alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Girvan

Girvan (Skotsk gælisk: Inbhir Gharbhain, «Munningen av elven Girvan») er en by (town) med historisk status som burgh i regionen South Ayrshire i Skottland. Girvan ligger på sørøstsiden av Firth of Clyde på den skotske vestkysten, mellom Ayr i nord og Stranraer i sør. Den ligger 34 km sør for Ayr og 47 km nord for Stranraer, den fremste fergehavnen fra Skottland til Nord-Irland.

Det er en havneby som tidligere var en viktig fiskerihavn, men i dag lever først og fremst av turisme. Ved folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 6 651 innbyggere, noe som er en svak nedgang fra 2001 på 6 940. Det er beregnet at folketallet vil synke ytterligere marginalt med 6 470 innbyggere i 2014.

Historie 

Girvan var opprinnelig en liten fiskehavn. I 1668 ble den en kommunal burgh ved charter.

Culzean Castle er et slott eller herskapshus fra 1700-tallet tilhørende markien av Ailsa og ligger 13 km nord for byen. Markien eier også en vulkansk øy, Ailsa Craig, som er synbar 16 km utenfor kysten. Under reformasjonen i Skottland var den et tilfluktssted for katolikker, men i dag er den stort sett et reservat for fugler som havsule og lundefugl. Øya har en type granitt som benyttes for curling. Den er i privat eie og åpen for salg.

Tilknytningen av jernbane, innledningsvis med selskapet Maybole & Girvan Railway på slutten av 1850-tallet, førte til at Girvan utviklet seg til en feriested ved kysten med sine strender og klipper. Blant de som la sin ferie her i tiden 1855 til 1941 var ornitologen Robert Grey, hans hustru Elizabeth Gray, kjent som innsamler av fossiler, og deres barn, særskilt Alice og Edith Gray. Familien, hovedsakelig Elizabeth og Alice, opprettet vitenskapelig organiserte samlinger med fossiler for flere museer, inkludert Natural History Museum i London.

Rett nord for byen ligger et destilleri tilhørende William Grant & Sons som ble åpnet i 1963. Nestlé har en fabrikk som framstiller sjokolade som skipes ned til York hvor det benyttes for kjente britiske merkevarer som Kit Kat og Yorkie.

Bilder

Referanser

Eksterne lenker 
 
 About Girvan
 Girvan Online
 South Ayrshire Council
 Salmon Fishing on the River Girvan

Byer i South Ayrshire
Carabus monilis

alticola 
 consitus 
 taunicus 
 monilis 
 saouensis 
 subpyrenaeus 

 
 

Carabus monilis er en av billene i delgruppen (underfamilien) jordløpere i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World. Endringer kan skje ved senere revisjon når det gjelder dette artskomplekset, siden det finnes en rekke synonymer og en rekke underarter.

Utbredelse 
Carabus monilis finnes i Europa, men mangler helt eller er noe sjeldnere helt i vest og i øst. Finnes helt sørøst i Norge i en avgrenset populasjon.

Utseende 
Carabus monilis er mellom 22-26 mm lang. Slekten Carabus er slekten med de «ekte jordløperne».  Beina er lange løpebein, kroppen er elegant bygd. Fargen er ofte grønne, svakt bronsefargede og metalliske, men kan være ganske mørke, nesten svarte. Dekkvingene mangler lengdestrimler, men har langsgående rekker av groper og forhøyninger, et knudret utseende.  Antennens tredje og fjerde ledd med en lang børste/børster i spissen, mens leddene ellers er bare (nakne) og helt uten fine korte tilliggende hår. (Krever forstørrelse for å se).

Levevis 
Carabus monilis er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr. Den finnes i åpent landskap. De voksne sees fra våren og helt til utpå høsten. De overvintrer som voksen (imago), nedgravd i et hulrom under en stein eller en rot.

Larvene er mørke og opptil 30 mm lange. De lever som predatorer, skjult i øverste laget av jorden.

Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser

Litteratur 
 Lindroth, C.H. 1985. The Carabidae Coleoptera of Fennoscandia and Denmark. Fauna Entomol. Scand. 15 (1) side 1-232.
 Lindroth, C.H. 1986. The Carabidae Coleoptera of Fennoscandia and Denmark. Fauna Entomol. Scand. 15 (2) side 233-497.

