alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
U.S. Army Criminal Investigation Command

U.S. Army Criminal Investigation Command (CID) er en kommando i den amerikanske hæren med ansvar for etterforskning av lovbrudd der hæren er involvert. CID har hovedkvarter ved Fort Belvoir i Virginia.

CID etterforsker lovbrudd der hæren, eller ansatte i hæren, er eller kan være innblandet i lovbrudd, fra bedrageri og annen økonomisk kriminalitet til drap, voldtekt og krigsforbrytelser. Kommandoen består av både militære og sivile etterforskere, kalt spesialagenter, samt kriminalteknikere, dataspesialister, polygrafeksperter og kriminaletterretningsanalytikere.

CID ble opprettet 17. september 1971 og er direkte underlagt hærens stabssjef og arméministeren.

Galleri

Eksterne lenker
 
 Informasjon fra GlobalSecurity.org

Criminal Investigation Command
Militærpoliti
Føderalt politi i USA
VfB Stuttgart

VfB Stuttgart er et tysk fotballag fra bydelen Bad Cannstatt i Stuttgart som spiller i tysk Bundesliga. Laget ble grunnlagt i 1893.

Meritter 
 Cupvinnercupen - tapende finalist (1): 1998
 UEFA-cupen - tapende finalist (1): 1989
 Tysk seriemester (5): 1950, 1952, 1984, 1992, 2007
 Tysk visemester (4): 1935, 1953, 1979, 2003
 DFB-cup vinner (3): 1954, 1958, 1997
 DFB-cup tapende finalist (2): 1986, 2007
 Tysk supercup vinner (1): 1992

Plasseringer

Spillerstall 
Oppdatert 19. september 2022.

Utlånte spillere

Referanser

Eksterne lenker 
 

Stuttgart
Sport i Stuttgart
Stuttgart
Margaret av Connaught

Margareta av Sverige, født prinsesse Margaret av Connaught (Margaret Victoria Charlotte Augusta Norah) (født 15. januar 1882 på Bagshot Park i Surrey i England, død 1. mai 1920 i Stockholm) var gift med den senere kong Gustav VI Adolf av Sverige, og var kronprinsesse av Sverige fra 1907 til sin død.

Liv og virke

Bakgrunn
Den britiske prinsessen Margaret, med kallenavnet «Daisy», var datter av prins Arthur av Storbritannia, hertug av Connaught og prinsesse Luise Margarete av Preussen. Prins Arthur var sønn av dronning Victoria av Storbritannia.

Ekteskap med prins Gustav Adolf av Sverige
15. juni 1905 giftet hun seg med prins Gustav Adolf av Sverige, hertug av Skåne. Parets første møte fant sted i Kairo i begynnelsen av 1905. Trolovelsen ble offentliggjort 24. februar, bare en måned etter det første møtet. Bryllupet ble feiret i England St. Georges kapell på Windsor Castle, åtte dager etter unionsoppløsningen. Paret tilbragte sin bryllupsreise på Irland og ankom Sverige den 8. juli 1905.

Prinsesse Margaret ble prinsesse av Sverige og hertuginne av Skåne, og tok i bruk den svenske varianten av navnet sitt, Margareta. I 1907 ble ekteparet kronprins og kronprinsesse av Sverige.

Kronprinsesse Margareta arbeidet aktivt under den første verdenskrigen. Hun startet opp en syforening til støtte for Røde Kors, organiserte en stearinlysinnsamling da parafinforsyningene tok slutt, og hjalp til med å få sendt private brev slik at slektninger som var blitt geografisk spredt, fant hverandre igjen.

Den 1. mai 1920 døde hun uventet av en øreinfeksjon som utviklet seg med ondartede vannkopper, pussdannelse i sinus maxillaris og blodforgiftning. Hun var da gravid med sitt sjette barn. Kronprinsesse Margaretha ble 38 år gammel. Hun døde før sin svigerfar kong Gustav V, og derfor ble hun aldri dronning av Sverige. Hennes mann ble senere gift med Louise Mountbatten som ble dronning av Sverige som dronning Louise.

