alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Jervis Bay Territory

Jervis Bay Territory er et territorium i Føderasjonen Australia. Det ble overført fra delstaten New South Wales til føderale myndigheter i 1915 slik at den nye føderale hovedstaden i Canberra ville ha tilgang til havet. 

Det har blitt administrert som del av Australian Capital Territory frem til ACT fikk territorielt selvstyre, selv om det hele tiden har vært et separat territorium. Jarvis Bay er oppkalt etter den britiske admiralen John Jervis, 1. jarl av St Vincent.

Rundt 394 mennesker bor i territoriet og flesteparten jobber og bor på marinebasen HMAS «Creswell» i territoriet. Den største byen i området er Vincentina som ligger 3 kilometer nord for grensen til New South Wales og har 2750 innbyggere.

Sent på 1960-tallet var det planlagt å bygge et atomkraftverk i territoriet. Prosjektet ble kansellert i 1971 etter at grunnarbeide og fundamentering hadde blitt gjort. Området er i dag parkeringsplass for den nærliggende stranden Murray Beach.

Referanser

Australias delstater og territorier
Hekseprosessene i Torsåker

Hekseprosessene i Torsåker var en rettsprosess som fant sted i Torsåkers socken i Ångermanland (Sverige). Prosessen var den største hekseprosessen under heksehysteriet som er kjent som «Det stora oväsendet» 1668–1676, og den største hekseprosessen noensinne i Sverige. 71 personer, 65 kvinner, 2 menn og 4 gutter, ble brent etter å ha blitt halshugget. 

I 1674 hadde det heksehysteriet som hadde ført til hekseprosesser i flere svenske landskap etter rettssaken mot Märet Jonsdotter i Lillhärdal i 1668, nådd Ångermanland. 15. oktober 1674 begynte en rettssak på gjestgiveriet i Hammar i Torsåkers pastorat (Härnösands stift). Rundt sytti innbyggere fra sognene Torsåker, Dal og Ytterlännäs ble anklaget for hekseri. En av de sentrale personene bak hekseprosessene var presten Laurentius Hornaeus.

Innbyggerne ble anklaget for å ha utøvet trolldom og for å ha bortført barn til Blåkulla. Totalt ble 71 personer henrettet ved halshugning og brenning 1. juni 1675. 65 var kvinner (hver 5. kvinne i Torsåkers pastorat), 2 menn og 4 gutter. Noen kilder hevder at 9 personer ble henrettet allerede 28. mars, mens de resterande 62 ble henrettet 1. juni på Häxberget i Kramfors kommun for reiser de skulle ha foretatt til Blåkulla og seks med djevelen. 

Dette er Sveriges største dokumenterte massehenrettelse i fredstid som har blitt gjennomført med støtte i gjeldende lovverk. Under heksejakten 1668–1676 ble cirka 300 mennesker henrettet for trolldom i Sverige. Videre ble rundt hundre anklaget og dømt til lavere straffer. Først da barnevitnene ble avslørt som upålitelige under prosessene i Stockholm i 1676 avtok hekseprosessene.

Loven om straff for trolldom ble ikke avskaffet før i 1779.

Kilder 

 Alf Åberg: Häxorna. De stora trolldomsprocesserna i Sverige 1668–1676, Esselte studium. (1989)
 Karl Hamberg: De stora trolldomsprocesserna i Sverige åren 1668-1676

Eksterne lenker 
 

Sveriges historie
Hekseprosesser
1660-årene i Sverige
1670-årene i Sverige
1674 i Sverige
1675 i Sverige
Royal Academy of Music

Royal Academy of Music (forkortet RAM) er en musikkhøyskole i London. Den ble grunnlagt av Lord Burghersh i 1822 med hjelp og idéer fra den franske harpisten og komponisten Nicolas Bochsa. I år 1830 fikk skolen et Royal Charter av Kong Georg IV.

Høyskolen ligger på Marylebone Road i sentrum av London nær Regent's Park. 

Nåværende rektor (2007) er amerikaneren Curtis Price.

Referanser 

University of London
Eikedalen Skisenter

Eikedalen Skisenter ligger i Samnanger kommune, ved inngangen til Kvamskogen, fjellplatået mellom Samnanger og Hardanger. Skisenteret har Nord-Europas 10. lengste stolheis, stolheisen på 1800 meter. Toppunktet Grøet ligger på 918 meter over havet og har en fallhøyde på 470 meter. Det andre toppunktet, Volafjellet, ligger på 740 moh. Eikedalen har tilsammen syv skitrekk og en stolheis med 12 løyper, hvor 6 av dem er flombelyst.

