alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
George Washington Gale Ferris jr.

George Washington Gale Ferris jr. (født 14. februar 1859, død 22. november 1896) var en amerikansk ingeniør, mest kjent som oppfinneren av pariserhjulet (Ferris Wheel) for Verdensutstillingen i Chicago 1893 Chicago.

Biografi 
George Washington Gale Ferris jr. var født i Galesburg, Illinois i 1859. Byen var grunnlagt av hans navnebror, George Washington Gale (1789-1861). Ferris jr.s foreldre drev en gård med melkeproduksjon, men i 1864 solgte de kvegfarmen og flyttet til Carson City i Nevada. Familien bodde to år i Carson City. I 1875 begynte Ferris jr. gikk på high school i Oakland i California. Han tok høyere teknisk utdannelse og ble uteksaminert fra Rensselaer Polytechnic Institute i 1881. Etter eksamen begynte han sin karriere i jernbaneindustrien og var interessert i brobygging. Han grunnla sitt eget firma G.W.G. Ferris & Co. i Pittsburgh, Pennsylvania, hvor han spesialiserte seg på å tilby tjenester i testing og inspeksjon av metaller brukt i jernbane- og brobygging.

Etter at det ble kjent at Chicago skulle arrangere verdensutstilling i 1893, den såkalte World's Columbian Exposition, besluttet  Ferris å flytte til Chicago. Arrangørene av utstillingen gikk i 1891 ut med en invitasjon til amerikanske ingeniører om å konstruere et monumentalbygg som kunne overgå Eiffeltårnet, som var blitt bygget til Verdensutstillingen i Paris i 1889. Arrangørene i Chicago ønsket noe «originalt, utfordrende og dristig». Ferris foreslo et hjul hvorfra de besøkende kunne se ut over hele utstillingsområdet.  Ferris' forslag ble forkastet fordi arrangørene fryktet at det ville representere en sikkerhetsrisiko.

Ferris aksepterte ikke avslaget. Få uker etter la han på bordet anbefalinger fra velrenommerte ingeniører, og arrangørene besluttet da å realisere planene hans. En sterkt medvirkende årsak til arrangørenes omslag var antagelig det faktum at Ferris hadde fått lokale investorer til å dekke byggekostnadene på  $400 000.

Hjulet var 75 meter i diameter og hadde 36 gondoler, hver med 40 dreibare seter og plass til opptil 60 mennesker. Når hjulet var fullsatt kunne det følgelig romme hele 2160 personer. Hjulet gjorde en full omdreining tre ganger i timen. 

Pariserhjulet ble en øyeblikkelig suksess da utstillingen åpnet. Hver passasjer betalte 50 cent for en 20-minutters tur. Da utstillingen stengte, hevdet Ferris at arrangørene skyldte ham og investorene en andel av de nesten $750 000 som pariserhjulet totalt hadde innbragt. Han brukte de neste to årene på søksmål mot utstillingens arrangører. 

Ferris døde av tyfoidfeber i 1896, 37 år gammel. Pariserhjulet i Chicago ble revet i 1906, og hadde da gitt 2,5 millioner passasjerer utsikt over byen.

Referanser

Eksterne lenker 
 Inventor of the Week 
 Ferris on the RPI Hall of Fame

Ingeniører fra USA
Oppfinnere fra USA
Personer fra Knox County i Illinois
Fant-Sonja

«Fant-Sonja» er en skillingsvise.

Det er to versjoner om hva som er visas opphav. Per Johan Skjærstad skriver i boken «Viser på vandring» at den er fra Rendalen, og at det var en dame som selv ikke var tater, men som kjente Sonja godt, som etter hennes død skrev visa om taterjenta.

Elin Prøysen mener i boken «Sangene i våre hjerter», at den har sin opprinnelse i Telemark, at Sonja ble gravid med en bondesønn fra bygda, og dermed utsatt for såvel prestens som bygdefolkets trakassering. Hun skal ha flyktet opp i fjellet og blitt funnet ihjelfrosset flere måneder senere. 

