alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Alice Brady

Alice Brady (født 2. november 1892 i New York City i New York, død 28. oktober 1939 i New York City i New York) var en amerikansk skuespiller. Hun medvirket i over 80 filmer hvorav et femtitall var stumfilmer. Brady vant Oscar for beste kvinnelige birolle for rollen som fru Molly O'Leary i filmen In Old Chicago (1938). Hun har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

Liv og virke

Bakgrunn 
Alice Bradys far var den innflytelserike teatermannen William A. Brady. Hennes mor, Rosemarie Brady, var danserinne. Hun døde i 1895. Etter morens bortgang giftet hennes far seg igjen, med skuespillerinnen Grace George som dermed ble Alice Bradys stemor.

Teaterkarriere 
Brady uttrykte tidlig et ønske om å få stå på scenen og gjorde sitt første scenefremtreden ved 14 års alder. I 1911, da hun var 18 år, fikk hun sitt første engagement på Broadway i oppsetningen The Balkan Princess som hennes far arbeidet med. Hun fortsatte å opptre på Broadway i 22 år, ofte i produksjoner som faren produserte. I 1931 spilte hun i uroppførelsen av Eugene O'Neills stykke Mourning Becomes Elektra, en rolle som av visse ble ansett som hennes største fremgang.

Filmkarriere 

Bradys fars selskap arbeidet også med filmproduksjon og derigjennom fikk hun sin første filmrolle i As Ye Sow i 1914. Hun spilte i over 50 stumfilmer, ofte som glamorøs hovedrolleinnehaver. 

Fra 1923 og ti år fremover trakk hun seg tilbake fra filmen for å helt vie seg til teater. Da hun vendte tilbake til filmens verden i 1933 ble det starten på hennes aller mest produktive periode. I 1933 spilte hun inn fem filmer for Metro-Goldwyn-Mayer på ett år. Hennes første talefilm ble When Ladies Meet (1933). I karrieren spilte hun blant annet mot kjente skuespillere som Fred Astaire, Ginger Rogers og Mae West. 

Ved Oscarsgallaen i 1937 ble hun nominert til beste kvinnelige birolle for rollen i Godfrey kan alt (1936). Påfølgende år ble hun atter nominert i samme kategori og vant denne gang for rollen i In Old Chicago (1938).

Alice Brady var gift med skuespilleren James Crane fra 1920 til 1922 og sammen fikk de sønnen Donald. Brady og Crane spilte mot hverandre i tre filmer.

Hennes siste filmrolle var i Young Me. Lincoln som hadde premiere i 1939. Samme år døde hun av kreft.

Filmografi (utvalg)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Skuespillere fra USA
Stumfilmskuespillere
Oscar-vinnere (birolle)
Hollywood Walk of Fame
Personer fra New York City
Fødsler i 1892
Dødsfall i 1939
DMOZ

Open Directory Project (ODP), også kjent som DMOZ (fra det opprinnelige domenenavnet directory.mozilla.org), var en flerspråklig nettkatalog drevet av frivillige og eid av Netscape (som ble kjøpt opp av AOL). Katalogen ble stitet av Rich Skrenta og Bob Truel i 1998, først som Gnuhoo og senere som Newhoo. Disse to navnene ble forlatt fordi Richard M. Stallman og Free Software Foundation reagerte på bruken av Gnu (siden det ble hevdet at prosjektet ikke hadde noe med fri programvare å gjøre) og fordi Yahoo! reagerte på bruken av Hoo. Navnet ODP kom da de ble kjøpt opp av Netscape Communications Corporation sent i oktober 1998.

ODP-data var tilgjengelige for fri distribusjon og bruk under betingelsene i Open Directory-lisensen. Denne lisensen krever at hver eneste side som bruker ODP-data har en boks med lenker (tilpasset kategorien som vises på siden) som peker tilbake til ODP. Lisensen gjør at kreativ bruk av ODP-data er meget vanskelig uten å bryte betingelsene. 

