alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Nøstvetkulturen

Nøstvetkulturen er navnet på en jeger- og fangstkultur fra den eldre steinalderen (mesolitikum) i Norge. Kulturen holdt hovedsakelig til i traktene mellom Gøteborg og Oslo, og varte fra rundt 6300 til 4600 f.Kr. Kulturen fikk navn etter gården Nøstvet i Ås i Akershus, der det ble funnet rundt 300 nøstvetøkser. I dag er Nøstvet gård nedlagt, men stedet er skiltet, like vest for Vinterbro-senteret i Ås kommune. Selve steinalderboplassen lå egentlig på Sjøskogen, en husmannsplass under Nøstvet. 

I Sverige er kulturen kjent som Lihultkulturen. Langs norskekysten er den kjent helt nord til Møre og Trøndelag. Flest boplasser fra denne fredelige perioden er det likevel ved utløpet av Glomma og Drammensvassdraget. Husrester er ikke funnet, men ved utgravning på Mørekysten kom det for dagen en 10–12 kvadratmeter stor hyttebunn av bjørkenever og sivstrå. 

Nøstvetkulturens flotteste kunstverk er helleristningen av en elg ved Ekeberg i Oslo, gjenoppdaget i 1915. Bare ti helleristninger er kjent fra den tiden, og alle viser elger med et inntegnet labyrintmønster over kroppen. Selv om nøstvetfolkene levde av havet, har elgen rangert høyt i deres forestillingsverden.

En spesiell type øks, en såkalt kjerneøks, er typisk for nøstvetfunnene; en grovt tilhugget, hakkelignende steinøks av harde bergarter. Den har gjerne et trekantet tverrsnitt. Enkelte av dem er ikke bearbeidet på annen måte enn ved tilhugging, men ofte er eggpartiet slipt.

Rundt 4600 f.Kr. forsvant den typiske nøstvetøksen, erstattet av nye redskaper sørfra og påvirkning fra jordbrukssamfunnene der, mens nøstvetkulturen hadde vært sentrert rundt båtliv og fiske fra kanoer av uthulte trestammer. Havet stod den gang 50 meter høyere i indre Oslofjord, så nåtidens åsrygger var den gang et skjærgårdslandskap. Det ble særlig jaktet på sel og småhval. 

Den første forskeren som postulerte at det her var snakk om en egen fase, var Andreas M. Hansen i 1904. Boplasser med visse karakteristika - ledetyper - omtales som nøstvetboplasser. Blant ledetypene finner vi nøstvetøksen, prikkhugget bergartsøks, samt mikroflekker brukt som egg til pile- og spydspisser, skrapere og enkelte ganger slipeplater av sandstein.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 Kulturnett Akershus side om Nøstvetkulturen, besøkt 26.05.2014

Steinalderen i Norge
Europeiske arkeologiske kulturer
Aero L-29 Delfin

Aero L-29 Delfin (NATO-kallenavn: «Maya») er et tsjekkoslovakisk  treningsfly.

L-29 Delfin ble utviklet for å introdusere et jetdrevet treningsfly for det Tsjekkoslovakiske flyvåpenet. I 1961 ble flyet evaluert sammen med PZL-Mielec TS-11 Iskra og Jakovlev Jak-30, og som resultat av dette valgt som standard treningsfly for alle landene i Warszawapakten unntatt Polen, som valgte å bruke den polske TS-11 Iskra. Sovjetunionen var største bruker av flytypen og tok i mot 2 000 fly alene.

L-29 Delfin har også blitt eksportert til en rekke av de tradisjonelle sovjetiske klientstatene.

I tillegg til hovedvarianten ble bare én annen variant satt i produksjon, en en-seters variant for aerobatikk som ble produsert i et lite antall som L-29A Delfin Akrobat. En angrepsfly-variant under betegnelsen L-29R ble også utviklet, men ble aldri satt i produksjon.

