alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Riksvei 83

Riksvei 83 (Rv83) går mellom Bergseng og Tjeldsund bru i Harstad. Veien går fra Harstad langs Vågsfjorden og Tjeldsundet til Hamna ved Tjeldsundbrua.

Veien gikk tidligere fra Langvassbukt i Kvæfjord, strekningen mellom Langvassbukt og Harstad ble omklassifisert til fylkesvei fra 1. januar 2010, se fylkesvei 83.

Prosjekter: Bedre vei i Harstad tettsted.

Kommuner og knutepunkter



Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart

 Hurtigbåter - Troms fylkestrafikk

Riksveier
Veier i Troms og Finnmark
Veier i Harstad
Bomveier i Norge
Riksvei 110

Riksvei 110 (Rv110) går mellom Jonstenkrysset (avkjøring 11 på Europavei 6) vest for Karlshus i Råde og Rakkestadsvingen i Fredrikstad. De første snaut to kilometerne fra Jonsten til Karlshus går veien i samløp med fylkesvei 118.

Før 1. januar 2010 var fylkesvei 130 (2010-2019 fylkesvei 110) del av veien.

Fra 1928 til 1965 gikk RV 5 fra Karlshus i Råde til Trara i Fredrikstad som en sidevei til RV 1.

Kommuner og knutepunkter



Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart
 

Riksveier
Veier i Viken
Veier i Fredrikstad
Veier i Råde
Severdigheter i Viken
Fylkesvei 120

Fylkesvei 120 (Fv120) går mellom Hurdal kirke i Hurdal og Patterød i Moss. Veiens lengde er 137,5 km, hvorav 37,1 km i Østfold og 100,4 km i Akershus.

Før 1. januar 2010 var veien del av riksvei 120.

Kommuner og knutepunkter

Bjørke kirke

Erstattet av riksvei 159

Eksterne lenker 

 Vegvesenets vegkart 

Fylkesveier i Viken
Veier i Moss
Veier i Våler i Østfold
Veier i Indre Østfold kommune
Veier i Enebakk
Veier i Rælingen
Veier i Lillestrøm kommune
Veier i Gjerdrum
Veier i Nannestad
Veier i Ullensaker
Veier i Hurdal
Primære fylkesveier
Fylkesvei 152

Fylkesvei 152 (Fv152) går mellom Mastemyr i Nordre Follo og Drøbak i Frogn. Veiens lengde er 34 km.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Viken
Veier i Nordre Follo
Veier i Ås
Veier i Frogn
Fylkesvei 157

Fylkesvei 157 (Fv157) er en vei som går mellom Nesoddtangen i Nesodden og Dal i Frogn i Akershus, siden 2020 del av Viken fylke. Veiens lengde er 23,3 km.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter

Sandvang

Svestad

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Viken
Veier i Frogn
Veier i Nesodden
Riksvei 159

Riksvei 159 (Rv159) er en firefelts motorvei mellom Karihaugen i Oslo og Lillestrøm i Lillestrøm. Veien er hovedvei/innfartsåre fra Lørenskog og Rælingen kommune.

I Oslo ligger pårampen til E6 lenger vestlig enn avrampen fra E6, derfor er lengden i Oslo 1,1 km vestover, og 0,7 km østover. I Akershus er lengden 9,7 km.

Før 1. januar 2010 var fylkesvei 159 del av veien.

Kommuner og knutepunkter
Avstander er angitt i km

Motorvei Karihaugen–Lillestrøm (8 km)

|Rv}}

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart
 
 Vegvesenets liste over kryssnummer

Riksveier
Riksveier i Oslo
Veier i Viken
Veier i Lørenskog
Veier i Lillestrøm kommune
Veier i Rælingen
Riksvei 163

Riksvei 163 (Rv163) går mellom Skogskrysset i Lørenskog og Økern i Oslo. Veiens lengde er 11 km, hvorav 1,2 km i Akershus og 9,8 km i Oslo.

Veien består av Østre Aker vei (Oslo) og Lørenskogveien (Lørenskog). Strekningen har fire felt og planskilte kryss frem til krysset med E6, men er ikke klassifisert som motorvei. Strekningen videre i Lørenskog er tofeltsvei frem til rundkjøringen med Marcus Thranes vei, og firefeltsvei med rundkjøringer videre derfra til riksvei 159.