Ved starten i oktober 1998 hadde katalogen cirka  sider. Ett år etter var tallet steget til en million sider. Siden var det en jevn vekst, og i desember 2003 hadde katalogen indeksert fire millioner sider.  

Hvem som helst kunne søke om å bli redaktør i ODP, og hvis søknaden ble godkjent, kunne de fritt legge inn lenker i den kategorien i katalogen hvor de søkte. Som en naturlig konsekvens av katalogens struktur var redaktørmodellen i ODP hierarkisk. Man startet med en liten kategori og etter man har holdt på en stund og fått litt erfaring, kunne man søke om flere eller større kategorier. Erfarne redaktører kunne få ekstra rettigheter knyttet til sin redaktørrolle. editall gav rett til å redigere hvor som helst. meta gav i tillegg rett til å behandle redaktørsøknader og rapporter om misbruk. cateditall var det samme som editall begrenset til en kategori (med underkategorier), og catmod var det samme som meta begrenset til en kategori. I tillegg fantes catmv som gav en rett til å flytte eller endre navn på kategorier.

Nettstedet ble stengt 17. mars 2017 og er ikke lenger tilgjengelig.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Statisk speil av DMOZ

Nettsteder
Etableringer i 1998
Arne Moen Nesheim

Arne Moen Nesheim (født 16. november 1937, død 11. januar 2003) var en norsk oversetter.

Oversettelser 

Hans mest kjente oversettelser:

 Frankenstein av Mary Shelley (1976) 
 Djevelens alternativ av Frederick Forsyth (1979)
 Der elva krummer seg av V.S.Naipaul  (1980)
 Onkel Oswald av Roald Dahl (1980)
 Uglen i mørket av Patricia Highsmith (1982)
 Woodrow Wilsons slips og andre historier av Patricia Highsmith (1985)

Norske oversettere
Generaloberst

Generaloberst var en generalsgrad som eksisterte i Preussen, Tyskland, Østerrike-Ungarn og DDR.

Det var den høyeste regulære generalsgrad i den prøyssiske og i den tyske hær. Den eneste graden over var generalfeltmarskalk, som bare ble tildelt i krig. Graden under generaloberst var general.

Graden ble opprettet i 1854 for å skaffe et alternativ til generalfeltmarskalk som kunne tildeles i fredstid. Årsaken var at den prøyssiske kongen ville tildele prins Vilhelm denne graden, som innebar flere privilegier, som permanent eskorte.

Etter den tyske rikssamlingen ble graden tatt i bruk av den keiserlige hæren og beholdt til etter annen verdenskrig. Da Vest-Tyskland rustet opp igjen ble gradssystemet forenklet, og general ble høyeste grad. DDRs styrker, NVA, valgte derimot å beholde graden generaloberst.

Graden ble også brukt i Østerrike-Ungarn under første verdenskrig og i Sovjetunionen under andre verdenskrig.

Offisersgrader
Annette Bening

Annette Francine Bening (født 29. mai 1958 i Topeka i Kansas) er en amerikansk skuespiller.

Hun har tre ganger vært Oscar-nominert for prisen som beste kvinnelige hovedrolle, for sine roller i filmene American Beauty, Being Julia og The Kids Are All Right. De to første gangene gikk oscarstatuetten til Hilary Swank.

Hun er siden 1992 gift med Warren Beatty, og sammen har de fire barn.

Filmografi

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Roger Ebert "Movie Answer Man: Hail, Columbia! Mystery solved"

Skuespillere fra USA
Personer fra Topeka
Oscar-nominerte skuespillere
Jonas Smitt

Jonas Smitt (født 20. mai 1836 i Nordre Land i Kristians amt, død 28. mars 1905 i Kristiania) var en norsk agronom.

