alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Christen Knudsen (1873)

Christen Knudsen (født 17. desember 1873 på Frednes i Porsgrunn, død 29. juli 1964) var en norsk skipsreder, britisk visekonsul i Porsgrunn og politiker, først for Høyre og senere for Nasjonal Samling. Han var stortingsrepresentant for Høyre og senere NS-oppnevnt fylkesmann i Telemark under dentyske okkupasjonen av Norge.

Liv og virke

Knudsen var sønn av skipsreder Jørgen Christian Knudsen (1843–1923) og Marie Henriette Resch (1846–1925), samt nevø til statsminister Gunnar Knudsen. Han giftet seg i 1901 med Lavinia (Vinnie) Laura Franklin (1881–1963), og var far til blant andre NS-føreren Vidkun Quislings privatsekretær, Harald Franklin Knudsen (1905–1976).

I 1894 var han med og stiftet Porsgrunds Fotball Klubb (nå Urædd) og var formann i Porsgrunds skytterlag. Han var også formann i Porsgrunn krets av Norges Forsvarsforening fra stiftelsen i 1912. Ved farens død i 1923 ble familiens skipsrederi delt mellom Christen Knudsen og hans bror Finn C. Knudsen. Christen Knudsen var britisk visekonsul for Skiensfjorden fra 1910 til 1940.

Knudsen satt i Porsgrunn bystyre i perioder fra 1916 til 1937, og var stortingsrepresentant for Høyre i perioden 1925–1927. Han ble medlem i Nasjonal Samling i 1933 og var fylkesfører i NS i Telemark til 1940 da han ble utnevnt av Quisling-regjeringen til fylkesmann i Telemark. 

I landssviksaken som kom opp i 1947, ble det blant annet lagt vekt på at han i april 1940 hadde forsøkt å stanse mobiliseringen og at han aktivt hadde bidratt til sprengningen av kringkasteren på Borgeåsen i Porsgrunn. Han ble dømt til syv års straffarbeid, rettighetstap i ti år og inndragning av 50 000 kroner. Hans kone Vinnie Franklin Knudsen, som også var medlem av NS, ble dømt til seks månders fengsel, inndragning og et begrenset tap av borgelige rettigheter.

Christen Knudsen ble begravet på Porsgrunn kirkegård (Porsgrunn Østre) i 1964.

Referanser

Kilder 
 Polsys - Christen Knudsen
 Folketellingen 1900 
 Hvem er hvem – 1930
 Disnorge.no – Gravminner
 Porsgrunns historie, bind III av Jon Skeie, utgitt i 2007 (ISBN 978-82-997388-2-8)

Eksterne lenker 
 
 

Personer fra Porsgrunn kommune
Norske skipsredere
Stortingsrepresentanter 1925–1927
Medlemmer av Nasjonal Samling
Fylkesførere i Nasjonal Samling
Nordmenn fra andre verdenskrig
Nordmenn dømt i landssvikoppgjøret etter krigen
Artikler i sjøfart-prosjektet
Google Art Project

Google Art Project er en samling høyoppløslige fotografier av kunstverk fra gallerier og museer over hele verden, sammen med virtuelle besøk i utstillingene der kunstverkene hører hjemme. Prosjektet ble lansert i februar 2011 av Google, og presenterer verk i Tate Gallery, London; the Metropolitan Museum of Art, New York City; Uffizi, Firenze og Munchmuseet i Oslo.

De virtuelle galleri og museumsbesøk bruker Googles Street View technology. 

Per 2012 er 151 kunstmuseer representert.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Kunst
Kunstmuseer
Databaser
Google-tjenester
Roar Sæthre

Roar Sæthre (født 1954) er en norsk musiker, komponist og keyboardist. Han var med som keyboardist og vokalist i dansegruppa Vikings, som var populære på 1970-tallet. Han deltok på albumet Vikings 3: Higher - Higher! og Vikings 4: Gjør som en viking, som han produserte sammen med resten av bandet. Til disse albumene skrev han flere sanger, bl.a. «Higher, Higher».  Han var vokalist på «Svikefulle Mari» (Trad/Lillebjørn Nilsen), som lå 8 uker på Norsktoppen i 1978, og på «Venus», som vant Europatoppen i 1979. 

