastingsselskapet

Kringkastingsselskapet A/S var et privat, norsk radioselskap som ble etablert med faste radiosendinger 29. april 1925 i Oslo og var en forløper til det senere NRK - Norsk Rikskringkasting. Selskapet startet imidlertid testsendinger allerede 15. desember 1924, og siden faste prøvesendinger i februar 1925, da Handelsdepartementet ga selskapet konsesjon til å kringkaste. Konsesjonen gjaldt først i en radius på 150 kilometer rundt Oslo. De neste årene fikk Kringkastingsselskapet tillatelse til å sende i en rekke norske byer. Men i 1933 ble kringkasting i Norge nasjonalisert, og selskapet ble innlemmet i den nydannede statlige kringkasteren NRK Norsk Rikskringkasting. Et av radiokanalens kjente programmer var Lørdagsbarnetimen, som startet opp 20. desember 1924.

Om selskapet 
Kringkastingsselskapet holdt til i Brødrene Hals Pianofabrik i Stortingsgata 24–26 i Oslo. Per Mathias Jespersen var ansatt som disponent, mens Gunnar Nygård var fullmektig i kontrollen.

Utover i 1920-årene etablerte Kringkastingsselskapet kontorer i andre norske byer. Selskapet fikk konsesjoner for sending i Hamar, Fredrikstad, Rjukan, Porsgrunn og Notodden allerede i 1926, utvidet til Ålesund 1927, videre til Stavanger, Trondheim og Kristiansand (under Julius Hougen og Olaf Benneche) i 1930, samt Bodø i 1931.

I 1933 nasjonaliserte og monopoliserte den norske stat all radiokringkasting i landet, og Kringkastingsselskapet ble innlemmet i den nye, statlige allmennkringkasteren Norsk rikskringkasting. Lokalene i Stortingsgata 24–26 var i bruk frem til etter andre verdenskrig, da NRK flyttet til nye lokaler på Marienlyst i Oslo.

Referanser

Se også 
 Radiohistorie

Eksterne lenker 
 

Norske kringkastingsselskaper
Ongul

Ongul er den største øya i øygruppen Flatvær i Antarktis. Øya er 2,4 kilometer lang og ligger på østsiden av innløpet til Lützow-Holmbukta ved Kronprins Olav Kyst i Dronning Maud Land.

Øya ble kartlagt av norske kartografer basert på flyfotografier tatt under en av Lars Christensens ekspedisjoner i 1936–37. Øya fikk navn etter dens fiskekrokform («ongul»), men i 1957 avdekket en japansk forskningsekspedisjon at den ene delen er en separat øy, East Ongul Island, der Japans helårsbemannede forskningsstasjon Syowa er etablert.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Dronning Maud Lands geografi
Øyer i Antarktis
Artikler i Antarktis-prosjektet
Longmen kjernekraftverk

Longmen kjernekraftverk (tidligere kjent som Gongliao kjernekraftverk eller Fjerde kjernekraftverk, tradisjonell kinesisk: 核四; pīnyīn: Hésì; taiwansk: Hu̍t-sù eller He̍k-sù) er et kjernekraftverk under utbygging i nærheten av den vesle byen Gongliao i Taiwan. Anlegget er Taiwans fjerde kjernekraftverk, og vil ved ferdiggjørelse bestå av to operative reaktorer som hver har en maksimal effekt på 1 350 MW. 

Byggingen av kraftverket begynte i 1997, men har blitt forsinket som følge av politisk strid. I 2000 var avgjørelsen om å stoppe utbyggingen en medvirkende faktor til at Tang Fei, Taiwans øverste leder, gikk av. Siden den tid har byggingen fortsatt i rolig tempo, og i 2007 tenkte man seg en ferdiggjørelse av første reaktor i juli 2009 og andre reaktor et år senere.

Eksterne lenker
 ROC AECs nettside – informasjon, mars 2007.
 Tillegsfinansiering for prosjektet, august 2006.
 Oppsummering av reaktorenes virkemåte og operasjon, april 2005.
 Tang Feis avskjed.
 Spesifikasjoner ved anlegget.
 Tidslinje fra en anti-kjernekraft side.
 Kort beskrivelse.
 Detaljert beskrivelse.
 Kvinner i atom-Taiwan.

