alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Wapping

Wapping er et sted i bydelen Tower Hamlets i London. Det ligger på nordbredden av Themsen, mellom City of London og Shadwell, med Bermondsey og Rotherhithe på den andre siden av elven. Stedet regnes med til området Docklands.

Historie
Tidligere ble det antatt at stedsnavnet Wapping nedtegnet en angelsaksisk bosetning knyttet til et personnavn Waeppa (som henvisning til «bosetningen til Waeppas folk»), men nyere forskning har avvist denne teorien: området var et myrland hvor det var usannsynlig med en tidlig bosetning, og det har ikke blitt avdekket noe personnavn. Det er nå antatt at stedsnavnet er avledet fra wapol, ei myr.

Det utviklet seg en bosetning langs elvebredden, avgrenset på den ene siden av elven og på den andre av den nå drenerte myra Wapping Marsh. Dette er opphavet til Wappings merkverdige langstrakte form; området strekker seg i liten grad ut til sidene fra hovedgaten Wapping High Street. Historikeren John Stow beskrev det på 1500-tallet som «en gjennomgående gate, eller en skitten, rett passasje, med smug med små boliger eller stuer, bygget og bebodd av de som handler med sjømenn»

Nærheten til elven gav stedet et maritimt preg helt frem til det 20. århundre. Det var bebodd av sjømenn, mastemakere, båtbyggere, blokkmakere, instrumentmakere og folk fra alle andre yrker knyttet til sjølivet. 

Wapping var beryktet for retterstedet Execution Dock, hvor de som hadde blitt dømt til døden for forbrytelser på sjøen ble henrettet ved at de ble hengt i en gibbet ved lavvannsmerket. Der ble de hengende til tidevannet tre ganger hadde gått over dem. 

Da London Docks ble bygget nord og vest for Wapping High Street i det 19. århundre ble området radikalt endret. Befolkningstallet stupte med nesten 60%, og mange hus ble revet. Stedet ble nesten isolert fra resten av London på grunn av de høye murene rundt dokkene, men Brunels Thames Tunnel til Rotherhithe hjalp noe. I 1869 ble Wapping undergrunnsstasjon åpnet slik at det ble en direkte forbindelse til andre deler av byen.

I nyere tid

Under den andre verdenskrig ble Wapping sterkt skadet av tysk bombing. Etter krigen stengte dokkene, og det var lite midler å finne til å bygge opp området igjen. Det lå mer eller mindre i ruiner helt til 1980-årene, da det ble overlatt til London Docklands Development Corporation, et statlig selskap som skulle nyutvikle Docklands. Dokkene ble for det meste fylt igjen, og det ble startet næringsdrift der, særlig handel og lett industri. Det kom også til en rekke nye boligprosjekter.

Referanser

Eksterne lenker 

Wapping, ExploringEastLondon

Steder i Tower Hamlets
Byer ved Themsen
Henrik Dahl

Henrik Dahl (født 1. mai 1975) er en tidligere svensk fotballspiller, som avsuttet proffkarrieren i svenske GAIS. Han har spilt tre sesonger for Fotballklubben Lyn. Han kom til Lyn fra den danske klubben Silkeborg IF, og har tidligere også spilt for klubbene Grimeton IK, Varbergs BOIS FC og BK Häcken.

I perioden 2009-2010 spilte han for Bærum Sportsklubb og 2010-2014 var han assisterende trener for Bærum Sportsklubb før han returnerte til Lyn som sportslig leder for barn og ungdomsfotball i juli 2014. I perioden nov.2014 til april 2015 hadde Dahl en rolle som assisterende trener på Lyns A-lag i 2.divisjon. Siden har han vært spillerutvikler på NFF Oslo G2009 kretslag og sportslig leder i Oppegård IL. Dahl er også styremedlem i Allsvenska Varbergs BoIS FC siden 2018.

