alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Malice in Wonderland (band)

Malice In Wonderland er et rockeband fra Bergen. Platedebuterte i 2005 med albumet Malice in Wonderland.

Biografi 
Malice In Wonderland ble startet sent på 1990-tallet av vokalist og låtskriver Chris Wicked.

Deres selvtitulerte debutalbum ble utgitt på Karisma Records i 2005 i Norge og lansert i resten av verden påfølgende år. Albumet fikk gode anmeldelser internasjonalt og singelen «Lucifer's Town» ble streamet over 1 million ganger på Myspace. I 2009 ga Malice In Wonderland ut singelen «City Angel», produsert av Tim Palmer (U2, Pearl Jam, Ozzy Osbourne). Låten ble blant annet listet på finsk nasjonal radio. 20 desember 2013 ga bandet ut albumet «The Royal Brigade» via Crank Music Group. Albumet er produsert av John Fryer (Depeche Mode, Nine Inch Nails).

Malice In Wonderland har turnert i Norge, Europa og Asia. Bandet har fremført låter på flere kjente TV-show og produksjoner i Finland.

30 august 2015 annonserte bandet via sosiale medier at de legger opp og høsten 2015 gjorde Malice In Wonderland  avskjedskonserter i Norge og Finland.

Chris Wicked annonserte at han vil fortsette musikkarrieren under eget navn og synge på norsk. Debut albumet "Aleine" ble lansert i 2021 via Apollon Records.

Medlemmer 
 Chris Wicked – Vokal
 Tracy Loveless – Gitar
 Andy Valentine – Bass
 Ed Kelly / Tommi Gun – Trommer

Diskografi 
 Reduced To A Low Condition (EP, 1998)
 Vicious Girl (EP, 1999)
 Sin & Decandence (EP, 2003)
 Malice in Wonderland (2005 / 2006)
 Love Cries (A Tribute To Stage Dolls, 2008)
 Stars (Single, 2008)
 A Tear And A Whisper (Single, 2008)
 City Angel (Single, 2009)
 Live For Today/New Year's Eve (EP, 2013)
 Black Wings (Single, 2013)
 The Royal Brigade (2013 / 2014)

Eksterne lenker 
 
 Malice In Wonderland Hjemmeside
 Malice In Wonderland Facebook
 Malice In Wonderland Twitter
 Malice In Wonderland Youtube
 Malice In Wonderland Myspace

Norske rockegrupper
Musikk i Bergen
DHG

DHG (tidligere kjent som Dødheimsgard) er et norsk metal-band, dannet i 1994. 

De var opprinnelig et black metal band, men med albumet 666 International fra 1999 endret de stil til et eksperimentelt og avant-garde metal band. I 2000 forkortet de navnet til DHG.

Historie
Bandet laget i 1994 sin første demo Promo 1994. I 1995 ble bandet signert med det tyske plateselskapet Malicious Records og utgav samme år debutalbumet Kronet til konge. I løpet av 2003 opplevde de flere utskiftinger i besetningen, hvor «Aldrahn», «Zweizz» og «Czral» forsvant. I 2006 fullførte de albumet Supervillain Outcast, som ble gitt ut i april 2007 av Moonfog Productions og The End Records.

Diskografi
Promo 1994 (Demo, 1994)  
Kronet til konge (Studioalbum, 1995)
Promo 1995 (Demo, 1995)  
Monumental Possession (Studioalbum, 1996) 
Satanic Art (EP, 1998) 
666 International (Studioalbum, 1999) 
Supervillain Outcast (Studioalbum, 2007)
A Umbra Omega (Studioalbum, 2015)

Medlemmer

Eksterne lenker
 
 
 
 DHG Intervju 2007
 Interview with Bjørn Dencker aka ALDRAHN on www.avantgarde-metal.com

DHG
Band etablert i 1994
Avant-garde metal-band
Norske black metal-band
Norske industriell metal-band
Aqua Appia

Aqua Appia var den første romerske akvedukten. Den ble bygget i 312 f.Kr. av Appius Claudius Caecus, den romerske censoren som også bygde den viktige veien Via Appia. Dens kilde, som ifølge Frontinus ble anslått å ligge omtrent 780 romerske steg unna via Palestrina, ble angivelig skapt av Caius Plautius Venox.