Etter og ha gitt seg i Vikings i 1979, var han på 80-tallet aktiv i diverse band, som Gro Anita Schøn Band, Taxxi, Voulez Vouz m.m.. I 1996 ga han ut CD-en Kentucky Riders sammen med gruppa av samme navn, der han også bidro med flere låter. Kentucky Riders opptrådte på flere festivaler i Norge, Danmark og Tyskland, opptrådte på TV2, samt Norsk Høstfest i USA.

Norske keyboardister
Finns folkhögskola

Finns folkhögskola er en tidligere folkehøyskole som ligger i bydelen Esbogård i byen Esbo i Sør-Finland. Finns var 2008-2011 en del av skolen Axxell. På Finns ble det på slutten utdannet ungdoms- og fritidsinstruktører.

Historie
Finns folkhögskola ble grunnlagt i 1891 under navnet Mellersta Nylands folkhögskola. Eieren av Esbo gård, kaptein Arthur Myrberg, donerte Finnsbacken der skolen ligger til dette formålet. I 1950 byttet skolean navn til Finns folkhögskola. I 1973 kjøpte Svenska folkskolans vänner skolen og ved å innføre korte kurser så økte elevantallet. På 1990-tallet ble det krise igjen og Finns ble slått sammen med Solvalla idrottsinstitut. I 1995 ble Solvalla/Finns slått sammen til Yrkeshögskolan Sydväst og elevantallet på Finns var cirka 200. I 2000 flyttet de fleste utdanningslinjene bort fra Finns. I 2008 ble Finns en del av den nyopprettede skolen Axxell, og deretter solgte Svenska folkskolans vänner i 2011 skolen til det finskspråklige yrkesinstituttet Omnia.

Referanser

Eksterne lenker
 Finns på Omnias webbsidor

Folkehøgskoler i Finland
Esbo
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1891
1890-årene i Finland
Leucantigius ataylica

{Taksoboks
| navn= Leucantigius ataylica| bilde= 
| bildetekst=  | norsknavn= stjertvinger
| vitenskapsnavn= Leucantigius ataylica  | autor= (Shirôzu & Yamamoto | autorår= 1943)
| overgrupper= stjertvinger, Lycaeninae, glansvinger, dagsommerfugler}}

Leucantigius ataylica er en glansvinge som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).

Utseende 
En middelsstor stjertvinge med en lang, tynn stjert på bakvingen. Oversiden er gråbrun uten metallisk glans, med en liten, svart flekk 
ved bakvingens bakhjørne. Undersiden er lyst gråbrunlig, med to tynne, brune tverrstreker og en oransje flekk ved bakvingens bakhjørne.

Levevis 
Larvene lever på trær i eikeslekten (Quercus).

Utbredelse 
Arten er utbredt i Fujian-provinsen og på øyene Hainan og Taiwan.

Systematisk inndeling 

 sommerfugler (Lepidoptera)
 gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea) 
 familie glansvinger (Lycaenidae) 
 delgruppe Lycaeninae (i vid forstand)
 stjertvinger (Theclinae)
 stamme Theclini Swainson, 1831
 slekten Leucantigius Shirôzu & Murayama, 1951
 Leucantigius ataylica (Shirôzu & Yamamoto, 1943)

Eksterne lenker 
 
 Brower, Andrew V. Z. 2007. Leucantigius i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org 
 www.funet.fi – Leucantigius
 Bilder av arten

Stjertvinger
Sommerfugler formelt beskrevet i 1943
Dyr formelt beskrevet av Takashi Shirôzu
Dyr formelt beskrevet av Hideho Yamamoto
Jaja Wachuku

Jaja Anucha Wachuku (født 1. januar 1918, død 7. november 1996) var en fremstående advokat, politiker, diplomat og statsmann fra Nigeria. Han satt i det nigerianske Representantenes hus, samt Nigerias ambassadør og fast representant til FN. 

Wachuku ble immatrikulert ved Trinity College i 1939, og i 1941 ble han medlem av College Historical Society. Wachuku var involvert i Nigerias uavhengighet fra Storbritannia. Wachuku praktiserte som advokat i Dublin, Irland i tre år før han returnerte til Nigeria i 1947. Mens han var i Dublin ble han utnevnt til leder for Student Christian Movement Summer School i Storbritannia og Irland. 