Referanser

Se også
 Liste over norske alpinanlegg

Eksterne lenker
 Eikedalen Skisenter

Skianlegg i Norge
Idrettsanlegg i Vestland
Byggverk i Samnanger
En fiende å dø for

En fiende å dø for er en svensk-tysk-norsk historisk thriller fra 2012 regissert og skrevet av svenske Peter Dalle. Norske Sven Nordin spiller rollen som kaptein på ekspedisjonsskipet.

Handling 
Det handler om en internasjonal samling av forskere som, like før andre verdenskrig, reiser på ekspedisjon til Svalbard for å lete etter bevis på at Alfred Wegeners Pangaea-teori er riktig. Når krigen bryter ut, er ekspedisjonsmedlemmene tvunget til å velge side i krigen, selv de nøytrale svenskene. Etter hvert utvikler det seg til en thriller.

Rolleliste (i utvalg) 
 Tom Burke	–  Terrence
 Allan Corduner–  Martin
 Jeanette Hain –  Leni
 Sven Nordin –  Kaptein
 Axel Prahl –  Friedrich
 Richard Ulfsäter 	–  Gustav

Eksterne lenker 
 
 Filmweb:En fiende å dø for
 Filmanmeldelse fra NRK

Svenskspråklige filmer
Tyskspråklige filmer
Engelskspråklige filmer
Filmer fra 2012
Actionthrillere
Buka

Buka (eller Buka Island) er en øy i Papua Ny-Guinea i det vestlige Stillehavet.

Geografi 
Buka-øyen utgjør en del av den autonome regionen Bougainville og ligger cirka 850 km nordøst for Port Moresby og  bare ca 1 km nordvest for øyen Bougainville. 

Øyen er av vulkansk opprinnelse og har et areal på ca 492 km² med en lengde på cirka 50 km og er cirka 20 km bred. Det høyeste punktet er i Parkinsonfjellene på cirka 500 moh.

Øyen Buka har ca  innbyggere og befolkningen bor for det meste i små byer langs kysten. Hovedbyen Buka ligger vest på øyen.

Utenfor vestsiden av øyen ligger det noen småøyer sammen med de større øyene Hetau, Pororan, Jame og Petats.

Øyen har en liten flyplass (flyplasskode "BUA") for lokaltrafikk.

Historie 
Buka har sannsynligvis blitt bebodd av melanesiere fra cirka 1500 f.Kr. Den ble oppdaget av den britiske kapteinen Philip Carteret i 1767.

Området havnet i 1886 under tysk overhøyhet som del av Tysk Ny-Guinea. Området ble til å begynne med forvaltet av handelsselskapet Neuguinea-Kompagnie.

Etter første verdenskrig havnet området under australsk kontroll og Australia fikk seinere også offisielt mandat over hele Bismarckarkipelet av FN. 

Fra 1942 til 1945 ble øyen okkupert av Japan og var åstedet for harde kamper, men gikk siden tilbake til å være under et australsk forvaltningsmandat til Papua Ny-Guinea ble selvstendig i 1975.

Eksterne lenker 
 Om Buka
 Kart over Buka 
 Om Bukas historie (tysk)

Øyer i Papua Ny-Guinea
Melanesia
Jutta Rüdiger

Jutta Rüdiger (født 14. juni 1910 i Berlin, død 13. mars 2001) var en tysk psykolog. Fra 1937 til 1945 var hun øverste leder (Reichsreferentin des BDM, «riksreferent» eller «rikstalskvinne») for Bund Deutscher Mädel (BDM), jenteorganisasjonen som tilsvarte guttenes Hitlerjugend i det nasjonalsosialistiske Tyskland. Hun overtok etter Trude Mohr som ifølge regelverket måtte slutte fordi hun giftet seg. Fra 1942 ledet Rüdiger også Glaube und Schönheit, BDM-organisasjonen for unge kvinner fra 18 til 21 år. Hun meldte seg inn i NSDAP i 1937. 