Aqua Appia strakk seg 16,4 km inn til byen Roma, gjennom Porta Maggiore, og rant ut i Forum Boarium, like ved Porta Trigemina. Omtrent hele dens lengde var under bakken, noe som var nødvendig på grunn av høydeforskjellene på dens kilde og utløp, og førte også til beskyttelse fra angrep under samnitterkrigene som pågikk under byggingen. Etter å ha ankommet Romas høyder, gikk akvedukten gjennom tunneler i Celio- og Aventinerhøyden med en opphøyd seksjon i mellom. En detaljert moderne modell av antikkens Roma viser akvedukten går gjennom toppen av Serviusmuren over Porta Capena. Den senket seg kun 10 meter av dens hele lengde, noe som er bemerkelsesverdig ingeniørkunst for sin tid.

Frontinus regnet på at akvedukten kunne levere 73 000 kubikkmeter med vann til Roma hver dag.

Referanser

Eksterne lenker 
 Aqua Appia på LacusCurtius
 Informasjon om romerske akvedukter
 Modellbilder som viser planløsningen av Aqua Appia og Aqua Marcia i byen Roma
 Kart over romerske akvedukter
 Fra en liste over 25 akvedukter beskrevet i detalj

Antikkens Roma
Transportbyggverk i Italia
Byggverk fullført på 300-tallet f.Kr.
Akvedukter
Roma
Byggverk i Lazio
İnönü Stadyumu

Beşiktaş İnönü Stadyumu er et fotballstadion i den tyrkiske byen Istanbul og hjemmebane for fotballklubben Beşiktaş. Stadionet har sin beliggenhet ved Dolmabahçe, i nærheten til Dolmabahçepalasset i distriktet Beşiktaş på den Europeiske siden av Istanbul. Stadionanlegget har en tilskuerkapasitet på 32 145 tilskuere, hvor samtlige er sitteplasser.

İnönü Stadyumu ble tegnet av den italienske arkitekten Paolo Vietti Violi i samarbeid med de tyrkiske arkitektene Şinasi Şahingiray og Fazıl Aysu. Stadionet, som tidligere het Dolmabahçe Stadium på grunn av sin nærhet til Dolmabahçepalasset, ble innviet den 19. mai 1947 av den tyrkiske presidenten Ismet Inönü og Lütfi Kırdar, som var guvernør av Istanbul. Det første målet på İnönü Stadyumu ble skåret av Süleyman Seba, som senere ble en populær styreformann for klubben på 1980– og 1990-tallet.

Ifølge fotballegenden Pelé har İnönü Stadyumu den flotteste utsikten av alle stadionanlegg i verden, og definitivt det flotteste stadionanlegget i Europa.

Sittende på tribunen på dette stadionet kan man se Bosporos, Dolmabahçepalasset, klokketårnet i Dolmabahçe, moskéen i Dolmabahçe og Kız Kulesi. Det er det eneste stadionet i verden hvor man kan se de to kontinentene Europa og Asia, som er separert av  Bosporos. Det er også kjent for å ha vært vertskap for Michael Jackson and Madonna under deres konserter i 1993.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Satellittfoto av İnönü Stadyumu
 Offisiell hjemmeside for Beşiktaş J.K.

Fotballstadioner i Tyrkia
Istanbul
Fribyforfatter

Fribyforfatter er en forfulgt forfatter som inviteres til en friby. For at en person skal komme inn under fribyordningen, må han/hun være forfatter med en viss litterær produksjon og beviselig være truet eller forfulgt i sitt hjemland på grunn av sitt litterære virke. Definisjonen ”forfatter” inkluderer forfattere av både skjønlitterære og faglitterære verk og skuespill, poeter, redaktører, oversettere, forleggere, journalister og tegneserietegnere. 

Vanligvis inviteres en forfatter til å være fribyforfatter eller gjesteforfatter i en friby i 2 år.
ICORN (International cities of refuge network), det internasjonale fribynettverket, ble etablert for å tilby forfulgte forfattere et fristed, eller en friby, hvor de skal kunne skrive og uttrykke seg fritt, uten å frykte for å bli sensurert eller kneblet. 
ICORN formidler forfattere til fribyene, og bidrar til kommunikasjon mellom fribyene og forfatterne som til enhver tid er en del av nettverket.

