alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Miyun-demningen

Miyun-demningen er et pumpekraftverk og en demning ved Yanshan-fjellene i den 118 km lange elva Chaobai, med et nedre magasin ved Simatai litt vest i sentrale deler av fylket Miyun i Beijing provins, nordlige Kina. Anlegget ligger 100 km nord for Beijing sentrum. Utbyggingen skjedde på 1960-tallet. Anlegget opereres og eies av China Huadian Corporation.

Mye av vannet kommer fra et nedbørsområde nord, beliggende i Fengning fylke prefekturet Chengde i naboprovinsen Hebei. Demningen forsyner hovedstaden Beijing med drikkevann. Det er under bygging et annet, stort pumpekraftverk på hel 1.800 MW kapasitet i Fengning, kalt Fengning vannkraftverk, i ei av tilførselselvene til Chaobai.

Miyun-reservoaret hadde opprinnelig et areal på 188 km² og ligger midt i fylket, men tørke og vannmangel har redusert vannspeilet. I 1981 var det en alvorlig tørke, og drikkevannet måtte reserveres for befolkningen og ble forbudt brukt i industrien eller utenfor Beijing provins.

Se også
Guanting-demningen

Referanser

Eksterne lenker
 China Huadian Corporation - besøkt 2. januar 2012.
 Watershed MArkets – beskrivelse av avtale mellom Beijing, Tianjin, og bønder i Hebei.
 Probe International - side 8-10 (kart side 63).

Demninger i Folkerepublikken Kina
Vannkraftverk i Folkerepublikken Kina
Kraftverk i Beijing
Pumpekraftverk i Folkerepublikken Kina
Drikkevannsreservoarer
Lucifers by

Lucifers by er et norsk kriminalhørespill i tre deler som ble sendt på NRK Radio i 2011. Stykket handler om en bombeeksplosjon ved Stortinget som koster mange menneskeliv. Politikvinnen Maja Kolt etterforsker saken og finner spor ikke bare til gjerningsmennene, men også til sin egen fortid. Hørespillet er skrevet av Vegard Steiro Amundsen. Det ble produsert av NRK Radioteateret.

I 2014 kom en oppfølger.

Sendestart for hørespillserien ble utsatt i flere måneder på grunn av terrorangrepene 22. juli 2011. Årsaken var at handlingen i hørespillet minnet om terroraksjonen.

Medvirkende

Referanser

Norske kriminalhørespill
Hørespill på NRK Radio
Norske hørespill fra 2010-årene
Paulus’ tredje brev til korinterne

Paulus' tredje brev til korinterne er et apokryfisk skrift fra oldkirken, skrevet på gresk av en ukjent forfatter ca år 150 eller noe senere, og med urette tilskrevet Paulus.

Brevet utgir seg for å være en oppfølger til de to kanoniske korinterbrevene, og inngår i en kontekst av apokryfe brev som drøfter gnostisismen. I det korte Korinternes brev til Paulus fortelles det at Korintermenigheten har blitt oppsøkt av de to erkekjetterne Simon Magus og , og om flere kjetterske påstander som disse har kommet med. Paulus' tredje brev til korinterne er et svar på dette brevet, og «Paulus» tilbakeviser kjetteriet i sitt svar: «Brevet har til hensikt å avvise gnostiske oppfatninger om at det ikke er Gud, men en halvgud, en 'demiurg', som har skapt verden, og at GTs profeter ikke skulle være sendt av Gud. Brevet vil også forsvare at Jesus hadde en menneskekropp, og at de dødes oppstandelse omfatter både sjel og kropp.» Gjennom å låne Paulus' navn har den ukjente forfatteren og de som senere har sirkulert og brukt teksten forsøkt å gi ekstra tyngde til sin kamp mot vranglæren.

Begge brevene har senere vært redigert inn som en del av den større Paulus' gjerninger. 
Brevet har tidligere vært regnet som del av Bibelens kanon av den syriske og den armenske kirke. Teksten er oversatt til norsk i antologien Tidligkristne apokryfer, 2011, sammen med Korinternes brev til Paulus.