Kommuner og knutepunkter





Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart
 

Riksveier
Veier i Viken
Veier i Lørenskog
Riksveier i Oslo
Veier i bydel Stovner
Veier i bydel Grorud
Veier i bydel Bjerke
Bomveier i Norge
Fylkesvei 258

Fylkesvei 258 eller Nasjonal turistvei Gamle Strynefjellsvegen går mellom Grotli i Skjåk og Ospeli bru i Stryn. 

Veien sto ferdig i 1894. Veien var opprinnelig hovedfartsåren mellom nord-østlandet og Nordfjord, og ble opprettholdt etter at den nye Strynefjellsveien ble åpnet i 1977 mellom Grotli og Ospeli bru.

 Hele veien har fått status som Nasjonal turistvei Gamle Strynefjellsvegen.

Veien forlater riksvei 15 ved Grotli og følger Mårådalen og Videdalen til Videseter der den etter 27 km møter riksvei 15 igjen ved Ospeli bru. Veien er stengt om vinteren. Fylkesvei 258 har beholdt grusdekket ettersom den har verdi i henhold til Nasjonal verneplan for veger og bruer. Blant de andre er fylkesvei 252 (Tyin-Eidsbugarden) og fylkesvei 886 (Bjørnstad-Grense Jakobselv).

I området lever det villrein som ikke bør forstyrres, en finner derfor lite informasjon eller rasteplasser på veien.

Sammen med den nye Strynefjellsveien på riksvei 15 er fylkesvei 258 foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Fylkestinget i Oppland bestemte at bare kjøretøy under åtte meter og åtte tonn akseltrykk kan bruke veien fra og med sesongen 2019, noe som betyr at veien er stengt for busser. Bakgrunnen er stor slitasje på veien og mye vedlikeholdsarbeid.

Bakgrunn
Høyfjellsveien over Strynefjellet fra Stryn til Grotli har vært i bruk som ferdselsvei i uminnelige tider. Fra gammelt var det flere veier mellom Stryn og Skjåk, men bare brukbare som ride- eller kløvvei. En av de mindre brukte traseene gikk mellom Grotli og Videseter gjennom Vassvendedalen. Den viktigste traseen mellom Nordfjord og Ottadalen gikk gjennom Raudalen og Sundalen over Kamperhamrane som var det vanskeligste partiet. Der ble det muret en trapp med 3000 trinn. Folk fra Stryn brukt denne veien blant annet til markedet på Nordberg. I 1880 var kjøreveien fra Skjåk til Grotli ferdig, den var anlagt i 1,8 til 2,4 meters bredde. I 1881 ble det gjort vedtak om å bygge vei mellom Hjelle ved Oppstrynsvatnet og Sjåk og veien sto klar i 1894. Veien var åpen bare noen få måneder sommer og høst. Helt til 1950-tallet ble veien åpnet etter vinterstenging med håndkraft (spade) i juni måned. I oktober 1978 ble åpnet helårsvei langs alternativ trase (riksvei 15) mellom Videseter og Langvatnet via Grasdalen. Gamle Strynefjellsvegen holdes åpen juni-oktober og ble inkludert på listen over utvalgte nasjonale turistveier.

Kommuner og knutepunkter 
 Nasjonal turistvei Gamle Strynefjellsvegen





Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 Flyfoto fra 1976 på Finn.no kart 
 Flyfoto fra 2013 på Finn.no kart 
 Vegvesenets vegkart 
 
 Norway: Fv. 258 Old Strynefjell Road (video)

Fylkesveier gjennom flere fylker
Fylkesveier i Innlandet
Fylkesveier i Vestland
Nasjonale turistveier
Veier i Skjåk
Veier i Stryn
Primære fylkesveier
Fylkesvei 319

Fylkesvei 319 (Fv319) går mellom Kobbervikdalen henholdsvis Bangeløkka i Drammen og Stuabrua i Holmestrand.

