alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Sobel

Sobel (Martes zibellina) er et lite rovpattedyr i mårfamilien.

Den ligner på slektningen mår, og det forekommer hybrider mellom de to artene. Strupen er lysere enn resten av pelsen, men det er ingen markert strupeflekk. Kroppslengden er 32–46 cm, og halen er 14–18 cm. Beina er lengre enn hos mår, og ørene er mye større. Den verdifulle pelsen er myk, lang og varierer i farge fra brunsvart til lysebrun.

Sobel er utbredt i det eurasiske barskogbeltet fra vestskråningen av Uralfjellene østover til Stillehavet inkludert Kamtsjatka, Sakhalin og Hokkaido. Den finnes sørover til de nordligste delene av Kasakhstan, Mongolia, Kina og Korea. Fram til 1600-tallet fantes sobel også på Den skandinaviske halvøy, men overdreven jakt gjorde at den forsvant.

Arten lever mer i underskogen og på marka enn mår, selv om den er en god klatrer. Føden består av pattedyr, fugler, furufrø og bær. Blant byttedyrene er sibirpipehare, ekorn, eurasisk flygeekorn, bisamrotte, murmeldyr, hare og moskushjort. Fosterutviklingen er forlenget, som hos mange andre mårdyr. Én til sju unger fødes 245–298 dager etter paring.

Bestanden i Sibir var fram til 1940-årene sterkt redusert på grunn av jakt. Mange områder ble da stengt for jakt, og jakten andre steder er strengt regulert med fastsatte kvoter. Det ble foretatt omfattende utsetting i områder der arten var borte. I ettertid har bestanden vokst, og arten er ikke regnet som truet. Vinteren 2011–2012 var fangsten i Russland på 700 000–750 000 individer.

Sobelpels er den mest kostbare typen pelsverk. I Sovjetunionen ble det drevet oppdrett av sobel, men det meste av pelsen som nå selges kommer fra viltlevende dyr.

Sobelpensler er til tross for navnet ikke laget av sobelpels, men av pelsen til sibirflodilder (Mustela sibirica).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Mårdyr
Liffey

Liffey, An Life på gaelisk, er en elv som renner ut i Irskesjøen gjennom sentrum av Dublin. Navnet «Liphe», eller «Life» var navnet på en slette som elven rant igjennom, og ble senere navn på elva. Navnet på elva var opprinnelig «An Ruirthech», den som har sterk strøm.

Liffey er den største elva i Dublin. Sideelvene heter Dodder, Poddle og Camac. Havna i Dublin består av elvas utløp. Både elva Dodder og kanalene Grand Canal (Irland) og Royal Canal munner ut i Liffey i havneområdet.

Elvas løp 
Liffeys kilde ligger ved «Kippure» som er et fjell i grevskapet Wicklow sør for Dublin.  Elva har et fall på 500 meter og renner 125 km videre gjennom grevskapene Kildare og Dublin.

Det er tre kraftstasjoner ved Poulaphouca, Golden Falls og Leixlip, som tilhører det offentlige irske elektrisitetsverket, ESB, Electricity Supply Board. I tillegg er det flere mindre, private kraftverk langs elva.

Elva renner igjennom byene Ballymore Eustace, Newbridge, Caragh, Celbridge, Leixlip og Lucan før den renner gjennom Dublin sentrum og ut i Dublinbukten.

Bruk og trafikk på elva 
I mange århundrer har det vært ferdsel for å handle på elva helt fra vikingene grunnla Dublin til nyere tid.

Flere skip var ofte å se i Liffey da de lastet øl for eksport fra Guinness bryggeriet, «St. James's Gate». Noen av disse var Lady Patricia  og Miranda Guinness.

De siste årene er den eneste regelmessige trafikken på elva sightseeing båter med guide, kalt Liffey Voyage. 

Elva deler Dublin i nordlig og sørlig del. Den renner igjennom byen omtrent rett mot øst. Den renner midt igjennom det mest sentrale av sentrum, som antagelig er brua med hovedgata «O'Connell Street».

Litt utenfor byen, ved Chapelizod, brukes elva av flere roklubber, både fra universitetene og fra politiet, til trening og konkurranser.