Referanser

Eksterne lenker 
 interfaith.org engelsk fulltekst

Apokryfene
Bokserien Verdens hellige skrifter
Alexis Pinturault

Alexis Pinturault (født 20. mars 1991 i Môutiers) er en fransk alpinist. Han har norsk mor, og har derfor delt statsborgerskap mellom Norge og Frankrike. Han har to VM-gull, og han vant verdenscupen sammenlagt sesongen 2020/21. Han vant også kombinasjonscupen i 2013, 2014, 2016, 2017 og 2019 og storslalåmcupen 2020/21.

Biografi 
Pinturault vokste opp i Annecy. Han er dobbel juniorverdensmester i storslalåm, da han tok gull både i 2009 og 2011. Han deburte i verdenscupen i Åre 13. mars 2009. Hans første pallplassering i verdenscupen kom 5. mars 2011 da han ble nummer to i storslalåm i slovenske Kranjska Gora. Han fulgte opp dette i Sölden i Østerrike i oktober samme år. Han deltok også i VM i 2011. Han tok sin første seier i verdenscupen 21. februar 2012 da han vant parallellslalåm i Moskva.

I OL 2014 i Sotsji tok han bronse i storslalåm etter Ted Ligety og Steve Missillier. I VM i alpint 2015 i Beaver Creek tok han bronse i storslalåm etter Ted Ligety og Marcel Hirscher.

Han kjørte på det franske laget som tok gull i lagkonkonkurransen under VM 2017 i St. Moritz.

Han tok gull i kombinasjonen og bronse i storslalåm under VM i alpint 2019 i Åre. Han vant verdenscupen sammenlagt sesongen 2020/21, og han ble tildelt Skieur d’Or for denne sesongen.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 5 i storslalåm.

Pallplasseringer i verdenscupen 
Oppdatert etter sesongen 2019/20

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Personer fra Moûtiers
Franske alpinister
Juniorverdensmestre i alpint
Verdensmestere i alpint
Olympiske sølvmedaljevinnere for Frankrike
Olympiske bronsemedaljevinnere for Frankrike
Olympiske sølvmedaljevinnere i skiskyting
Olympiske medaljevinnere i alpint
Deltakere for Frankrike under VM i alpint 2013
Medaljevinnere under Vinter-OL 2014
Deltakere for Frankrike under Vinter-OL 2014
Alpinister under Vinter-OL 2014
Deltakere for Frankrike under VM i alpint 2015
Deltakere for Frankrike under VM i alpint 2017
Medaljevinnere under Vinter-OL 2018
Deltakere for Frankrike under Vinter-OL 2018
Alpinister under Vinter-OL 2018
Deltakere for Frankrike under VM i alpint 2019
Deltakere for Frankrike under VM i alpint 2021
Deltakere for Frankrike under Vinter-OL 2022
Alpinister under Vinter-OL 2022
Elveosmysis

Elveosmysis er et rekelignende krepsdyr. 

Den tilhører mysidene, og har i motsetning til rekene ikke fem par gangbein, men åtte par to-grenede lemmer på forkroppen. Hunnen oppbevarer eggene i en rugepose under brystpartiet. Elveosmysis har gjennomsiktig kropp og øynene er svarte. Voksne individer er 11–17 mm lange.

Elveosmysis er svært tolerant for varierende saltholdighet i vannet, men er først og fremst en brakkvannsart. Av og til kan den likevel påtreffes i havvann eller ferskvann. Den er den vanligste mysiden i estuarier langs kysten av det nordøstlige Atlanterhavet og opptrer i store stimer. Arten er en alteter og svømmer som regel rett over havbunnen (epibentisk). Den er viktig føde for blant annet sandkutling, leirkutling, havabbor, skjeggtorsk, vanlig ringbuk, liten kantnål og sandreke.   

Arten er utbredt langs kysten av Vest-Europa fra Norge til Guadalquivirs estuarium i Sør-Spania inkludert Østersjøen og farvannene rundt De britiske øyer. I Norge finnes arten i hvert fall nord til Sør-Trøndelag.

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 
 

Mysider
Krepsdyr formelt beskrevet i 1814
Jo Sannem

Jo Andreas Sannem (født 1979) er en norsk forfatter. Han debuterte med novellesamlingen De Vanlige i 2010.

Kilder 
Presentasjon på Cappelen Damms nettsider

Norske forfattere
Hemimysis anomala

Hemimysis anomala er et rekelignende krepsdyr. Den opptrer som en invaderende art utenfor sitt opprinnelige utbredelsesområde og er i rask spredning.