Han var sønn av prosten Anton Elias Smitt og Livia Gundelle Margrethe Sverdrup og hans bror var biskop Jacob Sverdrup Smitt. Han giftet seg 28. januar 1874 med sin kusine Livia Gundelle Margarethe Sverdrup. 

Han ble landbruksdirektør i 1877 og var den ledende innen landbruksvesenet inntil landbruksdepartementet ble opprettet i 1900. Landbruksbudsjettet steg i denne perioden fra omkring 59 000 til omkring 900 000 kroner. Smitt forfattet boken Norges landbrug i dette aarhundrede. Et tidsbillede (1883), og utga fra 1875 «Aarsberetninger angaaende de offentlige foranstaltninger til landbrugets fremme». I 1883 var han blant stifterne av foreningen Havedyrkningens venner, og var til sin død dens første ordfører. Han var også ordfører i Akershus amts landhusholdningsselskab 1876–96 og leder av Svenska Lantbruksakademien fra 1887.

Kilder 
 Nordisk familjebok. Uggleupplagan
 Artikkel på Store norske leksikon

Norske embets- og tjenestemenn
Personer fra Nordre Land kommune
Stan Getz

Stanley Gayetzky (født 2. februar 1927 i Philadelphia i Pennsylvania i USA, død 6. juni 1991 i Malibu i California) var en amerikansk jazzmusiker. Han er regnet som en av de største tenorsaksofonistene verden har sett.

Biografi
I 1943 fikk han spille i Jack Teagardens band, så bandene til Stan Kenton, Jimmy Dorsey og Benny Goodman.  Så i Woody Hermans saks-kvartett Second Herd (også kjent som «Four Brothers», etter låten de ga ut) med Herbie Steward, Serge Chaloff og Zoot Sims. Ifølge Knut Borge «hadde vi [på 50-tallet] den nedkjørte Getz som tok tilflukt i Europa».

Med svenske Bengt Hallberg ble han i 1951 kjent for «Ack Värmeland, du sköna», en kobling av jazz og folkemusikk. I 1959 bodde han med sin familie i København.

Han var ved Nordstrandhallen den 22. mai 1958 som del av Jazz at the Philharmonic. Så kom han til  Universitetets Aula 19. februar 1959 med Jan Johansson piano, Gunnar Johnsson bass, Rolf Svendsson trommer og Eric Nordstrøm saksofon, og fremførte kammerjazz. Getz bodde da med sin svenske kone Monica Silfverskiöld Getz (datter av Nils Silfverskiöld), som han var svært voldelig mot hos Randi Hultin, som fulgte ham på turneen til Drammen og Tønsberg i desember 1959, før de og Helen Merrill feiret jul i lag. 

Ved Metropol Jazz Club fikk den 21. april 1960 spille med Kjell Karlsens orkester, såvel som Magni Wentzel og Svein-Erik Gaardvik. Han flyttet tilbake til USA i 1961. Med brasilianske Astrud Gilberto ble det en rekke verdens-slagere i klassen bossa nova utover på 60-tallet.
Tilsammen fikk Getz elleve Grammy-priser.

De to utsolgte konsertene ved Chat Noir den 2. februar 1970 ble utsatt da Getz kollapset. Han brakte med seg Mike Pine piano, Ron Matthews bass og Spike Wells trommer. Matthews og Wells gikk over til Jan Garbarek etter at Getz heller ville ha Arild Andersen bass og Jon Christensen trommer på en fem uker turne i Sør-Afrika. 

Den 24. august 1977 startet Getz en lengre turne, med to dager ved Club 7, som ikke gikk bra, grunnet hans stoffproblemer. Turen gikk videre til Trondheim, Voss, Bergen og Kristiansand. Med Lou Levy piano, Victor Lewis trommer og Marc Johnson ved bassen, var Getz ved Kongsberg Jazzfestival 26. juli 1981, som Knut Borge mente var «gnistrende vakkert».  Med Chet Baker spilte han bare ved Sandvika kino den 19. februar 1983, kompet av Jim McNeely piano, George Mraz bass og Victor Lewis trommer. Getz med samme komp var ved Nattjazz i Bergen 1984 (samt i Stavanger); Getz var da blitt lærer ved Stanford University.  Han var ved Moldejazz den 18. juli 1990. Tross operasjon i 1987 døde han av lever-kreft i 1991.