Mellom Sande sentrum og Stuabrua i Holmestrand var veien tidligere skiltet riksvei 318.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

2019 ble veien forlenget med delstrekningen Bangeløkka – Kobbervikdalen fra fylkesvei 282.

Kommuner og knutepunkter





Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier gjennom flere fylker
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Fylkesveier i Viken
Veier i Holmestrand
Veier i Drammen
Primære fylkesveier
Europavei 75

Europavei 75 (E75) er en europavei som går fra Vardø i Finnmark via Finland, Polen, Slovakia, Ungarn, Serbia, Nord-Makedonia og Hellas til Sitia på Kreta. Veiens lengde i Norge er 209 km. Hele traséen er rundt 4300 km lang; E75 er dermed den nest lengste europaveien i retning nord-syd. E75 er den sørligste av alle europaveier.

Trasé fastlagt av UNECE: Vardø – Utsjok – Ivalo – Sodankylä – Rovaniemi – Kemi – Uleåborg – Jyväskylä – Lahtis – Helsingfors ... Gdańsk – Świecie – Łódź – Piotrków Trybunalski – Katowice – Č. Tĕšin – Žilina – Bratislava – Győr – Budapest – Szeged – Beograd – Niš – Kumanovo – Skopje – Gevgelija – Evzoni – Thessaloniki – Larisa – Almyros – Lamia – Athen ... Khaniá – Iraklion – Agios Nikolaos – Sitia. Etter det gamle nummersystemet fra 1950 gikk E75 mellom Stjørdal og Sundsvall.

Mellom Helsingfors og Gdańsk er det ingen direkte sjøforbindelse, men det har vært det. Finnlines har fergerute mellom Helsingfors og Gdynia. Det er også mulig å ta ferge til Tallinn i Estland og kjøre ned E67 helt frem til Polen for å igjen komme til E75. E45, E75 og E105 er de eneste europaveier i Norge som går sør for Sverige eller Storbritannia.

Knutepunkter 

Se også europavei 75 (Norge) og Riksvei 4 (Finland) for detaljer.

Referanser

Eksterne lenker 

Europaveier
Veier i Troms og Finnmark
Europaveier i Norge
Europaveier i Finland
Veier i Polen
Veier i Tsjekkia
Veier i Slovakia
Veier i Ungarn
Veier i Serbia
Veier i Nord-Makedonia
Veier i Hellas
Europavei 8

Europavei 8 (E8) er en europavei som går fra Tromsø til Åbo i Finland. Mellom Nordkjosbotn og Skibotn deler den trasé med europavei 6. I Finland følger den i hovedsak grensen til Sverige ned til Bottenviken. Veiens lengde i Norge er 161,5 km.

Trasé fastlagt av UNECE: Tromsø – Nordkjosbotn – Skibotn – Kilpisjärvi – Torneå – Uleåborg – Vasa – Åbo.

Historikk 
Betegnelsen E78 ble innført 1. juni 1965 for strekningen Tromsø – Kilpisjärvi – Torneå. UNECE besluttet i 1983 å reformere systemet. E78 skulle få nummeret E08 og E6 skulle få nummeret E47. Det tok noen år med forhandlinger om E6 og først 1992 ble det nye systemet innført i Norge der E8 gikk (Tromsø – Kilpisjärvi – Torneå). E8 ble forlenget fra Torneå til Åbo i 2002. Før 1985 gikk E8 fra London via Hoek van Holland – Hannover – Berlin til Brest i Hviterussland.

Knutepunkter 

Se europavei 8 (Norge) og europavei 8 (Finland) for detaljer.

Kilder 
 FENNIA Kartverk över Finland, Lantmäteristyrelsen og Weilin+Göös 1979. ISBN 951-35-1955-4
 GT SUOMI – FINLAND Vägatlas, Genimap Oy, Vantaa Finland 2005. ISBN 951-593-944-5
 Suomi – Finland Stadsatlas, Genimap Oy, Vantaa 2003. ISBN 951-593-874-0
 Grunnkart (Kartplatsen, Lantmäteriverket)
 Svenska ortnamn i Finland

Se også 
 Europavei 8 (Norge)
 Europavei 8 (Finland)

Eksterne lenker 
 

Europaveier
Veier i Troms og Finnmark
Europaveier i Norge
Europaveier i Finland
Fetetirsdag

Fetetirsdag (feitetirsdag eller feittirsdag, også kalt grautatirsdag og hvitetirsdag) er dagen før fastetiden begynner. Fetetirsdag er tirsdagen etter fastelavnssøndag og blåmandag og dagen før askeonsdag. Datoen for fetetirsdag varierer mellom 3. februar og 9. mars ut fra når påsken faller.