Barn 
Kronprinsparet hadde fem barn:
 Prins Gustav Adolf av Sverige, hertug av Västerbotten (1906–1947)
 Prins Sigvard av Sverige, hertug av Uppland, senere grev Sigvard Bernadotte av Wisborg (1907–2002)
 Prinsesse Ingrid av Sverige, senere dronning av Danmark (1910–2000)
 Prins Bertil av Sverige, hertug av Halland (1912–1997)
 Prins Carl Johan av Sverige, hertug av Dalarna, senere grev Carl Johan Bernadotte av Wisborg (1916–2012)

Referanser

Litteratur 
 

Svenske prinsesser
Kongelige briter
Huset Sachsen-Coburg-Gotha
Huset Bernadotte
Personer fra Windsor
Personer fra distriktet Surrey Heath
Fødsler i 1882
Dødsfall i 1920
Sem (kommune)

Sem er en tidligere kommune i Vestfold. 1. januar 1988 ble Sem slått sammen med Tønsberg til nye Tønsberg kommune. Sem hadde ved sammenslåinga et areal på 102 km² og en befolkning på 21 948 innbyggere. Tønsberg hadde da 8 896 innbyggere. 

Sem kommune grenset til: i nord Borre (dagens Horten) og Åsgårdstrand (til 1965, da Borre ble slått sammen med Åsgårdstrand), i sør Tønsberg og Nøtterøy (dagens Færder), i vest og sørvest Stokke (dagens Sandefjord), i nordvest Ramnes og Våle (dagens Tønsberg).

Sem kommune innbefattet tettstedene: Sem, Vear, Vollen, Barkåker, Presterød, Tolvsrød og deler av Åsgårdstrand, som alle lå i sognene Sem, Slagen og Søndre Slagen.

Sem likna på mange måter Aker kommune rundt Oslo, da det også var et stort herred som omsluttet en by.

Historikk
Sem kommune ble opprettet som Sæm formannskapsdistrikt 1. januar 1838.  

Navnet Sem kommer av det norrøne gårdsnavnet Sæheim eller Sæeimr som betyr «sjøgården». Dette var navnet på Sem hovedgård, en kongsgård og lensherreresidens i middelalderen på det stedet hvor Jarlsberg hovedgård i dag ligger, vel 3 km øst for tettstedet Sem.

I Sem kommune lå blant annet den gamle steinkirken Sem kirke fra 1100-tallet like ved Jarlsberg hovedgård og Oseberghaugen der Osebergskipet ble gravd fram i 1904.

 1. januar 1877 ble en del av Sæm med 61 innbyggere overført til Tønsberg.  
 I april 1894 bestemte formannskapet at herredsnavnet skulle endres til Sem.
 Den 13 juni 1904 ble Osebergskipet gravd ut av Revehaugen (senere kjent som Oseberghaugen) på gården Lille Oseberg i sognet Slagen i Sem kommune.
 1. juli 1915 ble en del av Nøtterøy med tolv innbyggere overført til Sem.  
 1. januar 1965 ble en del av Sem (Stang, 126 innbyggere), Borre kommune og Åsgårdstrand kommune slått sammen til Borre kommune. 
 1. januar 1967 ble en del av Stokke med fem innbyggere overført til Sem. Samtidig ble en del av Sem med to innbyggere overført til Stokke.  
 5. september 1986 besluttet den daværende regjeringen å slå herredskommunen Sem sammen med bykommunen Tønsberg til storkommunen Tønsberg. Sammenslåingen trådte i kraft 1. januar 1988 . Sem hadde på dette tidspunktet 21 948 innbyggere og var den klart største kommunen, mens Tønsberg hadde kun 8 896 innbyggere.

Sem kommune hadde rådhus i bykommunen Tønsberg fra det ble oppført i 1962 til sammenslåingen i 1988, og var dermed en av relativt få norske kommuner som hadde rådhus i en annen kommune enn sin egen. I Vestfold hadde blant annet disse kommunene rådhus også i en annen kommune enn sin egen: Larvik rådhus i Hedrum kommune, Hedrum rådhus i Larvik kommune, Sandefjord rådhus i Sandar kommune innimellom da Sandefjord ikke hadde noe fast rådhus før etter krigen. 

Sem kommune omfattet prestegjeldene Sem (Sem og Slagen sogn) og Søndre Slagen (fra 1972).