«Fant-Sonja» synges til to ulike melodier, og én versjon er innspilt på albumet Frem fra Glemselen kap. 1 med Rita Engebretsen samt på Frem fra Glemselen kap.21 med Rune Johnsrud.

Teksten
Hun fødtes en høstkveld i skogen i skjær av et flammende bål.Velsignet av fantefolks ederi lyset av blinkende stål. 
Hun svøptes i fattige pjalter og sovnet inn hos sin mor mens leiet var redet av mose og regn på den høstkolde jord. 
Da solen forsvant gjennom baret var Fant-Sonjas mor sovnet av. En svarthåret mann og en unge var følget til fantkvinnens grav. 
Så vandret de to mot sin skjebne: Han dreptes i slagsmål en vår, men Sonja fikk lov til å leve og så fikk hun bygdfolkets kår. 
Årene gikk hun ble voksen og Kristus hun lærte og tro.Av husbondens sønn ble hun elsket, mot livet hun lekte og lo. 
Men jaget ble hun uten skånsel fra lykken i husbondens hus. Til glede for presten og folket falt Fant-Sonjas gleder i grus. 
Hun døde forslått av den lykke som bygdfolkets kår henne ga. Og barnet hun bar under hjertet fikk hvile i Fant-Sonjas grav.

Alternativ tekst 
I visesamlingen De gamle visene : med Alf Prøysen. 2. samling, utgitt i 1973 på Forlaget For Alle med forord av Nils Johan Rud, er teksten til visa gjengitt slik:
 Hun fødtes en høstnatt i skogen,i skjæret fra det blenkende bål.Velsignet av fantefars eder, i lyset av blenkende stål.
 Hun svøptes i fattige bolster, hun sovnede inn hos sin mor, thi leiet var redet av mose i regn på den høstkalde jord.
 Før høstsolen brant gjennom baret var Fant-Sonjas mor sovnet av. En svarthåret mann og en unge var følget ved fantkvinnens grav.
 Så vandret de to mot sin skjebne, han døde i slagsmål en vår. Men Sonja var nødt til å leve, og så fikk hun fattigfolks kår.
 Årene gikk, hun ble voksen, blev kristnet og lærte å tro. Av husbondens sønn blev hun elsket, mot livet hun jublet og lo.
 Men jaget hun blev uten skånsel, fra lykken i husbondens hus. Til glede for presten og folket falt Fant-Sonjas drømmer i grus.
 Hun døde forslått av den lykke som bygdefolks kår henne gav. Og det barn som hun bar under hjertet fikk hvile i Fant-Sonjas grav.

Referanser 

Skillingsviser
Skallevold

Skallevold, tidligere også skrevet Skallevoll, er en strand og et område ved Oslofjorden på Tolvsrød i Slagen øst i Tønsberg kommune i Vestfold fylke. Stranda ligger mellom Karlsvik, med Karlsvika Friområde, i nord og Ringshaugstranda i sør, ca. 7 km fra Tønsberg sentrum. Den har for det meste sandgrunn, og er relativt langgrunn. En molo gjør det lettere å komme seg til dypere vann for bading. På Skallevold ligger også en campingplass og lekeplass.

Eksterne lenker
 Skallevold Camping om nærmiljøet rundt
 Gårdshistorie for Skallevoll i Sem og Slagen - en bygdebok fra 1959

Tønsbergs geografi
Strender i Norge
Badeplasser i Vestfold og Telemark
Stronger Than Death

Stronger Than Death er det andre albumet fra heavy metal bandet Black Label Society, utgitt i 2000.