L-29 VIPER
Opprinnelig ble denne maskinen som prototype utrustet med en kraftigere motor fra Rolce Royce. I nyere tid er disse
igjen blitt installert i flytypen som en modifikasjon. Disse benevnes da som L-29 Viper og med
performance som overgår de fleste andre en-motors jagerfly uten etterbrenner. 
Typen er da blant annet kjent fra å ha satt flere hastighetsrekorder under Reno Air Race i Nevada.
Med modifikasjonen er flyets rekkevidde øket med ca 100 NM og marshastighet øket til ca 611 km/t.

Spesifikasjoner

Eksterne lenker 
(1961) Aero L-29 Delfin Flight Manual
Czech Jet Team — civilian display team.
Aircraft.co.za – The Complete Aviation Reference
Warbird Alley L-29 Page
Gauntlet Warbirds — L-29 Trening i Chicago region
Walkaround L-29 Delfin from Poltava
Walkaround L-29 Delfin from Yegoryevsk
Walkaround L-29 Delfin from Zaporozhye
Soviet Star, Christchurch, New Zealand
Double X Aviation Ltd, Queenstown, New Zealand

Treningsfly
Florence Ekpo-Umoh

Florence Ekpo-Umoh (født 27. desember 1977 i Lagos) er en nigeriansk-tysk friidrettsutøver som konkurrerer på 400 meter.

Siste gang hun representerte Nigeria var under junior-VM i 1994. I 1998 giftet hun seg med sin tyske trener, og fikk tysk statsborgerskap i 2000. 

I 2003 ble Ekpo-Umoh tatt for bruk av stanozolol, og utestengt i to år.

Hun har en personlig rekord på 51,13 sekunder, oppnådd i juni 2001 i Stuttgart.

Høydepunkter

Referanser

Eksterne lenker 
 

Nigerianske sprintere
Tyske sprintere
Europamestere i friidrett
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Tyskland under Sommer-OL 2000
Friidrettsutøvere under Sommer-OL 2008
Deltakere for Tyskland under Sommer-OL 2008
Personer fra Lagos
Hemudukulturen

Hemudukulturen (kinesisk: 河姆渡文化, 5000 til 4500 f.Kr.) var en steinalderkultur som blomstret et lite stykke sør for Hangzhoubukten i Jiangnan i det moderne Yuyao i provinsen Zhejiang i Kina. 

Funnstedet, Hemudu, ble oppdaget i 1973. En annen navneform er Ho-mu-tu-kulturen. 

Andre funnsteder av hemudutype er funnet på øyer i byprefekturet Zhoushan.

Materialkultur
Hemudukulturen eksisterte på samme tid som Majiabangkulturen. De var to separate og distinkte kulturer, skjønt de hadde kontakt og påvirket hverandre. To større oversvømmelser førte til at elven Yaojiang endret sitt løp og oversvømte jordsmonnet med salt, noe som tvang folket fra hemudukulturen til å oppgi sine bosetninger. 

Hemudufolket bodde i lange styltehus.

Hemudukulturen av en av de aller første kulturer som dyrket ris. De fleste gjenstander funnet av arkeologene er av dyrebein. For eksempel brukte man ploger ut av skulderblader. 

Kulturen produserte også lakkarbeider. Arkeologene har også funnet planterester, som vannkastanjer, Nelumbo nucifera, eikenøtter, bønner, Gorgon euryale  og kalebass, i Hemudu. Det antas at hemudufolket holdt seg med gris, vannbøffel og hund. Dessuten var de fiskere og jegere, noe som fremgår av rester av beinharpuner, buer og pilespisser. Det ble også funnet musikkinstrumenter som beinfløyter og tretrommer i Hemudu.

Kulturen produserte en tykk og porøs keramikk. Deres stentøy var for det meste svartfarget med hjelp av pulverisert kull. Den ble dekorert med plantemotiver og geometriske mønstre. Kulturen laget også ornamenter av jade,  elfenbein og små leirfigurer.