Siden 1960 er det hvert år arrangert kano-padlekonkurranse, The Liffey Descent, 27 km med strømmen fra Straffan til Islandbridge.

Broer over Liffey 
Over elva går et stort antall broer. De fleste er åpne for biltrafikk, men enkelte er fotgjengerbruer.
Fra vest mot øst er bruene:

 The Bridge at 16 (19de århundre smijernshengebro for fotgjengere mellom hullene i golfbanen «The K Club»).
 Lucan Bridge
 West-Link Bridge (del av motorveien M50 som er bomvei).
 Anna Livia Bridge (ved Chapelizod)
 Island Bridge
 Liffey jernbanebro (for godstog)
 Sean Heuston Bridge
 Frank Sherwin Bridge
 Rory O'More Bridge
 James Joyce Bridge
 Mellowes Bridge
 Fr. Mathew Bridge
 O'Donovan Rossa Bridge
 Grattan Bridge
 Millennium footbridge (for fotgjengere)
 Ha'penny Bridge (For fotgjengere)
 O'Connell Bridge
 Butt Bridge
 Loopline Bridge (Jernbane)
 Talbot Memorial Bridge
 Sean O'Casey Bridge (Fotgjengere)
 East-Link Bridge (Bomvei)

Kai anlegg 
. 

Kaiene i Liffey heter: Custom House Quay, Bachelor's Walk, Sir John Rogerson's Quay, Eden Quay og Merchant's Quay.

Annet 
På øya Tasmania i Australia er det en by som heter Liffey.

Elver i Republikken Irland
Kildare
Wicklow
Dublin
Fredag (magasin)

FREDAG var et popkulturelt ungdomsmagasin som utkom hver fredag som et bilag til Dagbladet i perioden fra 1990 til 2012. Målgruppen var popkulturinteresserte mellom 20 og 30 år. De viktigste stoffområdene var musikk, uteliv, film, TV, mote, teknologi, spill, sex og ungdomskultur.

Historie 
Første utgave av FREDAG ble lansert i november 1990. I starten var Fredrik Skavlan fast bidragsyter. Siden ble magasinet lagt om fire ganger. I 2005 kom magasinet i ny drakt, med endret layout, ny logo, mindre format og tykkere papir. Det nye magasinet ble lansert samtidig som det daværende SPORT-magasinet, som ble lagt ned noen år før FREDAG. Våren 2009 gjennomgikk FREDAG en ny, omfattende redesign for å favne bredere, blant annet med flere seksjoner og mye småstoff.

Våren 2012 ble magasinet nedlagt og erstattet av en ny seksjon med featurestoff i hovedavisa.

Spalter 
Gjennom de to tiårene magasinet eksisterte, hadde det en rekke forskjellige, faste spalter. Den mest kjente var «Sterke meninger», som eksisterte frem til nedleggelsen i 2012. Til den spalten kunne leserne sende inn korte, humoristiske meldinger med en sterk mening om hva som helst. De trykkede meldingene ble belønnet med en CD. Da magasinet var nytt, var meldingene mer tradisjonelle, og noe lengre leserinnlegg ble trykket med fullt navn på innsenderen.

En annen spalte som var med helt fra starten var «Helgelyd», der redaksjonen anbefalte ny musikk. Magasinet hadde også en enquête der medarbeiderne svarte på et spørsmål som var knyttet til en av hovedsakene i bladet. I starten var dette en vanlig enquête med vilkårlige respondenter.

Dagbladets restaurantanmeldelser sto i sin tid på trykk i FREDAG, og ble derfor samlet under vignetten «Robinson & FREDAG». Spalta ble siden flyttet til Magasinet. I stedet fikk FREDAG en ukentlig utelivstest der to anmeldere som kalte seg «Dagen & Derpå» testet utesteder. Spalten eksisterte frem til bilaget ble nedlagt i 2012.

Fra magasinets start og fram til en stykke ut på 2000-tallet, ble kontaktannonser trykket i FREDAG under spaltenavnet «Noen som passer for meg».

De siste årene hadde FREDAG spalta «Sex», der lege og skuespiller Anders Danielsen Lie skrev om seksualitet. I «Alle snakker om» anbefalte redaksjonen alternativer til mainstream-filmer, -musikk, -bøker og så videre. «Gym & Tonic» var bladets treningstestere. I «På en snurr» fortalte en kjendis om sine utelivsvaner.