Sporliste

 «All for You»
 «Phoney Smiles & Fake Hellos»
 «13 Years of Grief»
 «Rust»
 «Superterrorizer»
 «Counterfeit God»
 «Ain't Life Grand»
 «Just Killing Time»         
 «Stronger Than Death»
 «Love Reign Down»
«Bullet Inside Your Head» (Bonusspor på japansk utgivelse)

Personell
Zakk Wylde – Vokal, gitar
Phil Ondich (kreditert som «Philth») – Trommer
Mike Piazza – gjestevokal («Growls Of Doom») på tittelsporet
Produsert av Zakk Wylde & Lee DeCarlo

Eksterne lenker   
 

Black Label Society-album
Musikkalbum fra 2000
EM i friidrett 2012

Det 21. EM i friidrett ble arrangert i perioden 27. juni til 1. juli 2012 i den finske byen Helsingfors. Også Nürnberg i Tyskland var interessert i å være vertsby for arrangementet, men Helsingfors var den ledende kandidaten gjennom hele utvelgelsen. Vertsby ble valgt 9. november 2009. Dette var tredje gang Helsingfors arrangerte EM i friidrett.

Fra 2010-2012 arrangeres EM i friidrett igjen hvert andre år (i likhet med perioden 1969-1971).

Resultater

Menn

Løpsøvelser

Tekniske øvelser

Kvinner

Løpsøvelser

Tekniske øvelser

Medaljestatistikk

Deltakende nasjoner 

 (3)
 (4)
 (5)
 (4)
 (22)
 (4)
 (26)
 (10)
 (21)
 (53) (vert)
 (68)
 (5)
 (2)
 (24)
 (28)
 (24)
 (5)
 (12)
 (61)
 (11)
 (11)
 (22)
 (1)
 (24)
 (4)
 (2)
 (2)
 (6)
 (1)
 (4)
 (35)
 (28)
 (57)
 (37)
 (28)
 (69)
 (1)
 (11)
 (12)
 (19)
 (70)
 (73)
 (41)
 (27)
 (43)
 (44)
 (88)
 (70)
 (21)
 (9)
I parentes: Antall utøvere

Eksterne lenker
 
 EAAs kalender

EM i friidrett 2012
Internasjonale mesterskap i Finland
Sport i Helsingfors
Friidrett i Finland
Sport i Finland i 2012
Rune Guneriussen

Rune Guneriussen (født 30. september 1977 i Vestfossen) er en norsk kunstfotograf. Han startet karrieren som nyhetsfotograf i Drammens Tidende og har sin utdannelse fra Surrey Institute of Art & Design.

Hans fotografier har skapt internasjonal oppsikt og prisen for et fotografi er fra 12 000 til 100 000 kroner.

Guneriussen har hatt utstillinger flere steder: Vestfossen, Hønefoss, Drammen, Tallinn, London samt Paris.

Kilder 
 Dagbladet Magasinet 24. juli 2010. Sidene 48-49

Norske fotografer
Personer fra Øvre Eiker kommune
Fødsler i 1977
Jan Inge Hovig

Jan Inge Hovig (født 11. mai 1920 i Verran, død 4. juli 1977) var en norsk arkitekt som er særlig kjent for offentlige bygg i Nord-Norge oppført i tiden etter Andre verdenskrig. 

Hovig fullførte studiene ved Norges tekniske høgskole i 1946. Fra 1947 til 1950 var han byarkitekt i Narvik under gjenoppbyggingen av byen som var blitt bombet i 1940. I 1950 flyttet han til Oslo hvor han opprettet eget arkitektkontor. Han er mest kjent for Ishavskatedralen i Tromsø som han tegnet første utkast til i 1960 og som ble fullført i 1965. Denne kirka er regnet som Tromsøs mest kjente bygning.

Kjente bygninger  
 1950 Svenska kyrkan i Narvik
 1955 Harstad Kino
 1957 Fredskapellet i Narvik
 1958 Harstad kirke
 1958 Store kapell, Stalsberghagen, Strømmen
 1961 Troms fylkesadministrasjon (senere brukt som Troms politihus og deretter Nav Tromsø)
 1962 Norges Varemesse, Oslo i samarbeid med Egil Mørck
 1965 Idrettens hus i Narvik
 1965 Ishavskatedralen i Tromsø
 1965 Alfheim svømmehall i Tromsø
 1971 Privat hytte ved Mokkavatnet i Steinkjer

Familie  
Hans foreldre var Gudlaug Pauline Hovig (født Tangstad) og Johannes Sigurd Hovig. Han er bror av Edit Hovig, Torstein Hovig, Geir Hovig og lege Elen-Marta Hovig. 