Elleve norske byer 
Elleve norske byer har siden 1995 blitt medlem i ICORN. Den første norske byen var Stavanger, som i 1995 tok imot Araz Elses fra Aserbajdsjan. Fra 2001 blir ordningen støttet av Utenriksdepartementet med 100.000 pr år pr forfatter.

Følgende forfattere er/har vært gjester i de norske fribyene:

Stavanger 
Araz Elses (Aserbajdsjan)
Mansur Rajih (Jemen)
Mansour Koushan (Iran)
Islam Elsanov (Tsjetsjenia)
Chenjerai Hove (Zimbabwe)
Otba Irak
Manal Al-Sheikh (Irak)
Ali Dorani (Iran)
Safaa Khalaf (Irak)

Drøbak 
 Arifur Rahman (Bangladesh) fra 2010

Kristiansand 
Iyad Ibrahim Rikabi (Irak)
Carlos Sherman (Hviterussland)
Salah Salim Ali (Irak)

Oslo 
Soudabeh Alishahi (Iran)
Aziz Sangtarash (Iran)
Kosar Fattahi (iransk Kurdistan)

Trondheim 
Musa Mutaev (Tsjetsjenia)
Asieh Amini (Iran)

Tromsø 
Easterine Kire (Nagaland/India)
Mohammed Hassan Abdullah (Irak)
Jahangir Alam Akash, Bangladesh

Molde 
Gilles Dossou-Gouin (Benin)
Nada Yousif (Irak)
Hika Dugassa [Ethiopia]

Skien 
Basim Mardan (Irak)
Ahmedur Rashid Chowdhury, Bangladesh fra 2016

Bergen 
Ayaz Khonsyawashan (iransk Kurdistan)
Hossein Heidary (iransk Kurdistan)
Kareem Amer (Egypt)

Midt-Telemark 
 Dessale Berekhet (Eritrea)
 Idrak Abassov (Azerbaijan)
 Tahsib Hasan (Jahid Hassan) Bangladesh

Eksterne lenker 
 Norske fribyer Omtale på hjemmeside til Norsk PEN 
 International cities of refuge network (ICORN), hjemmeside til det internasjonale nettverket av fribyer
 Stavanger Fribysenter, hjemmeside

Fribyforfattere
Ytringsfrihet
Pilskudd

Et pilskudd var i norrøn tid et mye brukt lengdemål, men det knytter seg stor usikkerhet til den lengden dette målet utgjorde nå i dag. Per definisjon var et pilskudd opprinnelig den lengden en voksen mann kunne skyte en pil med en vanlig bue.

På grunn av stor usikkerhet om lengden, har et pilskudd gjerne blitt regnet for å være omkring 200-500 meter. Ifølge gammel norsk tradisjon skal et pilskudd (sannsynligvis gjort med en armbrøst) tidlig i middelalderen ha tilsvart 240 mannshøyder (eller favner). På denne tiden ble mannshøyden regnet å være 3,5 tommelalen eller 165,9 cm. I så fall utgjorde et pilskudd en lengde på ca. 398,16 meter i middelalderen. I norrøn tid skal imidlertid et pilskudd (med vanlig bue) ha utgjort 4 steinkast eller 480 (opprinnelige) alen. Det taler for at pilskuddet som lengde opprinnelig var omkring 227,52 meter.

Et steinkast var 120 (også kalt storhundre) alen langt (ca. 56,88 meter eller 200 fot), og det var 4 steinkast i et pilskudd, som altså må ha vært 480 alen langt (227,52 meter eller 800 fot) omkring år 900. Senere i middelalderen gikk det 10 pilskudd på en fjerding vei (2 275,2 meter eller 8 000 fot), som altså tilsvarer ei kvart yngre norrøn mil (også kalt rast og vei) på 9 100,8 meter eller 32 000 fot.

Pilskudd ble brukt som måleenhet i Norge fra ca. 1530. 1 pileskudd = 240 favner = 450–460 m.

Referanser 

Lengdeenheter
Gamle måleenheter
Oscar for beste foto

Oscar for beste foto (engelsk: Academy Award for Best Cinematography) er en Oscar-statuett som gis til årets beste filmfotograf for vedkommendes bidrag i det året før utdelingen.