Redaksjonelle ledere
 Pål Nordseth 2011 - 2012
 Sigrid Hvidsten 2008 - 2011
 Randi Fuglehaug 1. februar 2006 – 2008
 Anne Gunn Halvorsen
 Eivind Eidslott – 31. januar 2006
 Joachim Førsund

Eksterne lenker 
 Artikkel i Dagbladets annonseseksjons månedsbrev da Fuglehaug tiltrådte som leder i Fredag.

Fredag (magasin)
FREDAG (magasin)
Publikasjoner etablert i 1990
Publikasjoner nedlagt i 2012
Randi Fuglehaug

Randi Fuglehaug (født 21. august 1980 på Voss) er en norsk forfatter og journalist. 

Fuglehaug har skrevet både skjønnlitteratur og sakprosa for barn og voksne. Hennes første krimroman for voksne, «Fallesjuke», ble tildelt Maurits Hansen-prisen «Nytt blod» for beste krimdebut i 2020. I januar 2022 kom del to av trilogien fra Voss, «Tonedød». Sammen med Anne Gunn Halvorsen skriver Fuglehaug ungdomsserien «Halve kongeriket» på Aschehoug. For første bok i serien, «Arvingen», vant de i 2020 Uprisen for årets beste ungdomsbok. I august 2022 ble boka lansert som film på Netflix med tittelen «Royalteen: Arvingen».

Fuglehaug var tidligere leder for Dagbladets fredagsmagasin Fredag. Hun tiltrådte i stillingen 1. februar 2006, etter å ha jobbet der som journalist siden mars 2004. Hun ble da magasinets første kvinnelige leder. Før Fuglehaug begynte å jobbe i Fredag jobbet hun i VG.

Fuglehaug er utdannet journalist fra Høgskulen i Volda i årene 2001–2003.

Bibliografi 
 Papelina, barnebok, med Jill Morsund, Samlaget (2017) ISBN 9788252194043
 Fallesjuke, krim, Kagge Forlag (2020) ISBN 9788248925187
 Arvingen. Halve kongeriket 1, med Anne Gunn Halvorsen, Aschehoug (2020) ISBN 9788203268229
 Drømmeprinsen. Halve kongeriket 2, med Anne Gunn Halvorsen, Aschehoug (2021) ISBN 9788203365867
 På tronen. Halve kongeriket 3, med Anne Gunn Halvorsen, Aschehoug (2021) ISBN 9788203365959
 Tonedød, krim, Kagge Forlag (2022) ISBN 9788248929208
 Audiens. Halve kongeriket 4, med Anne Gunn Halvorsen, Aschehoug (2022) ISBN 9788203378492
 Blått blod. Halve kongeriket 5, med Anne Gunn Halvorsen, Aschehoug (2020) ISBN 9788203378683

Referanser 

Journalister i Dagbladet
Fødsler i 1980
Værtshuset Bærums Verk

Værtshuset Bærums Verk ble oppført cirka 1640, ved det som den gang het Bærums Jern Werk i Bærum, Viken.

Vertshuset er et solid tømmerhus som har vært et samlingssted for jernverksfolket og langsveisfarende bønder og handelsmenn gjennom århundrer. Det ligger sentralt på Bærums Verk, rett ved elven Lomma og den bergenske kongevei over Krokskogen, mellom Bærum og Ringerike. Vertshuset hadde også en funksjon for de vanskeligstilte i lokalsamfunnet; avgiften fra brennevinssalget gikk ikke til kongen, men til verkets fattigkasse.

Etter 1890 ble lokalene brukt som bolig for verkstedsbefolkningen.

Senere ble bygningen fredet av Riksantikvaren etter lov om bygningsvern, og i 1987 ble den totalrestaurert og gjenåpnet som serveringsted.

Eksterne lenker 
 

Fredete byggverk i Viken
Restauranter i Norge
Kulturminner i Bærum
De Historiske Hotel og Spisesteder
Byggverk i Bærum
Akershus' samferdselshistorie
Stattholdergården

Stattholdergården, eller Grünergården, ligger i Rådhusgata 11 i  Kvadraturen i Oslo og er en fredet bygård fra 1640-årene. Den ble reist av myntmester Peter Grüner, hvis navn er skrevet med ankerjern av smijern på fasaden.