Bund Deutscher Mädel var underlagt Hitlerjugend og deres øverste ledere Baldur von Schirach (inntil 1940) og Artur Axmann (etter 1940). Da krigen krevde mennene til fronten, ble det stort behov for arbeidskraft i Tyskland. Jutta Rüdiger kom da til å lede en styrke på flere millioner unge jenter. De skulle først og fremst bli gode hustruer og mødre for soldatene, men kunne hjelpe til på gårder, fabrikker og kontorer, i lasaretter, innsamlingskampanjer og flere andre steder. Den eneste kampinnsatsen som ble tillatt for BDM-jentene, var i luftvernsforsvaret som FLAK-medhjelpere. Enkelte gikk likevel med i Volkssturm mot slutten av krigen. 

I juli 1941 besøkte Jutta Rüdiger også Norge og møtte NS-føreren Vidkun Quisling. Hun gjestet blant annet den første tysk-norske jenteleiren ved Lillehammer.

Etter andre verdenskrig satt Jutta Rüdiger internert i amerikanske og britiske leire i to og et halvt år. Siden fortsatte hun som barnepsykolog i Düsseldorf. Hun skal ha beholdt mye av sin ideologiske overbevisning fra ungdommen.

Hun levde i et lesbisk forhold med sin medhjelper Hedy Böhmer. Forholdet skal har vart fra 1940 til 1991.

Se også 
 Jungmädelbund (JM), nazistenes organisasjon for jenter 10-14 år
 Bund Deutscher Mädel (BDM), nazistenes organisasjon for jenter 14-18 år
 Glaube und Schönheit, nazistenes organisasjon for kvinner 18-21 år

Referanser 

Personer fra Berlin
Tyske psykologer
Ledere i Hitler-jugend
Fødsler i 1910
Dødsfall i 2001
Tyske nazister
Personer tilknyttet det tredje rike
Medlemmer av NSDAP (innmeldt 1933–1945)
Tyske krigsfanger under andre verdenskrig
Tyskere fra andre verdenskrig
Habrodais

Habrodais er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).

Utseende 
Middelsstore stjertvinger med korte stjerter på bakvingene. Oversiden er ensfarget brun, eller brunoransje med brune vingespisser, undersiden lyst brunlig.

Levevis 
Larvene lever mest på trær i eikeslekten (Quercus), men også på andre løvtrær.
Sommerfuglene lever i eikeskog og buskmark, gjerne på litt tørre steder. De drikker ikke nektar fra blomster.

Utbredelse 
Denen slekten er utbredt på vestkysten av Mexico og USA, fra Baja California til Oregon, og er dermed den eneste representanten for Theclini i Amerika ved siden av Hypaurotis crysalus.

Systematisk inndeling 

 sommerfugler (Lepidoptera)
 gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea) 
 familie glansvinger (Lycaenidae) 
 delgruppe Lycaeninae (i vid forstand)
 stjertvinger  (Theclinae)
 stamme Theclini Swainson, 1831
 slekten Habrodais Scudder, 1876
 Habrodais grunus (Boisduval, 1852)
 Habrodais poodiae Brown & Faulkner, 1982

Kilder 
 Butterflies and Moths of North America – Habrodais grunus 
 Butterflies of America - Habrodais grunus  - med bilder av sommerfugler og habitater

Eksterne lenker 
 
 Brower, Andrew V. Z. 2007. Habrodais i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org 
 www.funet.fi – Habrodais
 Bilder av Habrodais poodiae

Stjertvinger
Sommerfugler formelt beskrevet i 1876
Dyr formelt beskrevet av Samuel Hubbard Scudder
Mette Møller

Mette Møller (født 7. august 1934, død 29. januar 2001) var en norsk danser, koreograf og dansepedagog. Hun var elev ved Rita Toris ballettskole fra 1945. Hun studerte videre  i London og New York hvor hun bl.a. opptrådte i Radio City Music Hall. I New York studerte hun blant annet med Vladimir Dokoudovsky. Mette Møller var tilknyttet Den Norske Ballett i Norsk Operaselskap fra starten i 1954, og ansatt i Den Norske Operas ballettkompani fra starten i 1958. Hun danset store roller både i det moderne og det klassiske repertoar i 1950- og 1960-årene, bl.a. i Tudors Paris' Dom, Ashtons Facade, Fokins Carneval og også i Svanesjøen, Giselle og som Swanhilda i Coppelia. Hun medvirket som danserinne i filmen Ni liv (1957). På slutten av sin karriere danset hun i Munch-balletten Mot Solen (Festspillene i Bergen/Nationaltheatret 1969). Mette Møller var en av initiativtakerne til Studio Oscar i Oslo hvor hun virket som pedagog.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Norges opera & ballett historie – Opera forlag