Klubber som spiller
 1982–1989 Grimeton IK* 1990–1994 Varbergs BoIS FC
 1995–2002 BK Häcken
 2003 Silkeborg IF
 2004–2006 FC Lyn Oslo
 2007–2008 GAIS 
 2008 Varbergs BoIS FC
 2009–2010 Bærum SK 
 2011 Røa IL
 2012–2014 Bærum SK

Klubber som trener/leder
 2014–2015 Lyn Oslo
 2016–2020 Bærum SK
 2018– Varbergs BoIS FC
 2020–2021 Oppegård IL 
 2021– NFF Oslo

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Spillerprofil i Lyn (2004-2006) 

Svenske fotballspillere
Fotballspillere for BK Häcken
Fotballspillere for Lyn Fotball
Fotballspillere for GAIS
Fotballspillere for Silkeborg IF
Ulstein Group

Ulstein Group er et norskeid og familieeid industrikonsern med virksomhet innen designutvikling og bygging av skip, system og løsninger innen kraft og kontrollstyring av skip og maritime systemer. Hovedkontoret ligger i Ulsteinvik i Møre og Romsdal, et sentralt område for den norske maritime klyngen. Konsernet har omkring 400 ansatte og konsernsjef er Cathrine Kristiseter Marti. Styreleder er Tore Ulstein. Ulstein Verft er det største enkeltselskapet.

Datterselskaper

Shipbuilding
 Ulstein Verft AS
 Ulstein Elektro Installasjon AS
 Design & Solutions
Ulstein Design & Solutions AS
 Ulstein Design & Solutions B.V.
 Ulstein Power & Control AS
 Ulstein Poland LTD SP. Z.O.O.
 Ulstein Marine Systems (Shanghai) Co. Ltd.
 Ulstein Marine Equipment (Ningbo) Co Ltd.
 Ulstein Electrical Technology (Ningbo) Co Ltd.
 Annet (Ulstein har 50% eierskap)
 Blue Ctrl
 Shipping
 Ulstein Shipping
 Blue Ship Invest
Ulstein Verft spesialiserer seg på å bygge avanserte skip, og har de senere årene bygd kabelleggere, ekspedisjonscruiseskip, serviceskip til havvindindustrien, yacht og Ropax-hybridferge. Tidligere har verftet bygd en rekke skip for offshore olje og gass. To av de seneste leveransene fra verftet er kabelleggeren Nexans Aurora (2021) og ekspedisjonscruiseskipet National Geographic Resolution (2021). Hovedsatsingen er på nybygg og større ombygginger, men verftet tar også på seg større reparasjoner, oppgraderinger, klassing, sliping, maling, kran- og løftearbeid. En avdeling i verftet tilbyr også transport- og kranløfttjenester langs kysten.

X-BOW® 
Mange, men ikke alle, skipene som blir bygget er basert på Ulstein sine egne design, Ulstein-design, der de to innovasjonene X-BOW og X-STERN® ofte er innarbeidet. X-BOW ble tildelt Årets Ingeniørbragd av Teknisk Ukeblad i 2005.. 10 år etter markerte konsernet mer enn 100 solgte X-BOW-design..

Historie 
Konsernet har opphav fra Ulstein Mekaniske Verksted, som Martin Ulstein startet i 1917.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Artikkel om Ulstein Group
 Ulstein Group historiebok 90 år 2007

Norske industriselskaper
 
Etableringer i 1917
Norske skipsverft
Artikler i sjøfart-prosjektet
Anthony Basso

Anthony Basso (født 4. juli 1979) er en fransk fotballspiller. Han er keeper, og som for tiden ikke spiller for noen klubb. 

Basso spilte for Viking fra våren 2004 til sommeren 2006, da han ble løst fra kontrakten et halvt år før den opprinnelige utløpsdatoen. Før han kom til Viking, spilte han for Auxerre og den italienske klubben Udinese.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Franske fotballspillere
Fotballspillere for Viking FK
Fotballspillere for AJ Auxerre
Fotballspillere for Udinese Calcio
Utenlandske fotballspillere i Norge
Personer fra Besançon
Tomoe

Tomoe, eller tomoye, er et symbol som brukes på forskjellige måter i Japan. Det kan beskrives som et stort komma eller som en bøyd dråpeform.

Ofte tegnes flere tomoer sammen i mønstre. Tre tomoer sammen er et religiøst symbol som brukes både i shintoismen og buddhismen. Tomoe brukes gjerne i emblemer for familier, og i andre sammenhenger. 

