alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Andvake

For avisen Andvake, se Andvake (avis).
Andvake (norrønt andvaka) er ifølge Sverres saga navnet på stridshornet til kong Sverre. 

«Andvaka» er også navnet på et kvad av Snorre Sturlason, nevnt i Sturlunga soga. Snorre diktet kvadet til fru Kristina Nilsdotter, datterdatter av Erik den hellige, da han i 1219 besøkte henne og mannen hennes, lagmann Aksel i Gautland.

Andvake var navnet på et forsikringsselskap som gjennom fusjoner har gått inn i Gjensidige Forsikring.

Andvake er også navnet på en roman av Jon Fosse, utgitt på Det norske Samlaget i 2007. Romanen handlar om ung kjærlighet og om menneskelig brutalitet, når et ungt par som venter barn er drevet hjemmefra, og kommer inn til Bjørgvin for å finne arbeid og et sted å bo. 

Andvake er i dag (2022) også navn på et tidsskrift, og sikkert mest kjent for dette.

Etymologi
Ordet andvake betyr 'søvnløs' eller 'søvnløst' (jf. «andvaken»)
I norrønt språk kunne substantivet andvaka bety både 'nattevåke', 'søvnløshet', 'aktsomhet' og 'årvåkenhet'.

Referanser

Norrøn litteratur
Norsk litteratur
Austneset fyrlykt

Austnes fyr er et fyr som ligger på østsiden av Værlandet i Buefjorden i Askvoll kommune i Vestland.

Se også
Liste over norske fyr

Eksterne lenker
 Norsk fyrliste 2008 – side 245 (PDF – 15 MB)
 Lighthouse Depot - Austnes Light

Fyr i Vestland
Askvolls geografi
Samferdsel i Askvoll
Byggverk fullført i 1917
1917 i Norge
Artikler i sjøfart-prosjektet
Filmkraft Rogaland

Filmkraft Rogaland AS er et regionalt filmutviklingsselskap med hovedsete i Stavanger som ble etablert 2006.  Filmkraft Rogaland er et aksjeselskap som eies av fylkeskommune og kommuner i Rogaland.  Selskapets formål er å utvikle filmbransjen i Rogaland og uttrykket ”fra bølge til bransje” har blitt benyttet for å illustrere denne visjonen. I dette ligger i første rekke målsettingen om å profesjonalisere filmbransjen og øke antall produksjoner for å oppnå en bærekraftig næring. Visjonen er å øke antall innspillinger (film/TV-serier) i Rogaland, øke antall lokale historier produsert i Rogaland og å utvikle film som næring.

Aksjefordeling:
 Rogaland fylkeskommune 50%
 Stavanger kommune 35%
 Haugesund kommune 10 %
 Randaberg kommune 5 %

Norsk film
Kultur i Stavanger
Selskaper etablert i 2006
Atle Grønn

Atle Grønn (født 7. august 1971) er en norsk sjakkspiller og professor i russisk ved Universitetet i Oslo. Han ble utnevnt til Internasjonal mester i sjakk (IM) i 2008.

Atle Grønn lå i perioden fra januar 2006 til juli 2011 sammenhengede over rating-kravet på 2 400, og har også hatt tre inntegninger i IM-tittelen en stund. To av disse turneringene var over ni runder, mens den tredje var en lagturnering over syv runder. Dermed hadde han IM-resultat på til sammen 25 partier, mens kravet er 27 partier. 30. mars 2008 klarte han et 4. IM-resultat, ved å ta 5,5 poeng på 9 runder i den norske Ishavsserien i sjakk 2007-2008 (eliteserien for klubblag). Grønn ble deretter utnevnt til Internasjonal Mester i sjakk av Verdenssjakkforbundet FIDE.

Han var redaktør av Norsk Sjakkblad i 2004-2005. Han har siden 2011 hatt en spalte kalt «Frå sjakkverda» i Dag og Tid der han skriver om sjakk og i samme avis skriver han om Magnus Carlsens turneringsspill.

Han er medlem i Oslo Schakselskap hvor han i 2016 ble formann. Han har også trent barn og unge i sjakklubben.