Stattholder Ulrik Fredrik Gyldenløve bodde i huset på slutten av 1600-tallet, derav navnet som restauranten i denne bygningen tok i 1957, som i nyere tid også er blitt gårdens kallenavn. Før den tid ble den kalt Calmeyergården etter trelasthandlerne Mathias Calmeyer, eier fra 1766, og hans sønn Henrik Calmeyer fra 1800 til 1820. Opprinnelig hadde huset sadeltak med høye gavler, dette ble erstattet med et slakere saltak (kjent fra eldre fotografier) og med et mansardtak i 1912. Gården er en av de få i byen som fremdeles har karnapp ute på fortauet, et utbygg som svært mange gårder fikk, før de ble forbudt i 1645. 

De vakre stukkaturhimlingene ble laget midt på 1700-tallet. Cleopatrarommets himling i barokk- eller rokokkostil forestiller Cleopatras dramatiske død, idet hun lar seg bite i brystet av en giftslange. 

Opp gjennom årene har flere restauranter hatt tilhold i gården. Restaurant Anglais var etablert i 1891 med L. Lind som eier, året etter med Frithjof Paulsen som eier.. Paulsen drev kafeen til 1896, og flere nye eiere etter ham, til den ble overtatt av Aksel Paulsen i 1901 (med Frithjof Paulsen boende i gården). Paulsen drev den under eget navn til 1930. Da overtok en ny eier som kalte restauranten Excellent. Restaurant Excellent skiftet navn til Statholdergaarden i 1957. Siden 1994 har kjøkkensjef Bent Stiansen drevet restauranten under samme navn her og serverer gourmetmat. Restauranten fikk én stjerne i Michelinguiden i 1998.

Referanser og noter

Litteratur 
 Finn Holden: Christian IVs by. Livet i Kvadraturen, side 71, Dreyers forlag Oslo, 2012, ISBN 978-82-8265-050-2

Eksterne lenker 
 
 
  Hjemmeside - restauranten

Fredete byggverk i Oslo
Serveringssteder i Oslo
Kulturminner i Sentrum (Oslo)
De Historiske Hotel og Spisesteder
Michelinguiden
Byggverk fullført i 1640
Geoffrey Pyke

Geoffrey Nathaniel Pyke (født 1893, død 1948) var en britisk forsker og oppfinner med uortodokse ideer som ofte viste seg å være  vanskelig å anvende i praksis. Hans livsstil og utseende passet til stereotypien «gal forsker».

Han studerte ved Cambridge University.

Under den første verdenskrig, var Pyke internert i Ruhleben P.O.W. Camp i Tyskland.  Han skrev erindringer om sine opplevelser der som han ga tittelen To Ruhleben – And Back.

Hans mest berømte forslag var under andre verdenskrig å bygge et gigantisk hangarskip av pykrete, et materiale som ble fremstilt ved fryse en blanding av trefibermasse og  saltvann. Dette forsøket, kjent som prosjekt Habakkuk ble utredet av Combined Operations og ble støttet personlig av lord Louis Mountbatten og sir Winston Churchill, men rakk aldri å bli fullført. Ideen var ikke så absurd som den kunne synes. Trefibre og is dannet et sterkt komposittmateriale som hadde stor motstandsevne mot støt og slag. Så lenge det befant seg i frossen tilstand ville skip bygget av dette materiale være noe nær usenkbare.

Geoffrey Pyke er kanskje aller mest berømt for «snømaskinen» som han oppfant for å settes inn i kampene i Norge. Hans ide førte til at man konstruerte M29 Weasel, et snøgående beltekjøretøy og som førte til opprettelsen av den mer kjente 1st Special Service Force.  

Pyke tok sitt eget liv vinteren 1948.