Yin og yang-symbolet ligner, i og med at det kan sies å være satt sammen av to tomoer. Det baskiske symbolet lauburu ligner også, og det samme gjør enkelte symboler som ble brukt av kelterne.

Symboler
Shintoisme
Buddhisme
Star Wars: X-Wing vs. TIE Fighter

Star Wars: X-Wing vs. TIE Fighter er det tredje spillet i X-Wing-serien, selv om det ikke er en vanlig del av serien.

XvT er teknisk bedre enn de to tidligere spillene i serien og kjører i Windows. Spillet krever en joystick (de to tidligere spillene kunne også bli spilt med en mus), har et CD-lydspor, støtter høyoppløselig grafikk, har overflateteksturer på 3D-modellene, flerspillermodus og et sofistikert spiller og oppdragssystem som følger med på spillerens framgang. Spilleren har også mulighet til å velge hvilken skvadron han/henne vil fly med (for eksempel Y-Wing som stopper skipene som skal bli fanget eller X-Wing som beskytter Y-Wing-skvadronen), hvilken type skip, og utrustningen.

Spillernes mottakelse av spillet var blandet. Det er det eneste spillet i serien som er laget nesten eksklusivt for flerspiller, det mangler en historie, sammenhengende scenarier, og mellomsekvenser. Totally Games fant ut etter dette at grunnen til de tidligere spillenes suksess var delvis fordi de hadde en god historie.

Utvidelsespakke 

En utvidelsespakke ble utgitt for å fikse det som fansen mente manglet. Balance of Power har en historie som er 15 oppdrag lang for både opprørerne og Imperiet og mellomsekvenser som hjelper til med å fortelle den. Oppdragene på begge sidene handler om de samme begivenhetene, men med forskjellige slutter.
 "Spreading the Rebellion" — Omhandler evakueringen av en base, angrep på Imperiet og å fange av en Interdictor Cruiser fra Imperiet. Den slutter med et angrep på en "Star Destroyer" kalt Vengeance.
 "Imperial Task Force Vengeance" — Spilleren flyr i skvadronen Avenger sammen med eliten av pilotene under admiral Senn. Oppdragene er lik de i "Spreading the Rebellion" og ender med ødeleggelsen av en fabrikk som tilhører opprørerne.

Pakken inkluderte også flere skip man kunne fly, inkludert B-Wing.

Senere utgaver 

En redusert demoversjon av spillet kalt Flight School var inkludert i X-Wing Collector Series, som også inkluderte oppgraderte versjoner av de to første spillene i serien. I denne utgaven var X-Wing og TIE Fighter utstyrt med grafikkmotoren som X-Wing vs. TIE Fighter brukte. Flight School var også inkludert i X-Wing Trilogy fra 2000 som inkluderte alt fra Collector Series og fullversjonen av Star Wars: X-Wing Alliance. I 2000 ga LucasArts også ut en samlepakke som inneholdt både X-Wing vs. TIE Fighter og utvidelsespakken Balance of Power.

Spillene i X-wing-serien 

 X-Wing (diskett & CD) (1993)
 TIE Fighter (diskett & CD) (1994)
 X-Wing vs. TIE Fighter (1997)
 X-Wing Collector Series (1998)
 X-Wing Alliance (1999)
 X-Wing Trilogy (2000)

Eksterne lenker 
 

X-Wing
Windows-spill
Videospill utviklet av Totally Games
Videospill fra 1997
Videospill utviklet i USA
Blyglans

Blyglans er et mineral med kjemisk formel PbS (blysulfid). Det er den viktigste malmsorten for å fremstille bly. I begynnelsen av radioteknikken ble blyglans også brukt til likeretting av radiosignaler.

Tetthet: 7,6
Hardhet: 2,6 (Mohs skala)
Krystallform: Kubisk
Farge: Blygrå
Strekfarge: Gråsvart

Blyglans dannes helst ved hydrotermale prosesser, men kan også finnes som sekundært mineral i malmer der svovelkis er viktigste ertsmineral. Blyglans forekommer også som spredte mineralkorn i enkelte sandsteiner. Ofte inneholder mineralet små mengder sølv, som leilighetsvis har vært utvunnet.