Jan Inge Hovig var i perioden 1944-74 gift med Målfrid Elisabeth Bruem. De fikk to barn, grafiker og maler Arve Johannes Hovig og lektor og forfatter Gudlaug Elisabeth Hovig. Han giftet seg med Ingrid Espelid Hovig i juni 1977, men bare en uke etter bryllupet døde han av hjerteinfarkt.

Skuespilleren Andrea Bræin Hovig er hans barnebarn.

Referanser

Eksterne lenker 
 Jan Inge Hovig i Norsk kunstnerleksikon

 
Personer fra Verran kommune
Personer begravet på Vestre gravlund
Fødsler i 1920
Dødsfall i 1977
Store Rogla

Store Rogla er ei øy i Harstad kommune i Troms og Finnmark. Øya ligger like øst for Hinnøya øst for Kilbotn. Øya var tidligere befolket av rundt 50 mennesker, med en skole og en rekke hus. Nå brukes øya som et beiteområde for sauer.

Øyer i Harstad
Elle

Elle kan sikte til:

 Elle (magasin), norsk kvinneblad
 Elle Decoration, norsk bolig og interiørblad
 Ellé, en elv i den franske regionen Bretagne
 Elle (Den sentralafrikanske republikk)
 Elle Macpherson, australsk supermodell og skuespiller  
 Elle (sport), en srilankisk idrett som ligner på baseball
 Elle (modellbyrå)
 Ælle av Sussex, en angelsaksisk konge

Fiktive personer:
 Elle Bishop, fra USA TV-serien Heroes
 Elle Driver, fra filmen Kill Bill
 Elle Greenaway, fra TV-serien Criminal Minds
 Elle McFeast, en australsk fjernsynsfigur laget av komikeren Libbi Gorr
 Elle Robinson, fra den australske såpeopera enNeighbours
 Elle Woods, fra filmen Legally Blonde, og etterfølgere 

Etternavn:
 Jamie Elle, amerikansk pornoskuespiller

Se også
Garman (album)

Garman er et musikkalbum med Ole Paus, utgitt i 1972. Albumet lå 13 uker på VG-lista og endte med 13.-plass som beste plassering. Plata er spilt inn med musikere fra Pussycats og har et mye mer rocka uttrykk enn hans tidligere album.

Sporliste

 «Fra først av» (Ole Paus)
 «Nå kommer jeg og tar deg» (Ole Paus)
 «Leieboer» (Ole Paus)
 «Jacobs vise» (Ole Paus)
 «Harde tider» (Ole Paus)
 «Sett deg ned» (Ole Paus)
 «De elendiges baron» (Ole Paus)
 «Du kaller det vakker musikk» (Ole Paus)
 «Som en sommerfugl» (Ole Paus)
 «Damen i dalen» (Ole Paus)
 «Trøstevise i ren A-dur» (Ole Paus)
 «Født på et fjell» (Ole Paus)
 «Balladen om Ole P. og Bente L. (med en senere anm. om Astrid Å)» (Ole Paus)
 «Ingen ting å være redd for» (Ole Paus)

Medvirkende

Musikere
 Ole Paus - sang, akustisk gitar, munnspill, plystring, låtskriver
 Sverre Kjelsberg - elektrisk bass
 Trond Graff - orgel, piano, vibrafon 
 Bjørn Henriksen - elektrisk gitar, sopransaksofon 
 Bror Dahl - klarinett, altsaksofon 
 Knut Halvard Johannessen - trommer, perkusjon

Øvrige
 Stein Robert Ludvigsen - produsent
 Egil Eide - tekniker 
 Frits Solvang - fotograf, layout