Wachuku satt som utenriksminister i Nigeria og ble gode venner at han hadde med tre presidenter i USA: Dwight D. Eisenhower, John F. Kennedy og Lyndon B. Johnson. I 1983 ble han gjenvalgt til det nigerianske senatet og han var senator frem til Muhammadu Buhari arrangerte et militærkupp i desember 1983. Den 30. september 2010 ble Wachuku tildelt en utmerkelse fra president Goodluck Jonathan for hans fremragende bidrag til utviklingen av Nigeria.

Eksterne lenker 
 Time Magazine 
 Photo of Jaja Wachuku with Rockefeller og andre 
 Picture of Jaja Wachuku and others 
 Photo of Jaja Wachuku and Marian Anderson 
 Some Memories Never Die: A Poetic Dedication to Jaja Wachuku
 Album of Jaja Wachuku Pictures
 Biographical Dictionary Entry on Jaja Wachuku
 Nigeria at UNESCO

Nigerianske politikere
Personer fra Abia State
Fødsler i 1918
Dødsfall i 1996
Bay of Islands

Bay of Islands er en bukt i regionen Northland på Nordøya på New Zealand. Bukta ligger 60 kilometer nordvest for Whangarei.

Bay of Islands er et av de mest populære reisemålene for sportsfiske og seiling på New Zealand, og er også svært attraktivt for generell turisme. Området har vært internasjonalt kjent for sportsfiske siden den amerikanske forfatteren Zane Grey skrev om det i 1930-årene.

Geografi 
Bukten har et uregelmessig, 16 km bredt innløp på nordøstkysten av Nordøya. Den er en naturlig havn med flere armer som strekker seg inn i landet; de største er Waikare Inlet i sør og  Kerikeri Inlet og Te Puna Inlet (Mangonui) i nordvest. Den vesle byen Russell ligger i enden av en kort halvøy som strekker seg inn i bukten fra sørøst. Flere øyer ligger nord for denne halvøya, Urupukapuka Island i øst og Moturoa Island i nord er de største. Halvøya Purerua Peninsula strekker seg mot vest i bukta, nord for Te Puna Inlet, og en annen halvøy, Cape Brett Peninsula, går 10 km ut i Stillehavet ved østenden av bukta.

Historikk 
Den første europeeren som kom til området, var kaptein James Cook, som navngav det i 1769. Bay of Islands var det første området på New Zealand som ble bosatt av europeere. Hvalfangere kom dit på slutten av  1700-tallet, og de første misjonærene i 1814.

Området har mange interessante historiske bosetninger, som Paihia, Russell, og Kerikeri. Russell, tidligere kjent som Kororareka, var den første permanente europeiske bosetningen på New Zealand, og stammer fra tidlig 1800-tall. Kerikeri har mange historiske steder fra den tidligste europeiske bosetningen: Mission House, også kjent som Kemp House, er den eldste trebygningen på New Zealand, og Stone Store fra 1832, et tidligere lager, er den eldste steinbygningen i landet.

Eksterne lenker 
 
 Informasjonssider om Bay of Islands  
 Kart over Bay of Islands
 New Zealand lokalside
 Vegkart i Bay of Islands 

Bukter på New Zealand
Northlands geografi
Bilal Ag Acherif

Bilal Ag Acherif (også skrevet Billal, Ag Cherif, født 1977) er generalsekretæren for Mouvement national pour la libération de l'Azawad (MNLA), og han ledet bevegelsen under tuaregopprøret i Mali i 2012, som førte til at Azawad erklærte sin uavhengighet fra Mali, selv om landet ikke har blitt anerkjent av noen andre stater eller internasjonale organisasjoner. 6. april 2012 var han den som undertegnet Azawads uavhengighetserklæring i landets selverklærte hovedstad Gao.