Ved flere av de tidligere norske kisgruvene var blyglans et viktig biprodukt; i Bleikvassli og Mofjellet var det et av hovedmineralene. 

Blymineraler
Svovelmineraler
Langjökull

Langjökull er den nest største isbreen på Island, omtrent 950 km² stor. Den ligger på Islands høyland, vest for Hofsjökull og øst for Borgarfjörður og (Eiríksjökull). Langjökull's høyeste punkt er i 1355 moh. og den ligger over to vulkaner. Sydøst for Langjökull ligger Hvítárvatn, hvor Hvítá har sitt utspring.

Breer på Island
Det islandske høylandet
Kemerovo oblast–Kuzbass

Kemerovo oblast–Kuzbass er en oblast i Sør-Russland. Den grenser til Tomsk oblast i nord, Krasnojarsk kraj og Khakasia i øst, Altaj i sør og Altaj kraj og Novosibirsk oblast i vest.

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
1943 i Russland
1943 i Sovjetunionen
Punakha

Punakha (eller Punaka) er et av de tyve dzongkhag (fylkene) i Bhutan. 

Fylkeshovedstaden med samme navn var tidligere landets hovedstad. Punakhas Dzong, det administrative og religiøse senteret i fylket er Je Khenpos vinterresidens. Siden ca. 1680 har tempelet også vært hvilested for levningene etter Shabdrung Ngawang Namgyal, landets grunnlegger. Kroningen av kong Ugyen Wangchuck i 1907 skjedde også her. Dzongen var også kongens vinterresidens fram til 1955. 

Punakha grenser i vest til Thimpu, i nord til Gasa, og i øst til Wangdue Phodrang dzongkhag. Gasa dzongkhag var inntil 1992 en del av Punakha. 

Det meste av bebyggelsen er samlet langs de to elvene Pho-chhu og Mo-chhu.

Gewog
Punakha består av ni underdistikt, kalt gewogs:
Chhubu Gewog
Dzomo Gewog
Goenshari Gewog
Guma Gewog
Kabjisa Gewog
Lingmukha Gewog
Shenga Bjime Gewog
Talo Gewog
Toewang Gewog

Eksterne lenker
 Bhutan Portal 

Bhutans distrikter
Lars Sæter

Lars Sæter (født 13. mai 1895 i Surnadal, død 27. mai 1988) var en norsk politiker (KrF), emissær og forretningsmann. 

Sæter var stortingsrepresentant fra Sør-Trøndelag 1954-1961.

Utdannelsen hans var folkehøgskole, befalskurs, bibelskole og handelsskole i voksen alder (i 1939). Han arbeidet som emissær, ungdomssekretær, redaktør og kretssekretær for Trøndelag indremisjonskrets 1919-1937. Han var disponent for Trøndelag misjonshotell 1934-1937, og arbeidet deretter i Nordenfjeldske oljeselskap 1937-1952 og i Mobil Oil A/S Norge 1952-1963.

Han var medlem av Nidaros bispedømmeråd 1933-1954, formann i Trondheim KrF 1945-55. Han hadde også flere andre ledende verv i kommunen (både Trondheim og Surnadal), indremisjonen og partiet.

Litteratur 
 Trøndelag indremisjonskrets gjennem 50 år. 1936
 Medarbeidere i Guds verksted : Profiler av kjente personer i vår kirkes historie og av mennesker vi møtte i Guds verksted. Nomi forlag, 1972. (sammen med Arne Sæter)

Eksterne lenker 
 
  Lars Sæters privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket

Stortingsrepresentanter fra KrF
Stortingsrepresentanter for Sør-Trøndelag
Norske kristne predikanter
Stortingsrepresentanter 1954–1957
Stortingsrepresentanter 1958–1961
Lokalpolitikere i Trondheim
KrF-politikere i Sør-Trøndelag
Lokalpolitikere i Surnadal
KrF-politikere i Møre og Romsdal
Personer fra Surnadal kommune
Alexander Gabrielsen

Alexander Gabrielsen (født 18. november 1985) er en norsk tidligere fotballspiller fra Rogaland.   

Han kom til Viking i 2002 fra Randaberg IL, som er den klubben han hadde spilt i siden unge år. 

