alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Bergen domkirke

Bergen domkirke er en langkirke fra 1150 i Bergen kommune i Vestland fylke. Bygget har tusen plasser.

Domprost er fra mars 2019 forsker, forfatter og tidligere sjefsprest i Sjøforsvaret, Gudmund Waaler.

Historikk

Kirken er en langkirke i stein med sideskip og skrudhus. Den er 60,5 m lang og 20.5 m bred. Tårnets bredde er 13 m mens koret er 13,5 m bredt. Der finnes rester av to eldre kirker. Første gang en hører om den er i 1181 da den ble kalt Olavskirken i Vågsbunnen. Den var også viet til Olav den hellige.

I Håkon Håkonssons regjeringstid ble det bygget et fransikanerkloster litt sør for kirken, og den ble en del av dette. Kirken brant i 1248 og 1270. Denne kunne på nytt brukes i 1301 etter at Magnus Lagabøte hadde hjulpet til med å finansiere gjenreising av kirkebygget. Magnus Lagabøte ble også begravet i kirken.

Kirken brant igjen i 1463/64 og den var i ruiner da den i 1537 ble domkirke. Den tidligere domkirken var Kristkirken på Holmen i Bergen som ble revet i 1531. Biskop Gjeble Pederssøn sørget for å få gjenreist tårnet og reparert skader på bygningen før sin død i 1557. Dette tårnet var over midtskipet og ble erstattet av tårn i vestenden på 1640-tallet, da kirken fikk sin nåværende form. Der var også omfattende restaureringsarbeider etter bybrannen i 1702, og kirken ble ikke tatt i bruk igjen før 1743.
  
En større ombygning ble foretatt i 1880-83 av arkitektene Christie & Blix. Sideskipet ble revet og bygget opp fra nytt, men fire gotiske søyler. En ville at kirken skulle få tilbake middelalderdrakten og fjernet derfor rokokkointeriøret. Kirken fikk da også et nytt alter i kleberstein.

Kirken har også et minne fra slaget på Bergens våg mellom engelske og nederlandske skip i 1665: En kanonkule er støpt fast i veggen.

Musikk
Rekken av organister og kantorer teller mange kjente navn i Bergens musikkliv. Ingolf Schjøtt, Lars Heggen, Karsten Solheim og Trygve Præsttun var alle musikalske personligheter som har satt spor etter seg.

Domkirken hadde helt til 2008 organist Magnar Mangersnes som domkantor. Mangersnes var dirigent for Bergen Domkantori, som han grunnla i 1971, og også for Bergen Oratoriekor. Fra 1994 – 2008 hadde dirigent Asbjørn Flåm et guttekor i kirken, med navn Olavskoret. I 2009 ble Kjetil Almenning ny domkantor. Han viderefører den rike sangtradisjonen i Domkirken og stiftet i 2009 Bergen Domkor.

Litteratur

 Lidén, Hans-Emil og Magerøy, Ellen Marie, Norges Kirker, Bergen Bind II, Oslo 1983, ISBN 82-05-14299-8 (bd.2)
 Knudsen, Jacob Frode, Bergen Domkirke 700 år, Bergen 2001

Referanser

Eksterne lenker
 Bergen byleksikon på nett, om Domkirken
 Bergen byleksikon på nett, om Bergen domkirke menighet
 Bergen byleksikon på nett, om Domkirkens og Korskirkens landsogn
 Bergen byleksikon på nett, om Bergen domprosti
 Galleri fra Kunsthistorie.com
 Kulturnett Hordaland
 Bergenskartet
 Kirker i Hordaland
 Bergen domkirke Kirkesøk
 

Norske middelalderkirker i stein
Kulturminner i Bergen
Kirker i Bergen
Katedraler i Norge
Fredete byggverk i Vestland
Bergenhus
Religiøse bygninger fra 1100-tallet
Christian Christie
Kirker i Bergen domprosti
Valgkirker i 1814
1100-tallet i Norge
Nicolas de Pellevé

Nicolas de Pellevé  (født 18. oktober 1518 i borgen Jouy-sous-Thelle i Frankrike, død 28. mars 1594 i Paris) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Amiens i Frankrike (1552), og senere erkebiskop av Sens (16/12/1562) og senere også Reims (1588).    