Han er forfatter av boken Sjakken eller livet, som ble publisert i oktober 2016. Fra oktober 2016 har Atle Grønn vært sjakkspaltist i Aftenposten, en oppgave han overtok etter stormester Rune Djurhuus.

Atle Grønn har også deltatt som sjakkekspert under sendinger på fjernsyn, både på NRK og VGTV.

Bibliografi 
 Sjakken eller livet. Cappelen Damm (2016) ISBN 9788202552947
 Sjakkgeniene : Historien om verdensmesterne, med Hans Olav Lahlum. Cappelen Damm (2018) ISBN 9788202598259

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 Atle Grønns parti i Norge hos NorBase

Norske internasjonale mestere i sjakk
Sjakkolympiadedeltagere
Norske sjakkspillere
Astrid Sverresdotter Dypvik

Astrid Sverresdotter Dypvik (født 19. oktober 1977 i Lensvik i Agdenes) er en norsk journalist og historiker. Hun har skrevet flere bøker om tysk etterkrigshistorie. Fra 2021 er hun redaktør for tidsskriftet Syn og Segn.

Hun har mastergrad i historie fra Universitetet i Oslo på en oppgave om Bund der Vertriebenen. Som journalist har hun blant annet skrevet for Morgenbladet og Klassekampen. Hun er ansatt i Nationen og har vært debatt-og kronikkredaktør i Klassekampen. I tillegg har hun vært redaksjonsmedarbeider i historietidsskriftet Fortid.

I hennes ledertid arbeidet Norsk Målungdom fra 2000–2002 engasjerte hun seg særlig for å få dataprogrammer på nynorsk, og organiserte blant annet (sammen Elevorganisasjonen) Elevstreik for nynorsk data 28. september 2000, der  elever streiket.

I 2012 gav hun ut boken Det var DDR. Forteljingar om eit nedlagt land som gjennom journalistisk og historisk metode fortalte DDR-statens 40-årige historie gjennom enkeltpersoners skjebner sett både fra de som tilhørte regimet og maktapparatet samt de som ble ofre for det Boka ble nominert til prisen beste sakprosabok for voksne

I 2017 utgav hun Berlinhistorier – kald krig i den delte byen. Boka er sammensatt av tolv personlige historier fra Berlin om mennesker som på hvert sitt vis deltok i den kalde krigen fra opprettelsen av DDR-staten i 1949 frem til Berlinmurens fall 40 år senere.

Bibliografi  
 Det mørke Tyskland, Samlaget 2021 
 Berlinhistorier: Kald krig i den delte byen Samlaget 2017 ISBN 9788252192391
 Det var DDR. Forteljingar om eit nedlagt land Samlaget 2012 ISBN 9788252183030

Referanser 

Journalister i Klassekampen
Norske lingvister
Personer fra Agdenes kommune
Norske sakprosaforfattere
Nynorskforkjempere
Taiwansypress

Taiwansypress eller edelsypress, også kalt Formosasypress (Chamaecyparis formosensis, kinesisk 紅檜/红桧 hong gui) er en art av bartrær innenfor dvergsypresslekten i sypressfamilien (Cupressaceae). Den vokser bare på Taiwan i 1 000-2 900 meters høyde. Hele treet er giftig. Den må ikke forveksles med Chamaecyparis taiwanensis, som antakelig er en underart eller variant av japansk solsypress.

Arten blir 55-60 meter høy, og kjennes på den rødbrune, trevlaktige barken og den tykke, massive stammen på inntil 7 meter diameter. Den har flate, vifteaktige bladskudd på 1–3 mm, som sitter parvis og er skjellaktige. Unge skudd har mer nålaktige blader, inntil 4–8 mm lange. De er myke og blågrønne. Frøkonglene modner på 7-8 måneder, og inntil 12 X 8 mm store. De 8-16 skjellene på konglen er parvis satt, og modnes om høsten.

Taiwansypress har inntil 12 mm lange kongler med 8-16 skjell, og skiller seg nesten bare gjennom dette ifra den svært like arten ertesypress (Chamaecyparis pisifera) som har inntil 8 mm lange kongler og bare 6-10 kongleskjell.