I 2007 signerte han kontrakt med Sandefjord Fotball (SF) og spilte blant annet 28 av 30 seriekamper i 2011. 2016 var hans tiende sesong i den blå SF-drakta. Han har spilt 169 kamper og scoret 15 mål for SF, og også bidratt som spillerutvikler i klubben. Han har spilt elleve U-21-landskamper for .

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Sandefjord Fotball.no – Spillerens profil

Norske fotballspillere
Fotballspillere for Viking FK
Fotballspillere for Sandefjord Fotball
Fotballspillere for Randaberg IL
Personer fra Randaberg kommune
Fødsler i 1985
Georg Buljo

Georg Buljo (født 2. februar 1969) er en norsk artist, gitarist og produsent.

Sammen med Kåre Vestrheim startet han tidlig i 1990-årene gruppen Locomotives, der han fungerte som gitarist, låtskriver og co-produsent. Buljo jobber blant annet med Mari Boine, Lars Bremnes og Niko Valkeapää som produsent og låtskriver. Han har også samarbeidet med Odd Nordstoga, Lars Ánte Kuhmunnen, Johan Anders Bær, Biret Risten Sara og Jan Eggum samt en rekke andre norske og samiske artister.

Buljo er platearbeider i Duippidit Audio Laboratorium i Oslo og etablerte i 2002 plateselskapet [Duippidit], som mottok Spellemannprisen 2003 for Niko Valkeapääs første plate.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Norske gitarister
Norske plateprodusenter
Niko Valkeapää

Niko-Mihkal Valkeapää (født 30. desember 1968 i Enontekis, Finland) er en samisk låtskriver, musiker (vokal) og politiker (Norske Samers Riksforbund). 

Han har siden 1990 vært bosatt i Kautokeino der han begynte som lærer.  Han er gudsønn av kunstneren Nils Aslak Valkeapää, og fremfører flere av hans tekster på sine to plateutgivelser som er en del av den «tredje bølge» innen moderne samisk kultur der han har arbeidet mye med blant annet Georg Buljo.

Han vant Sámi Grand Prix (1994, 1995), mottok Spellemannprisen 2003 i åpen klasse med sitt debutalbum, og Liet Ynternasjonaal, den internasjonale musikkpris for minoritetsmusikk. I 2008 vant han to Folkelarmpriser for Birrat Birra; nyskapende og åpen klasse. For albumet Gusto fra 2012, ble han nominert til Spellemannprisen 2012 i klassen folkemusikk/tradisjonsmusikk.  Han har turnert nasjonalt og i Norden, bl.a. på Nattjazz i Bergen, Festspillene i Nord-Norge, Riddu Riđđu Festivála og på Nordland Musikkfestuke i Bodø.

Valkeapää ble innvalgt i Sametinget i 2017, på NSRs liste for Gáisi valgkrets.

Utgivelser 
 Niko Valkeapää, Duippidit, 2003
 Sierra, Duippidit, 2004
 Birrat Birra, Duippidit, 2008
 Gusto, Duippidit, 2012
 ÄÄ, Duippidit, 2012
Ráfi, Duippidit, 2015
Gáldu, Duippidit, 2019

Samlinger 
 Beginner's Guide to Scandinavia, Nascente, 2011

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Sametinget - Niko Valkeapää 
 nikovalkeapaa.no

Valkeapää, Niko
Valkeapää, Niko
Valkeapää, Niko
Valkeapää, Niko
Valkeapää, Niko
Valkeapää, Niko
Nordmenn født i Finland
Personer fra Enontekis
Vinnere av Sámi Grand Prix
Dølen

Se også lokalavisen Dølen (Vinstra), etablert 1997
thumb| Aasmund Olavsson Vinje, redaktør for ukebladet Dølen 1858-1870.Dølen var et ukeblad som ble utgitt av Aasmund Olavsson Vinje i perioden 1858-70. 

Vinje eksperimenterte med Ivar Aasens landsmål i Dølen, men følte seg aldri bundet av en bestemt skriftnorm. Det meste av innholdet ble skrevet av Vinje selv. Bladet inneholdt flere tekster i ulike sjangre om politikk, kunst og litteratur. Bladet hadde rundt 500 abonnenter.