Eksterne lenker 
 
 Carabus monilis - bilde 1
 Carabus monilis taunicus - bilde 2
 Carabus monilis - bilde 3
 Carabus monilis – Database Carabidae of the World – engelskspråklig
 Carabus monilis - Ground Beetles of Ireland - engelskspråklig
 Carabus monilis - Fauna Europaea - engelskspråklig
 Norsk Entomologisk forening

Jordløpere
Biller formelt beskrevet i 1792
Bob Menendez

Bob Menendez (født 1. januar 1954 i New York i New York) er en amerikansk demokratisk senator som representerer delstaten New Jersey. Han er utdannet jurist. Menendez var borgermester i Union City fra 1986 til 1992. Han ble valgt inn i Representantenes hus i 1992, og gjenvalgt seks ganger.

Han ble utnevnt til senator i USAs senat i 2006, etter at hans forgjenger, senator Jon Corzine, vant guvernørvalget i november 2005. Det var Corzine som utnevnte han. I november 2006 vant han valget mot republikaneren Thomas Kean med 53,3% av stemmene. Han ble gjenvalgt i 2012 med 58,2%.

Referanser

Eksterne lenker 
 Robert Menendez – nettside hos Senatet.
 

Senatorer fra New Jersey
Kongressrepresentanter fra New Jersey
Borgermestere i New Jersey
Personer fra New York City
Personer fra Jersey City
Jurister fra USA
Politikere fra USA
Effektivitet (økonomi)

Effektivitet i sosialøkonomisk forstand betyr det å oppnå en høy verdiskapning samtidig som en ikke benytter mye ressurser.

Effektiviteten til noe avhenger dermed av hva vi mener med verdiskapning, og hva vi mener med ressursbruk. Dette er tema som en i få tilfelle vil bli enige om. Samtidig er det ikke alltid verdiskapning og ressursbruk er målbart. Likevel benyttes begrepet som en oppfordring for hva en ønsker å oppnå på mange felter i livet, gjerne uten at en klargjør for hva en legger i de underliggende begrepene verdiskapning og ressursbruk.

Begrepet har ofte blitt feilaktig brukt for det relaterte begrepet produktivitet. Produktivitet betyr en størst mulig produksjon av noe i forhold til ressursbruken.

Kilder 
 T. Busch, E. Johnsen, J.O. Vanebo: Økonomistyring i det offentlige. 3.utgåve. Oslo, 2002. 

Samfunnsøkonomi
Fossnes

Fossnes er et tettsted i Sandefjord kommune i Vestfold. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar , og ligger åtte kilometer nord for tettstedet Stokke.

Fossnes ligger i Arnadal sogn i tidligere Stokke kommune. Her ligger Arnadal kirke fra 1882.

Se også
 Tettsteder i Vestfold

Referanser 

Bosetninger i Sandefjord
Stokke
Tettsteder i Vestfold og Telemark
Hugh de Vere, 4. jarl av Oxford

Hugh de Vere, 4. jarl av Oxford (født ca. 1210, død 1263) var sønn og arving av Robert de Vere, 3. jarl av Oxford. I 1231 arvet han jarledømmet fra sin far, som døde i 1221. Hugh tok angivelig del i den sjuende korsferd i 1248–1254. Da han døde i 1263 ble han etterfulgt av sin sønn Robert de Vere, 5. jarl av Oxford.

Kilder
 Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.

Oxford 4
Fødsler på 1200-tallet
John de Vere, 7. jarl av Oxford

John de Vere, 7. jarl av Oxford (født 1312, død 1360) var nevø og arving av Robert de Vere, 6. jarl av Oxford. Han arvet jarledømmet fra sin onkel da denne døde uten overlevende barn i 1331. John var en av Edward IIIs høyest betrodde kommandører i hundreårskrigen i Frankrike og tok del i både slaget ved Crécy og slaget ved Poitiers. Han døde under en kampanje i Frankrike i 1360 og ble etterfulgt av sin sønn Thomas de Vere, 8. jarl av Oxford.

Referanser

Kilder 
 Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.

Oxford 7
Fødsler i 1312
Dødsfall i 1360
Thomas de Vere, 8. jarl av Oxford

Thomas de Vere, 8. jarl av Oxford (født 1337, død 1371) var sønn og arving av John de Vere, 7. jarl av Oxford. Han arvet jarledømmet fra sin far da denne døde i 1360. Thomas tok del i flere av Edward IIIs militære kampanjer i hundreårskrigen i Frankrike. Da han døde i 1371 ble han etterfulgt av sin sønn Robert de Vere, 9. jarl av Oxford.