Den er lett å kjenne på den røde fargen og at den svømmer i tette stimer. Voksne dyr er 8–11 mm lange. Arten står ganske dypt i vannet, på 6–10 m dyp, og av og til enda dypere.

Denne arten hører hjemme i munningene til de store elvene som renner ut i Svartehavet og Det kaspiske hav. På 1950- og 60-tallet ble den satt ut i sovjetiske kraftmagasiner som et avbøtende tiltak for å opprettholde fiskebestanden etter kraftutbygging.

I ettertid har Hemimysis anomala spredt seg med ballastvann og ble i 1992 funnet i Skjærgårdshavet utenfor den finske sørvestkysten. Den er blitt vanlig i Nord-Europa og finnes i øvre Donau, Main, Neckar, Rhinen og i vannreservoarer i Nederland og Belgia. I 2004 ble arten funnet i Storbritannia, og i 2006 ble den funnet to steder i De store sjøer i Nord-Amerika.

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Mysider
Dyr formelt beskrevet av Georg Ossian Sars
Krepsdyr formelt beskrevet i 1907
Rosario (Uruguay)

Rosario eller Rosario del Colla er en by i Colonia-departementet i det sørvestlige Uruguay. Byen har om lag 9 311 innbyggere.

Historie 
Rosario ble grunnlagt i 24. januar 1775 av Benito Herosa. Det er en av de viktigste havnene i Uruguay.

Befolkning 
Rosario har 9 311 innbyggere (Beregning 2004)

Kilde:

Transport 
 Ruta 1 forbinder Rosario med Montevideo (øst) og Colonia del Sacramento (vest).

 Ruta 2 forbinder Rosario med Fray Bentos og Argentina.

Kjente personer fra Rosario 
 Diego Godín (f. 1986), fotballspiller.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 colonia.gub.uy – Rosario (spansk)
 Kart over Rosario (INE)

Byer i Colonia
Bosetninger etablert i 1775
1775 i Sør-Amerika
Atnafu Teklewold

Atnafu Teklewold er en etiopisk politiker og økonom, som siden 2006 har vært sentralbanksjef i Etiopias nasjonalbank. Han omtales i mange sammenhenger som Ato Teklewold Atnafu, men Ato er en tittel som tilsvarer «Hr.» (Mr).

Han har to Bachelor of Science-grader; én innen statistikk og én innen statistikk/økonometri. I tillegg har han en MBA innen økonomistyring.

Teklewold ble ansatt i sentralbanken første gang i 1998. Politisk representerer han partiet Southern Ethiopian Peoples' Democratic Movement, og i 2005 ble han stemt inn i parlamentet, for valgkretsen Boloso Sorie 1, Wolaita. I 2006 ble han utnevnt til Etiopias sentralbanksjef.

Referanser

Eksterne lenker
 AfDevInfo – Atnafu Teklewold

Etiopiere
Sentralbanksjefer
Fødselsår ikke oppgitt
Europarett

Europarett omfatter språklig rettssystemene for Den europeiske union og Europarådet, som eksisterer side om side på selvstendig grunnlag. I alminnelig tale brukes begrepet mest om reglene knyttet til EU. Dette rettssystemet består av en rekke traktater, lover, rettspraksis og andre dokumenter som er vedtatt av Den europeiske unionens medlemsstater, og som kan ha enten direkte effekt eller indirekte effekt på de nasjonale lovene i de enkelte medlemsland.

EU-retten 
EU-retten (fransk og engelsk: Aquis) er de samlede rettigheter og forpliktelser som sammenbinder EU-landene som medlemmer av EU. Rettssystemet omfatter:

 traktatene og de prinsipper og målsetninger som fremgår av disse
 lovgivning som gis med hjemmel i traktatene og EU-domstolenes rettspraksis
 erklæringer og resolusjoner som EU vedtar
 de handlinger som gjøres innenfor EUs felles utenriks- og sikkerhetspolitikk
 de handlinger som vedtas i forbindelse med de rettslige og indre anliggender
 de internasjonale avtaler som EU har inngått, og som EU-landene har inngått med hverandre innenfor EUs område.

Søker land skal akseptere EU-retten, før de blir medlemmer  av EU. Kun i særlige tilfeller blir det gjort unntak fra dette, og bare i begrenset omfang. Søkerland skal innføre EU-retten i sine nasjonale rettssystemer tidspunktet de tiltrer unionen, og er bundet av den fra det samme tidspunkt.