Hele treet er giftig. Arten er sårbar for utryddelse på grunn av hogst for bruk i bygging av templer

Eksterne lenker 
 

Sypressfamilien
Ertesypress

Ertesypress (Chamaecyparis pisifera, japansk サワラ, sawara) er et bartre innenfor dvergsypresslekten i sypressfamilien (Cupressaceae). Den vokser bare i Japan – på øyene Honshū og Kyūshū i sørlige og midtre områder av landet. Hele treet er giftig.

Arten blir 35–50 meter høy, og kjennes på den rødbrune, trevlaktige barken, grenene som ligger flatt horisontalt, og stammen på inntil 2 meter diameter. Den har flate, vifteaktige bladskudd på 1–2 mm, som sitter parvis og er skjellaktige med ett stomatabånd under. Unge skudd har mer nålaktige blader, inntil 4-8 mm lange. De er myke og blågrønne. De ovale frøkonglene modner på 7–8 måneder, og inntil 8 mm brede. De 6–10 skjellene på konglen er parvis satt, og modnes om høsten. 

Den svært like arten taiwansypress har inntil 12 mm lange kongler med 8–16 skjell, og skiller seg nesten bare gjennom dette i fra ertesypress som har inntil 8 mm lange kongler og bare 6–10 kongleskjell. Videre skiller ertesypressen seg fra den nært beslektede solsypress (Chamaecyparis obtusa) ved at ertesypress har spissede ender på skjellbladene, mens solsypress har avrundede skjellblader uten spiss.

Hele treet er giftig. Arten er sårbar for utryddelse på grunn av hogst for bruk i bygging av templer og møbler i Japan. Trevirket lukter svakt av sitron, og motstår forråtnelse godt. Det finnes mange kultivarer, så sikker identifisering av arten er ikke alltid lett.

Litteratur

Eksterne lenker 

 

Sypressfamilien
Japans endemiske flora
Solsypress

Solsypress (Chamaecyparis obtusa, japansk 檜 eller 桧 – hinoki) er et bartre innenfor dvergsypresslekten i sypressfamilien (Cupressaceae). Den vokser bare i det sentrale Japan på øyen Honshū. Treet er giftig.

Den har en 40 meter høy, mulig underart eller variant i 1 300–2 800 meters høyde på Taiwan – Chamaecyparis taiwanensis – som kalles «Taiwan Cypress» (臺灣扁柏, eller forenklet 台湾扁柏 tái wān biǎn bǎi) og dermed lett kan forveksles med virkelig taiwansypress (Chamaecyparis formosiensis), som den også likner på. Forskjellen er at Chamaecyparis formosensis  mangler tydelige hvite stomatabånd under skjellbladene, som snarere er grønne på begge sider. Chamaecyparis taiwanensis har hvite stomatabånd, og forøvrig spisse ender på de grønne skjellbladene – ikke runde bladender slik solsypress har. Taiwanske forskere har en tendens til å anse C. taiwanensis som en egen art.

Karaktertrekk 
Solsypress blir 20–35 meter høy, og kjennes på den rødbrune, trevlaktige barken, grenene som ligger flatt horisontalt, stammen er inntil 1 meter diameter. Den har flate, vifteaktige bladskudd på 2–4 mm, som sitter parvis og er skjellaktige med ett stomatabånd under. Den nært beslektede ertesypress (Chamaecyparis pisifera) ved at ertesypress har mindre kongler, og spissede ender på skjellbladene, mens solsypress har avrundede skjellblader uten spiss.

Unge skudd har mer nålaktige blader, inntil 8 mm lange. De ovale frøkonglene modner og blir 7–12 mm brede. De åtte til tolv skjellene på konglen er parvis satt, og modnes om høsten. Den svært like arten  taiwansypress på Taiwan har mindre kongler med bare seks til ti mindre skjell. 