Norske tradisjoner
Siste dag før fasten skulle det tradisjonelt fylles opp med kraftig kost. Det er fortsatt mange steder i Norge, spesielt i Trøndelag og Nord-Norge, tradisjon for å spise saltkjøtt og kålrotstappe på fetetirsdag. En annen tradisjon er å spise rømmegrøt, melkemat, egg og melmat, som fastelavnsboller, som en overgang til de magre fastedagene. Betegnelsen hvitetirsdag skal ha sammenheng med denne tradisjonen.

Fetetirsdagen er en folkelig fest som ikke har noen plass i liturgiske kalendrer eller kirkeårsliturgier. Den er heller ikke del av fastetiden. Men dagen har antitesisk tilknytning til fastetiden ved sitt iboende budskap om den tilskyndende faste.

Fetetirsdag faller på  i , og på  i .

Regionale varianter
I mange land er fetetirsdagen kjent som mardi gras (fra fransk) og er den siste dagen i karnevalet. Blant de mest kjente mardi gras-feiringene er New Orleans Mardi Gras og karneval i Brasil.

Se også
Artikkelen bevegelige merkedager viser datoer til 2109, fetetirsdag er én dag før askeonsdag.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker
 

Norsk mat
Fastetiden
Karneval
Fylkesvei 356

Fylkesvei 356 (Fv356) går mellom Straume i Drangedal og Vallemyrane i Porsgrunn.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei; etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Kommuner og knutepunkter



Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Primære fylkesveier
Fylkesveier i Vestfold og Telemark
Veier i Porsgrunn
Veier i Skien
Veier i Drangedal
Brugde

Brugde (Cetorhinus maximus) er en haiart som er utbredt i de fleste tempererte havområder. Arten er filtereter som i hovedsak eter plankton og er ufarlig for mennesker.

Som voksen har brugda vanligvis en lengde på 8-10 meter, men kan i noen enkelte tilfeller bli opp til 13,7 meter. Dette gjør den til havets nest største fisk, etter hvalhaien. 

Når brugda eter svømmer den nær overflaten med gapet åpent, og siler ut planktonet gjennom gjellegitteret. Brugda er et sosialt dyr, og danner gjerne grupper etter kjønn. Den legger ut på lange turer, og trekker inn mot varme hav om våren. Om høsten trekker den tilbake til dypere hav.

Brugdas lever kan utgjøre ca. 25 % av totalvekten. Den antas å spille en rolle både for lagring av energi og for regulering av oppdrift. Leveren utnyttes kommersielt for utvinning av olje.

Brugda er i dag utrydningstruet på grunn av overfiske og er fredet i de fleste farvann. Fisket etter brugde er hovedsakelig på grunn av oljen, men også finnen, som er populær å bruke i haifinnesuppe. Ellers benyttes også andre deler av haien for eksempel i tradisjonell kinesisk medisin og som afrodisiakum i Japan, noe som har lagt ytterligere press på bestanden. 

Bruk av hai i tradisjonell kinesisk  medisin er i stor grad begrunnet i overtroen om at haier ikke får kreft (noe som ikke stemmer), og at hai derfor kan brukes til behandling av kreft hos mennesker.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 «Brugde på bytur», fra en side om turmål i Lofoten
 «Brugde», fra fiskeri.no
 «Sjekk det beistet!», nyhetsartikkel om fisker fra Vågsøy som fanget en 250 kg tung brugde

Norske haier
Fisker formelt beskrevet i 1765
Tradisjonell kinesisk medisin
Fisker på norsk rødliste
Sårbare arter på IUCNs rødliste
Fisk i Middelhavet
Haier
Nore (kommune)

For artikkelen om elva i Irland, se Nore (elv).
Nore er en tidligere selvstendig kommune i Buskerud. Fra 1837 var området del av Rollag formannskapsdistrikt.