Referanser

Kilder
 Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.

Oxford 8
Fødsler i 1337
Dødsfall i 1371
Gjertrud Fitje

Gjertrud Fitje (født 29. november 1907 på Fitje ved Sandane i Gloppen kommune, død 5. juni 2010 på Sandane) var en norsk sykepleier og luthersk kinamisjonær tilknyttet Det norske misjonsselskap. 

Hennes onkel, Jon Fitje var misjonsprest i Kina fra 1909 til 1929. Fitje vokste opp i en tid med rikt kristenliv og et sterkt engasjement for misjonering. Etter noen år som sykepleier ved Haukeland sykehus fra 1921 til midt på 1930-tallet gikk hun på bibelskole og tok et seks måneders språkstudium i England. 16. juni 1937 ble hun innviet som misjonær og i august samme år dro hun til Kina.

Hun arbeidet som sykepleier og misjonær i provinsen Hunan i 26 år før hun i 1949 måtte flykte til Taiwan, der hun fortsatte misjonsarbeidet. Hun ankom Keelung 16. oktober 1950, og sluttet seg til kollegaen Helga Waabenø i arbeidet ved  det hundre senger store misjonssykehuset i Taipei, som nå er kjent som Mackay Memorial Hospital dit Den Norske Misjonsallianse hadde utsendt den norske legen Kristoffer Fotland. I  mars 1952 flyttet hun til Keelung der hun arbeidet som eneste utsending fra NMS frem til Henrikke Tangeraas kom i slutten av november samme år. 

Fitje hadde blitt bak jernteppet en periode, og hadde sett hvordan kommunistene overtok makten. I Norsk Misjonstidendes julenummer ga hun denne beskrivelsen av hvordan det var å komme til Taiwan:

Det gamle flagget hun viser til er nasjonalist-Kinas flagg som tidligere var i bruk på Kinas fastland, og uttrykket det frie China viser til Taiwan. Uttrykket ble også brukt av Chiang Kai-shek og hans regjering. 

Fitje døde i en alder av 102 år gammel på Sandane i Gloppen kommune.

Se også 
 Liste over kjente personer fra Gloppen kommune

Referanser

Kilder 
 Steensland, Gustav: «Taiwan» (s. 296-324) i bind 2 av «I tro og tjeneste – Det Norske Misjonsselskap 1842-1992», Torstein Jørgensen (red.), Misjonshøgskolen, Stavanger, 1992.

Norske sykepleiere
Norske misjonærer i Kina
Misjonærer tilknyttet Det Norske Misjonsselskap
Lutherske misjonærer
Norske hundreåringer
Personer fra Gloppen kommune
John de Vere, 12. jarl av Oxford

John de Vere, 12. jarl av Oxford (født 23. april 1408 på Hedingham Castle, England, død 26. februar 1462 på Tower Hill, London, England) var sønn og arving av Richard de Vere, 11. jarl av Oxford, og Richards kone Alice, som var datter av sir Richard Sergeaux og enke etter Guy de St Aubyn.

Tidlig liv
John ble født 23. april 1408 på Hedingham Castle, familiens hovedsete i Essex. Han var mindreårig da faren døde i 1417, og arvet jarledømmet først 4. juli 1429, da han hadde fylt 21. I 1425, mens han ennå var mindreårig, ble han gift med Elizabeth (ca. 1410–1473/4), datter av sir John Howard (1385/6–1409). Dette ekteskapet ble inngått uten kongens samtykke, og på grunn av dette ble Oxford straffet med en bot på 2 000 pund. Dette var en sum han fikk problemer med å betale, siden Oxford var et av de fattigste jarledømmene i England. John ble slått til ridder i mai 1426, i samme seremoni som kong Henrik VI, som da var fire år gammel.

På 1430- og 1440-tallet fungerte de Vere ofte som fredsdommer i Essex, Suffolk og Cambridgeshire; tre grevskap hvor han eide land. Han utførte også diplomatiske oppgaver for kongen. I juni 1439 var han med på et mislykket forsøk på forhandlinger med Frankrike, for å finne en løsning på hundreårskrigen. To år senere, i 1441, var han sammen med Richard, hertug av York da denne ble sendt til Normandie som kongens nyutnevnte kommandør.