Norske dansere
Norske koreografer
Ballettdansere
Mouvement national pour la libération de l’Azawad

Mouvement national pour la libération de l'Azawad (Den nasjonale bevegelsen for Azawads frigjøring; tamasheq: ⵜⴰⵏⴾⵔⴰ ⵏ ⵜⵓⵎⴰⵙⵜ ⴹ ⴰⵙⵏⵏⴰⵏⵏⵓ ⵏ ⴰⵣⴰⵓⴷ; Tankra n Tumast ḍ Asnnannu n Azawd; arabisk: ), MNLA, tidligere kalt Mouvement national de l'Azawad (MNA; «Azawads nasjonalbevegelse») er en politisk og militær organisasjon i det ikke-anerkjente landet Azawad, som er anerkjent som en del av Mali. 

Bevegelsen skal bestå av tuareger som tidligere kjempet for den libyske hær i borgerkrigen i Libya i 2011 (selv om andre tuareger kjempet på den andre siden for det nasjonale overgangsrådet), og som siden vendte tilbake til Mali. Bevegelsen ble grunnlagt i oktober 2011, og i tillegg til tuareger inkluderer den også andre sahariske stammefolk. Den maliske regjeringa har anklaget bevegelsen for å ha tilknytning til al-Qāʿidah i det islamske Maġrib, en reaksjon ikke ulike den andre stater har brukt under den arabiske vår. MNLA har nektet for at dette er sant. I april 2012 hadde bevegelsen, sammen med den islamske organisasjonen Ançar Dine, skaffet seg kontrollen over praktisk talt hele Nord-Mali, inkludert de tre største byene, Kidal, Gao og Tombouctou. 6. april erklærte MNLA Azawad for å være en uavhengig stat. 

Bilal Ag Acherif er MNLAs generalsekretær.

Referanser

Eksterne lenker
 

Azawad
Politiske partier i Mali
Etableringer i 2011
Politikk i 2011
Sibirvalmue

Sibirvalmue (Papaver croceum) er en meget hardfør blomst i valmuefamilien.

Planten er ett- eller flerårig og blomstrer hele sommeren med enten røde, rosa, gule, oransje eller hvite blomster. Av og til kan også varianter med fylte blomster oppstå. Sibirvalmue blir opptil 50 cm høy og klarer seg i nesten all slags jord, men foretrekker godt drenert jord og full sol.

Sibirvalmue kommer opprinnelig fra Sør-Sibir, Sentral-Asia og Nord-Kina. Den har i over 200 år vært en populær og dekorativ hageplante og er mest kjent under det ugyldige vitenskapelige navnet P. nudicaule. Den sprer seg lett med frø om høsten, og mange steder har den forvillet seg fra hager. Man kan finne den igjen langs veikanter, på kulturmark og på tuftene ved fraflyttede hus og gårder. 

Frøstandene er fine til tørking og de kan brukes som evighetsblomster.

Sibirvalmue er som regel diploid med 2n = 14 kromosomer, men tetraploide eksemplarer med 2n = 48 kromosomer er også kjent.

Eksterne lenker 

 

Gule blomster
Hvite blomster
Røde blomster
Valmuefamilien
Stauder
Ivar Moe

Ivar Moe (født 7. april 1922 i Hemne, død 23. januar 2014) var stortingsrepresentant for Høyre i 1963 da Kåre Willoch var medlem i John Lyngs regjering. Moe var første vararepresentant for Høyre i perioden 1961-1965, deretter var han andre vararepresentant de neste tre periodene. Han møtte til sammen to år og 285 dager på Stortinget.

Etter artium i 1944 studerte han jus og ble cand.jur. i 1950. Deretter arbeidet han et år i Oslo Sparebank før han ble juridisk konsulent i firma Tollkonsulent Arnold Andreassen 1951-1959. Fra 1959 drev han egen advokatforretning, i perioden 1967-1984 var han juridisk konsulent for Norges Rutebileieres Forbund. Fra 1970 til 1992 var han Stortingets revisor for Riksrevisjonen.