Kirke 
Sem kirke ligger like ved der den gamle Sem hovedgård lå. Gården ga navn på den tidligere kommunen.

Politikk
Liste over ordførere i Sem

Bildegalleri

Referanser

Eksterne lenker 
 Sem og Slagen – en bygdebok
 
 Sem – din kommune, hefte med fakta og tall 1960

Tidligere kommuner i Vestfold
Tønsbergs historie
Norske kommuner etablert i 1838
Kommuner opphørt i 1988
Eik (Tønsberg)

Eik er et sted i Tønsberg kommune i Vestfold tre kilometer nord for Tønsberg sentrum, og en del av byen Tønsberg. Eik lå i Sem kommune inntil 1988 da Sem og Tønsberg slo seg sammen til én kommune, Tønsberg kommune.

Bebyggelse og aktiviteter

På Eik ligger det flere skoler, blant andre Høgskolen i Vestfolds tidligere avdeling for lærerutdanning (opprinnelig Eik lærerskole bygd i 1959), som flyttet til Bakkenteigen i 2010, Greveskogen videregående skole (opprinnelig Tønsberg Gymnas bygd i 1975) og Det evangelisk-lutherske kirkesamfunns kristne friskole Granly skole. Nord på Eik ble Kongseik ungdomsskole tatt i bruk fra august 2006 for elever fra Kjelle ungdomsskole som ble lagt ned. Barneskolen Eik skole het tidligere Mortenåsen skole. Den ble bygd 1978 som en avlastningsskole for den gamle Eik skole som ble bygd i 1958. Stedet har også flere idrettsanlegg (Eikhallen og Greveskogen Idrettspark) og arbeidskirken Eik kirke fra 1988. 

Av næringsvirksomhet kan nevnes den vesle tinnvareprodusenten Eik Sølv-Plett AS som har holdt til på Eik siden 1954. Fra 1995 har medieselskapet Fantasifabrikken kommet til. Tettstedet består ellers av villabebyggelse, diverse butikker og servicefunksjoner, samt skogsområdet 'Greveskogen' der det er flotte turmuligheter. Inntil 1990-tallet hadde også Eik eget postkontor med navnet 3109 Lofts-Eik.

Eik idrettsforening ble stiftet i 1928. Foreningens fotballag spilte i eliteserien omkring 1960. Klubben kalles i dag Eik-Tønsberg. Siden 2002 har FK Tønsberg overtatt for Eik-Tønsberg som distriktets ledende fotballklubb.

Navnet Eik stammer fra de store eiketrærne nord på Eik. Gamle gårds- og stedsnavn er Kongs-Eik, Søndre Eik, Mellem Eik, Nordre Eik og Lofs-Eik. I dag brukes også stedsbetegnelsen Vestre Eik. Mot nord ligger Kongs-Eik med Sem prestegård, boligen for sognepresten for Sem og Slagen, og Robergrønningen.

Kjente eikfolk
Svein og Egil Nyhus (1962–), tegnere oppvokst på Eik
Morten Myklebust (1961–), illustratør og bedriftsleder
Egil Søby (1945–), kajakkpadler med VM- og OL-gull
Geir Johansen (1960–), fotballspiller på Eik-Tønsberg

Se også
Fotballklubben Eik-Tønsberg

Eksterne lenker
 Søk på «Eik» i Sem og Slagen bygdebok

Bosetninger i Tønsberg
Sem (bibelsk person)

For Sem som norsk stedsnavn, se pekersida Sem

Sem (hebraisk:  – Šēm; gresk:  – Sḗm; arabisk: سام – Sām; betydning: «navn», eller «ry, velstand» ) er i Det gamle testamentet i Bibelen, tilsvarende også i islamsk litteratur, navnet på en av Noahs sønner, i henhold til tradisjonen den eldste, skjønt andre henviser til den nest eldste.

I Første Moseboks kapittel 10:21 står det om hans relative alder og ætt i relasjon til den yngre broren Jafet. Tvetydighet i teksten har ført til ulike oversettelser. I den norske Nettbibelen lyder bibelsitatet: «Sem, Jafets eldste bror, fikk også barn. Han ble stamfar til alle Eber-sønnene.»