Han ble kreert til kardinal 17. mai 1570 av pave Pius V, med Santi Giovanni e Paolo som tittelkirke. 

Han tok sin død av å oppleve at den mann han så lenge hadde forsøke å holdt unna den franske krone, kong Henrik IV av Frankrike, tilslutt ankom Paris i triumf den 22. mars 1594. Seks dager etter døde den allerede syke kardinalen, i 79 års alder.

Referanser

Eksterne lenker
 «Nicolas de Pellevé», The Cardinals of the Holy Roman Church

Franske kardinaler 
Franske katolske biskoper
Personer fra departementet Oise
Club Brugge

Club Brugge KV er et fotballag fra Brugge i Belgia. Den ble grunnlagt i 1891 og er et av Belgias mestvinnende fotballag.

Nordmannen Trond Sollied var trener i klubben i perioden 2000–2005 og i denne perioden vant laget to ligatitler (2002–2003 og 2004–2005), to cuptitler (2003 og 2004) og fire supercupertitler (2002, 2003, 2004, 2005).

Meritter 
 Belgisk seriemester (17): 1919–20, 1972–73, 1975–76, 1976–77, 1977–78, 1979–80, 1987–88, 1989–90, 1991–92, 1995–96, 1997–98, 2002–03, 2004–05, 2015–16, 2017–18, 2019–20, 2020–21
 Belgisk cupmester (11): 1968, 1970, 1977, 1986, 1991, 1995, 1996, 2002, 2004, 2007, 2015.
 Belgiske supercupmestere: 1980, 1986, 1988, 1990, 1991, 1992, 1994, 1996, 1998, 2002, 2003, 2004, 2005, 2016, 2018.

Spillerstall 
Oppdatert 6. november 2022.

Utlånte spillere

Kjente spillere

Referanser

Eksterne lenker 
 

Fotballag i Belgia
Brugge
Fotballag etablert i 1891
1891 i Belgia
Europaparlamentets president

Europaparlamentets president er Europaparlamentets øverste leder. Vedkommende representerer parlamentet innad i EU og dessuten i forholdet til andre land og organisasjoner. Presidentens underskrift er nødvendig for iverksettelse av de fleste EU-lover og av EUs budsjett. Presidenten velges for to og et halv år av gangen, som er halvparten av parlamentets valgperiode. Vervet som Europaparlamentets president rangerer som det høyeste i EU-systemets diplomatiske protokoll.

Oppgaver 
Presidenten er Europaparlamentets øverste leder. Hun eller han leder parlamentets plenumsmøter, og har dessuten ansvaret for at parlamentet er organisert i samsvar med reglene.

Presidenten representerer parlamentet i internasjonale forbindelser, ved seremonier, samt i administrative, juridiske og økonomiske forhold.

Europaparlamentets president leder presidiet som består av presidenten, 14 visepresidenter og fem kvestorer, de siste uten stemmerett. Presidenten har dobbeltstemme. Hun eller han leder også presidentkonferansen (svensk: talmannskonferensen) som består av presidenten og de politiske gruppene.

Når Europaparlamentet har vedtatt en lov under den alminnelige lovgivningsprosdyre, undertegner presidenten loven sammen med presidenten i Rådet. Presidenten undertegner parlamentets vedtak om EUs budsjett, som dermed blir iverksatt. 

Presidenten deltar i møtene i Det europeiske råd (EUs toppmøte). Ved begynnelsen av møtet redegjør hun eller han for Europaparlamentets syn på temaene møtet skal behandle, og dessuten i andre, aktuelle spørsmål.

Europaparlamentets president er den høyest rangerte i EU i henhold til den diplomatiske protokoll. Det skyldes at Europaparlamentet står først på listen over EUs institusjoner, slik den fremgår av EU-traktaten artikkel 13. EU skiller seg dermed fra de fleste nasjonalstater, der statssjefen har høyest rang.