I 1858 ble Nore skilt ut fra Rollag som egen kommune med  innbyggere.

Den 1. januar 1901 ble Opdal (Uvdal) skilt ut fra Nore som egen kommune med  innbyggere. Nore hadde da  innbyggere

Den 1. januar 1962 ble Nore og Uvdal kommuner slått sammen til Nore og Uvdal kommune. Nore hadde ved sammenslåingen  innbyggere.

Norefjord er sentrum i Nore. Der ligger Nore kirke (1880), Nore skole- og samfunnshus, Numedalshallen og Numedal videregående skole. Nore stavkirke (1167) ligger like sør for sentrum.

Kjente personer fra Nore 
 Oddmund Kristiansen (1920–1997), glassmaler
 Lars Larsen Solaas (1929–2011), maler 
 Helge Thorheim (1948–), politiker
 Karsten Fullu (1971–), tekst- og manusforfatter

Eksterne lenker
 

Tidligere kommuner i Buskerud
Nore og Uvdals historie
Norske kommuner etablert i 1858
Kommuner opphørt i 1962
Kind of Blue

Kind of Blue er et jazzalbum av Miles Davis som ble utgitt .

Etter Somethin' Else var Kind of Blue det andre albumet som resulterte av samarbeidet mellom Miles Davis og Julian Cannonball Adderley. 

Opptakene ble gjort på to dager: 2. mars og 22. april . Som vanlig ga Davis de andre bandmedlemmene beskjed svært kort tid før opptakene skulle finne sted. Selv hadde han bare noen få idéer, som besto av akkorder, skalaer og bruddstykker av melodier. Før hvert stykke ble innspilt ga Davis bare noen knappe instruksjoner til musikerne. Bortsett fra «Flamenco Sketches», der to opptak var nødvendig, var han tilfreds med resultatet allerede etter ett opptak.

Albumet blir sett på som ett av de viktigste innenfor jazzen. Låten «So What» regnes kanskje som en av tidenes mest kjente jazzlåter. I 2003 kom Kind of Blue på 12.-plass i musikkmagasinet Rolling Stones liste over «Tidenes 500 beste album».

Sporliste
«So What» (Davis) – 9:25
«Freddie Freeloader» (Davis) – 9:49
«Blue in Green» (Davis) – 5:37
«All Blues» (Davis) – 11:35
«Flamenco Sketches» (Davis) – 9:25
«Flamenco Sketches» (alternativ versjon) (Davis) – 9:32 (var ikke med på originalalbumet)

Musikere

 Miles Davis – trompet, leder
 Cannonball Adderley – altsaksofon
 John Coltrane – tenorsaksofon
 Bill Evans – piano, Covertekst
 Wynton Kelly – piano på "Freddie Freeloader"
 Paul Chambers – bass
 Jimmy Cobb – trommer

Referanser

Litteratur
Ashley Kahn: Kind of Blue: The Making of the Miles Davis Masterpiece, forord av Jimmy Cobb, Da Capo Press, USA (), ISBN 0-306-81067-0

Eksterne lenker   
 

Miles Davis-album
Musikkalbum fra 1959
Per Egil Ahlsen

Per Egil Ahlsen (født 4. mars 1958 i Fredrikstad) er en norsk tidligere fotballspiller. Ahlsen begynte som midtbanespiller, men ble senere omskolert til midtstopper. Han spilte 54  for Norge, og var kjent for sine langskudd.

Ahlsen begynte sin karriere på seniornivå i Fredrikstad på midten av 70-tallet. Han ble cupmester med FFK i 1984, mye takket være sitt fantastiske frisparkmål fra 35 meter – en scoring som ofte blir regnet som det flotteste målet som noen gang er scoret i norsk fotball. I 1987 gikk Ahlsen til Brann, hvor han spilte seks sesonger, kun avbrutt av et kort låneopphold i tyske Fortuna Düsseldorf. I denne perioden ble han en svært populær og betydningsfull spiller på Brann-laget. 