Referanser

Maliske politikere
Azawad
Ançar Dine

Ançar Dine (; «Troens beskyttere»), også stavet Ansar Dine med variasjoner, er en islamistisk gruppe aktiv i Mali og det ikke-anerkjente landet Azawad, ledet av tuaregen Iyad Ag Ghaly. Gruppas første handlinger fant sted i mars 2012. Ag Ghaly var en av lederne for tuaregopprøret i 1990-95 i Mali og Niger, og han har blitt anklaget for å ha forbindelser med al-Qāʿidah i det islamske Maġrib og andre islamistiske grupper, hvorav en annen fraksjon ledes av Iyads fetter Hamada Ag Hama. Ançar Dine ønsker å innføre sharia-lovgivning i hele Mali, og motsetter seg Azawads uavhengighet. 

Politiske partier i Mali
Islamisme
Azawad
Etableringer i 2012
Politikk i 2012
Masselys

Masselys er et norsk band etablert i 2008 av tre gjenværende originalmedlemmer fra det oppløste bandet Salvatore: Kjell-Olav Jørgensen, Bjarne Larsen og John Birger Wormdahl. Det musikalske uttrykket til Masselys har blitt beskrevet som «et virvar av forskjellige musikalske stiler i skjæringspunktet mellom mutert disco, electro, blue-eyed funk og krautrock». Siden høsten 2008 har bandet holdt en rekke konserter på klubber og festivaler i Oslo, og noen få i Kristiansand og Bergen.

Bandet innledet i 2011 et samarbeid med kunstneren Christopher Nielsen, som munnet ut i forestillingen Jimmy Polaris med urfremføring på Henie Onstad Kunstsenter 8. mai 2011. Forestillingen ble satt opp på nytt på Norsk Teknisk Museum 15. mars 2012.

Diskografi
 Freak in the Mirror, Vinyl EP, Future Hommage Records 2009 
 Jimmy Polaris – Live at Henie Onstad Art Centre, CD, Prisma Records 2011
 Keep Doing That!, Digital release, beauty and disgust recordings 2015
 High Fantasy/Low Fantasy, Vinyl LP, mottomotto 2016

Medlemmer 
 Kjell-Olav Jørgensen: trommer, perkusjon (2008-)
 Bjarne Larsen: gitar, bassgitar (2008-)
 John Birger Wormdahl: gitar, tangenter, bassgitar, sampler (2008-)
 Jonas Hestvik Dahl: gitar, bass, tangenter (2009-)
 Per Andreas Torgersen: vokal (2009-10)
 Viviana Bjerkeli Vega: vokal, gitar (2012-2019)
 Helgar Torgvær: vokal (2019-)

Referanser

Eksterne lenker 
 YouTube: Fra innspillingen av Den førstefødte hos AndereBaustelle recording studio i Berlin sent i oktober 2008 (07:57)
 YouTube: Musikvideoen til låten better&better publisert 10. februar 2010 (04:10)
 YouTube: Fra urfremføringen av forestillingen Jimmy Polaris på Henie Onstad Kunstsenter 8. mai 2011 (12:11)
 Bandets side på MySpace

Norske artister innen elektronisk musikk
Norske rockegrupper
Band etablert i 2008
Damanhur

Damanhur (,Damanhūr; koptisk: Ⲡⲓϯⲙⲓⲛ̀ϩⲱⲣ, Pitimienhōr; gresk: Ἑρμοῦ πόλις μικρά, Hermopolis Mikra) er en by i Nedre Egypt som er provinshovedstad i guvernementet Al Buhayrah. Den ligger 160 km nordvest for Kairo og 70 km fra Alexandria i midten av det vestlige Nildeltaet. Byen hadde i 2011 en befolkning på . Det var beregnet at folketallet ville være på 262 505 innbyggere i 2017.

Historie 
I oldtidens Egypt var byen hovedstad i Nedre Egypts 7. nome. Den sto på breddene av en kanal som knyttet brakkvannsinnsjøen Mareotis (Mariut) med den vestlige forgreningen av Nilen. Byen var dedikert til guden Horus. I gresk og romersk tid ble byen kalt Hermopolis Mikra eller Hermopolis Parva, som knyttet byens navn til den greske guden Hermes, som grekerne assosierte med egyptiske Tot. Som Hermopolis tiltrakk byen seg oppmerksomhet fra tallrike antikke geografer og skribenter, inkludert Stefan fra Bysants, Strabon, Klaudios Ptolemaios og forfatteren av Itinerarium Antonini. I kristen tid ble byen også et romersk-katolsk titulært bispesete.