Omgivelser
Fossiler etter amoeboider og pollen gjør det nærliggende at Hemudukulturen oppstod og utviklet seg i midten av Atlantikum.  En studie av strandlinjen på Ningshaosletten fra 7000 til 5000 f.Kr. viser at det kan ha vært stabilisert et lavere havnivå da, fulgt av en periode fra  5000 til 3900 med hyppige oversvømmelser.

Fotnoter

Referanser
 Allan, Sarah (red.): The Formation of Chinese Civilization: An Archaeological Perspective, ISBN 0-300-09382-9
 Chang Kwang-chih: The Archaeology of Ancient China, ISBN 0-300-03784-8
 Zhu C, Zheng CG, Ma CM, Yang XX, Gao XZ, Wang HM, Shao JH.: «On the Holocene sea-level highstand along the Yangtze Delta and Ningshao Plain, East China», i Chinese Science Bulletin 48 (24): 2672-2683 DEC 2003 

Arkeologi i Kina
Kinas historie
Zhejiang
Zhejiangs historie
Yuxian

Yuxian var en kinesisk embedsmann og general i siste del av Qing-dynastiet. 

Han var magistrat og guvernør i provinsen Shandong da bokseropprøret var i emning i 1898 og tok av i 1899. Blant annet hadde han bidratt til å styrke Storsverdbrorskapet, som var med på å påvirke og oppildne det som skulle bli den boksergruppe som antente opprøret der i det vestlige Shandong.

Yuxian overtok som guvernør i Shandong i mars 1899, fordi det ble ansett at hans forgjenger hadde sviktet i det viktige flomforebyggende arbeidet. Sommeren ble det også hans oppgave å forsøke å mildne den store nød og reparere dikene etter at Guleelven sommeren 1898 hadde en av denne tidens mest katastrofale oversvømmelser, som særlig rammet det vestlige Shandong og noen deler av provinsen Zhili. Yuxian var preget av en sterk motvilje mot kristendommen, og var generelt fremmedfiendtlig. Han grep ikke inn mot de opprørske boksere i nordøstre Shandong, og de oppfattet guvernøren som en forbundsfelle særlig da de begynte å gyve løs på kristne kinesere. Imidlertid var Yuxian ikke på deres parti da bokserne eskalerte angrepene kraftig, og i november 1899 grep hans styrker inn mot et lederskikt.       

I Beijing mante man imidlertid at Yuxians innsats ikke var overbevisende. Han ble så erstattet som guvernør av general Yuan Shikai. Selv ble han i desember forflyttet til Taiyuan der han ble guvernør for provinsen Shanxi. 

Sommeren 1900 sendte han troppeforsterkninger til Beijing, der boksere og de regjeringsstyrker ledet av de mest fremmedfiendlige elementer ved hoffet veleiret ambassadekvarteret. Selv beordret han og var personlig med på å utføre et massemord av kristne misjonærer i Taiyuan. Massakren, som fant sted i hans embedsgård den 9. juli, rammet katolske biskoper og flere prester og ordenssøstre, og et enda større antall protestantiske misjonærer og misjonærfamilier. De ble halshugget den ene etter den andre, 44 i alt. Mødre ble halshugget mens de holdt sine barn i hendene.

Påstander om at Yuxian utførte massakren på ordre av eller i samforstand med enkekeiserinne Cixi oppstod raskt, men må betraktes som del av den generelle bakvaskelse av enkekeiserinnen som ble bedrevet av personer i det utenlandske miljø i Beijing.    

Massakeren gjorde et uutslettelig inntrykk, og bidro antagelig til at omfanget og grusomheten til de vestlige intervensjonsstyrkers senere straffeekspedisjoner i det man mente var boksernes kjerneområder ble større. 