Ifølge Første Mosebok 11:10 var Sem fortsatt 100 år gammel da hans sønn Arpaksjad ble født, to år etter syndfloden, noe som gjør at han var bortimot 99 år da oversvømmelsen begynte, og at han levde i ytterligere 500 år etter dette, noe som betyr at han ved sin død var rundt 600 år.

Hans sønner var Elam, Assur, Arpaksjad, Lud og Aram. Han fikk også døtre, sier Bibelen, men de nevnes ikke ved navn. Arpaksjad ble stamfar til Abraham. Sem omtales som stamfaren til flere folkeslag, som derfor ble kalt semitter.

Ifølge blant andre den jødiske historikeren Josefus, som levde i det første århundret e.Kr., ble de fem sønnene til Sem stamfedre til nasjonene Elam, Assyria, Kaldea, Lydia og Syria.

Referanser 

Bibelske personer
Universitets- og høgskolerådet

Universitets- og høgskolerådet, (UHR), er et samarbeidsorgan for universiteter, vitenskapelige høgskoler og institusjonsakkrediterte høgskoler i Norge.

Universitets- og høgskolerådet ble etablert 8. mai 2000 som en sammenslutning av Det norske universitetsråd og Det norske høgskoleråd. Det norske universitetsråd ble opprettet i 1958. Som samarbeidsorgan for norske universiteter og høyskoler arbeider UHR med forsknings- og høyere utdanningspolitikk og koordinering og arbeidsdeling innenfor universitets- og høyskolesektoren både på nasjonalt og internasjonalt nivå. Samarbeidet i Universitets- og høgskolerådet griper ikke inn i institusjonenes myndighetsområde slik dette er fastlagt i lov og reglement. Vedtak i styringsorganer og utvalg er derfor rådgivende for medlemsinstitusjonene. 

Frem til 2005 omfattet Universitets- og høgskolerådet bare statlige institusjoner. I 2005 ble to private høyere utdanningsinstitusjoner medlem av UHR. Kravet er at institusjonene skal være institusjonsakkreditert av NOKUT som høyere utdanningsinstitusjoner.

UHR har et representantskap og et styre.  Sunniva Whittaker er styreleder fra 1. juli 2021. Den daglige ledelse utøves av UHRs generalsekretær, som er Nina Sandberg

UHR har kontorer i Stortorvet 2 i Oslo sentrum.

Styreledere i Universitets- og høgskolerådet 
 2000 – 2001 Tove Bull (Universitetet i Tromsø)
 2001 – 2005 Kirsti Koch Christensen (Universitetet i Bergen)
 2005 – 2007 Gunnar Stave (Høgskulen i Volda)
 2007 – 2009 Jarle Aarbakke (Universitetet i Tromsø)
 2009 – 2013 Jan I. Haaland (Norges Handelshøyskole)
 2013 – 2016 Ole Petter Ottersen (Universitetet i Oslo)
 2016 – 2017 Vidar Leif Haanes (leder), Liv Reidun Grimstvedt (nestleder)
 2017 – 2019 Mari Sundli Tveit (leder), Inge Jan Henjesand (nestleder)
2019-2021 Dag Rune Olsen (leder), Anne Husebekk (nestleder)
4. januar 2021- 30. juni 2021 Anne Husebekk (leder) UiT Norges arktiske universitet Klaus Mohn (nestleder) Universitetet i Stavanger
2021-2023 Sunniva Whittaker (leder) Universitetet i Agder, Svein Stølen (nestleder) Universitetet i Oslo

Styre 2021-2023 
Faste representantene i styret
Sunniva Whittaker, rektor Universitetet i Agder (UiA), styreleder
Svein Stølen, rektor Universitetet i Oslo (UiO), nestleder
Klaus Mohn, rektor Universitetet i Stavanger (UiS)
 Anne Borg, rektor Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU)
Øystein Thøgersen, rektor NHH
Arne Krumsvik, rektor Høyskolen Kristiania
Hanne Solheim Hansen, rektor Nord universitet
 Gunnar Yttri, rektor Høgskulen på Vestlandet
 Unn-Hilde Grasmo Wendler, direktør Norges idrettshøgskole
 Tuva Todnem Lund, Norsk studentorganisasjon (NSO)
 Herman Siggerud, Norsk studentorganisasjon (NSO)

Referanser

Eksterne lenker 
 UHRs hjemmeside

Høyere utdanning i Norge
Forskningspolitikk
Etableringer i 2000
Truls Lie

Truls Olaf Lie (født 19. november 1957) er en norsk avismann og IT-gründer. Han er i dag ansvarlig redaktør for månedsavisen Ny Tid. Tidligere har han blant annet vært eier av og ansvarlig redaktør for Morgenbladet og den skandinaviske utgaven av Le Monde diplomatique.