I 1799 gjorde byen opprør mot franskmennene, som gikk hardt og nådeløst fram for å knuse opprøret, rundt 1500 skal ha blitt drept.

I 1986 hadde Damanhur en befolkning på 188 939. Den rikt kultiverte provinsen Beheira ga vekst til hovedsakelig landbruksrelatert næringsvirksomhet som framstilling av rensemaskiner for produksjon av bomull, maskiner for prosessering av poteter og kultivering av dadler. Det finnes også et marked for ris og bomull.

Ahmed H. Zewail, som fikk Nobelprisen i kjemi i 1999, ble født i Damanhur i 1946.

Etymologi 
Damanhurs navn i oldtidens Egypt var Dmỉ-n-Ḥr.w, «Horus’ hus», ettersom det var senter for kulten til Horus. Den var også kjent under andre navn, i egyptiske tekster som Behdet grunnet tilknytningen til Horus, i greske tekster som Hermou Polis Mikra, «den mindre byen til Hermes», oversatt til latin av romerne som  Hermopolis Parva, for å skille den fra en annen egyptisk by lengre sør, Hermopolis Magna. Et annet gresk navn var Apollonopolis der byen isteden ble assosiert med guden Apollon. Den er i dag kjent ved sitt eldste navn som på koptisk var Ⲡⲓϯⲙⲓⲛ̀ϩⲱⲣ, og som ble gjengitt som ,Damanhūr, som følge av den muslimske erobringen av Egypt.

Klima 
Ved å ligge så nær Nildeltaet og kysten av Middelhavet har Damanhur et tørt klima, eller varmt ørkenklima (Köppen: BWh), i henhold til Köppens klimaklassifisering. Det er moderert ved vinder som kommer inn fra Middelhavet, typisk for kysten. Byen får nedbør gjennom vinteren, men sjeldent regn i andre sesonger. Hagl og frost er ikke ukjent i vintermånedene.

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 Pétridès, S. (1913): «Hermopolis Parva», Herbermann, Charles: Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.

Byer i Egypt
Byer ved Nilen
Guvernementet Beheira
Batmans traktat

Batmans traktat (Batman's treaty) var et dokument undertegnet 6. juni 1835 av John Batman, en australsk landeier, forretningsmann og oppdager og en gruppe stammeledere fra Wurundjeri-folket. Traktaten omhandler kjøp av landområde i Port Phillip Bayområdet i nærheten av dagens Melbourne. Dokumentet ble kjent som «Batmans traktat» og er viktig som det eneste kjente eksempelet på at europeerne forhandlet direkte med de opprinnelige landeierne. Traktaten ble underkjent 26. august 1835 av Guvernøren av New South Wales Richard Bourke på grunnlag av at Wurundjeri-folket ikke hadde juridisk rett til landet, siden det var britisk krongods.

Referanser

Eksterne lenker

Melbournes historie
Commonwealth Liberal Party

Commonwealth Liberal Party (CLP, også kjent som The Fusion eller Deakinite Liberal Party) var et politisk parti i Australia mellom 1909 og 1916. 

I 1909 slo Alfred Deakins Protectionist Party seg sammen med Joseph Cooks Anti-Socialist Party for å danne en felles front mot Australian Labor Party. De ble slått av Labor ved sitt første valg i 1910.

Under sin nye leder Joseph Cook, slo partiet Labor ved valget i 1913 med et enkelt mandat. Cook skrev ut nyvalg i 1914 men ble slått av Labor. I 1916 slo partiet seg sammen med Billy Hughes' National Labor Party samt,  parlamentsmedlemmer fra Labor til Nationalist Party of Australia som var vernepliktstilhengere.

Commonwealth Liberal Party er ofte kjent under retronymet Deakinite Liberal Party for å skille det fra det senere Liberal Party of Australia.