Kilder 
 Michell, John. "The Inventor of Frozen Battleships." Eccentric Lives and Peculiar Notions. Harcourt, 1984. ISBN 0-15-127358-8
 Ny utgave: Citadel Press, 1987. ISBN 0-8065-1031-5
 Ny utgave: Cardinal Books, 1989. ISBN 0-7474-0353-8
 Ny utgave: Adventures Unlimited Press, 1999. ISBN 0-932813-67-4
 Ny utgave: New York: Black Dog & Leventhal Publishers, 2003. ISBN 1-57912-228-0
 Timpson, John. Timpson's English Eccentrics. London: Jarrold, 1991, hardback. ISBN 0-7117-0559-3
 Ny utgave: London: Jarrold, 1996, paperback. ISBN 0-7117-0683-2
 Lampe, David. Pyke, the Unknown Genius. London: Evans Bros, 1959. No ISBN
 Clifford. A. Strange Brains and Genius : The Secret Lives Of Eccentric Scientists And Madmen. Harper Perennial, 1999. ISBN 0-688-16894-9
 Pyke, Geoffrey. To Ruhleben -- And Back: A Great Adventure in Three Phases. McSweeney's, 2003. ISBN 0-9719047-8-2.

Eksterne lenker 
 Kort biografi og liste over oppfinnelser (engelsk)
 The Floating Island – Habakkuk project
 Pykrete
 Eksperimenter med pykrete (engelsk)

Britiske oppfinnere
Oskar Mendelsohn

Oskar Mendelsohn (født 29. mars 1912, død 1. august 1993) var en norsk historiker som særlig arbeidet med jødenes historie i Norge.

Mendelsohn var født i Trondheim og utdannet seg til cand. philol. fra Universitetet i Oslo med norsk hovedfag, tysk og fransk som støttefag. Han virket som lektor først i Trondheim, så under krigen ved det norske gymnas i Uppsala og etter krigen ved Ullern skole i Oslo. Han var en aktiv tillitsmann i Norsk Lektorlag.

Mendelsohn var aktiv i Det Mosaiske Trossamfunn, først i Trondheim og siden i Oslo. Det Mosaiske Trossamfunn i Oslo ga ham oppgaven å skrive jødenes historie i Norge, som det var meningen å utgi i forbindelse med hundreårsminnet om de første jøders ankomst til Norge i 1852. Oppgaven ble betydelig større enn forutsatt. Med støtte fra Norges almenvitenskapelige forskningsråd ble verket Jødenes historie i Norge gjennom 300 år et større forskningsarbeid (første bind 1969, andre i 1987). I tillegg skrev Mendelsohn en kortere versjon for skolebruk (1992).

I sitt arbeid med jødenes historie i Norge kom Mendelsohn i kontakt med en rekke tidligere motstandsfolk fra krigens dager i Norge og i utlandet, såvel som med ulike jødiske forskningsmiljøer og andre over hele verden. Han ble brukt som fagkonsulent i saker vedrørende den jødiske befolkning i en rekke sammenhenger, og møtte også som vitne i flere rettssaker.

Mendelsohn vitnet i rettssaken mot Hellmuth Reinhard.

Priser og utmerkelser  
 Æresmedlem i Norsk Lektorlag
 1993 Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs minnemedalje i gull

Bibliografi

Referanser 

Norske historikere
Norske krigshistorikere
Det mosaiske trossamfunn
Personer fra Trondheim kommune
Fødsler i 1912
Dødsfall i 1993
Beat (magasin)

Beat var en norsk musikkavis startet opp i 1985 av daværende Puls-redaktør Tore Olsen.

Med ett unntak fulgte alle journalister, fotografer og illustratører med Olsen i overgangen fra Puls til Beat.

Utgiveren av Puls – Trond Wikborg i Erik Sandberg Forlag – engasjerte da Klassekampens deskmedarbeider Arild Rønsen som ny redaktør og musikeren Helge Gaarder som redaksjonssekretær.

Beat ble frem til 1999 utgitt i en rekke versjoner på forskjellige forlag; som månedlig avis, annen hver måned som magasin, hver måned som tidsskrift og til slutt som kvartalsmessig magasin. Fra 1992 til 1997 ble de utgitt av Se og Hør-forlaget. Blant dem som har skrevet har skrevet for Beat er Torgrim Eggen, Herman Willis, Tom Skjeklesæther, Ina Blom, Tor Milde, Eirik Mosveen, Arne Svingen, Thomas Strzelecki, Jan Omdahl, Morten Ståle Nilsen, Finn Bjelke, Trond Midjo Evensen og Hege Ulstein.