Valg 
Valget av president skjer av og blant medlemmene i Europaparlamentet. Dersom ingen kandidat etter tre valgrunder oppnår absolutt flertall av de avgitte stemmer, går de to medlemmer som oppnår det høyeste antall stemmer, videre til fjerde valgrunde. Ved stemmelikhet anses den eldste kandidaten som valgt.

Valgperioden er to og et halvt år, hvilket er halvparten av en valgperiode for parlamentets medlemmer. Presidenten kan gjenvelges.

Liste over presidenter i Europaparlamentet 
Listen over presidenter deler seg naturlig i fire perioder. Den første perioden er Common Assembly i Kull- og stålunionen fra 1952 til 1958. Den andre perioden går fra vedtakelsen av Roma-traktaten i 1958, og til 1962 da parlamentet skiftet navn til parlament, riktignok i ulike språkversjoner. Fra og med 1962 ble Europaparlamentet brukt som navn på medlemslandenes språk. Forsamlingen besto imidlertid av medlemmer utnevnt av sine respektive hjemland helt frem til 1979. Fra og med 1979 er det avholdt direkte valg til Europaparlamentet, i hvert av EUs medlemsland.

Se også 

 Presidenten for Det europeiske råd
 Europakommisjonens president
 Formannskapet for Rådet

Referanser

Eksterne lenker 
 

Europaparlamentet
Leclerc

Leclerc er en fransk stridsvogn fra Giat. Den er oppkalt etter den franske generalen Philippe de Hauteclocque «Leclerc», som ledet den 2. pansrede frie franske divisjonen under andre verdenskrig. Den kom i produksjon i 1990 og de første ble satt inn i tjeneste i 1992. Den er designet for å erstatte AMX 30. 

Leclerc bruker, i likhet med den amerikanske M1 Abrams og den tyske Leopard 2, en 120 mm glattboret kanon. Leclerc er unik blant vestlige stridsvogner, i at den har et helautomatisk ladesystem som har gjort at man kan fjerne laderen fra mannskapet.

Historie og utvikling 

Atelier de Construction d'Issy-les-Moulinaux tok fram prototyper til programmet Engin Principal de Combat (EPC) i 1985. Fem prototyper ble bygget; én til testing av komponenter, tre til testing av kjøreegenskaper og én for å teste våpensystemene.

30. januar 1986 fikk programmet navnet Leclerc. Selve spesifikasjonen av prosjektet ble klar midt i 1986, og fram til sent i 1989 ble det bygget seks komplette prototyper. Den første visningen av vogna var på Eurosatory i 1990.

Den første produksjonsvogna ble ferdigstilt av Giat i desember 1991 og overlevert til den franske hæren 14. januar 1992. Til sammen seks av Giats produksjonsanlegg deltok i produksjonen: Toulouse, Saint-Chamond, Tulle, Bourges, Tarbes og Roanne. Tårnet ble bygget og integrert hos Tarbes, mens chassiset ble bygget hos Roanne og integrert med tårnet der.  Den ferdige vogna ble så testet og levert.

Leclerc er i tjeneste med Frankrike og De forente arabiske emirater.

Teknisk 

Vognføreren sitter framme i tårnet på venstre side. Vognkommandøren sitter på venstre side av tårnet og skytteren på høyre side.

Kanonen er en 120 mm med automatlader. Den kan eleveres fra -8° til +15°. En 12,7 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og en fjernstyrt 7,62 mm mitraljøse er montert på tårntaket.

Motoren er en UNI-DIESEL 1500 V8X 8-sylindret dieselmotor som yter 1 500 hk.  Den er montert bak i skroget. 1 300 liter diesel bringes med i vogna.  Ekstra eksterne tanker kan monteres bak på skroget for å øke rekkevidden.