Referanser

Eksterne lenker   
 
 
 

Jazzmusikere fra USA
Saksofonister fra USA
Personer fra Philadelphia
Grammy Award-vinnere
Bimbo

For det meksikanske selskapet, se Grupo Bimbo.

Bimbo er nedsettende slang for en attraktiv, men ikke særlig intelligent kvinne. Tilsvarende betegnelse er «dum blondine».

Begrepet kommer fra USA hvor det ble tatt fra italiensk som «lite barn, baby», og først brukt fra 1919 for uintelligent eller brutal mann. Derfra gled begrepet over til å betegne en ung kvinne som ble betraktet, muligens i sammenheng at i mellomkrigsårene var det stadig flere kvinner som gikk ut i arbeidslivet på lik linje med menn.

Den stereotypiske framtoning av en bimbo er en tiltrekkende ung kvinne, ofte blond og med veldreid former og store bryst, kanskje tung sminke og klær som viser mye hud. Imidlertid er ingen av disse trekke strengt tatt nødvendig for en person å bli nedsettende vurdert som bimbo. Den vanlige henvisningen til blondt hår har sin årsak til europeisk oppfatning om at blondt hår er vakkert. Begrepet er således tidvis knyttet til kvinner som åpenbart har farget håret blondt, og således omfattes av stereotypen «dum blondine».

Historie 
Ordet bimbo har blitt avledet fra italienske bimbo, igjen avledet fra bambino, hankjønnsformen som betyr mannlig barn eller baby. Hunkjønnsutgaven av bimbo er egentlig bimba på italiensk. Bruken av begrepet begynte i USA så tidlig som 1919, og var da slangord for å beskrive en uintelligent eller brutal mann.

Det var ikke før på 1920-tallet at begrepet bimbo først begynte å bli assosiert med kvinner. I 1920 spilte komponist Frank Crumit inn sangen «My Little Bimbo Down on the Bamboo Isle», hvor begrepet bimbo ble benyttet for å beskrive en øypike av tvilsomt rykte. I stumfilmen Desert Nights fra 1929 beskrives en rik, kvinnelig skurk som en bimbo og i musikkfilmen The Broadway Melody (1929) kaller en rasende Bessie Love en korpike for en bimbo. Den første bruken av den kvinnelige betydningen i Oxford English Dictionary var også i 1929, da fra vitenskapsmagasinet American Speech hvor definisjonen ble gitt ganske enkelt som «en kvinne».

I USA kan en lite smart mann bli referert til som en «himbo» eller «mimbo» (en mannlig bimbo), hvilket er en subtraksjonsdannelse av bimbo.

På 1990-tallet benyttet det danske popbandet Aqua ordet bimbo i deres fremste hitsang «Barbie Girl» i sammenheng med den dumme, blonde stereotypen: «I'm a blonde bimbo girl...».

Referanser 

Kjønn
Engelske ord og uttrykk
Pete Conrad

Charles «Pete» Conrad jr. (født 2. juni 1930, død 8. juli 1999) var en amerikansk testpilot og astronaut. Han var den tredje personen til å gå på månen under Apollo-programmet.

Karrière 
Conrad var med på tre ulike NASA-prosjekter, henholdsvis Gemini-programmet, Apollo-programmet og Skylab-programmet. Han pensjonerte seg fra NASA i 1973.