Kinesiske myndigheter entlediget Yuxian. Enkekeiserinne Cixi dekreterte tidlig i november 1900 at han skulle forvises på livstid til Kinas grensetrakter i Øst-Turkestan der han skulle utføre hardt straffearbeid. Dette ble imidlertid ikke ansett som strengt nok av åttenasjonsalliansen, som krevde henrettelse. Det var noen uker før blitt meldt at han hadde begått selvmord. 

Sannheten om hvordan han forlot historien og endte sitt liv, er ikke blitt avklart. I Bokserprotokollen av september 1901 hevdes det at han var blitt henrettet den 22. februar1901.

Personer fra bokseropprøret
Mandsjuer
Mandariner
Kinesiske offiserer
Medmor

Medmor er i Norge en kvinne som har juridisk medforelderstatus til et barn hun ikke er biologisk mor til, og som deler foreldrestatusen med barnets biologiske mor. Den som har medmor kan ikke ha en far i juridisk forstand, da medmor kommer i stedet for far.

Medmor betegner kvinner som har en mors- og omsorgsrolle, i utgangspunktet sammen med biologisk mor. Hun har juridisk foreldrestatus sammen med hennes kvinnelige ektefelle eller samboers biologiske barn født etter assistert befruktning. Begrepet ble juridisk innført i Norge 1. januar 2009, gjennom Felles ekteskapslov. Det er bare mulig å bli medmor sammen med den som blir mor til barnet; enslige kan dermed ikke bli medmor. Dersom barnets mor avgår ved døden kan medmor likevel bli eneforelder til barnet.

Medmorskap fastsettes ifølge forskrift om fastsetjing av medmorskap ved to vilkår:

Ektefellen/samboeren må ha gitt skriftlig forhåndssamtykke til assistert befruktning, og den assisterte befruktningen må ha skjedd innenfor godkjent helsevesen i Norge eller utlandet.
Medmorskap skal fastsettes på samme måte som farskap etter barneloven, det vil si automatisk hvis partene er gift og ved erkjennelse hvis partene er samboere.

Begrepet medfar brukes også der to menn er gift eller samboere, og får barn.

Se også
Kampanjen for felles ekteskapslov
Ekteskapsloven

Referanser

Eksterne lenker
 Forskrift om fastsetjing av medmorskap, på lovdata.no

LHBT
Familierett
Anders Lysgaard

Anders Eriksen Lysgaard (døpt 15. august 1756 på Tretten i Øyer, død 24. mai 1827 på Biri.) var en norsk bonde, lensmann og eidsvollsmann. Foreldrene var lensmann Erik Johannesen Jevne og Ingeborg Iversdatter Bøe. Han var den yngste av sju barn. Faren kjøpte gården Jevne i Øyer som han hadde bygslet.

Bakgrunn og liv 
Anders Lysgaard kom til Biri i 1786 og ble ansatt som lensmann etter Jørgen Jørgensen Honne. Lysgaard hadde da vært underlensmann på Ringsaker fra 1782 til 1786. Hans virksomhet på Biri kan i stor grad knyttes til navnet Anker. Lysgaard hadde før sin tid som underlensmann på Ringsaker arbeidet som tømmermerker og bestyrer for skogsdriften til Bernt Anker i Solørtraktene. Dette forholdet fortsatte også under Lysgaards tid som proprietær på Svennes.

Anders Lysgaard giftet seg i 1786 med Ingeborg Larsdatter Svennes (1771-1858) fra Biri og overtok storgården Svennes. De hadde ingen barn, men tok til seg en pleiesønn. Han het Anders Thomassen Jørstad (1814-1890), kom fra Gausdal og var Ingeborgs søskenbarn. Anders Jørstad tok senere navnet Anders Lysgaard d.y. (han var også døpt Anders Lysgaard). Han overtok Svennes i 1840 og var også stortingsmann. 

Lysgaard var en meget driftig mann. Blant annet nedla han mye arbeid i å forbedre veiene i bygda, og satte i gang bygging av ei ny bru over elva Vismunda. For sin innsats på dette området ble han i 1812 utnevnt til Dannebrogsmann. Han var også en foregangsmann innenfor jordbruksdrift og dyrehold. På gården ble det dyrket korn, poteter, roer og kløver.  