Kjernekraftverk på Taiwan
Fort Zeelandia (Surinam)

Fort Zeelandia er et tidligere nederlandsk fort i Paramaribo, Surinams hovedstad. Fortet ligger ved bredden av elven Surinam. I 2004 ble fortet et museum. 

Fortet ble opprettet for å beskytte en handelspost i begynnelsen av det 17. århundre. Handelsposten ble stiftet ved landsbyen Parmirbo (senere Paramaribo) av nederlendere. I 1651 ble fortet erobret av engelskmenn og oppkalt etter Lord Willoughby, Fort Willoughby. En styrke zeelandere, under ledelse av Abraham Crijnssen gjenerobret fortet og handelsposten i 1667, og oppkalte det etter området de kom fra, Fort Zeelandia, mens handelsposten fikk navnet Nieuw Middelburg etter byen Middelburg. Dette navnet ble aldri utbredt, den lokale befolkningen i landet kalte stedet ganske enkelt foto (fort). Fort Zeelandia ble etterhvert utvidet med fem bastioner, og etter at franskmennene hadde angrepet en del av plantasjene rundt fortet med hell i 1712 ble et nytt fort bygget på den andre siden av elven i Commewijne. Dette fikk navnet Fort Nieuw-Amsterdam, og overtok fort Zeelandias rolle, Zeelandia ble brukt til kaserne og senere fengsel.

I 1967 ble fortet restaurert og Surinaams Museum flyttet inn. Femten år senere, i april 1982 flyttet militærregimet rundt Desi Bouterse inn i fortet og gjorde det til Nationaal Hoofdkwartier (nasjonalt hovedkvarter) for regimet. Fra da av ble det brukt til å fengsle motstandere av Bouterses regime. Blant fangene her var Surendre Rambocus og hans medarbeider Jiwansingh Sheombar som ble satt inn etter det mislykte motkuppet 11. mars 1982. 8. desember samme år ble femten av motstanderne mot Bouterse-regimet drept på den åpne plassen midt i fortet, hendelsen er i nederlandske og surinamske media kjent som de Decembermoorden – Desemberdrapene. 

Surinaams Museum flyttet inn i fortet igjen i 1995.

Litteratur 
 C.F.A. Bruijning, J. Voorhoeve (red.): Encyclopedie van Suriname. Amsterdam en Brussel 1977, pag, 683, B.V. Uitgeversmaatschappij Argus Elsevier, ISBN 9010018423
 Jos Fontaine: Zeelandia. De geschiedenis van een fort. Zutphen 1972, De Walburg Pers, ISBN 906011-441-8

Eksterne lenker 
 

Surinam
Festninger i Surinam
Sverre Westin

Sverre Westin (født 5. desember 1909 i Overhalla, død 24. mai1992 i Trondheim) var en norsk fysiker.

Etter examen artium fra Trondheim katedralskole i 1929,  studerte han ved Norges tekniske høgskole 1929–33 innen kjemi. Han var laboratorieassistent frem til 1938 og bygde en analog regnemaskin omkring 1936.  I 1938 begynte han å arbeide for Luma i Stockholm som laget lyspærer. 

Han arbeidet 1940–48 ved Statens Teknologiske Institutt i Oslo mens han skrev på en doktorgrad innen atomfysikk. I arbeidet brukte han Oslo Analyzer som kunne regne differensialligninger. I 1949 fikk  han  graden dr.techn. for avhandlingen «Investigations on the elastic scattering of slow electrons in Helium, Neon and Argon». Den handlet om Ramsauer-Townsend-effekten. Sverre ble så umiddelbart utnevnt til professor i teknisk fysikk ved NTH, der han senere anla laboratorium for radiologisk datering.

Han var sentral i etableringen av SINTEF og var selskapets første formann 1950–53, og var også formann i Norsk Fysisk Selskap 1959–65.

Familie
Han var sønn av  Nils Winter Westin (1871–) og Berit Hildrum (1883–). Faren var kjøpmann på Øysletta i Overhalla, senere i Trondheim. Sverre var gift med Karen Skjeseth (1912–83) fra Narvik. Deres sønn Steinar Westin (født 1944) ble medisinprofessor.