Romferder 
  Gemini 5 – Ny rekord for opphold i verdensrommet
  Gemini 11 – Rekordhøyde over Jorden med bruk av Agena
  Apollo 12 – Andre månelanding, gjennomførte to månevandringer på til sammen 7 t 45 min 18 s
  Skylab 2 – Første besetning ombord på den første amerikanske romstasjonen Skylab

Conrad var reserve for Gemini 8.

Romvandringer 
 Apollo 12 – To månevandringer.
 19. nov 1969: 3 timer, 56 minutter, 3 sekund
 20. nov 1969: 3 timer, 49 minutter, 15 sekund.
 Skylab 2 – 2 romvandringer.
 7. juni 1973: 3 timer, 25 minutter.
 19. juni 1973: 1 time, 36 minutter.

Død 
Conrad døde 8. juli 1999 på sykehus i Ojai i California av skadene han pådro seg i en motorsykkelulykke. Han var på vei til byen Monterey, sammen med sin kone og noen venner, da han mistet kontrollen i en sving og ble kastet av Harley-Davidsonen. Han ble fraktet til sykehus men døde fem timer senere. Han ble 69 år gammel.

Lyndon B. Johnson Space Center i Houston i Texas har en lund med trær plantet for å hedre minnet om astronautene som har dødd. NASA plantet et tre til minne om Conrad etter hans død. Under seremonien fortalte Conrads kollega Alan Bean at Conrad ønsket at treet hans skulle bli pyntet med fargerike lys hver jul istedenfor hvite. Dette i tråd med mottoet hans, «when you can't be good, be colorful.» NASA har hver jul siden pyntet alle trærne i lunden med hvite lys, unntatt Conrads som får røde.

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Pete Conrads røde tre i Johnson Space Centers minnelund

Offiserer i U.S. Navy
Astronauter fra USA
Testflyvere
Gemini-programmet
Apollo-programmet
Månevandring
Skylab-programmet
Romvandring
Personer fra Philadelphia
Personer fra Columbia County i New York
Artikler i sjøfart-prosjektet
Omkomne i trafikkulykker
Solrun Williksen

Solrun Williksen (født 22. juni 1940) er professor emeritus i sosialantropologi ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Hun er dr.polit. ved Universitetet i Oslo fra 1992 med avhandlingen Fijians in Business.

Williksen var på 1990-tallet ansatt som førsteamanuensis ved Universitetet i Oslo. Senere kom hun til NTNU. Hun har særlig forsket på Fiji og andre steder i Polynesia.

Eksterne lenker  

Norske sosialantropologiprofessorer
Fødsler i 1940
Vørterøl

Vørterøl er en alkoholfri drikk laget av vann, malt og humle og tilsatt kullsyre. I prinsippet er vørterøl øl som ikke har vært gjennom gjæring. I Norge er vørterøl typisk mørkt, omtrent som bayerøl. Vørterøl selges i dag av Ringnes, Hansa og Aass.

Vørterøl inneholder en del mineraler, maltsukker samt noen b-vitaminer. Maltsukkeret tilfører hurtig energi, og vørterøl er derfor bra som sportsdrikk. Vørterølet er mørkt, sødmefylt og med litt smak av humle.

Vørter er et vandig uttrekk som fåes ved utluting av malt, det vil si ei søt «suppe» som er resultatet av kokt vann og malt-ekstrakt. Maltrestene filtreres fra mesken under ølbrygging. Maltuttrekk kan også brukes i vørterkake, brødaktig kake tilsatt vørter. Vørterkake lages av rug- og hvetemel tilsatt vørterøl, krydder, sirup og annet.

Sportsdrikk
Frydenlund bryggeri hadde en vørterøletikett med to barn på. Men de ønsket å snu vørterøltrenden fra å være en barnedrikk til å bli en sportsdrikk. De fikk derfor tegnet en ny etikett for sitt vørterøl i 1938. Da fikk bryggeriets vørterøl etiketten med den kraftige armen til bokseren Schliemann og de fem OL-ringene (som ble utformet av Pierre de Coubertin for Den olympiske komité i 1913) på. Etiketten ble så mønsterbeskyttet av Frydenlund i Norge 1939. Da Norge skulle arrangere vinter-OL i 1952, fikk Den olympiske komité beskjed av patentkontoret at Frydenlund hadde sikret seg rettighetene til bruken av Den olympiske komités symbol lokalt i Norge. Frydenlund lot likevel Den norske olympiske komité bruke ringene under OL.