Primærretten i EU 
Primærretten kan betraktes som den viktigste rettskilde i Den europeiske union. Den rangerer høyest i den europeiske rettsorden og omfatter først og fremmest følgende traktater: 

 Traktaten om den europeiske union
 Traktaten om den europeiske unions virkemåte
 Euratom-traktaten
 Protokoller og tilleggs-traktater, traktatene om et lands tiltredelse til EU og andre traktater
Ved disse traktatene fordeles kompetansen mellom EU og medlemsstaten, beslutningsprosessen og EU-institusjonenes kompetanse og utstrekningen av dem på hvert enkelt politikkområde.

Den siste revisjon av primærretten fant sted ved Lisboa-traktaten i 2009.

Sekundærretten i EU 
Sekundærretten består av ensidige rettsakter og avtaler. Ensidige rettsakter er hovedsakelig de rettsakter som er nevnt i Traktaten om den europeiske unions virkemåte artikkel 288, blant annet

 Forordninger
 Direktiver
 Beslutning
Beslutning er en rettsakt som er bindende kun for dem det angir eller retter seg mot. Anbefalinger og uttalelser er noe medlemslandenes myndigheter kan, men ikke må ta hensyn til.

Europarådet 
Europaretten omfatter de folkerettslige traktater og avtaler som Europarådet inngår, herunder Den europeiske menneskerettskonvensjon og Den europeiske sosalpakt. Rettstvister knyttet til dette rettsområdet løses av Den europeiske menneskerettsdomstol.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Gjeldende traktater på EUR-Lex (dansk)
Vitellogenin

Vitellogenin er et eggeplomme-forløper-protein som uttrykkes i hunner i nesten alle ovipare arter, inkludert fisk, amfibier, reptiler, fugler, de fleste invertebrater og pattedyr i ordenen Monotremata. Vitellogenin er forløperen for lipoproteiner og fosfoproteiner som utgjør mesteparten av proteininnholdet i eggeplommen. Ved tilstedeværelsen av hormonhemmende substanser kan hannene (for eks. hann-fisk) uttrykke vitellogenin. Vitellogenin-genuttrykk brukes ofte som en molekylær markør (biomarkør) for eksponering for hormonhemmende stoffer.

Proteiner
Young (Uruguay)

Young er en by i Río Negro-departementet i det vestlige Uruguay. Byen har om lag 14 521 innbyggere. Young ble grunnlagt i 1910.

Befolkning 
Young har 14 521 innbyggere (Beregning 2004)

Kilde:

Kommune 

Byens ordfører (alcalde) er Rául Lafluf (2012).

Transport 
 Ruta 3 forbinder Young med Trinidad og San José de Mayo (sør) og Bella Unión (nord).

 Ruta 25 forbinder Young med Guichón og Tacuarembó.

Referanser

Eksterne lenker 
 YoungCiudad.com  – Young offisielle sider (spansk)
 Kart over Young (INE)

Byer i Río Negro (Uruguay)
Bosetninger etablert i 1910
1910 i Uruguay
Pardopsis punctatissima

Pardopsis punctatissima er en sommerfugl som tilhører gruppen Acraeini i den store familien flikvinger (Nymphalidae).

Utseende 
En ganske liten (vingespenn 30-36 millimeter) og spinkel sommerfugl med avrundede vinger. Vingenes overside er silkeaktig gulhvit, med mørke vingespisser og jevnt fordelte, små, brune prikker.

Levevis 
Arten finnes både i skog, på buskmark (såkalt fynbos) og i gresskledte områder. Larvene utvikler seg på Hybanthus capensis (fiolfamilien).

Utbredelse 
Arten er utbredt i det sørlige Afrika, inkludert Madagaskar.

Systematisk inndeling 
Arten blir av og til passert i gruppen Argynnini, kanskje først og fremst fordi larvene lever på fiolfamilien, noe som er typisk for denne gruppen.

 Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
 Gruppen Glossata
 Gruppen Coelolepida
 Gruppen Myoglossata
 Gruppen Neolepidoptera
 Gruppen Heteroneura
 Gruppen Eulepidoptera
 Gruppen Ditrysia
 Gruppen Apoditrysia
 Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
 Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
 Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
 Familien flikvinger, Nymphalidae Rafinesque, 1815
 Underfamilien Heliconiinae 
 Gruppen Acraeini
 Pardopsis punctatissima (Boisduval, 1833)

Kilder 
 Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 3.1. 2012.
 Brower, A.V.Z. (2006) Pardopsis på Tree of life

Eksterne lenker 
 
 Bilder av arten

Flikvinger
Sommerfugler formelt beskrevet i 1833
Dyr formelt beskrevet av Jean Baptiste Boisduval
Per Kristian Lunden

Per Kristian Lunden (født 22. juli 1957) er norsk politiker som representerer  Arbeiderpartiet.

Lunden ble valgt som ordfører i Risør kommune i Aust-Agder i 2011. Han ble valgt i et valgteknisk samarbeid med Rødt og Senterpartiet, mens Knut Henning Thygesen (Rødt) ble varaordfører. Arbeiderpartiet fikk ved kommunestyrevalget 2011 37,3 prosent oppslutning i kommunen, en framgang på 10,9 prosent i forhold til kommunestyrevalget 2007.

Lunden er utdannet MA i Mass Communications fra University of Leicester og cand.mag. i statsvitenskap, sosiologi og massekommunikasjon fra Universitetet i Oslo. Han har vært journalist i Agderposten, Arbeiderbladet (Dagsavisen) og Telemark Arbeiderblad (Telemarksavisa), og daglig leder i kommunikasjonsbyrået Sørvis Kommunikasjon AS. Lunden har vært styreleder i Fredskorpset, Internasjonal Reporter og Vennskap Nord/Sør og har arbeidet for Norad i Tanzania. 

Lunden har vært styreleder i Risør internasjonale fotofestival og tatt initiativ til Risør næringshage og den lokale tenketanken «Risørtanken».

Eksterne lenker 
 

Ap-ordførere i Aust-Agder
Ordførere i Risør
Jihad Watch

Jihad Watch er en blogg  knyttet til David Horowitz Freedom Center, og skrevet av Robert Spencer. Det regnes som et viktig talerør for bevegelsen antijihadisme.

Nettstedet kritiserer det de kaller «voldelig jihad», og mener at dette gjennomsyrer islam. Nettstedet betegnes av kritikere som islamofobt.

Se også
 Dhimmitude

Referanser

Blogger
Islamofobi
Mamelukksultanatet

Mamelukk-sultanatet i Egypt (arabisk: ; Sulṭanat al-Mamālīk) var den siste uavhengige egyptiske staten før opprettelsen av Muhammad Ali-dynastiet i 1805.

Beskrivelse
Det varte fra ayyubidene ble styrtet i 1250 til Det osmanske rikets erobringen i 1516-17. Sultanatets herskerkaste besto av mamelukker, arabiserte soldater som opprinnelig hadde vært kiptsjaktyrkiske og tsjerkessiske slaver. Selv om også mamelukkene ble kjøpt og solgt, var deres status høyere enn vanlige slaver, som ikke hadde lov til å bære våpen og utføre visse handlinger. Mamelukkene ble regnet for å være "sanne herskere," med høyere status enn vanlige frie egyptiske muslimer. 

Baibars' styre (1260-1277) markerte starten på mamelukkenes dominans i det østlige middelhavsområdet og styrket holdbarheten på mamelukkenes militære system. Han klarte å endelig få fjernet korsfarerne fra Syria og å forene Syria og Egypt til én mektig stat som var i stand til å forsvare seg mot både korsfarerne og mongolene. Som sultan brukte Baibars også en kombinasjon av diplomati og militære handlinger som gjorde at mamelukkene kunne utvide sitt rike. Selv om dynastiet etter hvert over i en nedgangstid, blir det i sin storhetstid regnet som det islamske Egypt og Levantens høydepunkt innenfor politikk, kultur og økonomi.

Mamelukksultaner

Baḥri-dynastiet
Al-Mamālīk al-Baḥariyya 

Gul bakgrunn indikerer ayyubid-dynastiets nominelle styre under Sultan al-Ašraf Muzaffar ad-Din Musa 1250–1254.
Sølv bakgrunn indikerer avbrekk hvor Burǧi-dynastiet hersket

Burǧi-dynastiet
Al-Mamālīk al-Burǧiyyah 

Oransje bakgrunn indikerer avbrudd med styre av Baḥri-dynastiet.
Sølv bakgrunn indikerer avbrudd av abbasidene.