Bokutgivelser

Utmerkelser 
 Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, medlem 1950
 Det Norske Videnskaps-Akademi, medlem 1952
 Norsk Fysisk Selskap, æresmedlem 1972
 Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning 1983
 Gunnerusmedaljen 1983

Referanser

Kilder

Eksterne lenker 
Sverre Westins privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket 

Norske fysikere
Professorer ved NTNU
Norske fysikkprofessorer
Personer tilknyttet SINTEF
Alumni fra NTH
Gunnerusmedaljen
Personer fra Overhalla kommune
Fødsler i 1909
Dødsfall i 1992
Selvaagparken

Selvaagparken er en park på Bryne like ved Vanse sentrum i Farsund kommune. Parken ligger mellom Abraham Berges vei og Brynebekken. Den ble åpnet i 2009 og er oppkalt etter Olav Selvaag. Parken ble sponset av Selvaagfamilien. I parken er det fire broer og en byste av Olav Selvaag. Parken er delt i to av bekken. Den ligger også ved det gamle rådhuset i Vanse – Herredshuset. Parken brukes til arrangementer som 17. mai og American festival.

Referanser 

Parker i Norge
Byggverk i Farsund
Jacopo Guarnieri

Jacopo Guarnieri (født 14. august 1987 i Vizzolo Predabissi) er en italiensk landeveissyklist som sykler for FDJ.

Guarnieri ble profesjonell for Liquigas i 2009, etter å ha syklet for Team 2000 Marchiol-Liquigas.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Italienske syklister
Fødsler i 1987
Theodor Avé-Lallemant

Johann Theodor Friedrich Avé-Lallemant (1806-1890) var en tysk musikklærer, -kritiker og -skribent.

Avé-Lallemant var venn av Johannes Brahms og Robert Schumann. I 1862/63 slo Avé-Lallemants forsøk på å skaffe Brahms dirigentstillingen i Hamburgs  Philharmoniske orkester, alternativt korlederstillingen for Singakademie feil. Selv om Brahms ikke hadde søkt åpent på stillingene ble han dypt skuffet over at Julius Stockhausen ble foretrukket framfor ham.

Referanser 

Musikkritikere
Personer fra Magdeburg
Personer rundt Johannes Brahms
Personer rundt Robert og Clara Schumann
Julius Stockhausen

Julius Christian Stockhausen (født 22. juli 1826 i Paris, død 22. september 1906 i Frankfurt am Main) var en tysk barytonsanger, sangpedagog og dirigent.

Liv og virke

Bakgrunn 
Stockhausen, som var sønn til den i Paris bosatte tyske harpevirtuosen Franz Anton Adam Stockhausen og den framstående sangersken Margarethe Stockhausen, studerte ved Pariskonservatoriet og sang for Manuel García den yngre i London.

Sanger, dirigent 
Han bygde opp sitt høye ry 1851-62 på konsertreiser. Han dirigerte 1862-67 både orkester- og korkonserter i Hamburg, ledet Sterns sangforening i Berlin 1874-78, var ni noen tod lærer ved Dr. Hoch's konservatorium i Frankfurt am Main og åpnet der i 1880 egen sangskole, som vant internasjonal anseelse. I sin sangundervisning sammensmeltet han mye av det beste i de italienske, tyske og franske skolene.

Han var lærer blant andre for Karl Scheidemantel, Modest Menzinsky og Johannes Messchaert. Stockhausen forfattet Gesangunterrichtsmethode i to bind (1886-87). Som sangere var han en av samtidens fremste. Han var Johannes Brahms' favorittsanger og uroppførte Die Schöne Müllerin av Franz Schubert.

Verk 
 Julius Stockhausens Gesangsmethode. Leipzig: C. F. Peters 1884.
 Stockhausen, Julius: A Method of Singing. Oversatt til engelsk av: Sophie Löwe. London: Novello, Ewer and Co. 1884.
 Julius Stockhausens Gesangstechnik und Stimmbildung (med Max Friedlaender). Frankfurt am Main: C. F. Peters 1886/7.

Referanser

Litteratur 
 Wirth, Julia: Julius Stockhausen: der Sänger des Deutschen Liedes. Frankfurt am Main: Englert/Schlosser 1927.
 Stiftung Dr. Hoch's Konservatorium Joseph Hoch zum 100. Todestag, Frankfurt am Main: Kramer 1974.
 Cahn, Peter: Das Hoch'sche Konservatorium in Frankfurt am Main (1878–1978), Frankfurt am Main: Kramer 1979.