Vinjes reiseskildring Ferdaminne frå sumaren 1860 ble først publisert i Dølen. Han var så oppslukt av bladet sitt at han etter hvert selv ble kalt «Dølen». I første nummeret lanserte han målsaken:Vårt Folk i Trældom længe gjekk
med Sorg forutan Sæli.Men som det att si Frihet fekk,
so maa det faa sitt Mæli.

Vinje hørte ikke så mye hjemme i nasjonalromantikken som i rasjonalismen. Som sitt forbilde Ludvig Holberg ønsket Vinje å bidra til folkeopplysning.

I juni 1860 opplyste han leserne om at «Dølen vil taka seg nokre Vikurs Kvild i Sumar». Et halvt år tok det før de mottok neste nummer, med første halvdel av Ferdamini fraa Sumaren 1860 som godtgjørelse for den halve årgangen de hadde tapt. I juni-nummeret stod også Vinjes første naturdikt, «Vaaren», som han var svært stolt av, ettersom det var i gresk heksameter, og rommer både bokstavrim, innrim og enderim:Enno ein Gong fekk eg Vetren at sjaa
for Vaaren at røma!Heggen med Tre, som der Blomar var paa
eg atter saag bløma.

Hele tidsskriftet ble gjenutgitt 1970-73 i fire bind; ved Reidar Djupedal og med tresnitt av Terje Grøstad.

Referanser

Eksterne lenker
 Studenttorget «Aasmund Olavsson Vinje - eit urosentrum i samtida»

Nynorsk
Nedlagte norske ukeblader
Publikasjoner etablert i 1858
Publikasjoner nedlagt i 1870
1858 i Norge
1870 i Norge
Kunst og kultur i 1858
Kunst og kultur i 1870
Jan Helge Andersen

Jan Helge Andersen (født 17. januar 1981) ble dømt sammen med Viggo Kristiansen i forbindelse med Baneheia-saken, der to jenter på åtte og ti år ble voldtatt og drept i Baneheia i Kristiansand den 19. mai 2000. Andersen tilstod å ha vært med på drapene i Baneheia og ble dømt for medvirkning til voldtekt av begge jentene, for voldtekt av den yngste jenta, og for overlagt drap på den yngste jenta, men frikjent for medvirkning til drapet på den eldste. Han sonet rundt 15 og et halvt år av en dom på 19 år før han ble prøveløslatt i januar 2016. Det meste av dommen ble sonet i Skien fengsel. Andersen utdannet seg til baker under soningen og lever idag under ny identitet.

Bakgrunn
Andersen vokste opp i en boligblokk på Eg i Kristiansand, som ligger rett ved naturområdet Baneheia. Bestevennen gjennom barndommen og ungdommen, Viggo Kristiansen, bodde i et rekkehus rett ved siden av Andersen. De to guttene var mye sammen gjennom oppveksten.

Baneheia-saken

Andersen tilstod å ha vært med på drapene i Baneheia 19. mai 2000, og gav en forklaring om sin egen og kameraten Viggo Kristiansens rolle i drapene. Dommen beskrev Viggo Kristiansen som initiativtager og hovedmann bak forbrytelsen. Andersen tilsto å ha drept den yngste av jentene, Stine Sofie Sørstrønen, men hevdet — og ble trodd av retten på — at han gjorde det på Kristiansens befaling og fordi han var redd for at Viggo kom til å drepe ham hvis han ikke adlød. Han nektet for å ha forgrepet seg seksuelt på noen av jentene. Andersen har uttalt at «jeg tenker på det jeg gjorde hver dag». Ifølge dommen var Kristiansen den dominerende i kameratforholdet, mens Andersen ble beskrevet som lett å lede. Den sakkyndige Olaf Bakke beskrev Andersen som hemmet og sjenert.

Andersen ble idømt 17 års fengsel i Kristiansand byrett, men Agder lagmannsrett skjerpet straffen til 19 års fengsel. Andersen sonet det meste av straffen i Skien fengsel. Han utdannet seg til baker under soningen.

Han ble prøveløslatt i januar 2016 etter rundt 15 og et halvt års soning. Prøvetiden utløp i september 2019, og Andersen er etter dette en fri mann. Andersen lever i dag under ny identitet og arbeider som baker på Østlandet.