Heder 
 Deltakermedaljen 1999
 Æresmedlem Akademisk Boldklub 1959
 Æresmedlem Trønderlaget i Oslo 1954

Kilder 
 Ivar Moe 90 år. Artikkel i Aftenposten 4. april 2012 side 62

Eksterne lenker 
 

Stortingsrepresentanter fra Høyre
Norske advokater
Deltagermedaljen
Personer fra Hemne kommune
Emmanuel Biron

Emmanuel Biron (født 29. juli 1988 i Lyon) er en fransk friidrettsutøver, som hovedsakelig konkurrerer i sprint. 

Ved U23-EM i friidrett 2009 i Kaunas i Litauen, der han deltok på det franske laget som fikk sølv på 4 x 100 meter stafett. De andre på laget var Mickael Arminana, Pierre-Alexis Pessonneaux og Teddy Tinmar. De løp på 39,26. Samme år deltok han ved Jeux de la Francophonie 2009 i Beirut. Der kom Frankrike på 7.-plass på 4 x 100 meter, og individuelt kom han på 6.-plass i lengde.

Han var med på det franske stafettlaget ved VM i friidrett 2011, men løp verken i innledningen eller finalen.

Ved det franske mesterskapet innendørs i februar 2012 fikk han sølv på 60 meter, med tiden 6,60. Christophe Lemaitre vant gullet, 1 hundredel foran Biron. I mars deltok han ved VM i friidrett innendørs 2012, der han kom på 6.-plass på 60 meter, med tiden 6,63.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Biografi hos FFA

Franske sprintere
Deltakere for Frankrike under VM i friidrett 2015
Personer fra Lyon
Fødsler i 1988
Deltakere for Frankrike under EM i friidrett 2012
Deltakere for Frankrike under VM i friidrett innendørs 2012
Gao (Gao)

Gao er regionhovedstaden i Gao-regionen i Mali. Den ikke-anerkjente staten Azawad har siden april 2012 brukt Gao som sin midlertidige hovedstad, men internasjonalt blir den anerkjent som en del av Mali. Byen ligger ved Nigers venstre bredde i Tilemsi-dalen, 320 km øst-sørøst for Tombouctou. Gao hadde i 2009 86 663 innbyggere. 

Lenge var Gao et viktig kommersielt senter for den transsaharisk handelen. Arabiske kilder utenfra hevder at Gao i det niende århundre var en viktig regional makt, og i det tiende århundre var byens hersker en muslim. Mot slutten av det trettende århundre mistet byen sin uavhengighet, og ble en del av Maliriket, men i den første halvdel av det femtende århundre gjenvant byen uavhengigheten med Sonni Alis erobringer, og den ble så Songhais hovedstad. Dette riket brøt sammen da de marokkanske saʿdiene invaderte i 1591, og marokkanerne valgte heller Tomcouctou som sin hovedstad. Da Heinrich Barth besøkte byen i 1854, hadde Gao gått inn i en nedgangsperiode, og besto av 300 hytter.

31. mars 2012 mistet den maliske regjeringa kontrollen over Gao til opprørsgruppene Mouvement National pour la Libération de l'Azawad og Ançar Dine, og 6. april erklærte MNLA at Gao var staten Azawads hovedstad. 

Byer i Mali
Azawad
Kringsjå (Vennesla)

Kringsjå er et tettsted i Vennesla, stedet er blant annet kjent for Kringsjå kraftstasjon, et av de første vannkraftverk på Sørlandet og det første som ble statlig eid.

Kringsjå holdeplass på museumsjernbanen Setesdalsbanen ligger ved den vestre enden av kraftverksdemningen.

Eksterne lenker 

 Nettside om Kringsjå

Bosetninger i Vennesla
Ugressklokke

Ugressklokke (Campanula rapunculoides) er en vakker, flerårig 20–80 cm høy plante i klokkefamilien. 

Ugressklokke har en lang jordstengel med tykke knoller. De nederste bladene er smalt hjerteformede med lange skaft, de øvre bladene er lansettformede og sittende. Blomstene er 2–3 cm lange og mørkt blåfiolette, med kanthårede fliker. Blomstringen begynner nedenfra, mens planten ennå vokser.

Ugressklokke ble innført fra Mellom-Europa til Norden som matnyttig kjøkkenplante på 1700-tallet. Den har gode spiselige blader og røtter som kan spises både rå og kokt og som er rike på C-vitamin. I tidligere tider ble planten dyrket og solgt på planteskoler, også som prydplante. Siden har den spredd seg til andre steder og blitt forvillet.