I 1972 solgte Frydenlund rettighetene til OL-ringene til komiteen for 1 kr og fikk samtidig beholde retten til å bruke ringene på vørterølet. I dag er det Ringnes Vørterøl som bærer OL-ringene.

Se også
 Vørterkoking, prosess i ølbrygging
 Maltøl,  øl brygget av malt

Eksterne lenker
 Om vørterølringene til Ringnes

Øldrikker
Anders Platou Wyller

For musikeren se: Anders Wyller.

Anders Platou Wyller (født 24. april 1903 i Stavanger, død 2. oktober 1940 i Stockholm) var en norsk litteraturforsker og humanist.

Liv og virke

Familie 
Anders Wyller var sønn av Thomas Christian Wyller (1858–1921) og Birgitte Platou (1862–1922). Faren var stadsfysikus (bylege), av slekten Wyller, og mora av slekten Platou. Anders selv ble gift i 1926 med Anne-Marie Strindberg (1902–2007), som var datter av den svenske forfatteren August Strindberg. Deres sønn Arne August Wyller (1927–2001) ble en anerkjent astronom og professor i USA. En annen sønn ble far til musikeren Anders Wyller (født 1964).

Etter examen artium ved Kongsgaard skolei Stavanger, studerte han jus ved Det Kongelige Frederiks Universitet i Oslo og ble leder av Det Norske Studentersamfund i 1925. Fra 1927 var han redaktør i Samtiden. Han bodde i Frankrike fra 1929 og var norsk lektor ved Sorbonne fra 1933 til 1936, da familien flyttet tilbake til Oslo. Han ble så dr. philos. året efter, med avhandlingen Paul Claudel. En kristen dikter og hans drama. (Paul Claudel (1868–1955) var en antinazistisk fransk forfatter som tyve år senere også ble biografert av Hallvard Rieber-Mohn.) 

Anders Wyller stiftet Nansenskolen, sammen med Kristian Schjelderup og Henriette Bie Lorentzen. Innvielsen fant sted på Lillehammer den 18. mars 1939. Ved invasjonen den 9. april 1940 meldte Wyller seg til tjeneste og ble sendt til Nord-Norge, hvor han hovedsakelig jobbet for Norsk rikskringkasting. Men han ville forlate landet. Da krysseren HMS «Devonshire» (1927) stevnet fra kai i Tromsø den 7. juni med kurs for England, var Wyller ombord, sammen med kong Haakon VII, kronprins Olav og flere regjeringsmedlemmer. 

Han arbeidet en kort tid for den britiske kringkastingen BBC i London, før han ble diagnostisert med kreft. Han ble sendt med fly til Sverige, hvor han fikk treffe familien, før han døde 2. oktober. 

I boka Kjempende humanisme, som kom ut etter hans død, presenterer han sine visjoner om menneskeverd og kristen humanisme.

Utgivelser 
 
 
''Se også mange titalls digitaliserte brev forfattet av Anders Platou Wyller til kjente humanister som Fridtjof Nansen (1861–1930)

Referanser

Kilder 
 Anders Wyller i Norsk biografisk leksikon.

Norske redaktører
Norske humanister
Formenn av Det Norske Studentersamfund
NRK-journalister
Personer begravet på Vestre gravlund
Personer fra Stavanger kommune
Kulturminnevern

Kulturminnevern er det arbeidet som utføres for å verne kulturminnene. Ordet brukes også som et samlebegrep om de offentlige instanser og de frivillige organisasjoner som arbeider med kulturminnevern.