Eksterne lenker 
  Biografi og etterlatenskaper
 Bilde av gravstedet på Ohlsdorfer Friedhof i Hamburg 
  Julius Stockhausens Gesangsmethode og A Method of Singing

Barytoner
Tyske dirigenter
Tyske sangere
Personer fra Paris
Fødsler i 1826
Dødsfall i 1906
Bataan kjernekraftverk

Bataan kjernekraftverk er et kjernekraftverk på Bataanhalvøya på Filippinene. Det ligger ca. 100 km vest for landets hovedstad Manila. Byggingen av anlegget ble fullført, men reaktoren ble aldri tatt i bruk. Anlegget ligger på et 3.57 km² stort område i Morong vest på Bataan, under statens kontroll. Det var Filippinenes eneste forsøk på å bygge et kjernekraftverk. 

Byggingsprosjektet startet i 1976, og kraftverket stod ferdig i 1985. I 1986 bestemte den nylig påtroppede presidenten Corazon Aquino at anlegget allikevel ikke skulle åpne, som en direkte konsekvens av den skremmende Tsjernobylulykken som hadde funnet sted noen dager tidligere. Ved denne avgjørelsen ble det også tatt hensyn til lokalbefolkningens synspunkter rundt prosjektet. Selv om anlegget aldri ble satt i drift, står det fortsatt rimelig intakt med den ene reaktoren. Filippinske myndigheter driver vedlikehold av anlegget. I dag vurderer regjeringen å åpne anlegget for kommersielt bruk, på grunn av stor etterspørsel. Anleggets ene reaktor kan produsere rundt 621 MW strøm. Kjernekraftverket på Bataan er ennå ikke satt i drift pga. manglende sikkerhet.

Referanser

Eksterne lenker 
 Filippinene betaler for kjernekraftverket etter 30 år
 Kampen for et atomkraft-fritt Filippinene, en artikkel av World Information Service on Energy.
 Regjeringen advart mot åpning av anlegget
 Møte på Filippinene i 2008
 Kart over anlegget

Kjernekraftverk på Filippinene
Bataan
Luzon
Kansellerte kraftverk
Wiener Singverein

Wiener Singverein er konsertkoret til Wiener Musikverein. Koret, som har rundt 230 medlemmer, anvendes regelmessig av de fremste orkestre og dirigenter til store og forskjelligartede prosjektet.

Johannes Brahms var en av korets tidlige dirigenter. Siden 1991 har koret vært ledet av Johannes Prinz.

Diskografi
 L. v. Beethoven Symphonie Nr. 9 (Wiener Philharmoniker – C. Thielemann) – DVD
 J. Brahms Ein deutsches Requiem (Cleveland Orchestra – F. Welser-Möst)
 A. Dvorak Requiem (Koninklijk Concertgebouworkest – M. Jansons)
 G. Mahler Symphonie Nr. 2 – Auferstehung (Wiener Philharmoniker – G. Kaplan)
 G. Mahler Symphonie Nr. 2 – Auferstehung (Wiener Philharmoniker – P. Boulez)
 G. Mahler Symphonie Nr. 3 (Bayerisches Staatsorchester – Z. Mehta)
 G. Mahler Symphonie Nr. 3 (Wiener Philharmoniker – P. Boulez)
 O. Nicolai: Mondchor aus Die lustigen Weiber von Windsor (Sommernachtskonzert Schönbrunn 2010, Wiener Philharmoniker, F. Welser-Möst)
 R. Schumann Manfred – Schauspielmusik (Tonkünstler Orchester NÖ – B. Weil)
 F. Schmidt Das Buch mit sieben Siegeln (Wiener Philharmoniker – N. Harnoncourt)
 F. Schmidt Das Buch mit sieben Siegeln (Tonkünstler Orchester NÖ – K. Järvi)
 K. Szymanowski Symphonie Nr. 3 – Lied der Nacht (Wiener Philharmoniker – P. Boulez)
 R. Wagner Tristan und Isolde – Duett-Szenen (RSO Wien – B. de Billy)