Hele treet er giftig. Arten er sårbar for utryddelse på grunn av hogst for bruk i bygging av templer, bordtennis-racketblad og møbler i Japan. Osakaslottet er i stor grad bygd med denne arten, likeså templene Horyu-ji og Ise-jingū. Trevirket er lyst rosabrunt og lukter svakt av sitron, og motstår forråtnelse godt. Det finnes mange kultivarer, så sikker identifisering av arten er ikke alltid lett.

Litteratur

Eksterne lenker 

 

Sypressfamilien
Nær truede arter på IUCNs rødliste
«Ragna» (1878)

Fullriggeren «Ragna» var bygget i Drammen i 1878 av Jørgensen & Knudsen skipsverft som verftets siste og største skip. Den målte 1111,24 tonn brutto med en lengde på 184 fot og hadde tre master som en fullrigger.

Den var eide først av J.C Gullichsen i 1878 til 1882, deretter av Ole Jørgensen i 1882-1891 sammen med rederiet «Laget ved Risør», siden O. Caspersen 1891-1892. «Ragna» var solgt til J.W. Prebensen i 1892. Alle rederier som eide skipet kom fra det samme stedet, Risør.

«Ragna» var benyttet til transport mellom England og Australia samt til oljetransport fra USA blant annet fram til 1898. Den 31. januar 1898 strandet «Ragna» utenfor Bahia, Savannah, Georgia i USA og gikk tapt.

 Brutto tonnasje: 1111,24 tonn
 Netto tonnasje: 1.071 tonn

Skipsførere 
 1878-81 E. Lund
 1881-88 Simon Jacob Engelhart Jørgensen
 1888-91 Michael Sivertsen (fungerte mens Jørgensen konstruerte og førte livbåten Storm King på sin jordomseiling)
 1891-94 Simon Jacob Engelhart Jørgensen
 1894-98 J. Olsen

Eksterne lenker 
 

Norske fullriggere
Skip fra 1878
Hendelser i 1878
Skip bygget i Norge
Artikler i sjøfart-prosjektet
Atlantersypress

Atlantersypress (Chamaecyparis thyoides) er en art av bartrær innenfor dvergsypresslekten i sypressfamilien (Cupressaceae). Lokalt kalles den «Atlantic White Cypress» eller «Atlantic Whitecedar». Hele treet er giftig. Den vokser opptil 460 moh. i det østlige USA langs kysten av Atlanterhavet, fra Maine i nord via Florida til delstaten Mississippi.

Arten blir 20-35 meter høy, men bare 15 meter i parker i Europa – og kjennes på en fjæraktige utstående grener og en langsgående trevlete, gråbrun og fibrøs bark. Den har flate, vifteaktige og grønne til blågrønne bladskudd, som er skjellaktige og 2-4 mm lange. Nålene er eggeformede og tilspisset og ligger inntil kvisten. Unge blader inntil 12 mnd gamle har nåleform.

Frøkonglene går fra purpurgrønt til brunt gjennom sesongen, de modner på 5-7 måneder. De er ca. 5-9 mm lange, og har 6-10 skjell med hver sin torn på. Hannblomsten er brun eller purpurbrun, inntil 3 X 2 mm stor.

Det er to varianter som av og til anses som distinkte arter:
Chamaecyparis thyoides ssp. thyoides – «Atlantic White Cypress». Atlanterhavskysten fra Maine til Georgia. Blader og kongler skinnende blågrønne, blader flate, kongler 4-7 mm store. 
Chamaecyparis thyoides ssp. henryae – «Gulf White Cypress». Mexicogulfen, Florida, Mississippi. Blader og kongler alltid grønne, blader med midtribb, kongler 6-9 mm store. truet av utryddelse. 

Atlantersypress vokser på våte steder nær kysten. Den danner som regel rene bestander, men av og til kan den finnes sammen med andre trær som sumpsypress, weymouthfuru og andre furuarter, Nyssa biflora, Magnolia virginiana, Persea borbonia, rødlønn, sumptre, gulbjørk, gråbjørk, canadahemlokk og Gordonia lasianthus. I undervegetasjonen finnes konvallbusk, Vaccinium corymbosum, Lyonia lucida og andre busker.

Hele treet er giftig, men noen ganger spiser eldre individer av larven av løvskognonne bladverket. Arten har flere kultivarer, så sikker identifikasjon kan være krevende.