Varianter 

Leclerc AZUR Action en Zone Urbaine, tilpasset SIBO
Leclerc EPG Engin Principal du Génie, pansret ingeniørkjøretøy
Leclerc DNG Dépanneur Nouvelle Génération, bergevogn
Leclerc MARS Moyen Adapté de Remorquage Spécifique, slepevogn
Leclerc EAU Tilpasset bruk i varme strøk.  Har EuroPowerPack med MTU 883 dieselmotor på 1 100 kW, eksternt montert strømaggregat, fjernstyrt våpenstasjon for 7,62 mm mitraljøse, høyere grad av automasjon, mekanisk klimaanlegg.

Kilder 

 Jane's Armour and artillery 1997-98, ISBN 0-7106-1542-6

Eksterne lenker 
 

Stridsvogner
Vostok 1

Vostok 1 var verdens første bemannede romfartøy. Jurij Gagarin ble det første mennesket som kom i kretsløp rundt jorden, og det første mennesket utenfor Jordens atmosfære.

Oppskytningen av Vostok 1, fant sted den 12. april 1961 klokken 09.07 Moskva-tid.

Mannskap 
Jurij Gagarin 
(I tilfelle Gagarin ikke kunne være med på romferden, så var German Titov planlagt som stedfortreder for Gagarin.

Høydepunkter fra ferden 
Jurij Gagarin ble det første mennesket som kom i kretsløp rundt jorden.
Gagarin kretset en gang rundt jorden, noe som tok 108 minutter. 
Selve flygningen ble gjennomført under automatisk kontroll, da man var usikker på menneskets evne til å fungere i vektløs tilstand. 
Etter å ha kretset rundt jorden ble Gagarin skutt ut fra romkapselen (i et katapultsete) i 7 km høyde og landet i egen fallskjerm. Romkapselen hadde også en fallskjerm.
Vostok-kapselen er i dag utstilt på RKK Energia Museet i Kaluga.

Se også
Vostok-romskipet
Vostok-programmet
Hendelser i 1961
Romutforskning i 1961
1961 i Sovjetunionen
Romferder
9M14 Malyutka

AT-3 Sagger er NATO-kallenavnet på det sovjetiske panservernmissilet 9M14 Malyutka (). Det er kanskje det mest produserte panservernmissilet i historien. Bare i Sovjetunionen ble det i 60- og 1970-årene produsert ca. 25 000 stykker årlig. Dessuten ble den produsert i minst fem andre land med forskjellige navn. Den ble benyttet av FNL-styrker mot den sør-vietnamske hæren i sluttdelen av Vietnamkrigen. Den ble også benyttet av syriske og egyptiske styrker i Yom Kippurkrigen i 1973, der sovjetiske kilder mener at den sto for 800 ødelagte israelske stridsvogner, noen kilder mener også at tallet kan være så høyt som 1 063, men det inkluderer stridsvogner som ble reparert innen 24 timer.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Panservernmissil
Wikikilden

Wikikilden (engelsk Wikisource) er et av Wikipedias søsterprosjekter, og har som mål å lage et wikibasert bibliotek av frie kildetekster. For å være frie må enten opphavsretten til teksten være utløpt (det er 70 år siden opphavsmannen døde), eller opphavsmannen har valgt å gjøre teksten fri. Prosjektet har også en del bruker-lagde oversettelser av frie tekster. Prosjektet er flerspråklig og det er en egen norsk-språklig utgave som har tekster på både bokmål og nynorsk.

Eksterne lenker
 
 Norsk hovedside

Wikimedia-prosjekter
Nettsteder
Saif Saaeed Shaheen

Saif Saaeed Shaheen (født Stephen Cherono 15. oktober 1982 i Keiyo, Kenya) er en friidrettsutøver som nå representerer Qatar.

Bakgrunn 
Shaheen er født og oppvokst i Kenya. Han tok gull på 3000 meter hinder i VM 2003, og gjentok bedriften under VM 2005 i Helsingfors.

Han har verdensrekorden på 3000 meter hinder med tiden 7.53,62, satt i Brussel i 2004, og regnes som verdens beste hinderløper.