Verneverdighet
Et verneverdig eller bevaringsverdig kulturminne har så stor verneverdi at det bør vernes og bevares. De fleste verneverdige eller bevaringsverdige kulturminner er ikke formelt vernet, men tas allikevel vare på fordi de oppfattes som verdifulle.

De mest verneverdige kulturminnene er oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv. Kulturminner av nasjonal verdi er enten automatisk fredet eller vedtaksfredet etter kulturminneloven. Kulturminner kan også ha regional eller lokal verdi. Normalt vil det være kommunene som vurderer vern av slike kulturminner. Med hjemmel i plan- og bygningsloven kan bygninger eller miljøer reguleres som hensynssone bevaring.
 
En annen måte å signalisere verneverdi på er listeføringer. Eksempler på slike lister er Byantikvaren i Oslos «gule liste», Riksantikvarens fartøyvernliste, landsverneplaner eller listen over statens kulturhistoriske eiendommer.

Se også
 Kulturminnevern i Norge
 Kulturvern
 Bygningsvern
 Kulturminneforvaltningen i Norge

Konservering
Restaurering
Rehabilitering
Utbedring
Reparasjon

Referanser

Litteratur 
 Holme, Jørn (red.) Kulturminnevern : lov, forvaltning, håndhevelse. Oslo : Økokrim, 2005. ISBN 82-995929-0-9
 Christensen, A.L.: Kunsten å bevare : om kulturminnevern og fortidsinteresse i Norge. Oslo : Pax, 2011. ISBN 978-82-530-3320-4

Eksterne lenker 
 Miljøstatus i Norge: Kulturminner
 Miljøstatus i Norge: Verdensarven

 
Kulturpolitikk
Bygningsvern
Ola Solum

Ola Solum (født 17. juli 1943, død 28. juni 1996) var en norsk filmregissør og manusforfatter, kjent for å ha regissert filmene Orions belte og Reisen til julestjernen.

Karriere 
Ola Solum var et av regissørtalentene som ble støttet av Norsk Film A/S på 1970-tallet. I 1976 regisserte han sin første spillefilm Reisen til julestjernen, som vises på NRK hver julaften. I 1978 laget Solum filmen Operasjon Cobra. I forbindelse med Norsk Films 50-årsjubileum, fikk Solum derfor regissøroppgaven på Carl Gustav, gjengen og parkeringsbandittene (1982). I 1985 regisserte Solum filmen Orions belte, som ble en stor suksess i Norge og i utlandet. Filmen ble vist til over 600 000 publikummere på kino i Norge og fikk en Amandapris.

Da Solum laget filmen Landstrykere (1989), tok filmen to år lengre å lage enn det som var planlagt. Den kostet også 12 millioner kroner mer enn forventet, noe som førte til at Norsk Film A/S byttet ut sjefen.

Musiker Hans Solum var hans far. Ola Solum døde av kreft i 1996, 52 år gammel.

Filmografi 
 1994 – Trollsyn
 1991 – Kvitebjørn kong Valemon 
 1989 – Landstrykere
 1987 – Turnaround
 1985 – Orions belte
 1983 – Kamera går! - Norsk filmproduksjon gjennom 75 år
 1982 – Carl Gustav, gjengen og parkeringsbandittene
 1978 – Operasjon Cobra
 1976 – Reisen til julestjernen

Priser (utvalg) 
 1985 – Aamot-statuetten
 1985 – Sølvklumpen for Orions belte (regi) 
 1980 – Sølvklumpen
 1978 – Sølvklumpen

Referanser

Kilder 
 Bedre enn sitt rykte – En liten norsk filmhistorie. 2.utgave, Norsk filminstitutt Oslo, 2004. Gunnar Iversen, Øivind Hanche, Nils Klevjer Aas.

Eksterne lenker 
 
 

Norske filmregissører