Ledere
Alfred Deakin 1909-1913
Joseph Cook 1919-1916

Politiske partier i Australia
Tidligere politiske partier
Politiske partier etablert i 1909
Politiske partier nedlagt i 1916‎
Sam. Ledsaak

Sam. (Samuel) Ledsaak (født 6. april 1919 i Tromsø, død 30. august 1996 i Trondheim) var en norsk steinerskolelærer, oversetter og antroposof.

Bakgrunn og virke 
Sam. Ledsaak tok artium ved Trondheim katedralskole i 1939 og begynte å studere teologi ved Universitetet i Oslo i 1940. Studiene ble avbrutt da han i 1943 var en av studentene ved Universitetet i Oslo som ble arrestert av tyskerne og sendt til konsentrasjonsleiren Buchenwald. Ved krigens slutt ble han reddet av Røde Kors og kom tilbake til Norge med de hvite bussene i 1945. I Oslo fortsatte han ved universitetet og studerte historie, idéhistorie og gresk. Han tok også bibliotekareksamen og arbeidet en tid som bibliotekarassistent ved Universitetsbiblioteket i Oslo. Han underviste også i estetikk og teatervitenskap på universitetet.

I 1945 ble Studioteatret dannet, initiativet til dette teatret kom fra unge skuespillere og teaterinteresserte som ville gi nye impulser til norsk skuespillerkunst. Studioteatret var inspirert av russeren Konstantin Stanislavskij og hans teorier om teater, og  Claes Gill var teatrets første leder. Sam. Ledsaak deltok i teatrets aktiviteter som skuespiller samtidig som han fullførte studiene (magistergrad i idéhistorie) og arbeidet ved biblioteket. Han vurderte  en karriere som skuespiller, men bestemte seg i 1953 for å ta en stilling som lærer ved Steinerskolen i Oslo, i dette arbeidet ble han til 1973.

I 1961 kom Aristoteles' (384–322 f.Kr.) Poetikken (gresk Περὶ ποιητικῆς, Peri poietikes) ut på norsk for første gang i Sam. Ledsaak sin oversettelse (Om diktekunsten, Tanum forlag). Poetikken er ansett som et av de verker som har hatt størst innflytelse på europeisk kulturliv. I verket gir Aristoteles en systematisk framstilling av poetikken, diktekunstens teori. Utgivelsen er forsynt med et omfattende forord av Sam. Ledsaak. I 1989 kom boken ut i ny utgave (Dreyers bibliotek), denne gang supplert med et essay av Jostein Børtnes; Om å lese Poetikken.

I 1973 flyttet Ledsaak til Trondheim sammen med sin hustru Ragna Ledsaak (1919 - 2015). De var begge sentrale ved opprettelsen av Steinerskolen i Trondheim, og Sam. Ledsaak arbeidet ved skolen til 1989 da han gikk av med pensjon. I alle år var han sentral i det antroposofiske arbeidet, og ble i 1981 leder av Antroposofisk Selskap i Norge, et verv han hadde til 1990.

Ledsaak holdt en rekke foredrag, han foreleste ved Universitetet i Trondheim og har publisert en rekke artikler, især om antroposofiske emner.

Referanser

Kilder 
 Jo M. K. Sandvik, Sam Ledsaak; lærer, filosof og skuespiller. Tidsskrift for pedagogikk, samfunn og kultur 4/96, 1/97.
 Om diktekunsten; Dreyers forlag 1989.
 Olsen, Arne Thomas & Else Martinsen: Studioteatret : frihet og fornyelse, 1995, isbn 82-00-22366-3
 Terje Christensen; Forschungsstelle Kulturimpuls, www.kulturimpuls.org

Norske oversettere
Norske antroposofer
Sia (artist)

Sia Kate Isobelle Furler (født 18. desember 1975 i Adelaide i Sør-Australia), kjent som Sia, er en australsk pop- og jazzartist og låtskriver. Hun begynte å synge med band i 1995 og er i Norge mest kjent for sangene «Titanium» med David Guetta som nådde #1 på VG-lista i 2011 og «Chandelier» som nådde #4 på VG-lista i 2014  . Hun synger også i refrenget til Flo Rida-sangen «Wild Ones» som også nådde på #1 på VG-lista. I 2012 kom singelen «She Wolf» med David Guetta. Hun er ofte ikke med på musikkvideoene sine. Hennes syvende studioalbum 1000 Forms of Fear utkom 14. juli 2014 og toppet Billboards albumliste i løpet av sin første uke.