Vinnere

2010-årene 

2019 – Roger Deakins – 1917
2018 – Alfonso Cuarón – Roma
2017 – Roger Deakins – Blade Runner 2049
2016 – Linus Sandgren – La La Land
2015 – Emmanuel Lubezki –  The Revenant
2014 – Emmanuel Lubezki – Birdman
2013 – Emmanuel Lubezki – Gravity
2012 – Claudio Miranda – Historien om Pi
2011 – Robert Richardson – Hugo Cabret
2010 – Wally Pfister – Inception

2000–tallet 
2009 – Mauro Fiore – Avatar
2008 – Anthony Dod Mantle – Slumdog Millionaire – Han som hadde svar på alt
2007 – Robert Elswit for There Will Be Blood 
2006 – Guillermo Navarro for Pans labyrint (El Laberinto del Fauno)
2005 – Dion Beebe for Geisha (Memoirs of a Geisha)
2004 – Robert Richardson for The Aviator
2003 – Russell Boyd for Master & Commander (Master and Commander: The Far Side of the World)
2002 – Conrad Hall for Road to Perdition
2001 – Andrew Lesnie for Ringenes Herre: Ringens brorskap
2000 – Peter Pau for Snikende tiger, skjult drage

1990–årene 
1999 – Conrad Hall for American Beauty
1998 – Janusz Kaminski for Redd menig Ryan (Saving Private Ryan)
1997 – Russell Carpenter for Titanic
1996 – John Seale for Den engelske pasienten
1995 – John Toll for Braveheart
1994 – John Toll for Lidenskapens pris (Legends of the Fall)
1993 – Janusz Kaminski for Schindlers liste
1992 – Philippe Rousselot for Der elven renner (A River Runs Through It)
1991 – Robert Richardson for JFK
1990 – Dean Semler for Danser med ulver (Dances with Wolves)

1980–årene 
1989 – Freddie Francis for Glory
1988 – Peter Biziou for Mississippi i flammer (Mississippi Burning)
1987 – Vittorio Storaro for Den siste keiseren (The Last Emperor)
1986 – Chris Menges for The Mission
1985 – David Watkin for Mitt Afrika (Out of Africa)
1984 – Chris Menges for  Dødsmarkene (The Killing Fields)
1983 – Sven Nykvist for Fanny og Alexander
1982 – Billy Williams og Ronnie Taylor for Gandhi
1981 – Vittorio Storaro for  Reds
1980 – Geoffrey Unsworth og Ghislaine Cloquet for Tess

1970–årene 
1979 – Vittorio Storaro for Apokalypse nå! (Apocalypse Now)
1978 – Nestor Almendros for Days of Heaven
1977 – Vilmos Zsigmond for Nærkontakt av tredje grad (Close Encounters of the Third Kind)
1976 – Haskell Wexler for Bound for Glory
1975 – John Alcott for Barry Lyndon
1974 – Fred J. Koenekamp og Joseph Biroc for Inferno i flammer (The Towering Inferno)
1973 – Sven Nykvist for Viskningar och rop
1972 – Geoffrey Unsworth for Cabaret
1971 – Oswald Morris for Spelemann på taket (Fiddler on the Roof)
1970 – Freddie Young for Ryan's Daughter

Kinematografi
FileMaker Pro

FileMaker Pro er et databaseverktøy for å bygge egne databaseløsninger. FileMaker Pro gjør det mulig å bygge profesjonelle løsninger på en brøkdel av tiden mot for andre verktøy, bl.a. fordi FileMaker Pro kommuniserer med alle SQL-databaser men beholder den intuitive måten å bygge løsninger på.

FileMaker Pro fungerer på både Macintosh- og Windows-maskiner, og man kan dele databaseløsninger samtidig på disse plattformer.

FileMaker Pro utgis av FileMaker Inc, USA som er et heleid datterselskap av Apple.

Eksterne lenker
 

Programvare
Frenzy

Frenzy er en britisk thriller fra 1972 regissert av Alfred Hitchcock. Filmen handler om en kvinnemorder som herjer i London. En uskyldig mann blir misstenkt, men han klarer å holde seg på frifot. Morderen vet vet hvem han er og forsøker å utnytte dette. Hovedrollene spilles av Jon Finch, Barry Foster og Alec McCowen. Filmen er basert på Arthur La Berns roman Goodbye Piccadilly, Farewell Leicester Square (1966).