Etter 1992-sesongen forlot han Brann til fordel for moderklubben Fredrikstad, der han avsluttet karrieren i 1994. Han ble kåret til Årets spiller i norsk fotball av VG både i 1984 og 1987, første gang som Fredrikstad-spiller, andre gang som Brann-spiller. 

Ahlsen var i flere år på 2000-tallet hjelpetrener for FFK under Knut Torbjørn Eggen og Egil Olsen.

I 2010 var han med i NRK-serien Mesternes Mester.

Karriere som spiller 
(Sist oppdatert 11. januar 2006)

* Kun eliteseriekamper.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske fotballspillere
Norske landslagsspillere i fotball for herrer
Deltakere for Norge under Sommer-OL 1984
Fotballspillere under Sommer-OL 1984
Fotballspillere for Fredrikstad FK
Fotballspillere for SK Brann
Norske fotballspillere i Tyskland
Fotballspillere for Düsseldorfer TSV Fortuna 1895
Vinnere av Kniksenprisen
Mesternes Mester-deltakere
Personer fra Fredrikstad kommune
Norgesmestere i fotball
Tobisfisker

Ammodytes
 Ammodytoides
 Bleekeria
 Embolichthys
 Gymnammodytes
 Hyperoplus
 Lepidammodytes
 Protammodytes

Tobisfisker eller silfamilien (Ammodytidae) er en gruppe av små langstrakte piggfinnefisker. 

Disse fem artene finnes i Norge: uflekket storsil (Hyperoplus immaculatus), storsil (H. lanceolatus), glattsil (Gymnammodytes semisquamatus), havsil (Ammodytes marinus) og småsil (A. tobianus).

De benyttes i hovedsak til produksjon av fiskemel og fiskeolje. Indirekte spiller de stor rolle som føde for torsk, hvitting, hyse, sei, sild, makrell og ulike flyndrearter. Sil er også viktig for lunde og andre sjøfugler.

Litteratur 
 Torsvik, Mortensen, Nedreaas (red.) Fiskeribiologi ISBN 82-529-1720-8

Eksterne lenker 
 
 Småsil – tobis, generell informasjon
 Andersen, Elisabeth Kirkeng: «Tobis sliter på grunn av overfiske», Forskning.no 6. mai 2004

Sil- og fjesingfisker
Fisker formelt beskrevet i 1835
Dyr formelt beskrevet av Charles Lucien Bonaparte
Piggvar

Piggvar (Scophthalmus maxima) er en flyndrefisk i varfamilien. Den har en tykk nesten rund kropp, med lengde opp til 1 m og vekt på 25 kg. Den er vanligvis venstrevridd og ligner på slettvar, men kjennes lett fra denne på at skinnet på den fargede siden (oppsiden) har spredte beinknuter, dessuten er kroppsformen bredere. Den fargede siden er gråspraglet, blindsiden vanligvis rent hvit bortsett fra noen mørke flekker ved hodet.

Piggvaren lever på sandbunn, helst på forholdsvis grunt vann. Den er mest aktiv om sommeren, om vinteren ligger den mye i ro. Den lever hovedsakelig av bunnlevende fisker, som sil (tobis) og kutlinger, og til en viss grad av flerbørstemarker og andre bunndyr.
Piggvaren er utbredt langs det meste av norskekysten nord til Nordland.

Matfisk 
Piggvaren har et ganske fast, helt hvitt kjøtt med delikat smak, og er høyt skattet som matfisk. Den er én av de best betalte fiskene fra norske farvann. De gamle romerne lovpriste piggvar som "havets fasan". Piggvaren fanges med garn og snurrevad, en del tas også av sportsdykkere. Oppdrettspiggvar selges til fiskegrossister som igjen leverer det meste til eksklusive restauranter.

Oppdrett 
På grunn av meget høy salgspris har piggvaren vært en attraktiv art for fiskeoppdrett. Den liker varmt vann og flere av oppdrettsforsøkene har vært knyttet til kraftverk med tilgang på varmt spillvann. Stolt Sea Farm Turbot Norway AS utnytter spillvarme fra Eramets smelteverk i Kvinesdal i Vest-Agder og har de siste årene vært landets eneste piggvaroppdrett. Årskapasiteten er 250 tonn piggvar.  Bløgget oppdrettspiggvar renses og pakkes av Ulland AS på øya Hidra i Flekkefjord. Stolt-Nielsen Ltd. har også flere piggvaroppdrett i Spania med en årskapasitet på over 5000 tonn.

