Gordian I

Gordian I (latin: Marcus Antonius Gordianus Sempronianus Romanus Africanus; født ca. 159, død 12. april 238) var romersk keiser i en måned sammen med sin sønn Gordian II i 238, året med seks keisere. Han ble fanget inn i et opprør mot keiser Maximinus Thrax, ble beseiret av styrker lojale til keiseren før han begikk selvmord.

Liv og virke

Familie og bakgrunn 
Lite er kjent om det tidlige livet og familiebakgrunnen til Gordian (egentlig Gordianus). Det er ikke pålitelige bevis på hans familieopprinnelse. Hans familie synes å være rike og av equites, samfunnsgruppen som sto hakket under senatorene i innflytelse. Det ble sagt at Gordian var i slekt med framtredende senatorer. Hans praenomen og nomen Marcus Antonius kan antyde at hans forfedre på farssiden mottok romersk statsborgerskap under Marcus Antonius, eller en av hans døtre, under den sene romerske republikken. Hans cognomen Gordianus antyder at hans families opphav var fra Anatolia, særskilt Galatia og Kappadokia.

I henhold til det ikke helt pålitelige historieverket Historia Augusta var hans mor en romersk kvinne ved navn Ulpia Gordiana og hans far den romerske senatoren Maecius Marullus. Mens moderne historikere har avvist navnet på farens navn som en fabrikasjon, kan det være noe sant bak identitet av hans mor. Gordians familiehistorie kan bli antatt gjennom inskripsjoner. Navnet Sempronianus kan indikere en forbindelse en forbindelse til hans mor eller bestemor. I tyrkiske Ankara finnes det en gravinskripsjon som navngir en Sempronia Romana, datter av en keiserlig sekretær ved navn Sempronius Aquila. Romana reiste denne udaterte gravinskripsjonen for hennes ektemann (hvis navn er gått tapt) som døde som en praetor-designate. Gordian kan ha vært i slekt med gens Sempronia.

Den franske historikeren Christian Settipani fremmer hans foreldre Marcus Antonius (født ca 135), tr. pl., praet. des., og hustru Sempronia Romana (født ca 140), datter av Titus Flavius Sempronius Aquila (født ca 115), Secretarius ab epistulis Graecis, og hustru Claudia (født ca 120), datter av en ukjent far og hustru Claudia Tisamenis (født ca 100), søster av Herodes Atticus. Det kan derfor synes at personen som var beslektet med Herodes Atticus var Gordians mor eller bestemor og ikke hans hustru. Også i henhold til Historia Augusta var hans hustru en romersk kvinne ved navn Fabia Orestilla født ca 165, og som Historia Augusta hevder var en etterkommer av de romerske keiserne Antoninus Pius og Marcus Aurelius gjennom hennes far Fulvus Antoninus. Moderne forskere har avvist denne informasjonen som en fabrikasjon.

Med sin hustru fikk Gordian minst to barn: en sønn som ble oppkalt etter ham, Gordian II og en datter, Antonia Gordiana (som ble mor til den framtidige keiser Gordian III). Hans hustru døde før 238. Christian Settipani har fremmet hennes foreldre som Marcus Annius Severus, som var consul suffectus, og hustru Silvana, født ca. 140, datter av Lucius Plautius Lamia Silvanus og hustru Aurelia Fadilla, av Antoninus Pius og hustru Annia Galeria Faustina eller Faustina den eldre.

Gordian klatret i hierarkiet inntil han kom inn det romerske senatet. Hans politiske karriere begynte relativt sent i hans liv og antagelig tilbrakte hans sine tidligste år med retorikk og litterære studier. I militæret kommanderte han Legio IIII Scythica da legionen var stasjonert i Syria. Han tjenestegjorde i romerske Britannia i 216 og var consul suffectus en gang under styret til Elagabalus. Inskripsjoner i Britannia som bærer hans navn var delvis slettet, noe som antyder en form for keiserlig misnøye.

Mens han skaffet seg umåtelig popularitet ved storstilte leker og forestillinger han framskaffet som aedile, vekket hans forsiktige og tilbaketrukne liv ikke mistankene til Caracalla. I hans ære skrev Gordian et langt episk dikt kalt Antoninias. Gordian skaffet seg ganske sikkert sin rikdom og politiske innflytelse i løpet av de kaotiske tidene under det severanske dynasti, noe som antyder at personlig ikke trivdes med intriger. Flavius Philostratos, en gresk sofist i keisertiden, dediserte sitt verk Livet til sofistene til enten Gordian (eller hans sønn Gordian II).