Handling
London har fått en ny «Jack the Ripper»: en rekke kvinner er funnet drept, og alle er kvalt med slips. Richard Blaney mistenkes når hans forhenværende kone blir funnet kvalt etter at de nylig har hatt en krangel. Han mangler alibi, men klarer likevel å holde seg på frifot. I mellomtiden fortsetter drapene, og den virkelige morderen får anledning til å plante beviser på Blaney.

Om filmen
Frenzy innbrakte $12,6 millioner i USA.

Produksjonskostnadene var på $2 millioner. 

Den ble godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 87 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den toppkarakter, mens Leonard Maltin gav den 3,5 av 4 stjerner.

I rollene
(utvalg)
Jon Finch ....  Richard Ian Blaney 
Alec McCowen ....  Sjefsinspektør Oxford 
Barry Foster ....  Robert Rusk 
Anna Massey ....  Barbara Jane ('Babs') Milligan (Richards kjæreste) 
Barbara Leigh-Hunt ....  Brenda Margaret Blaney (Richards eks-kone) 
Bernard Cribbins ....  Pup-eier Felix Forsythe 
Vivien Merchant ....  Fru Oxford 
Michael Bates ....  Sergeant Spearman 
Jean Marsh ....  Monica Barling 
Billie Whitelaw ....  Hetty Porter 
Clive Swift ... Johnny Porter

Referanser

Eksterne lenker

Britiske thrillerfilmer
Filmer fra 1972
Filmer regissert av Alfred Hitchcock
Engelskspråklige filmer
Filmer lagt til London
Grålum

Grålum er en bydel i Sarpsborg kommune i Østfold. Bydelen ligger 3 kilometer nordvest for Sarpsborg sentrum, midt på Tunøya.

Næringsliv 
Grålum har 2 000 arbeidsplasser, med Østfold politidistrikt, Skatt Øst, If Skadeforsikring, Caverion, Peab, Fortum, PwC og Infotjenester blant de største kontorarbeidsplassene.

Hotellkjeden Quality har et av sine største hoteller på Grålum, med kapasitet til å avholde landsmøter og store konferanser med opptil flere tusen deltakere. På kulturarrangementer kan det største konsertlokalet huse over 1 100 tilskuere. I hotellet ligger også aktivitetssenteret Superland, med treningssenter, klatrevegg, minigolf og et badeland med 25 meters treningsbasseng, sklier, strømkanal og voksenavdeling med dampbadstue, kaldkulp, treningssenter og spa. Tvers overfor hotellet ligger Inspiria science center med over 70 interaktive utstillinger innen miljø, helse, energi og verdensrom. Mellom Quality og Inspiria er det en aktivitetspark med over 500 meter sykkelbaner med lyskryss, rundkjøringer, gangfelt og kuperte partier. 

Grålum har også tre dagligvarebutikker, bensinstasjon, bibliotek, helsetjenester, hotellrestaurant, kafeer, sushiutsalg, pizzarestaurant, gatekjøkken, barneskole og nybygd ungdomsskole og idrettshall.

Geografi 
Grålum omkranses av natur på alle kanter:
 Landbruksområdene Greåkerdalen i vest og Alvimdalen i øst
 Kalnesskogen, Vestvannet og Tunevannet i nord
 Skogområdene Langemyr og Knattås i sør
Grålum sentrum går i vest over i boligområdet Bjørnstad og i syd over i Grålumåsen og Kalleren. Disse fire grunnkretsene har 2 300 innbyggere, og utgjør opptaksområdet til Grålum skole. Hele området er en del av kommunedel Yven, med totalt 5 700 innbyggere.

Samferdsel 
Grålum er det største veiknutepunktet mellom Oslo og Göteborg, og mellom indre og ytre Østfold, fordi hovedveiene E6 og fylkesvei 114 og 118 møtes der.

Nærmeste jernbanestasjoner er Sarpsborg (4 km), Fredrikstad (14 km) og Råde (15 km). 

Busser til Praha, Berlin, København og Oslo stopper på Grålum.