Referanser

Litteratur 
 Torsvik, Mortensen, Nedreaas (red.) Fiskeribiologi ISBN 82-529-1720-8

Eksterne lenker 
 
 

Flyndrefisker
Fisker formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
Fisk i Middelhavet
Smørflyndre

Smørflyndre (Glyptoceophalus cynoglossus), også kalt mareflyndre, er en fisk i flyndrefamilien. Lengde opptil 60 cm med vekt på ca. 2,5 kg. Vanlig langs hele norskekysten, hvor den lever på sandbunn fra 40–1500 m dyp. God matfisk.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Flyndrefisker
Fisker formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
Hoffjøde

En hoffjøde eller hoffaktor (fra tysk Hofjude(n), Hoffaktor)  betegnet historisk en jødisk handelsmann som tok seg av finansielle anliggender for kristne fyrstehus i Europa, særlig i Tyskland.

Hoffjøder fantes fra 1500-tallet frem til 1700-tallet. De hjalp sine potentater med å skaffe penger og andre verdier, og ved anskaffelse av luksusvarer. Ikke alle «hoffjøder» var jøder, men de utgjorde det store flertallet. Grunnene for at disse oppgavene ble overlatt til jøder lå dels i deres erfaring og dyktighet i finanssaker (kristne drev ikke med pengeutlån mot renter, fordi det ble ansett som uetisk og skittent), og dermed deres ofte store nettverk, dels i den høye risiko og til en viss grad sosiale stigmatisering som fulgte med arbeidet, og som få kristne handelsmenn var villige til å utsette seg for. Hoffjødene kunne ha stor politisk innflytelse ved hoffene, men var på den andre siden avhengig av fyrstens luner.

En av de mest kjente hoffjøder er Joseph Süß Oppenheimer (1698-1738), virksom ved hoffet til den württembergske hertug Karl Alexander. Her arbeidet senere med stor suksess Madame Kaulla (1739–1809) under kong Wilhelm I av Württemberg. I Hannover virket Leffmann Behrens i tjenesten til de tre welferhertuger Johann Friedrich, Ernst August og Georg Ludwig. En annen er Veitel Heine Ephraim (1703–1775), formann for den jødiske menigheten i Berlin, kongelig prøyssisk hoffjøde og eier av flere gull- og sølvsmedvirksomheter. Den tysk-jødiske bankieren Amschel Mayer Rothschild (1773–1855) ble utnevnt til hoffjøde av Vilhelm I i 1801. Esther Liebmann var hoffjøde og myntmester hos Fredrik I av Preussen mellom 1702 og 1713.

Referanser

Eksterne lenker 
 Om hoffjøder (på tysk)
 Om hoffjøder (på tysk)

Jødedom
Europas historie
Rivieraen

Rivieraen er landskapet langs Det tyrrenske havets nordkyst vest i Middelhavet. Området er delt mellom Frankrike, Italia og Monaco. 

Den franske delen (med Monaco) blir kalt den franske riviera eller Côte d’Azur, mens den italienske delen blir kalt den italienske riviera. 

Populært anslåes den italienske rivieraen å starte ved Capo Corvo nær La Spezia og ende ved Cap Martin nær Menton. Den franske rivieraen starter i Menton, 2 km inn i Frankrike og ender i Toulon, ikke langt fra Marseille. Den "store" Riviereaen strekker seg altså fra La Spezia til Toulon, en strekning på rundt 450 km. De mest populære turiststedene er Toulon, Cannes, Saint-Tropez, Antibes, Nice, Menton, San Remo, Savona, Levanto, La Spezia, Massa og Viareggio     

I blant kalles også Italia kyst ved Adriaterhavet for den adriatiske riviera. 

I den sørlige Østersjøen, er det den tyske riviera - i Mecklenburg og Vorpommern.

Frankrikes geografi
Italias geografi
Monaco