Biografi 
Lie utdannet seg innen økonomi og IKT ved Agder distriktshøyskole fra 1979 til 1982. På 1980-tallet etablerte han to programvarefirmaer, Micro Software AS og Vega Software AS, før han studerte filosofi ved Universitetet i Oslo og Berkeley-universitetet i California. 

I 1993 kjøpte Lie Morgenbladet fra forretningsmannen Hroar Hansen. Lie var samtidig ansvarlig redaktør frem til 2003. Avisens format ble endret fra tabloid format til fullformat, og avisens profil fikk et økt intellektuell preg. I 2003 ble Morgenbladet kjøpt av Dagsavisen og Fritt Ord.

I 2003 startet Lie den nordiske utgaven av Le Monde diplomatique, hvor han var ansvarlig redaktør frem til avisen ble kjøpt opp av Mediehuset i 2007. Lie og nåværende redaktør Remi Nilsen kjøpte avisen tilbake i 2010. Lie ble da daglig leder for avisen, der han også skrev fast om film. Han har siden også arbeidet som internasjonal dokumentarfilmskaper med produksjonsselskapet  FILM as, med en film om Jørgen Leth ("The Seduced Human", 2012), og filmen fra jordskjelvet på Haiti i 2010: "Kjære Haiti, hva nå?". Begge filmer er vist på NRK. 

Lie ledet det internasjonale dokumentarfilm-magasinet DOX, utgitt av European Documentary Network (edn.dk), som redaktør fra 2009–2013. Filmarbeidet er med Ny Tid fortsatt som kortfilmer (intervjuer) ifm avisens redaksjonelle linje. 

Fra februar 2015 tok han over redaktørstolen i Ny Tid, der han relanserte avisen med et nytt visuelt og redaksjonelt preg. Under ham har avisen blitt omarbeidet fra ukeavis til månedsavis med fokus på konflikt, kontrollsamfunnet og økologi. Avisen ble i 2016 også vedlagt Klassekampen som et fast månedlig bilag utover eget løssalg og abonnenter, men denne avtalen ble i slutten av september 2017 sagt opp av Klassekampen. Årsaken var at Ny Tid, ifølge Klassekampen, hadde brukt forrige utgave på «å bringe et større oppslag som ukritisk formidlet konspirasjonsmiljøenes påstand om terrorangrepet i New York 11. september 2001».

I 2017 grunnla også Lie det europeiske dokumentarfilm-magasinet Modern Times Review som fullformatsavis.

Referanser

Eksterne lenker 
 nytid.no
 https://www.lmd.no/
 FILM AS:
 Intervju i Aftenposten 27.01.15

Redaktører for Morgenbladet
Norske filosofer
Norske filmfolk
Fødsler i 1957
Universitetssykehuset Nord-Norge

Universitetssykehuset Nord-Norge HF (UNN, nordsamisk: Davvi-Norgga universitehtabuohcceviessu) er en del av Helse Nord RHF. Sykehuset har rundt 6500 medarbeidere fordelt på mange klinikker og avdelinger fra Longyearbyen i nord til Narvik i sør, 4500 av disse jobber på Tromsøya. Dette gjør helseforetaket til landsdelens største arbeidsplass. Tor Ingebrigtsen var sykehusdirektør fra 2007 til 2018. Sommeren og høsten 2018 var Marit Lind konstituert som direktør, før Anita Schumacher overtok i januar 2019.