I forbindelse med gjenopptakelsen av den strafferettslige domfellelsen av Kristiansen i Baneheia-saken ble det i juli 2022 gjennomført en begrenset ransaking hos ham, som automatisk medførte at han har fått status som siktet i saken. I oktober 2022 konkluderte riksadvokaten med at Kristiansen bør frifinnes og at den pågående etterforskningen vil fortsette. Advokat Svein Holden uttalte at «etter min vurdering er det klart at bevisene i saken ikke gir grunnlag for å konstatere utover rimelig tvil at Jan Helge Andersen er skyldig i drapet og falsk forklaring» og at han forventer at siktelsen blir henlagt.

Referanser 

Baneheia-saken
Nordmenn dømt for drap
Seksuallovbrytere
Red Bull Arena (Leipzig)

Red Bull Arena (tidligere Zentralstadion) er et fotballstadion i Leipzig i Tyskland. Det er hjemmebanen til RB Leipzig. Stadionet ble opprinnelig åpnet i 1956, med tilskuerkapasitet på 100 000. Etter en stor ombygning ble Zentralstadion nyåpnet 7. mars 2004. Dagens kapasitet er på 44 300 sitteplasser. Det ble arrangert VM på dette stadion i 2006, og under mesterskapet ble kapasiteten redusert til 34 384. Stadionet er i dag det nest største stadionet i det østlige Tyskland, etter Olympiastadion i Berlin.

Kamper i VM
 11. juni:  -  (gruppe C)
 14. juni:  -  (gruppe H)
 18. juni:  - Sør-Korea (gruppe G)
 21. juni:  -  (gruppe D)
 24. juni:  -  (Åttendedelsfinale)

Fotballstadioner i Tyskland
Sport i Sachsen
Byggverk i Leipzig
Arenaer i Fotball-VM 2006
Stine Sofies Stiftelse

Stine Sofies Stiftelse er en norsk stiftelse som arbeider for å forhindre og avdekke vold og overgrep mot barn og unge, ivareta utsatte og styrke deres rettssikkerhet. Stine Sofies Stiftelse er oppkalt etter Stine Sofie Sørstrønen, som sommeren 2000 ble voldtatt og drept i en alder av åtte år sammen med venninnen Lena Sløgedal Paulsen. Stiftelsen ble etablert høsten 2000 av Stine Sofies mor Ada Sofie Austegard. I 2021 jobber det over 50 mennesker i stiftelsen. I 2016 åpnet Stine Sofie Senteret, verdens første kurs- og mestringssenter for voldsutsatte barn. Grunnleggerne av stiftelsen, Ada Sofie Austegard og Bente Bergseth, fikk i 2008 begge Kongens fortjenstmedalje i gull for sitt arbeid.

Bakgrunn 
Stine Sofies Stiftelse ble etablert i 2000, etter at Stine Sofie (8) og Lena (10) ble voldtatt og drept i Baneheia i Kristiansand.

Formål

Aktivitet

Foredrag og indervisning 
Stiftelsen holder seminarer for pårørende, arrangerer foredrag og utgir informasjonsmateriell.

Priser 
2006 – Booth-prisen
2009 – Rettssikkerhetsprisen
2009 – Reklamebransjens Reklame for alvor-pris, verd 15 millioner kroner
2010 – John I. Alvheims ærespris
2020 – Plan Norges jentepris

Sponsormidler 
Mesterbakeren i Lillesand og REMA 1000 butikker i Aust- og Vest-Agder har solgt «Stine Sofies Stiftelse brødet», der 2 kroner pr. solgte brød går til Stine Sofies Stiftelse. Dette har gitt inntekter på opptil 400 000 kr i året. 

Den 1. april 2011 lanserte den norske smykkegiganten Panorama smykker med navn «Stine Sofie-smykkene» hvor en viss andel av salget går til stiftelsen. Smykkene finnes i to utgaver, et lite gullhjerte med diamanter, og et større sølvsmykke, som representerer mor – datter.

Referanser

Eksterne lenker
 

Norske stiftelser
Norske ideelle organisasjoner
Baneheia-saken
Etableringer i 2000