Referanser

Se også
 Mamelukk
 Mamlukdynastiet
 Delhisultanatet
 Iltutmish

Syrias historie
Egypts historie
Palestinas historie
Saudi-Arabias historie
Tidligere land i Afrika
Historiske stater og riker i Midtøsten
Stater og territorier etablert i 1250
Stater og territorier opphørt i 1517
Pyntesundbrua

Pyntesundbroen er en bro i Stavanger. Broen går mellom Engøy og Buøy og forbinder Hundvåg med fastlandet. Broen ble bygget i 1968-69. Før broen ble bygget ble folk transportert til og fra øyene med båt.

Referanser

Veibroer i Rogaland
Veier i Stavanger
HELP Forsikring

HELP Forsikring AS er et forsikringsselskap i Norge som spesialiserer seg på advokatforsikring. Selskapet har kontorer i Oslo, Stockholm og København og har 250 ansatte.

HELP Forsikring endret navn fra Forbrukerforsikring (etablert 2000) i 2005 da selskapet fikk konsesjon som forsikringsselskap og Johan Dolven tok over som daglig leder. Han leder i dag selskapet sammen med Kristin Hjelmeseth (økonomidirektør), Tore Strandbakken (juridisk direktør), Sven G. Henriksen (salgsdirektør), Odd Egil Ørslien (direktør forretningsutvikling) og Dag Are Børresen (kommunikasjonsdirektør). Selskapet er heleid av tyske ARAG siden 2013.

Referanser

Eksterne lenker
 Selskapets hjemmeside
 https://w2.brreg.no/enhet/sok/detalj.jsp?orgnr=981877888

Norske forsikringsselskaper
Næringsliv i Oslo
Etableringer i 2005
Erling Christophersen

Erling Christophersen (født 17. april 1898, død 9. november 1994) var en norsk botaniker, geograf og diplomat (USA), kjent som leder for Tristan da Cunha-ekspedisjonen i 1937-38.

Etter examen artium 1916 tok han befalsskole og studerte litt ved Universitetet i Oslo, før han gikk til Yale University i Connecticut og mottok en Ph.D. i 1924 for avhandlingen om surheten i Sylene. Han fortsatte som forsker og ble i 1924 med på Tanager-ekspedisjonen til Neckerøya på Hawaii, i regi av United States Fish and Wildlife Service.  Han var professor i botanikk ved University of Hawaii 1929-32, før han returnerte hjem og blant annet ledet Botanisk museum (Oslo) 1933-47. Etter turen i 1937 til Tristan da Cunha fikk han flere planter oppkalt etter seg, som Lophurella christopherseni.  Christophersen var kulturattaché ved ambassaden i Washington 1947–51 og kulturråd der 1962–64. Etter han forlot universitetet i opprettet han i 1947 den amerikanske sommerskolen. For Utenriksdepartementet var han direktør for Kontoret for kulturelt samkvem med utlandet 1951–61 og 1965–68.

Han var en av ildsjelene bak Senter for Teknologi og Menneskelige Verdier som ble etablert ved Nobelinstituttet i 1989,
en ide han først lanserte ved et møte i Det Norske Videnskaps-Akademi 1948.

Hans far var generalkonsulen Mads Wiel Christophersen (1871–1955), hans farfar var trelastmagnaten Christian Christophersen.  Morfaren var h.r.advokaten Christian Homann Schweigaard.

Premier og verv 
 Norsk Botanisk Forening formann 1941-45, første redaktør for forenings tidsskrift Blyttia
 Det Norske Videnskaps-Akademi, innvalgt 1944
 St. Olavs Orden, ridderkors i første 1961
 Æreslegionen ridder,
 Kroneordenen (Belgia), kommandør
 Royal Geographic Society og American Geographical Society, medlem
 Norge-Amerika Foreningen æresmedlem 1978
 Fridtjof Nansen-Stiftelsen på Polhøgda, styreformann 1958-72

Utgivelser

Referanser 

Norske botanikere
Norske geografer
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Professorer ved Universitetet i Oslo
Norske botanikkprofessorer
Norske diplomater
St. Olavs Orden
Æreslegionen
Kroneordenen (Belgia)
Personer fra Oslo