Sykehusets historie går tilbake til grunnleggelsen av Senjen og Tromsø Sygehus ved kongelig resolusjon i 1851. Da Troms ble eget amt skiftet sykehuset navn til Tromsø Amts Sygehus i 1866. I 1922 åpnet det nye Troms og Tromsø sykehus etter en seksårig byggeperiode. Bakgrunnen for navnet var at byen Tromsø ikke ble en del av fylkeskommunen Troms før i 1964, og sykehuset var eid av Troms fylkeskommune og Tromsø kommune i fellesskap. I 1964 ble sykehuset i sin helhet overtatt av fylkeskommunen og skiftet navn til Sentralsykehuset i Tromsø. I 1975 ble navnet endret til Regionsykehuset i Tromsø (RiTø). I 1991 flyttet sykehuset inn i nye lokaler nær universitetet. Navnet ble endret til Universitetssykehuset Nord-Norge i forbindelse med sykehusreformen 2001/2002.

Pasientbehandling, opplæring, forskning og diagnostisk utredning foregår i ni klinikker med tilhørende stab og flere driftssentre. UNN har sin virksomhet spredd på ulike steder med sykehus i Tromsø, Harstad, Narvik og Longyearbyen. Foretaket har psykiatriske klinikker i Tromsø, med integrert rusbehandling og flere distriktspsykiatriske sentre i Ofoten, Sør-Troms, Midt-Troms og Tromsø. 

UNN betjener den regionale akuttmedisinske kommunikasjonssentral (AMK) og drifter en rekke ambulansestasjoner i Nordland og Troms. UNN bemanner også luftambulansen med helsepersonell.

I tillegg til å være universitetssykehus for den nordnorske befolkning, har UNN noen nasjonale og regionale funksjoner.

UNNs sykehus og avdelinger 

Sykehus: Tromsø, Harstad, Narvik og Longyearbyen (Svalbard)

Distriktsmedisinske senter:
Finnsnes, Nordreisa og Bardu

Distriktspsykiatriske senter:
Narvik, Harstad, Sjøvegan, Silsand, Tromsø, Storsteinnes og Storslett

Referanser

Eksterne lenker
 UNNs egne nettsider
 UNNs bildearkiv (Flickr)
 Helse Nord RHF 

Norske helseforetak
Helse- og sosialtjenester i Troms og Finnmark
Sykehus i Norge
Byggverk i Tromsø
Helse Nord
Universitetet i Tromsø
Etableringer i 2001
Sem prestegjeld

Sem prestegjeld var et prestegjeld i Tønsberg domprosti i Tunsberg bispedømme. Prestegjeldet lå nord og øst i Tønsberg kommune og bestod av de to sognene Sem og Slagen. Det ble faset ut i forbindelse med omstruktureringer i Den norske kirke på 2000-tallet.

Navnet Sem kommer av det norrøne gårdsnavnet Sæheim eller Sæeimr som betyr «sjøgården». Dette var navnet på Sem hovedgård, en kongsgård og lensherreresidens i middelalderen på det stedet hvor Jarlsberg hovedgård i dag ligger, vel 3 km øst for tettstedet Sem.

I Sem prestegjeld var det tre kirker
Sem kirke (bygd rundt år 1100 med seinere utvidelser, ca. 300 sitteplasser)
Slagen kirke (1901, ca. 450 sitteplasser))
Eik kirke (arbeidskirke bygd 1988)

Søndre Slagen ble skilt ut fra Sem som et eget prestegjeld i 1972, samme år som Søndre Slagen kirke ble vigslet.

Se også 
 Tunsberg bispedømme

Eksterne lenker 
 Historikk i Sem og Slagen bygdebok
 Prestegjeld og sogn i Vestfold

Prestegjeld i Tunsberg bispedømme
Tønsbergs historie
Religion i Vestfold og Telemark
Knut Einar Schrøder

Knut Einar Schrøder (født 7. november 1941 i Harstad i Troms) er tidligere administrerende direktør ved Universitetssykehuset Nord-Norge (UNN) i Tromsø. Han fratrådte stillingen i 2007, og ble etterfulgt av Tor Ingebrigtsen.

Knut Einar Schrøder tok medisinsk embetseksamen i 1968 i Zürich, og ble godkjent spesialist i øre-nese-hals-sykdommer i 1977. Han kom til Tromsø i 1971 etter å ha praktisert som lege flere steder i Nord-Norge. Han arbeidet som assistentlege og senere overlege ved Universitetssykehuset Nord-Norge, og han ble sykehusdirektør i 1984. 