Litteratur 
 August Böhm: Geschichte des Singvereines der Gesellschaft der Musikfreunde in Wien, Wien 1908.
 Gottfried Möser (Red., Text: Desiree Hornek / Chronik: Rudolf Toncourt): Festschrift 125 Jahre Singverein der Gesellschaft der Musikfreunde in Wien (1858–1983). Wien 1983
 Gottfried Möser: Der Singverein der Gesellschaft der Musikfreunde in Wien; seine Geschichte mit besonderer Darstellung der Jahre 1933 bis 2000. Wien 2003
 Gottfried Möser: Das Chorwesen in Wien in der zweiten Hälfte des 20. Jahrhunderts. Diss. Wien 2004
 Joachim Reiber: Wiener Singverein – Menschen Stimmen Götterfunken" (2007) ISBN 9783701730599

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Singverein på nettet
  Anmeldelser

Kor
Odin Adelsten Bohmann

Odin Adelsten Aunan Bohmann (født 1985 i Kragerø) er en norsk politiker (Ap) i Telemark. 

Han er fra 2007 medlem av kommunestyret i Skien og var fra 2011 hovedutvalgsleder for helse- og velferdssektoren. Ved stortingsvalget 2009 ble Bohmann Arbeiderpartiets femtekandidat fra fylket, og han ble 2. vara til Stortinget ved samme valg. Bohmann var leder for AUF i Telemark 2007–2010. I 2010-2012 nestleder i Skien Arbeiderparti, og i 2010-2014 nestleder i Telemark Arbeiderparti. I 2014 ble han ansatt som partisekretær i Telemark Arbeiderparti, og i 2019 valgt som leder for Skien bystyres "Utvalg for kultur, idrett, friluft og frivillighet".  

Bohmann er medlem av Agder og Telemark bispedømmeråd  2020–2023.  

Fra og med 29. oktober 2021 er han statssekretær i Kultur- og likestillingsdepartementet.

Referanser

Eksterne lenker 
 TV2: «Odin Adelsten Bohmann», kandidatpresentasjon, 2009.
 TA: Gjenvalgt som leder i AUF i Telemark, 2009
 TA: Landsmøte til Arbeiderpartiet, 2009
 Kragerø-blad: , 2009
 Varden: , 2009
 Varden: , 2010
 TA: , 2010
 Kragerø-blad , 2010
 TA: , 2011
 Porsgrunn Dagblad: , 2011
 TA: , 2011

Statssekretærer i Regjeringen Støre
Lokalpolitikere i Skien
Ap-politikere i Telemark
Tillitsvalgte i AUF
Personer fra Kragerø kommune
Kari Henriksen

Kari Henriksen (født 10. august 1955 i Vennesla) er en norsk politiker (Ap) som siden 2009 er innvalgt på Stortinget for Vest-Agder.

Hun ble 3. desember 2007 utnevnt til statssekretær i Helse- og omsorgsdepartementet, en stilling hun hadde til 3. april 2009.

Henriksen er psykiatrisk sykepleier fra Høyskolen i Agder, og har mastergrad i folkehelse med kurs fra Göteborgs universitet og State University of New Jersey (Rutgers). Hennes yrkeskarriere fordeler seg på sykepleierstillinger ved Eg sykehus og lederstillinger ved A-klinikken i Vest-Agder fylkeskommune i årene 1979–2007. Henriksen har også vært trener i Flekkerøy IL og hatt verv i bedriftsidrettskretsen i Agder.

Kari Henriksen har vært medlem av bystyret i Kristiansand.

Stortingskomiteer 
 2021–2025 medlem av Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité og 4. visepresident i Stortinget
 2017–2021 medlem av Stortingets familie- og kulturkomité
 2013–2017 medlem av Stortingets justiskomité
 2009–2013 medlem av Stortingets arbeids- og sosialkomité

Bibliografi 
 Henriksen, Kari og Jorun Buckley:  Æ du gal! – oppvekst på Eg Sykehus, Hertervig Forlag, 2002. ISBN 82-92023-08-9.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 NRK – «Kari Henriksen topper», 25. august 2008.
 Biografi på Regjeringen.no.