Idrett 
På Grålum ligger hjemmebanen til Tune Idrettslag, som spiller i 6. divisjon, med de tidligere eliteseriestjernene Raymond Kvisvik og Lars Kristian Eriksen som sine mest kjente spillere.

Kjente personer fra Grålum 

 Sverre Leiro, leder av NorgesGruppen fra 1994 til 2016
 Tommy Korneliussen, leder av NorgesGruppen fra 1994 til 2016
 Jens Arne Svartedal, verdensmester i langrenn, er oppvokst på Grålum

Referanser 

Bosetninger i Sarpsborg
Greåker videregående skole

Greåker videregående skole er en videregående skole i Greåker, Sarpsborg. Den ble reist i 1978 og utvidet på 1990-tallet.

Skolen har rundt 1100 elever og 200 ansatte.

Studieprogram
Bygg- og anleggsteknikk 
Betongfaget
Murerfaget
Stillasbyggingsfaget
Tømrerfaget

Helse- og oppvekstfag 
Barn og ungdom
Helseservicefag
Helsefagarbeider

Tekniske og allmenne fag

Musikk, dans og drama 
Musikk

Studiespesialisering
 Realfag
 Språkfag, samfunnsfag og økonomi
 Kombinasjon mellom begge områdene

Studiespesiaalisering Sciencelinja 
 Realfag (Matematikk, fysikk, kjemi, biologi og TOF)
 Entreprenørskap og bedriftsutvikling
 Internasjonal engelsk

Priser 
 5 ganger norgesmester i ungdomsbedrift
 Realfagsprisen (Norsk Industri)

Referanser

Videregående skoler i Viken
Fritt fall (film)

Fritt fall (originaltittel: The Pursuit of D. B. Cooper) er en amerikansk komedie og kriminalfilm fra 1981 regissert av Roger Spottiswoode. Hovedrollene spilles av Treat Williams og Robert Duvall. Filmen bygger på boka Free fall, skrevet av J.D. Reed, som igjen bygger på en virkelig hendelse.

Handling
Dette er filmen om den beryktede raneren D. B. Cooper (spilt av Williams) som i 1971 hoppet ut av et passasjerfly med 200 000 dollar i kontanter som han hadde ranet til seg. Cooper jages av sitt tidligere befal fra vietnamkrigen, den nåværende forsikringsagenten Gruen (Duvall).

Filmen starter med fallskjermhoppet og er en fantasi om personen Cooper og hva han opplevde i tiden etterpå.

Trivia
I forbindelse med filmens lansering tilbød filmselskapet Universal Pictures en million dollar i belønning til den som kunne frembringe opplysninger som fører til Coopers arrest.

I rollene
(utvalg)
Robert Duvall ....  Gruen 
Treat Williams ....  D.B. Cooper 
Kathryn Harrold ....  Hannah 
Ed Flanders ....  Brigadier 
Paul Gleason ....  Remson 
R.G. Armstrong ....  Dempsey 
Dorothy Fielding ....  Denise

Eksterne lenker 
 

Actionkomedier
Krimkomedier
Kriminalfilmer fra USA
Filmer fra 1981
Engelskspråklige filmer
Reksthegn

Reksthegn var en fri mann tredje generasjon. Som reksthegn hadde man rett til å tåle mannebot for noen typer forseelser, i stedet for fysisk straff. For en mindre forseelse var manneboten 1,5 mark eller tilsvarende 160,74 gram sølv på 1100-tallet.

Sosiale grupper
Norrøn tid
Hauld

Hauld (norrønt hauldr, hǫldr) var den som stod høyest i høymiddelalderens bondesamfunn. I østnorske lovtekster fra 1100-tallet betyr ordet «fri mann» eller «bonde» i sin alminnelighet. Men på Vestlandet og nordpå var haulden en odelsbonde. I landslovenes tid utgjorde hauldene en høyere, neppe særlig tallrik gruppe av odelsbønder. 

Landsloven gjorde skillet mellom «hauld» og «bonde» gjeldende for hele landet, og tyder på at ordningen med leilendinger var blitt vanlig, også østpå. En «bonde» var nå en som stod mellom haulden og løysingen. 