Schrøder arbeidet som sykehusdirektør særlig med oppbyggingen av Universitetssykehuset Nord-Norge til en fullverdig universitetsklinikk og utviklingen av nye spesialiteter ved sykehuset så som fullverdig hjertekirurgisk og medisinsk tilbud i landsdelen, kreftbehandling med stråleterapi, nevrokirurgisk avdeling og satsing på telemedisin som virkemiddel for å flytte spesialisthelsetjenester ut til pasientene.

Schrøder ble utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden i 2007. Han kom på en tredjeplass i avisa Tromsøs kåring av Årets tromsøværing samme år.

Eksterne lenker 
 St. Olav til Schrøder 2007

Norske leger
St. Olavs Orden
Personer fra Harstad kommune
Fødsler i 1941
Nils P. Vigeland

Nils Pedersen Vigeland (født 23. desember 1900, død 10. oktober 1973) var en norsk forfatter av sakprosa som bidro til historikken rundt Lindesnes kommune. Han var sønn av landhandler Peder og Mathea Nilsen Vigeland.

En «Portrettbyste av Nils P. Vigeland» (bronse) ble i 1976 gitt av Olav Njerve, til Lindesnes kommune – kunstner Arne N. Vigeland.

Bibliografi 
 Norsk seilskipsfart erobrer verdenshavene, F. Bruns Bokhandel (1943)
 Kongsvinger 1854-1954 (1954)
 Sør-Odal.  Sør-Odal Historielag (1961)
 Sør-Audnedal bygdebok, Sør Audnedal Bygdesogelag (1970)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Norske sakprosaforfattere
Personer fra Lindesnes kommune
Norske historikere
Maradalsbreen

Maradalsbreen er en isbre i Luster kommune i Vestland fylke. Breen ligger øverst i Maradalen, sør for Styggedalstindane, i fjellområdet Hurrungane i den vestlige delen av Jotunheimen. Fra Maradalsbreen renner elva Maradøla.

Jotunheimen
Breer i Luster
Lorentz Mortensen Angell

Lorentz Mortensen Angell (født Lorentz Mortensen 9. mars 1626 i Angeln i hertugdømmet Slesvig, død 30. juli 1697 i Trondheim) var en dansk-norsk embetsmann og godseier.

Etter å ha vært handelsmann i Flensburg reiste han og brødrene i eget skip til Trondheim rundt 1650, der han antok navnet Angell. Han etablerte raskt en omfattende handelsvirksomhet, spesielt innen fiskeri. Angell var også rådmann i Trondheim i fjorten år.

I 1675 overtok han en rekke eiendommer på Helgeland (487 gårder) gjennom sitt pant i konkursboet til Joachim Irgens. Smølagodset kjøpte han senere for 1000 riksdaler. I 1685 overtok han fra Irgens' kone hovedeierskapet i Røros Kobberverk.

Tross problemer med sjørøvere, storbrannen i Trondheim (1681) og periodevis svikt i fisket, var Angell ved sin død en av landets rikeste menn. Sønnen Albert Lorentzen Angell (1660–1705) var den av hans sytten barn som overtok det som ofte blir kalt «Angellgodset», videreført av barnebarnet Thomas Angell (1692–1767) som brukte formuen til å etablere Thomas Angells Stiftelser.

Familie 
I 1653 giftet Lorentz Angell seg med den Hamburg-ættede Margrethe Hansdatter Puls (1631–1670). De fikk minst syv barn (seks sønner og én datter), blant annet Peter Lorentzen Angell, fogd til Helgeland, og Albert Lorentzen Angell. Etter hennes død giftet han seg med Abel Jespersdatter Rickert (1651–1683), og blant deres fem barn finner vi Rebekka Lorentzen Angell (1681–1735), som giftet seg med presten Anders Dass, dikterprest Petter Dass' sønn. Kort tid etter at han ble enkemann for andre gang giftet han seg i 1684 med Margrethe Pedersdatter Falck (1664–1712) av Tjøttagodset på Helgeland.

Lorentz Mortensen Angell regnes som stamfar for den norske «Angellslekten».

Referanser 

Norske godseiere
Norske handelsfolk
Rådmenn
Personer fra Angel
Fødsler i 1626
Dødsfall i 1697
Nordmenn født i Schleswig-Holstein