Som keiser 

Etter å ha tjenestegjort som consul suffectus, trakk Gordian (som da var i slutten av sekstiårene) i tiden for styret til Alexander Severus, lodd for prokonsulær guvernør av den nordafrikanske provinsen Africa Proconsularis som han overtok i 237. Imidlertid drepte Maximinus Thrax keiser Alexander Severus ved Moguntiacum i Germania Inferior og overtok keisertronen.

Maximinus var ikke en populær keiser og ikke senatets valg. Misnøye med hans strenge, militære styre førte til et opprør i Afrika i 238. Det som utløste uroen var handlingene til Maximinus’ procurator (skatteinnsamler) i Afrika som forsøkte å få maksimalt nivå på skattleggingen og bøter som mulig, inkludert å komme med falske anklager mot det lokale aristokratiet. Jordeierne samlet seg, grep til våpen og dro inn til byen hvor de slo skatteinnsamleren i hjel. Deretter vendte de seg til Gordian og krevde at han aksepterte den farlige æren å bli ny keiser. Gordian, som først protesterte og hevdet at han var altfor gammel, ga seg til slutt for kravene og tok både den keiserlige purpurkappen og cognomen Africanus 22. mars.

Grunnet sin alderdom krevde han at hans sønn, Marcus Antonius Gordianus (Gordian II), skulle bli medkeiser. Noen få dager senere kom Gordian til byen Kartago og fikk overveldende støtte fra befolkningen og de lokale lederne. I mellomtiden ble Maximinus' pretorianske prefekt i Roma myrdet og opprøret synes derfor å bli vellykket. Gordian hadde i mellomtiden sendt en delegasjon til Roma under lederskap av Publius Licinius Valerianus for å skaffe seg senatets støtte for sitt opprør. Senatet bekreftet den keiseren den 2. april og mange av provinsene allierte seg villig med Gordian.

Opposisjonen kom fra den vestlige naboprovinsen Numidia. Capelianus, guvernør av Numidia, var en lojal tilhenger av Maximinus Thrax, og hadde også en gammelt nag mot Gordian. Han fornyet sin støtte til den reelle keiseren og invaderte provinsen Africa med den eneste legionen som var stasjonert i regionen, III Augusta, og med andre veteranenheter. Gordian II, som ledet en militshær av utrente soldater, tapte det påfølgende slaget ved Kartago, og ble selv drept. Da faren, Gordian I, fikk høre at sønnen var drept, begikk han selvmord ved henge seg i beltet sitt. Far og sønn styrte som keisere i kun 36 dager.

Ettermæle 
Gordian hadde fortjent sitt gode omdømme for sin vennlige vesen. Både han selv og hans sønn var menn som det ble sagt var glade i litteratur og selv utga flere store verk. De var mer interessert i intellektuelle sysler og hadde verken den nødvendige dyktighet eller ressurser til å bli betraktet som statsmenn eller herskere. Etter at det romerske senatet godkjente og støttet Gordians sak, var de nødt til å fortsette opprøret mot Maximinus og utpekte to av sine egne, Pupienus og Balbinus, som felles keiser. Men ved slutten av 238 kom den anerkjente keiseren til å bli Gordian III, Gordians sønnesønn. Senatet valgte å guddommeliggjøre Gordian og hans sønn Gordian II.

Referanser

Litteratur 
Primære kilder
 Herodianus, Roman History, bok 7
 Historia Augusta: The Three Gordians
 Aurelius Victor: Epitome de Caesaribus
 Johannes Zonaras: Compendium of History, utdrag [https://web.archive.org/web/20080521191250/http://www.ancientsites.com/aw/Post/1049415 Alexander Severus to Diocletian: 222–284]
 Zosimus: Historia Nova

Sekundære kilder
 Southern, Patricia (2001): The Roman Empire from Severus to Constantine, Routledge.
 Syme, Ronald (1971): Emperors and Biography, Oxford University Press.
 Potter, David Stone (2004): The Roman Empire at Bay, AD 180-395, Routledge.
 Birley, Anthony (2005): The Roman Government in Britain, Oxford University Press, ISBN 978-0-19-925237-4.
 Canduci, Alexander (2010): Triumph & Tragedy: The Rise and Fall of Rome's Immortal Emperors, Pier 9, ISBN 978-1-74196-598-8.
 Meckler, Michael L. (2001):  «Gordian I (238 A.D.)» i: De Imperatoribus Romanis.
 Settipani, Christian (2000): Continuité gentilice et continuité sénatoriale dans les familles sénatoriales romaines à l'époque impériale''.

Eksterne lenker 
 

Romerske keisere
Dødsfall i 238