Referanser

Eksterne lenker 
 

Musikkalbum fra 1972
Ole Paus-album
The Pussycats-album
Musikkalbum produsert av Stein Robert Ludvigsen
Anhalter Bahnhof stasjon

Anhalter Bahnhof er en tidligere fjernbanestasjon i Berlin. Den ligger  ved Askanischen Platz langs Stresemannstraße i Kreuzberg, ikke langt fra Potsdamer Platz. Den ble anlagt rett ved portene til Berlins tollmur. I dag er det kun portalen som står igjen av den en gang så enorme stasjonen. En S-Bahnstasjon ved samme navn er det eneste som i dag finnes av transport tilknyttet stasjonen. På folkemunne het stasjonen «Anhalter» eller «Sydporten». Navnet på stasjonen skriver seg fra regionen Anhalt som i dag er del av forbundslandet Sachsen-Anhalt. Før den første verdenskrig var Anhalter Bahnhof den viktigste fjernbanestasjonen for tog mot Østerrike-Ungarn, Italia og Frankrike.

Historisk betydning og minnesmerkefunksjon 
I 1942 foregikk det deportasjoner av jøder fra stasjonen. Det dreide seg om såkalte «Alterstransporte» der jøder fra Berlin ble sendt til konsentrasjonsleiren Theresienstadt. Disse transportene skjedde som regel om morgenen og jødene ble sendt med 3. klasse-personvogner. Til sammen ble det fra stasjonen sendt 116 tog med over 9600 mennesker. Videre deportasjoner skjedde fra stasjonene Grunewald og Güterbahnhof Moabit. Til sammen ble 50 000 jøder deportert fra Berlin. 27. januar 2008 ble det satt opp et monument bak portalruinen til minne om jødedeportasjonene.

Stasjonen ble 3. februar 1945 svært skadet i bombeangrep. Restene av hallen ble sprengt i 1959 og siden har kun den gamle inngangsportalen blitt stående. Fra 2003 til 2005 ble den sanert og sikret.

S-bahn-stasjonen 

Etter ferdigstillingen av nord-syd-tunnelen ble den underjordiske S-Bahnstasjonen Anhalter Bahnhof åpnet 9. oktober 1939. Arkitekt var Richard Brademann.

Etterkrigstid 
Etter sprengningen av tunneltaket som lå på høyde med Landwehrkanal i mai 1945 ble nord-syd-tunnelen oversvømmet og S-Bahn-trafikken ble innstilt frem til 2. juni 1946. S-Bahn-togene endte i denne perioden på Potsdamer Ringbahnhof. Etter reparasjonene gikk atter togene til Anhalter Bahnhof. Stasjonen havnet i den delen av byen som skulle utvikle seg til å bli Vest-Berlin. Etter byggingen av Berlinmuren i 1961 lå Anhalter Bahnhofs portal svært nær muren.

Overtagelse av S-Bahn av BVG 
Fra 9. januar 1984 overtok BVG driften av S-Bahn i Vest-Berlin fra Reichsbahn.

Eksterne lenker 
 Side med kort historikk og bilder på engelsk 

Stasjoner på Berlins forstadsbane
Jernbanestasjoner i Berlin
Holocaust
Marzahn

Marzahn [] er en ortsteil i bydelen Marzahn-Hellersdorf i Berlin.

Navnet 
Navnet Marzahn stammer antakelig fra slavisk more (sjø) eller marcana (polabisk for myr). Wuhle har ofte gått over sine bredder og skapte myrer og sumper. Marzahn uttales med trykket på den andre stavelsen.

Historie 
Den eldste skriftlige kilde som knyttes til Marzahn er da den i år 1300 ble kalt Morczane (eller Murtzan) av markgreven Albrecht III. 

Sigøynerleiren Marzahn var en konsentrasjonsleir som eksisterte mellom 1936 og 1943. 

Mellom den andre halvdel av 1970-tallet og slutten av 1980-tallet ble det bygget boligfelter med høyhus i området. Dette var et ledd i DDRs plan for å få slutt på boligmangelen i landet og husene var såkalte plattenbau.