På Riksforsamlingen på Eidsvoll var Anders Lysgaard (d.e.) utsending fra Christians Amt, og han sluttet seg til selvstendighetspartiet. Han var mest kjent for å føre en svært radikal politikk. 

Lysgaard var den eneste bonderepresentant som møtte med et skriftlig forslag til grunnlov, og andre lovforslag. I en av paragrafene skrev han blant annet:
«Da Brændeviin for Landmanden, og den arbeidende Klasse, i dette kolde Klimat, ikke kan undværes, og samme kan tilvirkes langt lættere af eget, endog af Indkjøbt Korn, end at tilforhandle sig Brændeviin af Udlændinger, for Opskruede Priser, saa bør endhver Landmand af egne eller Landets Produkter have Friehed til at brænde eller tilvirke det i hans Huusholdning behøvende Brændeviin, saameget mere, som herved vindes en væsentlig Nytte og Fordeel i Huusholdningen, ved at bruge affaldet til Khreaturene, der paa denne Maade Anvendt, kan sættes i Forhold til Korn eller Meel, og saaledes haves det behøvende Brændeviin ved egen Tilvirkning langt lættere end at kjøbes. I henseende Ulovligt Kroehold og utilladelig Brændeviins-Salg, bør Politiet have Opsigt.»

Lysgaard var også medlem av det første overordentlige Storting høsten 1814.

Gården Svennes er  i dag godt bevart fra Lysgaards tid.

Galleri

Referanser

Litteratur 
 Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): Eidsvollsmennene – Hvem var de?, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med eidsvollsmannens biografi, slekt, underskrift, bilde og beskrivelse av hans segl på Grunnloven 17. mai 1814

Eksterne lenker 
 
 

Eidsvollsmenn
Stortingsrepresentanter 1814
Norske bønder
Norske kjøpmenn
Ghassan Kanafani

Ghassan Kanafani (arabisk: ) (født 9. april 1936 i Akka i Palestina, død 8. juli 1972 i Beirut i Libanon) var en palestinsk forfatter, politisk aktivist og talsmann for Folkefronten for Palestinas frigjøring. Han ble drept av en bilbombe i et attentat i Beirut, og Mossad påtok seg senere skylden for drapet.

Liv og virke

Bakgrunn 
Ghassan Kanafani kom fra en muslimsk middelklassefamilie i Akka. Han var tredje barn av advokaten Muhammad Fayiz 'Abd al Razzag, som var aktiv i den nasjonale bevegelse som opponerte mot de britiske styresmakter som tilrettela for sionistisk innvandring, og han hadde sittet i britenes fengsler flere ganger under Ghassans barndom. Ghassan fikk sin første skolegang ved en fransk katolsk misjonsskole i Jaffa.

I mai 1948 ble familien tvunget til å flykte unna krigshandlingene og måtte i landflyktighet,. De dro først nordover og inn i Libanon, men dro så til Damaskus i Syria som palestinske flyktninger. De var relativt fattige. Faren praktiserte sitt yrke men familieøkonomien måtte supplerers med sønnenes deltidsarbeide. Ghassan fullførte sin lærerutdannelse med hjelp fra United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees (UNRWA) i 1952. Han underviste først rundt 1.200 barn i en paletinsk flyktningeleir.

Forfatter 
Ghassan Kanafani begynte å skrive korte historier mens han arbeidet i de palestinske flyktningleirene, og disse ble ofte fortalt sett gjennom øynene til barn. Mens Kanafani bodde i Kuwait, tilbrakte han mye tid på å lese russisk litteratur og sosialistisk teori. Han publiserte sin første roman i 1962. Kanafani skrev også en rekke vitenskapelige arbeider om litteratur og politikk.