Nedlagte norske aviser
Aviser etablert i 1985
Ivar Ruste

Ivar Ruste (født 23. september 1916, død 25. februar 1985) var en norsk sanger. Han var særlig kjent som sanger i TV-programmet Husker du?, som han også hadde ideen til. I forbindelse med serien laget han sju LP-plater med Arnt Haugens orkester mellom 1972 og 1979. Ivar Ruste platedebuterte med Mors stue/Den lille rustne hestesko (Polydor 6012), innspilt 12. januar 1938.

Ivar Ruste var bror av skihopper Torbjørn Ruste.

Han ligger gravlagt på Nordre Gravlund i Oslo.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 (no) Ivar Ruste i Scenewebarkivet

Norske sangere
Fødsler i 1916
Dødsfall i 1985
Pund (masseenhet)

Ordet pund som masseenhet er flertydig og blir også kalt libra (romersk pund) eller forkortet til lb. Pund eller pound kommer fra det latinske ordet pondus, som betyr vekt, eller det latinske ordet pendere å veie:

 I mange land som anvender SI-enheter (inkludert Norge, Danmark, Tyskland, Nederland, Frankrike (livre)) er et pund eksakt 0,500 kg.
 Gammel engelsk pund, som er cirka 0,453592338 kg.
 Pund (avoirdupois) eller internasjonalt pund er eksakt 0,45359237 kilogram. Se også avoirdupois massesystemet. Siden 1960 har USA, Storbritannia og Canada anvendt det internasjonale pund.
 Troy pund er eksakt 0,3732417216 kilogram. Ble blant annet tidligere anvendt i Storbritannia.
 Skålpund ble blant annet brukt i Norge før 1875, og var da 0,498 kg.

Definisjon av norske pund

Fra 1683 var 1 bismerpund = 12 pund (= 24 merker) = 5,997 kg. Lov av 28. juli 1824 satte 1 bismerpund =5,977 kg.

Se også 
 Pund – for andre betydninger.

Referanser

Litteratur 
History of the pound as a unit of mass: U.S. National Institute of Standards and Technology Official Definition, showing history
Official abbreviations and definitions: U.S. National Institute of Standards and Technology Special Publication 811

Masseenheter
Gamle måleenheter
Johannes Moe

Johannes Moe (født 24. april 1926 i Modalen) er en norsk bygningsingeniør. Moe er professor emeritus i skipsbygging, og dr. techn. fra Norges tekniske høgskole (NTH) i Trondheim. Han har hatt en rekke sentrale verv innen utdanning, forskning, teknologiutvikling og samfunnsliv. Moe ble valgt til rektor ved NTH i 1972 og var deretter SINTEF-direktør i perioden 1976–1989. Han fikk også mange viktige nasjonale verv. Blant annet var han president for Norges Tekniske Vitenskapsakademi i perioden 1993–1998. Moe er kommandør av St. Olavs Orden. Moe har publisert sine erindringer fra et langt liv i boken På tidens skanser.

Oppvekst og utdanning 
Moe vokste opp i Modalen i Hordaland og studerte på femtitallet ved NTH, hvor han ble sivilingeniør.

Vitenskapelig karriere 
Deretter fulgte  forskningsopphold i USA og i 1962 utnevnelse til professor i skipsbygging ved samme institusjon.

Referanser

Eksterne lenker 
 Johannes Moes private arkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket 

Personer tilknyttet SINTEF
Professorer ved NTH
Æresmedlemmer av Norges Tekniske Vitenskapsakademi
Gunnerusmedaljen
Rektorer ved NTH
Ingvar Brohaug

Ingvar Brohaug (født 5. juni 1969) fra Alvdal i Hedmark ble skytterkonge under Landsskytterstevnet på Evje i 1999. Sammen med Tor-Erik Fossli i 1998 og Ola Tore Dokken i 2004 har Brohaug rekorden på 25-skudden på Landsskytterstevnet med 249 poeng. Sivilt er Brohaug ingeniør og jobber i Nord-Østerdal Kraftlag.