Rosekrigene

De Vere hadde sterke forbindelser med både Henrik VI og Richard av York, og det ble vanskelig for ham å velge side da det brøt ut konflikt mellom de to på 1450-tallet. Han var ikke tilstede ved første slag ved St. Albans i 1455 – begynnelsen på Rosekrigene – siden han ankom slagmarken én dag for sent. Det var ikke i før 1459 at Oxford virkelig tonet flagg som tilhenger av Huset Lancaster og den regjerende kongen. I desember 1459 og mars 1460 satt han som dommer over en gruppe tilhengere av Huset York i Essex. Etter at Richard av Yorks sønn Edvard kom til makten som Edvard IV i 1461 (Richard var drept året før) forsøkte de Vere å ligge lavt, og skyldte på dårlig helse. I februar 1462 ble han allikevel arrestert og fengslet i Tower of London. Etter å ha blitt dømt til døden for forræderi, ble han halshugget på Tower Hill 26. februar.

Hans eldste sønn Aubrey hadde blitt henrettet seks dager tidligere. Siden kong Edvard søkte en forsoningslinje med tidligere motstandere, fikk de Vere-familien likevel beholde tittel og eiendommer. 18. januar 1464 ble Johns nest eldste sønn utnevnt til John de Vere, 13. jarl av Oxford.

Referanser

Kilder
 Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.
 Castor, Helen «Vere, John de, twelfth earl of Oxford (1408–1462)» (abonnement) i Oxford Dictionary of National Biography (Oxford, 2004).

Oxford 12
Personer henrettet ved halshogging
Fødsler i 1408
Dødsfall i 1462
Henrettede personer (før 1900-tallet)
Henrettede briter
Utrechtse Vecht

Utrechtse Vecht er en ca. 40 km lang nederlandsk elv som renner gjennom provinsene Utrecht og Noord-Holland. Den har sin opprinnelse fra Kromme Rijn via Stadsbuitengracht (vollgraven) ved Weerdsluis i byen Utrecht og munner ut i IJsselmeer ved Muiden i Noord-Holland. Underveis til IJsselmeer passerer den stedene Zuilen, Maarssen, Nijenrode, Breukelen, Nieuwersleuis, Loenen (alle i kommunen Stichtse Vecht fra 2011), og Weesp.

Historie 
Elven ble til rundt 600 f.Kr. og munnet da ut i Ur-IJ. I Romerrikets tid var den kjent som Fectio, og takket den av fra Oude Rijn ved den romerske festningen kalt Fectio. 

I middelalderen var Vecht en viktig rute for skipsfarten mellom Zuiderzee, som var porten til Nord-Europa og Rhinen som var porten blant annet til dagens Tyskland. I Dorestad, og i senere tid byen Utrecht, blomstret økonomien takket være denne forbindelsesruten.

Langs elven ble det bygget flere kasteller på strategiske plasser, blant disse finnes fremdeles Kasteel Nijenrode og Muiderslott. Vecht var også i nyere tid en del av nederlands forsvar, mange av fortene i Den hollandske vannlinjen er plassert på strategiske punkter.

I det 17. århundre, Nederlands Gouden Eeuw, ble landsteder (ned.: buitenplaats eller buiten) bygget for rike handelsmenn fra Amsterdam. Mange av disse ble solgt og revet under den økonomiske katastrofen som fant sted i begynnelsen av det 19. århundre, men noen få, som Gunterstein i Breukelen og Goudestein i Maarssen finnes fremdeles.

Strømretning
Vecht er en av de få elvene der vannet av og til (delvis) renner motstrøms. Dette skjer fordi IJsselmeers vannstand er mye høyere enn Vechts ved slusen i Muiden. Bare ved meget store regnmengder strømmer elvevannet på vanlig vis til munningen.

Ved Nigtevecht slippes renset kloakkvann fra fire renseanlegg langs elven ut i Amsterdam-Rijnkanalen. Vannet som kommer fra Muiden, sørger her for det mottrykket som er nødvendig for å få dette til. 

Den kommersielle skipsfarten bruker ikke lengre Vecht, men Amsterdam-Rijnkanalen som grovt sett er gravet parallelt med elven.
Ved Nigtevecht krysser Vecht Amsterdam-Rijnkanalen og via Smal Weesp, en naturlig elv som renner gjennom Weesp, og denne kanalen er Vecht forbundet med elven Gein. Vecht er dessuten forbundet med Hilversums Kanaal med en sluse ved Nederhorst den Berg.