Avhopping til Qatar 
Shaheen hoppet av fra Kenya til Qatar i 2002. Han endret navnet fra Stephen Cherono til Saif Saaeed Shaheen, og det ble hevdet at han mottok opptil 1 million dollar for å endre statsborgerskap. Shaheen har benektet dette.

Meritter 
 Gjeldende innehaver av verdensrekorden på 3000 meter hinder
 Gull på 3000 meter hinder i VM 2003
 Gull på 3000 meter hinder i VM 2005
 Gull på 2000 meter hinder i ungdoms-VM 1999

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kenyanske langdistanseløpere
Qatarske langdistanseløpere
Personer fra Elgeyo-Marakwet County i Kenya
Verdensrekordsettere i friidrett
Deltakere for Qatar under VM i friidrett 2009
Diaré

Diaré (middelaldergresk διάρροια, fra verbet διαρρέω, «renne gjennom») er en lidelse der avføringen skjer hyppig og har en flytende konsistens. Kriteriet for at  en tilstand skal kunne kalles diaré er fler enn tre daglige tømninger av løs til vandig avføring. En skiller også mellom akutt og kronisk diaré.

Avføringsmønsteret kan variere sterkt fra menneske til menneske. For noen kan det være vanlig å ha avføring bare 1-2 ganger i uken. Andre har 1-2 regelmessige avføringer per dag. For å kunne si at et menneske har diaré, er det derfor viktig å få rede på avføringens konsistens.

Årsak

Normalt går maten langsomt gjennom tarmene, og mye av væsken og næringsstoffene suges opp gjennom tarmslimhinnen. Diaré er et tegn på at maten passerer for raskt gjennom tarmene. Det skjer fordi muskelsammentrekningene (peristaltikken) i tarmen er økt. På grunn av den raske passasjen blir ikke de viktige næringsstoffene sugd opp i tilstrekkelig grad, og kroppen vil etter hvert begynne å fungere dårlig. Først er det vann, natrium og kalium som går tapt. Etter hvert, hvis diaréen fortsetter, mister kroppen også aminosyrer og fettløselige vitaminer. 

Årsaken til diaré er oftest infeksjoner i mage-tarmkanalen. Både visse bakterier og virus (særlig norovirus) kan forårsake diaré. Enkelte kroniske sykdommer, for eksempel cøliaki (en slags tarmallergi overfor stoffet gluten), kan gi diaré tidlig i forløpet. Også stress og psykiske påkjenninger kan føre til diaré. Lidelsen kan være et symptom på skade, sykdom eller matforgiftning og er vanligvis forbundet med magesmerter og ofte kvalme og oppkast.

Symptomer 
Mange pasienter får luft i tarmen og kolikkliknende smerter. Langvarig diaré kan gi kvalme og nedsatt appetitt. Små barn, gamle og syke er spesielt utsatt for uttørring ved diaré. De vil da få tegn på at de mister for mye væske, for eksempel slapphet, tørre slimhinner og liten og konsentrert urinmengde. Småbarn med bleier vil også lett kunne bli såre og røde rundt endetarmsåpningen.

Behandling og forebyggende tiltak 
Som forstoppelse er diaré et symptom som er vanlig å behandle selv uten å oppsøke lege. Ved kortvarig diaré i forbindelse med gastroenteritt er det ofte ikke nødvendig med annen behandling enn tilstrekkelig væsketilførsel for å forhindre uttørring. Et tips for å stoppe/sinke diaré er å blande ut 1-2 skjeer potetmel med vann (må ikke drikkes for ofte, dersom for mye kan resultere i at hele systemet stopper). Man bør unngå fibberrik kost ved diaré.

Loperamid (Imodium) er et stoppende middel som kan brukes ved plagsom akutt diaré og ved kronisk diaré der den underliggende årsaken er kjent. Loperamid bør brukes med forsiktighet ved betennelsessykdommer i tykktarmen, som ulcerøs kolitt, fordi midlet hos disse pasientene øker risikoen for perforasjon av tarmen. Pasienter med nyoppstått diaré som varer utover noen få dager, bør alltid oppfordres til å oppsøke lege med henblikk på årsaksutredning.