Severdigheter 
Marzahnparken er et av Tysklands største parkområder. I Alt-Marzahn finnes den gamle landsbyen med gatene lagt rundt en almenning (angerdorf), hvor man også finner landsbykirken og den gamle skolen, nå museum. I umiddelbar nærhet finnes også den nyrenoverte, dreibare vindmøllen.

DDR
Marzahn-Hellersdorf
Bosetninger etablert i 1300-årene
Mefistofeles

Mefistofeles, også skrevet Mephistopheles og gjerne forkortet Mefisto eller Mephisto, er navnet på en demon som er utsendt av Satan. Skikkelsen er best kjent som djevelens utsending i den tyske dikteren Johann Wolfgang von Goethes drama Faust (Urfaust 1773–75, Faust 1. del 1808, Faust 2. del 1832).

Etymologi
Navnets opprinnelse er ikke fullstendig avklart. Det er nærliggende å anta at navnet er en sammensetning av de to hebraiske partisippene mephir (eller mefir – Ødelegger, Forderver) og tophel (eller tofel, Løgner).
Det forekommer også andre tolkninger av navnets opprinnelse, blant annet fra gresk, italiensk og latin.

William Shakespeare benytter formen «Mephistophilus», mens Christopher Marlowe bruker flere former, blant annet «Mephostophilis». I eldre, folkelige former og oppsetninger for dukketeater finner man former som «Mephostophiles», «Mephostophilus», men også den som gjennom Goethes stykke er kommet i vanlig bruk.

Mefistofeles-skikkelser i litteraturen

Folkebok

Mefistofeles omtales første gang i folkeboken om den tyske sagnskikkelsen Faust i 1587 og kalles da Mephostophiles.

Christopher Marlowe 

I Christopher Marlowes drama The Tragical History of Doctor Faustus (Den tragiske fortellingen om Doktor Faustus) fra 1589 opptrer Mephistofeles og Beelzebub som Lucifers sendemenn og inngår en pakt med Faust.

Goethe 

I Goethes drama opptrer Mefisto som den viktigste antagonisten, hvis oppgave det er å forføre hovedpersonen, slik at Faust oppgir sin streben efter kunnskap og isteden søker verdslige goder. Goethe utdypet den middelalderske figuren og utrustet ham med åndelig vidd og kritisk iakttakelsesevne.

Klaus Mann 

Klaus Manns roman Mephisto (Mefisto) utkom i 1936, og forteller om skuespilleren Hendrik Höfgen, basert på Manns svoger Gustaf Gründgens, som finner seg til rette under tysk nasjonalsosialisme for å fremme sin egen karriere. Både i romanen og den virkelige verden var Mefisto blant Gründgens sentrale teateroller. István Szabó regisserte filmversjonen av romanen fra 1981 med Klaus Maria Brandauer i hovedrollen. Den mottok Oscar for årets beste fremmedsproglige film i 1982.

Litteratur 
 André Bjerke: Djevelens omgangsfelle, Aschehoug, 1974, ISBN 82-03-06377-2
 Irene Gerber-Münch (1997): Goethes Faust. Eine tiefenpsychologische Studie über den Mythos des modernen Menschen
 Carl Gustav Jung: Psychologie und Alchemie
 Carl Gustav Jung: Symbolik des Geistes

Referanser

Eksterne lenker
 

Hebraisk mytologi
Religion
Mytologi
Gunhild Anundsdatter

Gunhild Anundsdatter av Sverige (også kalt Gyda og Guda) var en svensk prinsesse og dansk dronning, død ca. 1049.

Biografi 
Gunhild var datter av den svenske konge Anund Jakob, det er usikkert om dronning Gunhild var hennes mor. Hun ble i 1047 eller 48 gift med danske kong Svend Estridsen. Muligvis var de allerede gift mens Svend bodde i eksil ved det svenske hoff. Etter ca. et års ekteskap dør Gunhild. Det vites ikke om noen av Svends barn også var Gunhilds. 