Over haulden rangerte i høymiddelalderen bare menn med de høyeste verdigheter i hird og kirke: lendmann, jarl, hertug, abbed, biskop og erkebiskop. Mellom hauld og trelleætlinger stod i Gulatingsloven og Frostatingsloven fullfrie menn uten odelsbondestatus, slik som leilendinger. Gulatingsloven kaller dem «bønder» med halv hauldsrett, trolig den gruppen Frostatingsloven kaller «årbårne menn» med 2/3 hauldsrett. En «årbåren mann» hadde 4 generasjoner med frimenn bak seg. Frostatingsloven omtaler «rekstegn» med halv hauldsrett, et omdiskutert begrep, kanskje mindre bofaste menn.

Holderness i East Riding of Yorkshire har trolig navn etter en hauld som var bosatt der.

Høyere status som fri mann fikk man bare dersom man var herse eller ble adlet. Som hauld hadde man på 1100-tallet rett til å tåle mannebot for noen typer forseelser, i stedet for fysisk straff. For en mindre forseelse var manneboten 6 mark eller tilsvarende 643,14 gram sølv på 1100-tallet.

Referanser 

Sosiale grupper
Norrøn tid
Linje (mål)

Linje (av latin linum via linea) er et urgammelt lengdemål som kan ha oppstått i oldtidens Egypt, men som trolig har kommet til Skandinavia via Romerriket og Tyskland. Man kan tenke seg en opprinnelse som et tverrmål av en strek gjort med et spisst våpen, kanskje et sverd, en spydspiss eller lignende. Som sådan inngikk linjen i romersk inndeling med romertall(III) (se forklaring under gamle romerske lengdemål) og utgjorde 1/12 uncia (romersk tomme).

Det er uklart om linjen ble inndelt som tideler eller tolvdeler til å begynnemed i Skandinavia, men siden tidelingsprinsippet er kjent fra alen (ca. 47,4 cm) omkring år 900 kan det være grunnlag til å tro at dette også gjaldt andre lengdemål på den tiden. I såfall utgjorde en linje 2,37 mm og var lik 1/200 alen (såkalte tommelalen) eller 1/10 tomme. Målet kan ha blitt videre inndelt som 10 skrupler(IV) á 0,237 mm.

Dersom linjen ble inndelt etter tolvdelingsprinsippet må i såfall stikken (ca. 55,3 cm) ha utgjort grunnlaget til å begynne med. En linje utgjorde i såfall 1/240 stikke eller 1/12 tomme omkring  år 1100, tilsvarende ca. 2,304 mm (senere økende). Linjen ble videre inndelt som 12 skrupler(IV) á 0,2304 mm. Da fotsystemet ble innført utgjorde en linje 1/144 fot eller tilsvarende 2,1806 mm. Da foten ble justert til 31,375 cm i 1824 (Norge) ble en linje lik 2,1788 mm, i praksis opphøyd til 2,18 mm.

På Island var en linje (lina) 2,18 mm, i Sverige (stavet linie før 1906, senere kalt verkslinje) 2,062 mm (1665–1878)).

Linjen har altså variert i lengde gjennom tiden, i henhold til alen og fot i Skandinavia.

Forskjellige verdier av linje

Se også 
 Gamle romerske lengdemål

Lengdeenheter
Gamle måleenheter
Skruppel (mål)

Skrupel eller skruppel (av latin scrupulus = spiss stein) er et urgammelt lengdemål som kan ha oppstått i oldtidens Egypt, men som trolig har kommet til Skandinavia via Romerriket og Tyskland. Som sådan inngikk skrupel i romersk inndeling med romertall(IV) (se forklaring under alen) og utgjorde ca. 0,171 mm. En skrupel utgjorde 1/12 linje og var i tidlig norrøn tid (omkring år 900) ca. 0,165 mm lang. Så lenge den var i bruk fulgte skruplen tommens utvikling og varierte altså i lengde gjennom tidene. Man har antatt at en skrupel kan ha sammenheng med en hårsbredd, men forholdet er ukjent.

Skrupel ble senere også tatt i bruk som vektmål, både innen utmynting av penger og som medisinalmåleenhet. Som medisinal vektenhet tilsvarte en skrupel i Danmark-Norge 1/3 drakme eller 20 gran – ca. 1,242 gram.

Tabell over gamle norske enheter for lengde

Se også 
 Gamle romerske lengdemål

Referanser 

Lengdeenheter
Gamle måleenheter