Utrecht (provins)
Noord-Holland
Rhindeltaet
Richard Marx

Richard Noel Marx (født 16. september 1963 i Chicago, Illinois) er en pop- og rock-artist og produsent. Han er mest kjent fra sine sanger fra 1980 og 90-tallet som «Endless Summer Nights», «Right Here Waiting», «Now and Forever», og «Hazard». 

Han begynte karrieren som bakgrunns-sanger for Lionel Richie og sang for reklamer på fjernsyn.

Diskografi med listeplasseringer 
 1987: Richard Marx,  (nr.8 USA) 3x Platina, (nr. 68 Storbritannia) EMI Manhattan Records
 1989: Repeat Offender,  (nr. 1 USA) 4x Platina, (nr. 8 Storbritannia), (nr. 9 Tyskland) EMI
 1991: Rush Street,  (nr. 35 USA) Platina, (nr. 7 Storbritannia), (nr. 49 Tyskland) Capitol Records
 1993: Greatest Hits,   CEMA Special Markets of Capitol Records
 1994: Paid Vacation,  (nr. 37 USA) Platina, (nr. 11 Storbritannia), (nr. 18 Tyskland) Capitol Records)
 1997: Flesh And Bone,  (nr. 70 USA), (nr. 52 Tyskland) Capitol Records
 1998: Greatest Hits,  (nr. 140 USA), (nr. 34 Storbritannia) Capitol Records
 2000: The Best Of Richard Marx,   Capitol Special Markets of EMI
 2000: Days In Avalon,   Signal 21 Records/Jive Records
 2004: My Own Best Enemy, (nr. 126 USA) Manhattan Records
 2008: Duo with Matt Scannell of Vertical Horizon,  (Internett-utgivelse)
 2008: Emotional Remains,  (Internett-utgivelse) Zanzibar Records
 2008: Sundown,  (Internett-utgivelse) Zanzibar Records

Referanser

Eksterne lenker   
 
 
 
 

Låtskrivere fra USA
Sangere fra USA
Personer fra Chicago
Tingeling

Tingeling er en liten fe fra J.M. Barries bøker om Peter Pan. Hennes originale navn er Tinker Bell, men forkortelsen Tink er også brukt. 

Tingeling har fått sitt eget blad, som utgis av Egmont kids forlag, og i nyere tid også en egen animasjonsfilmsserie, utgitt av Disney.

Film 
 Peter Pan (1953)
 Hook (film) (Hook, 1991)
 Tilbake til drømmeland (Return to Never Land, 2002)
 Tingeling (Tinker Bell, 2008)
 Tingeling og den forsvunne skatten (Tinker Bell and the Lost Treasure, 2009)
 Tingeling og feenes hemmelighet (Tinker Bell and the Great Fairy Rescue, 2010)
 Tingeling - Vingenes hemmelighet (Secret of the Wings, 2012)
 Tingeling og sjørøverfeen (The Pirate Fairy, 2014)
 Tingeling og legenden om drømmebeistet (Legend of the Neverbeast, 2014)

Eksterne lenker 
 

Litterære figurer
Figurer fra Disney-filmer

da:Peter Pan#Klokkeblomst
Kaptein Miki

Kaptein Miki var det norske navnet på den italienske tegneserien Capitan Miki med spennende handling fra amerikansk westernmiljø. I Norge gikk serien i bladet Vill Vest i periodene 1953–1968 og 1976–1990. Kaptein Miki ble i hovedsak tegnet av italienske EsseGesse og var en av de store suksessene for dette tegneserieteamet. Etter at de sluttet med den, overtok andre serien. I Italia har den de senere år blitt gitt ut i farger.

Thule forlag startet i 2001 en kronologisk utgivelse av historiene om Kaptein Miki i bokform. Planen var å gi ut alle seriene som var trykket i Vill Vest, men prosjektet stoppet opp etter 9 bøker.

Egmont Serieforlaget startet i 2014 en ny kronologisk utgivelse av historiene om Kaptein Miki og Davy Crockett i bokform. Her gis serier om begge de to heltene ut i samme bok, og det gis ut ca ett bind pr kvartal. Pr oktober 2022 er det gitt ut 38 bind.

Se-Bladene ga i perioden 1961–1965 ut i alt 9 bøker med historier om Kaptein Miki i prosaform.