Etter at hennes far døde i 1050 giftet Svend seg med Gunhilds mor, eller stemor, enkedronning Gunhild, men paret ble snart tvunget av kirken til å gå fra hverandre. Stemoren vendte tilbake til Sverige, hvor hun eide gods i Västergötland og ifølge tradisjonen levet et klosterlignende, fromt liv for å bøte for sine synder. 

Gunhild er i historien ofte blitt blandet sammen med sin (ste)mor, fordi de bar samme navn (også Guda og Gyda), og fordi de begge var gift med Svend Estridsen.

Litteratur

Eksterne lenker
 Dansk biografisk Lexikon om Gyda
 Gyda of Sweden

Danske dronninger
Dødsfall i 1049
Svenske prinsesser
Kinderegg

Kinderegg er en søtsak for barn (derav navnet, Kinder = barn på tysk) i form av et sjokoladeegg med et lite leketøy inni. Produktet lages av den italienske konfektprodusenten Ferrero SpA, og markedsføres i Norge av Ferrero Skandinavia.
Leketøyet inni egget lages av mange forskjellige produsenter. Det må ofte settes sammen av kjøperen selv, etter vedlagt bruksanvisning. På grunn av leketøyets små deler er Kinderegg ikke passende for barn under tre år.

Kinderegg selges i store deler av verden, med noen unntak. Ett eksempel er USA, hvor produktet er ulovlig på grunn av risikoen i forbindelse med at barn kan sette leketøyet i halsen.

I reklamen presenteres Kinderegget som en tredelt opplevelse under navnet Kinder Surprise. 
 En overraskelse
 En utfordring (i form av bygging)
 En sjokolade

I dagligtalen benyttes «Kinderegg» og «Kinderoverraskelse» om forhold der en får flere, gjerne tre, ønsker oppfylt på en gang. Enkelte har utvidet bruken til der en slipper tre ting på en gang, f.eks. slik: "Dette er et kriminalitetsforebyggende kinderegg; vi trenger ikke nye hjemler, det er ikke nødvendig med organisatoriske endringer og tiltaket utløser lite ressursbehov."  Dette er strengt talt ikke korrekt, men er en bruk som er i ferd med å bli mer vanlig i muntlig form.

En annen type kindersjokolade som selges i Norge er Kinder Maxi. Det er samme sjokolade, men kommer som en vanlig sjokolade, og har ikke med leke.

Kindereggfigurer 
Blant samlere er det hovedsakelig de håndmalte figurene som er mest attraktive. Disse har i Norge blitt utgitt siden begynnelsen av 1990-tallet. Den første håndmalte serien som ble solgt i Norge var Happy Hippos. Senere har også blant annet seriene Crazy Crocos, Frozty Frogs og Leoventuras vært å finne i kinderegg i Norge.

Den første Happy Hippo-serien utgitt i Norge var Happy Hippos Fitness Feber. Senere har også seriene Happy Hippos on Holyday og Happy Hippos talentshow blitt utgitt. I Tyskland er det imidlertid også blitt utgitt en rekke andre serier med Happy Hippos.

 
Leketøy
Klabb og Babb

For Barne-TV-serien med samme duo, se Klabb og Babb (TV-serie)

Klabb og Babb var en revygruppe bestående av Øivind Blunck og Sverre Anker Ousdal, etablert i 1974. Duoen sto for barne-tv-serien Klabb og Babb som gikk på NRK mellom 1975 og 1976. I 1975 ga de ut musikkalbumet Hei! (ABM 417), og i 1977 kom oppfølgeren Klar til avgang i spor 2 (ABM 459) før gruppa valgte å gi seg en liten stund senere.

Plateutgivelser 
 1975: Hei!
 1977: Klar til avgang i spor 2

Litteratur

Referanser

Eksterne lenker 
 Klabb og Babb hos NRK TV
 Krumelurer med Klabb og Babb (1974) hos NRK TV
 Krumelurer (1975) hos NRK TV

Norske musikkgrupper
Band etablert i 1974