Flere dager etter Massakren på Lod lufthavn den 30. mai 1972 ble et bilde av Kanafani sittende sammen med en av de japanske terroristene offentliggjort. 8. juli 1972 ble Kanafani drept av en bombe plantet i bilen hans i Beirut, hans sytten år gamle niese Lamees Najim ble også drept i dette angrepet. Kanafani ble 36 år gammel. Hans danske kone Anni, deres lille sønn og datter kom uskadd fra hendelsen.

En samling av Kanafanis dikt for den palestinske motstanden ble publisert etter hans død for å hedre hans minne. Ghassan Kanafanis minne ble også opprettholdt gjennom etableringen av Ghassan Kanafani Cultural Foundation, som siden den gang har grunnlagt åtte barnehager for barn av palestinske flyktninger. Hans arv lever videre blant palestinerne, og han regnes som en av de største moderne arabiske forfatterne. Etter at han ble drept ble Ghassan Kanafani tildelt Lotus Prize for Literature under Konferansen av afroasiatiske forfattere.

Kanafanis etterfølger, Bassam Abu Sharif, ble også angrepet og forsøkt drept av israelske etterretningsoffiserer. Sharif mistet synet på det ene øyet, og flere fingre, da en brevbombe eksploderte på hans kontor i Beirut.

Se også 
 Arabisk litteratur

Referanser

Eksterne lenker 
 

Palestinske forfattere
Personer fra Akko
Personer drept av eksplosjon
Thor-Rune Haugen

Thor-Rune Haugen (født 25. april 1956) er en norsk TV-programleder. Han er mest kjent som «Haugen i bua» på Norges populære gameshow, Casino på TVNorge, og som kommentator av fotballkamper fra Premier League og Serie A på CANAL+.

Thor-Rune innledet karrieren i 1977 som allroundjournalist for flere aviser før han ble heltids frilanser i 1984. Hovedbase i årene 1984 til 1989 var NRK radio (musikk- og sportsprogrammer). Skiftet base til TVNorge i 1989 før han i 1993 ble innhentet som Premier League-kommentator av daværende FilmNet, og siden 01.09.97 CANAL+.

Haugen er også mangeårig speaker for SFK Lyn. Han ga seg som speaker for det norske landslaget i 2012 etter over 100 kamper.

Han har også skrevet en samlet diskografi over norske rockeplater som ble lansert i årene fra 1955 til 1977 ved navnet Riller over fjord og fjell (2006).

Thor-Rune Haugen er sønn av trekkspilleren Arnt Haugen.
Albumnotater
 Øystein Sunde: Øystein Sundes 40 beste (1990)
 Folque: Dans dans (1991)
 1-2-6: One Two Six (1995)
 The Record Collection: Most Wanted Country – 27 av de største country & western slagerne i Norge! (1995)
 The Record Collection: Most Wanted Country – 53 av de største country & western slagerne i Norge! (1995)
 Saft: 1971–1996 (1996)
 Ruphus: Coloured Dreams & Hidden Schemes (1996)
 Arnt Haugen: Grammofonartist gjennom 40 år Vol. 1 (1969–1988) (1998)
 The Beatniks: Celebrating 40 Years of Excellence (2000)
 The Vanguards: Vanguards Special: The Vanguards 1963–2003 (2003)
 Prudence: Det det va (2005)
 Arnt Haugen: Det er solskinn i hver tone – 14 trekkspillfavoritter (2005)
 Fairport Convention: Many Ears to Please – Live In Oslo 1975 (2006)
 Lille Grethe: Diamanter (2006)
 Jens Book-Jenssen: Diamanter (2006)
 Aunt Mary: The Things We Stood For (1970-1973) (2007)
 Arnt Haugen: I fransk stil – Musetteinnspillinger 1952–1958 (2008)
 Vømmøl Spellmannslag: Vømmøl'n (2009)
 The Beatniks: The Beatniks 50 (2011)
 Arnt Haugen: Arnt Haugen 1948–1956 (2013)
 Roquefire: Roll With Your Demons (2014)
 Troll: Trollkrem – Troll Records 1964–1974 (2015)
 Folque: Folque (2015)
 Raga Rockers-hyllest: Sannhet på boks – en hyllest til Raga Rockers (2015)
 Undertakers Circus: Ragnarock (2016)