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Sypressfamilien
Akan (organisasjon)

Akan er et trepartssamarbeid mellom partene i norsk arbeidsliv, (LO, NHO og Staten) som har som hovedoppgave å forebygge rusmiddelproblemer i norsk arbeidsliv, samt å bidra til at ansatte med rusmiddelproblemer får hjelp.

Akan ble etablert i 1963, som Arbeidslivets komité mot alkoholisme og narkomani. Eierne dannet et styre for Akan. Et sekretariat ble opprettet i Oslo og gitt ansvaret for å utvikle ulike forebyggingsmodeller, og for å informere og lære opp virksomheter/ bedrifter i norsk arbeidsliv, både i privat og offentlig sektor. Sekretariatet vokste gradvis gjennom årene.   
 
I 2006 ble navnet endret til Akan – Arbeidslivets kompetansesenter for rus- og avhengighetsproblematikk. Gjennom navneendringen ønsket man å nedtone fokuset på alkoholisme og narkomani, og i stedet øke vektleggingen av folkehelseperspektivet blant annet gjennom fokus på «skadelig bruk» og helse-, miljø- og sikkerhetsarbeid mer generelt. Akan-sekretariatet ble kompetansesenter.

Eksterne lenker
 AKANs hjemmeside

Norske helseorganisasjoner
Organisasjoner etablert i 1963
Rusmiddelavhengighet
Kremerata Baltica

Kremerata Baltica et kammerorkester som består av unge musikere fra de baltiske landene (Estland, Latvia, Litauen). Det ble grunnlagt av Gidon Kremer i 1997. 

Kremerata Baltica har spilt inn en rekke CD-er. I 2002 vant en av deres innspillinger, After Mozart, Grammy Award i kategorien Classical Music: Best Small Ensemble Performance.

Eksterne lenker 
 

Orkestre
Kammermusikkgrupper
Liste over Norges kommunalministre

Liste over Norges kommunalministre viser statsråder i departementet, som 20. desember 1948 ble opprettet som Kommunal- og arbeidsdepartementet – ved at saker ble overført fra Justis- og politidepartementet og Sosialdepartementet.

I perioden 1990–92 het det kun Kommunaldepartementet, mens det fra 1997 til 2013 het Kommunal- og regionaldepartementet – ettersom arbeidsavdelingen i 1997 ble overført til det daværende Arbeids- og administrasjonsdepartementet.

I perioden 2013–21 het det Kommunal- og moderniseringsdepartementet, før det endret navn til Kommunal- og distriktsdepartementet i 2021.

Fra 12. april 2022 er Sigbjørn Gjelsvik (Sp) kommunal- og distriktsminister.

Liste 

 Fra 22. januar 2019 til 24. januar 2020 var Nikolai Astrup Norges første digitaliseringsminister underlagt Kommunal- og moderniseringsdepartementet.
 Fra 24. januar 2020 til 14. oktober 2021 var Linda Hofstad Helleland distrikts- og digitaliseringsminister underlagt Kommunal- og moderniseringsdepartementet.

Referanser 

Kommunal- og regionalministre
Fjelltrimmen i Brønnøy kommune

Fjelltrimmen i Brønnøy kommune er en årlig tilrettelegging av ti fjelltopper med merket sti fra parkeringsplass og utlagt hefte og penn for å notere navnet sitt ved gjennomført bestigning. Toppene ligger i kommunene Brønnøy, Sømna og ev. Bindal.

Fjelltrimmen starter 1. januar og avsluttes 25. september (ved starten av elgjakten). Første år Fjelltrimmen ble tilrettelagt var i 1991. Når en person har besteget minst 8 topper samt har innbetalt startkontingent (p.t. 100 kr), vil en etter eget valg motta diplom eller krus for innsatsen.