Handling og hovedpersoner

Handlingen foregikk i «Det ville vesten» i siste halvpart av 1800-tallet. Miki var en meget ung (ca. 16 år gammel) kaptein i Nevada Rangers. Han ble først sersjant etter en uformell konkurranse. Så ble han først løytnant, deretter kaptein etter å ha løst noen saker.

Hovedpersoner var også Mikis tidligere pleiefar Windy og hans venn doktor Salasso. Disse var ikke på lagt nær så dydige som Miki, og de kunne sette til livs de helt utrolige mengder med rom. Miki drakk ikke annet enn saft, melk, limonade etc. Alle tre var meget effektive både til å skyte og å slåss. Miki hadde alltid to revolvere, og skjøt ofte med begge hender samtidig. Andre hovedpersoner var Mikis overordnede oberst Brown og hans datter Susan (i noen serier kalt Susy) som også var Mikis kjæreste. Den siste hoved«personen» var Mikis hest Napoleon som ble tilegnet flere menneskelige egenskaper.

Hovedbasen for denne avdelingen av Nevada Rangers var Fort Coulver, et sted som neppe har eksistert i virkeligheten.

Plottene besto i hovedsak av at Miki bekjempet forskjellige skurker og fiendtlige indianere. Det var bare helt unntaksvis at han drepte eller skadet noen. Det vanlige var at han avvæpnet dem ved å skyte på revolveren slik at de mistet den ut av hendene. Inkludert i plottene var det mye humor, spesielt rundt drikkingen til Windy og Salasso og rundt flørtingen til Miki og Susan.

Trivia
Kaptein Miki er muligens inspirert av Anthony Perkins.

Windy het på italiensk Doppio Rhum, som betyr «dobbel rom». Denne figuren er inspirert av skuespilleren George 'Gabby' Hayes fra mange Western-filmer spilt inn i 1930- og 1940-årene. Filmen Albuquerque fra 1948 har en scene der vi kan se den slående likheten mellom Windy og 'Gabby' Hayes.  En annen mulig inspirasjonskilde er Walter Brennan. 

Salasso er italiensk for årelating. Denne figuren er muligens inspirert av «The drunken Doc» (Doc Boone), spilt av Thomas Mitchell i filmen Siste vogn til Lordsbury (Stage Coach) fra 1939.

Eksterne lenker
 Thule Forlag

Italienske tegneserier
Introduksjoner i 1951
1951 i Italia
Šalčia

Šalčia er en elv i Litauen og i Hviterussland (hviterussisk: Ша́льча, Солча; Sjaltsja) med en lengde på 76 km. Den har sitt utspring øst for Šalčininkai og munner ut i Merkys nær Valkininkai.

Salcia
Salcia
Nemunas' vassdragsområde
Ostrava

Ostrava (tysk: Ostrau, polsk: Ostrawa) er en by lengst nordøst i Tsjekkia, nær grensen til Polen. Den er Tsjekkias tredje største by, med rundt  innbyggere, og er administrativt senter for regionen Mähren-Schlesien. Ostrava er også sentrum i en byregion med  innbyggere i 2004,  

Ostrava ligger ved samløpet mellom elvene Oder, Opava, Ostravice og Lučina. Byen er en industriby og dens historie og vekst er nært knyttet til utvinningen og videre bruk av de store forekomstene av svartkull av høy kvalitet i området. I kommunisttiden i Tsjekkoslovakia hadde byen tilnavnet «republikkens stålhjerte» (tsjekkisk: ocelové srdce republiky). Etter Fløyelsrevolusjonen er mange av tungindustriselskapene blitt nedlagt eller omdannet, men byen er fortsatt en av de mest forurensede i EU.

Kjente personer fra Ostrava 

Kateřina Baďurová
Jan Balabán
Věra Chytilová
Marek Jankulovski
Petr Kalus

Filip Kuba
Ivan Lendl
Mario Licka
Artur London
Karel Loprais

Marek Malík
Luděk Mikloško
Jaromír Nohavica
Roman Polák
Jan Veselý

Vennskapsbyer 
  - Volgograd, Russland (1947)
  - Coventry, Storbritannia (1957)
  - Katowice, Polen (1960)
  - Dresden, Tyskland (1971)
  - Split, Kroatia (1976)
  - Pireus, Hellas (1997)
  - Košice, Slovakia (2001)
  - Miskolc, Ungarn (2001)
  - Pittsburgh, Pennsylvania, USA (2001)
  - Powiat Wodzisławski, Polen (2005)

Referanser

Eksterne lenker