Eksterne lenker 
 Aftenposten.no: Landskamp-speakeren gir seg
 Riller over fjord og fjell Anmeldt av Geir Løvli
 Haugens store rockeleksikon – demokraten.no

Norske sakprosaforfattere
Norske sportsjournalister
Norske musikk-journalister
Nilosahariske språk

Nilosahariske språk er en språkfamilie som tales av folkegrupper i en område som strekker seg fra Niger i vest til det nordlige Tanzania i øst, med tyngdepunkt i Uganda, Kenya og Sudan. Noen av de viktigste språkene er kanuri, songhai, luo, masai og nubisk.
Bor (Nizjnij Novgorod oblast)

Bor (russisk: Бор) er en by i Nizjnij Novgorod oblast i Russland. Byen ligger på venstre (nordre) bredd av Volga, rett overfor Nizjnij Novgorod. De to byene er knyttet sammen med ei bru bygget i 1965, og med ferger. Innbyggertall: 81 000 (2007 est.), 61 525 (folketelling 2002). Befolkningsøkningen fra 2002 til 2007 er som følge av at de tre bymessige bosetningene Nekljudovo, Oktjabrskij og Bolsjoje Pikino er blitt slått sammen med Bor.

Bor ble grunnlagt på 1300-tallet, og fikk innvilget bystatus i 1938.

Byens industri omfatter skipsbygging og glassproduksjon. Den lokale glassfabrikken har laget glass for biler og lastebiler fra GAZ, og også glassvarer til bordbruk, siden 1934.

Kosmonauten Vjatsjeslav Zudov ble født i Bor.

Eksterne lenker 
 

Byer i Nizjnij Novgorod oblast
Byer ved Volga
Harestua skole

Harestua skole er en barne- og ungdomsskole på Harestua i Lunner kommune i Viken. Skolen har 405 elever fordelt over 10 klassetrinn. Elevene på 1.-7.trinn kommer hovedsakelig fra Stryken i sør til Rundelen i nord. På ungdomstrinnet får også elevene fra Grua sitt ungdomsskoletilbud på Harestua.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Barne- og ungdomsskoler i Innlandet
Byggverk i Lunner
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1964
Elin Kristiansen

Elin Synnøve Kristiansen (født 9. juli 1968 i Elverum) er en norsk tidligere skiskytter som representerte Vestre Trysil Idrettsforening. Hun var med på Norges lag som ble verdensmester i lagkonkurransen i VM i skiskyting 1995 i Antholz.

Kristiansen deltok i vinter-OL for Norge i 1992 i Albertville og i 1994 på Lillehammer med 9.-plass på 15 km i 1992 som beste individuelle resultat.

Meritter 
 VM 1995: Gull i lagkonkurransen
 VM 1988: Sølv på normaldistansen og i stafetten
 VM 1989: Sølv i lagkonkurransen
 VM 1990: Sølv på stafetten, bronse på normaldistansen
 VM 1991: Sølv på stafetten

Verdenscupseire

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske skiskyttere
Verdensmestere i skiskyting
Norgesmestere i skiskyting
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1992
Skiskyttere under Vinter-OL 1992
Deltakere for Norge under Vinter-OL 1994
Skiskyttere under Vinter-OL 1994
Personer fra Elverum kommune
Kongepokalvinnere i skiskyting
Deltakere under VM i skiskyting 1987
Deltakere under VM i skiskyting 1988
Deltakere under VM i skiskyting 1989
Deltakere under VM i skiskyting 1990
Deltakere under VM i skiskyting 1991
Deltakere under VM i skiskyting 1992
Deltakere under VM i skiskyting 1995