Se også
 Avføring
 Menneskelig avføring
 Montezumas hevn
 Norovirus

Referanser

Eksterne lenker 
 Omgangssyke (virus), tarminfeksjon (Pasienthåndboka)
 Gastroenteritt (Lommelegen)

Symptomer og sykdomstegn
Matbårne sykdommer
vannbårne sykdommer
Trollbær

Trollbær (Actaea spicata) er en flerårig urt  i soleiefamilien.

Trollbær er en kraftig vekst og kan bli opptil 70 cm høy. Planten har dobbelt ulikefinnete blader og småbladene er eggformet med dypt innskårne takker. Over- og underside er ensartet gressgrønne.
På toppen av stilken sitter det hvite blomster i en smal klase. Blomstringstiden er mai til juni. Blomstene lukter som svarthyll. Seinere kommer det skinnende, svarte bær. Hele veksten er giftig, spesielt bærene. 

Den vokser i skog på næringsrik jord opp til skoggrensen. I Norge er planten nokså vanlig nord til Alta i Finnmark, på Vestlandet er den sjelden i ytre strøk. Ellers er planten vanlig i Nord- og Mellom-Europa fra Frankrike øst til Uralfjellene. I Storbritannia og Spania er den sjelden.

Eksterne lenker 
 
 Den virtuella floran: Actaea spicata

Hvite blomster
Soleiefamilien
Stauder
Dzongkha

Dzongkha er et språk i den sinotibetanske språkfamilien. Det er nasjonalspråket i Bhutan. Språket fikk sin rettskrivning i 1971, da det etablert som skriftspråk. Som talespråk ble det tidligere benevnt zhungkha.

Ordet dzongkha betyr det kha (språk) som tales i dzongene, de fylkesvise slottene / administrasjonsbyggene som rommer både religiøse og administrative funksjoner. Bhutan er et uveisomt land med flere små og isolerte folkegrupper, og mange små språk. De tre dominerende språkene er tsangla, nepali og dzongkha. Dzongkha har stor grad av gjensidig forståelse med tsangla og noen av de andre, mindre språkene, som adap og bumthangkha.

Dzongkha har utviklet seg fra ngalong, som ble snakket av folk som innvandret til Bhutan fra Tibet på 700-tallet, og er morsmål for ca. 130 000 innbyggere i de vestlige fylkene i Bhutan: Thimpu, Paro, Punakha, Wangdue Phodrang, Gasa, Haa, Dagana og Chukha. 

Dzongkhas status baserer seg på at språket i mange hundre år har vært brukt ved hoffet, i klostrene, og i statsforvaltningen. Språket snakkes av munker og statstjenestemenn over hele landet, og regjeringen har siden 1960-tallet arbeidet systematisk med å modernisere dzongkha og standardisere det som skriftspråk. Språket er i prinsippet obligatorisk i skolen, men på grunn av lærermangel og stor andel utenlandske lærere, foregår undervisningen like ofte på engelsk.

Se også
Folk og språk i Bhutan

Referanser

Eksterne lenker
 Dzongkha Development Authority Thimpu, Bhutan
 Languages on the Tibetan Plateau and the Himalayas - grafisk fremstilling av slektsskap - Nicolas Tournadre  
 Ethnologue on Dzongkha
 Kuensel: Dzongkha taper for engelsk

Tibetiske språk
Språk i Bhutan
Språk i India
Språk i Nepal
Glamox

Glamox er en norsk produsent og leverandør av belysning, som ble stiftet av gründeren Birger Hatlebakk i 1947. Hatlebakk utviklet en unik prosess som gjorde det mulig å framstille reflektorer av aluminium. Navnet Glamox kommer fra «GLAtt Matt OXidised», og henviser til denne prosessen.