Stortingsrepresentanter fra Ap
Stortingsrepresentanter for Vest-Agder
Stortingsrepresentanter 2009–2013
Stortingsrepresentanter 2013–2017
Stortingsrepresentanter 2017–2021
Stortingsrepresentanter 2021–2025
Statssekretærer fra Ap
Statssekretærer i Regjeringen Stoltenberg II
Lokalpolitikere i Kristiansand
Ap-politikere i Vest-Agder
Personer fra Kristiansand kommune
Personer fra Vennesla kommune
Fritz Steinbach

Fritz Steinbach (1855–1916) var en kjent tysk komponist og Brahms-dirigent.

Liv og virke 
Fritz Steinbach ble født inn i en musikerfamilie fra Baden. Han studerte ved konservatoriet i Leipzig, og i Wien hos Martin Gustav Nottebohm (teori og kontrapunkt) og Anton Door (klaver). 

I 1886 overtok Steinbach posten som kapellmester ved hoffkapellet i Meinigen etter Richard Strauss. Strauss' forgjenger var Hans von Bülow som i perioden 1881 til 1885 hadde formet kapellet til et eliteorkester. I Meiningen samarbeidet Fritz Steinbach tett med Johannes Brahms, som ofte var gjest hos hertug Georg II. og hoffkapellet i årene 1881 til 1896. Steinbach utviklet seg til en kjent Brahms-dirigent, han var med å bygge opp Brahms' posisjon i konsertverdenen, og han la grunnlaget for at Brahms' musikk fikk en spesiell plass i byen Meiningen, en posisjon som har vart fram til i dag.

Steinbach forsøkte å bygge opp et konservatorium i Meiningen, men planene slo feil. I begynnelsen av 1903 startet han opp ved  Gürzenich-Orchester i Köln og ble direktør ved  Kölner Konservatorium. Fritz Steinbach trakk seg tilbake til München i juli 1914, hvor han i 1916 døde etter et hjerteinfarkt.

Verk 
 Opus 7, Septett A-Dur for obo, klarinett, horn, fiolin, bratsj, cello og klaver, Verlag Schotts Söhne, Mainz, 1882.

Referanser

Litteratur 
 Walter Blume: Brahms in der Meininger Tradition – seine Sinfonien und Haydn-Variationen in der Bezeichnung von Fritz Steinbach, Stuttgart 1933.
 Kuratorium Meiningen: Stadtlexikon Meiningen, Bielsteinverlag Meiningen, 2008. ISBN 978-3-9809504-4-2

Eksterne lenker 
  Meiningens musikkhistorie, Meininger Museen
  Guerzenich-Orkesterets historie

Tyske dirigenter‎
Tyske komponister‎
Personer fra Meiningen
Personer rundt Johannes Brahms
Richard Mühlfeld

Richard Mühlfeld (1856–1907) var sin tids mest berømte tyske klarinettist. Han opptrådte også som fiolinist.

Liv og virke 
Richard Mühlfeld var den fjerde sønnen til Leonhard Mühlfeld, bymusiker i Saltzung, og vokste opp i en musikalsk familie hvor han tidlig fikk undervisning i fiolin-, klaver- og klarinett-spill. I tillegg sang han i byens kirkekor.

Det utviklet det seg et nært vennskap mellom Mühlfeld og Johannes Brahms, som arbeidet nært med hoffkapellet i Meiningen fra 1891. Brahms skrev Trio für Klarinette, Violoncello und Klavier a-Moll op. 114 og Klarinettenquintett h-Moll op. 115 for Mühlfeld. Med den første offentlige oppføringen 12. desember 1891 i Berliner Singakademie fikk Mühlfeld sitt internasjonale gjennombrudd. Det førte til årlige konsertreiser blant annet til Wien, Berlin og London. I 1894 kom Brahms med  to Sonaten für Klarinette und Klavier f-Moll, Es-Dur op. 120, begge komponert for Mühlfeld. Disse oppførte de sammen på over 20 konserter fra begynnelsen av 1895.

Litteratur 
 Mühlfeld, Christian: Die Herzogliche Hofkapelle in Meiningen – Biographisches und Statistisches Manuskript, Meiningen 1910.
 Müller, Herta: Richard Mühlfeld – der Brahms-Klarinettist, Brahms-Studien Bd. 13, Tutzing 2002.

Referanser 

Klarinettister
Personer rundt Johannes Brahms
Personer fra Meiningen