Sia har skrevet, sunget og vært med å skrive over hundrevis av låter, innenfor nesten alle sjangere. Hun er kjent for sitt låtskrivertalent, og har skrevet mange kjente hits for andre artister i musikk bransjen.

Som låtskriver har Sia Furler jobbet sammen med artister som Christina Aguilera, Eminem, David Guetta, Flo Rida, Afrojack, Jennifer Lopez, Shakira, Lea Michele, Rihanna, Beyoncé, Kylie Minogue, Leona Lewis, Hilltop Hoods, Katy Perry, Kesha, Rita Ora, Britney Spears, Jessie J, Oh Land, Angel Haze, Brooke Candy, Charli XCX, Celine Dion, Maroon 5, Diplo og Labrinth.

Album 
 OnlySee (1997)
 Healing Is Difficult (2001)
 Colour the Small One (2004)
 Some People Have Real Problems (2008)
 We Are Born (2010)
 1000 Forms Of Fear (2014)
 This Is Acting (2016)
 Everyday Is Christmas (2017)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Australske musikere
Personer fra Adelaide
Skogskjegg

Skogskjegg (Aruncus dioicus) er en høyvokst flerårig urt i rosefamilien. Den blir også kalt prinsessefjør.

Den har en buskaktig vekst med mye grønne blader og får lange, skjeggaktige hvite blomsterstander på toppen. Planten kan bli veldig stor, opptil 2 meter høy og er mye dyrket som prydplante i norske hager. Arten regnes idag som en av de virkelig gammeldagse og klassiske staudene. 

Skogskjegg er ofte brukt som solitærplante ute på plen, som frittstående hekk og langs skyggefulle husvegger eller som blikkfang på begge sider av inngangsdøren. Arten trives godt på skyggefulle vokseplasser og er derfor en verdifull prydplante, men den trives også i sol.

Skogskjegg er særbu. Det er hannblomstene som får de vakreste og mest iøynefallende blomsterstandene, men de tørkede frøstandene på hunnplantene brukes i ulike blomsterdekorasjoner. Skogskjegg har en tykk og vedaktig jordstengel og finnes i flere varianter. Skogsskjegg er en nær slektning av spirea, og i eldre gartnerlitteratur kalles arten staudespirea.

I Norge er skogskjegg første gang nevnt i 1873, og man kjenner til at den ble dyrket i Gausdal i 1880-årene. Også flere steder nord til Kabelvåg ble den plantet etter 1880. I Stavanger vet man at arten ble dyrket i 1897, men i Agder-traktene ble den høyst sannsynligvis dyrket mye tidligere.

Skogskjegg blir veldig gammel og står ofte igjen i gamle hager. Den kan også forville seg med frø til veikanter, veiskråninger og annen kulturmark. I tillegg er den blitt mye brukt på kirkegårder, og i gamle dager var den en av de klassiske bondehageplantene.

Skogskjegg har sin naturlige utbredelse i Europa, Asia og Nord-Amerika. 

Skogskjegg er vurdert til svært høy risiko i Fremmedartslista 2018 på grunn av stort invasjonspotensial og middels stor økologisk effekt.

Litteratur

Eksterne lenker 

 

Hvite blomster
Rosefamilien
Stauder
Høyrisikoarter på fremmedartslista
Grumman TBF Avenger

Grumman TBF Avenger erstattet Douglas TBD Devastator som torpedobombefly brukt av US Navy.
De ble først brukt i slaget om Midway, men markerte seg først senere. De senket det japanske hangarskipet «Ryūjō» og
medvirket til senkingen av slagskipet «Hiei».

De hadde et mannskap på 3; pilot, bombesikter og en bakovervendt skytter.

Mange av flyene ble produsert av General Motors. Disse fikk betegnelsen TBM Avenger.

Spesifikasjoner

Kilder
Warbirds of The Pacific; booklet edited by Laura Guzzo

Jagerfly
Fly fra andre verdenskrig
Enmotors propelldrevne luftfartøy
Grumman-luftfartøy
Fly fra Koreakrigen