Kilder 
 Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
 Norsk Skyttertidende 3/2007, organ for Det frivillige skyttervesen

Eksterne lenker 
 Det frivillige Skyttervesens hjemmesider

Norske skyttere
Personer fra Alvdal kommune
Fødsler i 1969
Norsk Skyttertidende

Norsk Skyttertidende (NST) er et norsk tidsskrift som kommer med åtte utgaver i året og er Det frivillige skyttervesens offisielle organ. I år 2007 er bladet i sin 122. årgang. Bladet trykker fagstoff om rifleskyting, resultater fra stevner, stevneannonser og ellers alt som har med DFS-skyting å gjøre. Opplaget er på 10 000 eksemplarer, og redaktør er Tom-Vegard Feltstykket.

Redaktører 

 Tom-Vegard Feltstykket fra ? 
 Viktor Storsveen fra ? – til ?

Eksterne lenker 
 dfs om NST, Det frivillige skyttervesen om tidsskriftet

Skytesport i Norge
Norske fagblader
Sportslitteratur
Andreas Hauge

For å lese om offiseren og tegneren ved samme navn, se Andreas Hauge

Andreas Hauge (født 12. desember 1815 i Christiania, død 13. januar 1892) var en norsk prest og salmebokutgiver.

Liv og virke 
Andreas Hauge var sønnen til lekpredikanten Hans Nielsen Hauge og Andrea Andersdatter Nyhus. Han studerte teologi, og ble Cand. theol i 1839. Hauge ble medbestyrer ved en pikeskole i Trondheim i 1843, og fra 1846 var han lærer ved den samme skolen. Fra 1850 var han den første sekretær i Det norske Misjonsselskap. Hauge ble i 1852 sogneprest i Nordre Undal før han i 1856 tok over Skiens sognekall etter at sogneprest Lammers sluttet etter å ha dannet egen frimenighet. Den offisielle utnevnelsen kom 11. juni 1857 og 11 år senere, i 1868 ble han prost i Skien prosti. 

Andreas Hauge grunnla, og redigerte Norsk Misjonstidende midt på 1800-tallet. I 1863 gav han ut Psalmebog til Kirke- og Huus-Andagt, et utkast til en ny salmebok, kalt «Hauges Salmebok». Boken gikk gjennom noen mindre redigeringer og ble autorisert til bruk i gudstjenester i 1873. Det var en mer konservativ versjon enn Landstads kirkesalmebog. Selv om den ble brukt i over 10 % av landets kirkesogn inn mot århundreskiftet, ble den aldri så ansett som Landstads og ble tatt ut av bruk. 

Andreas Hauge var stortingsrepresentant for Skien 1865–1866, kommunestyrerepresentant for Skien fra 1868, og ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1875.

Andreas Hauge giftet seg med Gabrielle Caspara Sigismunda (Ella) Kielland, datter av Gabriel Kirsebom Kielland og Gustava Kielland, og de ble foreldre til ti barn, deriblant Hans Nilsen Hauge, også han prest og politiker.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 www.rootsweb.com om Andreas Hauge

Norske lutherske prester
Stortingsrepresentanter fra Høyre
Stortingsrepresentanter 1865–1867
St. Olavs Orden
Lokalpolitikere i Skien
Personer fra Oslo
Ballymoney

Ballymoney er en liten by i Antrim i Nord-Irland. Det irske navnet Baile Monaidh betyr «byområdet på heien».

På grunn av at boligprisene i Ballymoney siden slutten på det 20. århundre har vært lavere enn andre steder i området har byen opplevd stor tilflytting. Det er gode kommunikasjonsmuligheter, da byen ligger ved hovedveien mellom Coleraine og Ballymena, og har jernbaneforbindelse til Belfast og Derry.

Byen er kjent for Ballymoney Drama Festival, som har blitt arrangert siden 1933 og er den eldste teaterfestivalen i Nord-Irland.

Eksterne lenker 
 

Byer i Antrim
Fylkesvei 5486

Fylkesvei 5486 går mellom Toska og Manger kai i Alver kommune. Veiens lengde er 5,8 km.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 410 (Hordaland).

Kommuner og knutepunkter

Referanser

Eksterne lenker 
 Vegvesenets vegkart 
 

Fylkesveier i Vestland
Veier i Alver