Glamox et konsern i norsk målestokk, med omtrent 1300 ansatte og en omsetning på omkring 2,5 milliarder NOK (2015). Glamox-konsernet har salg og produksjon i mange europeiske land, samt i Asia og Nord-Amerika. Konsernet eier en flere varemerker innenfor belysning, inkludert Glamox, Aqua Signal, Luxo, Høvik Lys, Norselight og LINKSrechts. 

Glamox produserer hovedsakelig lysarmaturer for industri, skipsfart, oljevirksomhet og næringsbygg. Konsernet har fabrikker i Tyskland, Estland, Kina og Canada i tillegg til Norge. Den største fabrikken ligger i Molde som ble valgt som lokalitet av Birger Hatlebakk i 1957. I 1973 satte bedriften i gang en fabrikk på Vågstranda på sørsida av fjorden.

Se også 
 Glamox Luxo

Referanser

Eksterne lenker 
 Nettsidene til Glamox

Norske industriselskaper
Selskaper etablert i 1947
Næringsliv i Oslo
Næringsliv i Molde
Mark I (stridsvogn)

Mark I var en britisk stridsvogn fra første verdenskrig. Den var verdens første stridsvogn. Mark I var en videreutvikling av den eksperimentelle stridsvognen Little Willy fra 1915 og flere av feilene som ble begått her ble rettet opp. Blant annet ble det besluttet å droppe tårnet og heller plassere våpnene ved siden av beltene. Vognen hadde ingen trådløs kommunikasjon med hovedkvarteret, derimot hadde den en luke der man kunne slippe ut brevduer, senere versjoner fikk også semaforarmer. Det var ikke skille mellom motoren og mannskapet og som følge av dette ble arbeidsmiljøet inne i stridsvognen svært varmt og illeluktene. Den 8 mm tykke pansringen var tykk nok til å motstå ild fra håndvåpen, men ikke fra de nye K-patronene utviklet av tyskerne. For å bøte på dette problemet ble nyere varianter konstruert med tykkere pansring. Et direkte artrilleritreff på taket kunne antenne drivstofftanken.

Stridsvognen fantes både i en Male (hankjønn) versjon, med kanoner og maskingeværer, og en Female (hunkjønn) versjon, som hadde kun maskingeværer.

Eksterne lenker 
 

Stridsvogner fra første verdenskrig
Stridsvogner fra Storbritannia
Jakob Sprenger

Jakob Sprenger (født 1435 i Rheinfelden i Sveits, død 6. desember 1495 i Straßburg som i dag er i Frankrike) var en dominikanermunk som er kjent fordi han angivelig skal ha vært med på å  forfatte middelaldertraktaten Heksehammeren. 

Som 17-åring trådte han inn i Dominikanerordenen (forkortet O.P.) i Basel. Fra 1472 til 1488 var han prior ved ordenens konvent i Köln, og i 1480 ble han dekanus for byens teologiske fakultet.

Ikke medforfatter av Heksehammeren
Helt frem til 1990-tallet har han vært antatt å være medforfatter av den beryktede Heksehammeren (fra 1486, offentliggjort 1487, latinsk originaltittel Malleus Maleficarum). Nyere forskning mener at denne traktaten i sin helhet var skrevet av hans meddominikaner Heinrich Institoris (Heinrich Kramer). Han benyttet seg av Sprengers plettfrie omdømme for å oppnå at verket skulle bli tillagt mer vekt. Den innledning som er tilskrevet Sprenger var, ifølge hans sekretær Servatius Vanckel, et rent falsum. 

Både Sprenger og Institoris var inkvisitorer, et verv som på denne tiden ikke var av særlig betydning lenger. Sprenger engasjerte seg riktignok mot magiske forestillinger, men som hekseforfølger opptrådte han overhodet ikke.

Sprenger var grunnlegger av det rosenkransfellesskap som blant sine medlemmer talte blant annet den tysk-romerske keiser Fredrik III og hans sønn Maximilian I.

Referanser

Eksterne lenker 
 Eintrag im BBKL

Sprenger, Jakob
Sprenger, Jakob
Tyske katolske teologer
Sveitsiske katolske prester
Personer fra Rheinfelden