Toppene i 2011 var:

Eksterne lenker
 Fjelltrimmen i Brønnøy
 Fjelltrimmen på Bertas blogg

Sportsarrangementer i Nordland
Sport i Brønnøy
Liste over ordførere i Namsos

Liste over ordførere i Namsos. Namsos fikk privilegier som ladested i 1845 og ble utskilt fra Overhalla i 1855. I 1891 ble Vemundvik og Klinga utskilt fra Namsos som egne kommuner. I 1964 ble Vemundvik og Klinga kommuner, den nordlige delen av Otterøy og deler av Fosnes kommuner tillagt Namsos. I 2020 ble Fosnes og Namdalseid kommuner slått sammen med Namsos.

Ordførere 1855–1963 (ladestedet)

Ordførere etter 1964

Noter

Referanser 

 
Namsos
Mathismarken

Mathismarken er et område mellom sentrum og Sandviken i Bergen, avgrenset av Mulen og Meyermarken i nord, Absalon Beiers gate i vest, Fjellveien i øst og Skanselien og Krohnengen i sør. Mathismarken utgjøres i hovedsak av Gjeble Pedersønns gate, Tartargaten, Sohus Pihls gate og de øvre delene av Persenbakken med deres sidegater. Området regnes gjerne som en del av «Hødden».

Den nederste delen av Mathismarken i vest er preget av trehusbebyggelse fra rundt 1900-tallet. Den øvre delen oppover mot Fjellveien er preget av litt nyere murhusbebyggelse.

Mathismarken er tilholdssted for Mathismarkens Bataljon, som har vært i sammenhengende aktivitet siden det ble opprettet i 1887. Korpset har sin oppstillingsplass på «Planen» i Gjeble Pedersønns gate.

Administrativt tilhører Mathismarken Bergenhus bydel i Bergen. Den er også grunnkrets 12010627 i Sandviken delområde i Bergen.

Kilder
 Mathismarkens Bataljon. Bergen byleksikon på nett.

Sandviken i Bergen
Bergenhus
Viking (gruppe)

Viking er navnet på en norsk nynazistisk og høyreekstremistisk organisasjon/gruppe som ble etablert 20. juni 1994 i Oslo. Den hadde en viss oppslutning på det sentrale Østlandet på 1990-tallet. Gruppen hadde også en «avdeling» kalt Valkyria som bare hadde jenter som medlemmer. Gruppen var sterk motstander av innvandrere og innvandrervennlige nordmenn. En stund maktet gruppen å etablere egen klubb i et lokale i Oslo – under dekknavnet Aker kulturverksted.

Gruppens medlemmer bar ofte bomberjakker, svarte militærstøvler og godt synlige nazisymboler. Gruppen skaffet seg på midten av 1990-tallet en del sympatisører i lokalsamfunnet i Nittedal.

Det vakte en viss oppsikt i mediene da 11 medlemmer av gruppen (inkludert dens leder Eirik Ragnar Solheim) meldte seg inn i Oslo FpU høsten 1995, for å infiltrere dette ungdomspartiet. Opplysningene førte til intern uro i FrP da dette ble kjent vinteren 1996. FpUs leder, Klaus Jakobsen, meldte seg sammen med sentralstyremedlem Thor Kenneth Aas ut av partiet i protest mot det de hevdet var partiledelsens manglende vilje til å ta oppgjør med den høyreekstremistiske infiltrasjonen i Fremskrittspartiets Ungdom.

Eirik Ragnar Solheim var leder for organisasjonen i en periode på 1990-tallet. Han trakk seg ut av gruppen i 1995 og tok senere avstand fra nazisme og høyreektremisme og utdannet seg som lege. Han hevdet i et VG-intervju at han ble desillusjonert etter politirazziaen mot Aker Kulturverksted vinteren 1995 og at han derfor ønsket å søke nye veier. Solheim meldte seg inn i FrpU høsten 1995, men da hans bakgrunn ble kjent vinteren 1996 ble han tvunget til å melde seg ut. Solheim hevdet imidlertid at han opplyste sentrale personer i partiet om sin bakgrunn, blant dem Oslo FpUs leder Bjørn Hansen - og han hevdet også at mange kjente nynazister deltok på FpU-møtene i hovedstaden.