Planten har en greinet jordstengel, og små rester av rotstengelen er nok til at det kan spire opp nye planter. Har ugressklokken kommet inn i en hage, er den vanskelig å bli kvitt. Enkelte ser derfor på den som et ugress, men ugressklokken er egentlig en nyttig plante som kan brukes til mat. Og den er en vakker og dekorativ staude som kan trives under de fleste forhold.

I Norge er ugressklokke nokså vanlig på Sørøstlandet, i området fra Østfold til Mandal og nord til Elverum. Den er også innført og forvillet i Stavanger og Randaberg. I tillegg vokser den også i Trøndelag og spredt nordover til Troms.

Ugressklokke kan forveksles med sin nære slektning, nesleklokke. Men sistnevnte har karakteristiske hjerteformede taggede blader og hele planten er i likhet med brennesle dekket av hår.

Kilder 
 Johannes Lid Norsk flora Det Norske Samlaget 2005 ISBN 82-521-6029-8
 Knut Fægri: Norges planter  Cappelens forlag 1960
 C.A.M. Lindman Nordens Flora  Gyldendal Norsk Forlag 1977 ISBN 82-05-08681-

Eksterne lenker 
 

 Fremmede arter i Norge − Ugrasklokke
 Den virtuella floran − Knölklocka

Blå blomster
Klokkefamilien
Stauder
Norges flora
Ellsworth Kelly

Ellsworth Kelly (født 31. mai 1923 i Newburgh i New York i USA, død 27. desember 2015 i Spencertown i New York) var en amerikansk maler, skulptør og trykker, forbundet med hard-edge painting- og color field painting-minimalisme.

Liv og virke

Bakgrunn
Ellsworth Kelly studerte ved School of the Museum of Fine Arts i Boston (1946–1947). Året etter flyttet han til Paris hvor han studerte bysantinske og romanske monumenter ved École des Beaux-Arts. I 1954 flyttet han til New York og ble en del av kunstmiljøet der.

Kunstneriske kjennetegn 
Kelly har hele tiden arbeidet med både tegning og malerier, og senere også skulpturer. Felles for tegningene og maleriene er vektleggingen av det minimalistiske uttrykket, noe som ofte blir omtalt som «hard edge». I tegningene dominerer den enkle sorte streken mot det hvite papiret, mens ved maleriene oppstår kontrastene gjennom fargekombinasjoner i kvadratiske rutemønstre sammen med en kurvet, organisk linje. Hans arbeider viser tilsynelatende enkle teknikker og legger vekt på formens enkelhet, tilsvarende arbeidene til John McLaughlin og Kenneth Noland. Kelly benytter ofte klare farger for å forsterke sine verk. Kelly lever og arbeider i Spencertown i New York.

Elementene som preger hans malerier og tegninger finnes også i skulpturene hans. Skarpe kanter og kontraster skapes både innad i skulpturen, og i sammenheng med omgivelsene.

Utstillinger og utmerkelser 
Ellsworth Kelly hadde hatt en rekke utstillinger. Blant disse var på Galerie Arnaud (Paris 1951), Betty Parsons Gallery (New York 1956 og 1957), Whitney Museum of American Art (New York 1957), Museum of Modern Art (New York 1973), Leo Castelli Gallery (New York 1977), Whitney Museum of American Art (New York 1982), High Museum of Art (Atlanta 1985), Fort Worth Art Museum (Fort Worth 1987), Matthew Marks Gallery (New York 1994), Guggenheim Museum (New York 1996), San Francisco Museum of Modern Art (San Francisco 2002), Matthew Marks Gallery (New York 2003), Matthew Marks Gallery (New York 2006), Middlesbrough Institute of Modern Art, Middlesbrough, (Storbritannia 2010)

Kelly mottok mange utmerkelser: Brandeis Creative Arts Award der Barandeis University, Waltham (1963), Carnegie International (1964), Member of the National Institute of Arts and Letters (1974), Chevalier de l’Ordre des Arts et des Lettres[41] (1987), Praemium Imperiale (2000)

Kelly i Norge 
Kellys monumentale skulptur «Untitled (Totem)», som ruver 4,3 meter over bakken, er utplassert i Tjuvholmen skulpturpark. Slik tittelen indikerer minner formen om en totempåle.

Referanser

Eksterne lenker 
 Om Ellsworth Kelly, fra Museum of Modern Art (engelsk)
 Biografi fra Guggenheim Museum (engelsk)
 The Art Story Org

Kunstnere fra USA
Postmodernisme
Personer fra Orange County i New York