Referanser

Norske organisasjoner
Nasjonalsosialisme
Rasisme
6. brigade

To norske brigader har brukt tallet 6, men ikke samtidig. 
Vestoppland infanteriregiment nr 6, senere Oppland regiment satte opp BRIG 6 i perioden 1983–2002. 
Se tallsystemet for Hærens avdelinger.

Feltbrigade 6 (1933–1954) KR 15 (1955–1982) 15. Brigade (1983–2002)

6. divisjon fikk i 1933 i oppdrag å etablere èn feltbrigade med samme nummer som divisjonen. 6. brigade er i litteratur om den andre verdenskrig ofte omtalt som 6. feltbrigade. I 1940 var 6. brigade med på Narvikavsnittet, bataljoner er gitt i tabell nedenfor. Den 30. april 1940 opprettet divisjonsjefen 7. brigade som besto av II batj/IR 15 og Alta Bn. Etter krigen ble 6. brigade reetablert og gjennomførte øvelse „Troms“ 8.–14. september 1952. Stortinget vedtok 6. juli 1953 at det skulle etableres elleve kombinerte regimenter innen 1. juli 1954. Hålogaland regiment (KR15 = Kombinert Regiment nr 15)) lå kommandomessig direkte under Distriktskommandosjef. KR-15 skulle også bli en oppsettende avdeling. I juni 1955 ble KR 15 kommandomessig lagt under sjef IR 15. I 1959 ble det bestemt at KR 15s stab skulle forsterkes med ny betegnelse som Nord-Hålogaland Landforsvar (NHLF). KR15 som ble opprettet 28 aug 53 ble derfor nedlagt 30. juni 1959. 7. april 1960 ble IR15 og IR16 slått sammen. Alle avdelinger i IR15 og KR15 ble overført til IR16. KR15 ble gjenopprettet fra og med mobiliseringsoppgjøret i 1972. Den 1 jan 1983 ble KR15 omdøpt til 15. Brigade eller forkortet BRIG 15. NHLF og IR 16 ble 1. januar 1984 slått sammen til NHLF/IR 16. BRIG 15s stab flyttet fra Narvik til Harstad i 1995. Bn2/IR16 har beholdt sitt opprinnelige navn fra før krigen til troppelista i 1997. Bn3/IR16 eksisterte ikke før etter krigen. IR 15 satte i 1940 opp to bataljoner. I Bn1 var personellet hovedsakelig fra Ofoten og Salten. I Bn2 var personellet fra Lofoten og Vesterålen. I Bn3/IR16
var også personellet i hovedsak far Lofoten og Vesterålen. Bn2/IR15 fikk nytt navn som Bn3/IR16 når IR15 ble slått sammen med IR16 og fikk IR16 som nytt regimentsnavn. Utdanningsbataljonen Bn 3/BRIG N som var forlagt i Åsegarden tilhørte BRIG 15 i krigsorganisasjonen.

Brigadens bataljoner

Brigadens sjefer
 Oberst Kristian R. Løken 1940
 Oberst Ole Berg 1940
 Oberst Asbjørn Vik 1953–1962
 Oberst Terje Rollem 1962–1964
 Oberst Herluf Nygaard 1964–1967
 Oberst H. Fredriksen 1968–1971
 Oberst L. Johansen 1972–1981
 Oberst S. Bjørnsen 1981–1983
 Oberst H. Halvorsen 1984–1986
 Oberst O. V. Skjøstad 1986–1988
 Oberst J. Haugen 1988–1990
 Oberst H. A. Vikan 1990–1992
 Oberst R. Iversen 1992–1995
 Oberst A. Østreng 1995–1997
 Oberst O. Weisæth 1997–2002

Litteratur
 6. Divisjon DKN 1940–1990, 50 år side 43, 62
 Hæren etter den annen verdenskrig 1945-1990, Hærstaben 1990, 3. opplag, vedlegg 17 side 542, sider 185–186, 329, 507
 Fanenemnda av 2002, FO/HST, Forsvarsmuseet, Biblioteket, hylle 929.9 fan
 Jan-E Lian, «Griffen - Nord-Hålogaland regiment historie og forhistorie», Narvik, 2002, side 9

Avdelinger og forband i Hæren (Norge)

en:Brigade 6