alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
TS «Hamburg» (1969)

TS «Maxim Gorkiy» (kallesignal C6IQ5), tidligere TS «Hamburg», var et passasjerskip som ble overlevert det tyske rederiet Deutsche Atlantic Linie, Hamburg i 1969. Skipet var byggnummer 825 ved verftet Howaldtswerke Deutsche Werft A.G. i Hamburg, og ble etter overleveringen satt inn i cruisetrafikk.

Skipet ble solgt i 1974 til rederiet Black Sea Shipping Co i Odessa i Sovjetunionen og omdøpt  til TS «Maxim Gorkiy». Fra 1988 var det chartret ut til Phoenix-Reisen i Bonn, Tyskland. I januar 2009 ble skipet solgt til Alang for opphugging.

Kvelden 19. juni 1989 kolliderte skipet med drivis under et sommercruise i nærheten av Svalbard og tok inn vann, med nærmere 1000 mennesker ombord. Alle passasjerene og en tredjedel av mannskapet ble beordret til å forlate skipet, mens det norske kystvaktskipet Senja var tilkalt for assistanse. Da KV Senja mottak nødsignalet var det 3 til 4 timer unna havaristen. KV Senja startet opp sine ekstra motorer og gikk for full maskin mot Maxim Gorkiy. Da KV Senja ankom stedet tre timer senere, lå Maxin Gorkiy med baugen under vann. Passasjerer var satt i livbåter, men mange sto på isflakene rundt skipet. Passasjerene ble plukket opp av KV Senja og redningshelikoptre fra blant annet 330-skvadronen. De ble fraktet til Longyearbyen og flydd hjem. Etter hvert klarte mannskap på KV Senja og Maxim Gorkiy, med assistanse fra russiske forsvarshelikoptre, å stanse vanninntrengingen. Da var hele baugen under vann og akterenden hadde begynt å reise seg. 21. juni ble Maxim Gorkiy tauet til Svalbard for reparasjoner slik at hun ble tett, for deretter å gå for egen maskin til Tyskland for ytterligere reparasjoner ved Lloyd Werft, Bremerhaven. Skipet var tilbake i trafikk 17. august 1989.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
   Besøkt 26. april 2009

Passasjerskip
Atlanterhavsskip
Cruiseskip
Skip fra 1969
1969 i Vest-Tyskland
Skip sluttseilt 2009
Skip bygget i Tyskland
Artikler i sjøfart-prosjektet
Jan-Gunnar Winther

Jan-Gunnar Winther (født 21. juni 1962) er direktør ved Senter for hav og Arktis ved UiT Norges arktiske universitet og fagdirektør ved Norsk Polarinstitutt.

Winther er sivilingeniør innen bygningsteknologi fra Norges tekniske høgskole i 1987. I 1993 tok han doktorgrad i polar hydrologi samme sted, etter et studieopphold ved University of British Columbia i Canada. Han ble ansatt ved Norsk Polarinstitutt i 1994, der han var direktør fra 2005-2017. Fra 2018 leder Winther et nytt regjeringsoppnevnt senter for hav og Arktis under Nærings- og fiskeridepartementet. Winther har jobbet seks år i SINTEF som forsker, har hatt professorat ved Universitetssenteret på Svalbard og École Polytechnique Fédéral de Lausanne (EPFL), og gått på Forsvarets høgskole i 2003 og 2013. Han har vært nestleder for «ekspertgruppen for nordområdene», nedsatt av Jens Stoltenbergs andre regjering.

Han var ekspedisjonsleder for den norsk-amerikanske sydpolsekspedisjonen 2007–09 under Det internasjonale polaråret. Winther var initiativtaker til etableringen av Nansen-Amundsen-året 2011, nedsatt av Regjeringen. Han deltok i jubileumsekspedisjonen til Sørpolen i 2011 sammen med Stein P. Aasheim, Harald Dag Jølle og Vegard Ulvang. Ekspedisjonen fulgte samme rute som Roald Amundsens ekspedisjon i 1911-12 og nådde polpunktet akkurat 100 år etter Amundsen som en del av markeringen av Nansen-Amundsen-året 2011. I 2013 ledet Winther International Nansen Memorial Expedition fra Arkhangelsk til Jenisej ombord det russiske forskningsfartøyet RV Professor Molchanov. Winther deltok på vegne av Norge i den olympiske fakkelstafetten for OL i Sotsji 2014 da den besøkte Nordpolen i oktober 2013.. Winther var initiativtaker til Grunnlovsseilasen. Skonnerten Anna Rogde seiler fra Hammerfest til Oslo under Grunnlovsjubileet i 2014 for å markere betydningen og mulighetene for kyst-Norge, både i et historisk og framtidsrettet perspektiv . Winther tok initiativet til innfrysningen av forskningsskipet Lance i Polhavet i 2015. 

Winther har publisert 70 vitenskapelige artikler, skrevet 170 kronikker og gitt ut bøkene Klimagåten Antarktis, Norge i Antarktis og barneboken snø, is og klima (alle fra 2008). Han har en rekke internasjonale verv, blant annet som hovedforfatter i FNs klimapanel, United Nations Global Compact Sustainable Ocean Business Action Platform, World Economic Forum's Friends of Ocean Action, China Council for International Cooperation on Environment and Development, medlem av ekspertgruppen under høynivåpanelet for bærekraftig blå økonomi som ledes av statsminister Erna Solberg, styremedlem EU Missions på hav, kyst og ferskvann, norsk ekspert til Arktisk råd og Antarktistraktaten, Norges Tekniske Vitenskapsakademi og The Explorers Club.

Referanser

Eksterne lenker 
 Jan-Gunnar Winther Norsk Polarinstitutt

Polarforskere
Norske forskere
Norske polfarere
Norske sivilingeniører
Artikler i Antarktis-prosjektet
Medlemmer av Norges Tekniske Vitenskapsakademi
Personer tilknyttet Norsk polarinstitutt
Montecristo Snus

Montecristo er en snus utviklet av Taboca AS og kom på det norske markedet i 2007. Montecristo går under kategorien sterksnus og har ca. 11 mG nikotin per porsjon. 
Ulikt andre snusmerker, er Montecristo rettet mot de «mer velstående» og betraktes av mange som luksussnus. Dette gjenspeiles forøvrig i den delikate innpakningen der det står skrevet at tobakken kommer fra Cuba, vannet kommer fra Norge og at den lages i Sverige.

Montecristo finnes bare i porsjon. Produksjonen av løs ble stoppet i 2009.

Snusmerker
Seremonirom

Et seremonirom er et livsynsnøytralt rom som kan benyttes til blant annet gravferdsseremonier og vielser. Seremonirommet kan derfor benyttes til seremonier for alle religioner og for religionsløse. Et seremonirom som er spesialisert for denne typen seremonier er Svanholm seremonirom som ble etablert i 2005.  Et annet er seremonirommet i Sola kulturhus. Andre eksempler på seremonirom er blant annet i Oslo rådhus, og andre lignende steder der borgerlig vigsel, humanistisk navnefest eller humanistisk konfirmasjon, eller gravferd finner sted. Noen gravferdskapeller i Norge er livssynsnøytrale når det gjelder dekor innendørs, slik som Alfaset kapell og Enebakk kapell.

Finansieringen av livssynsnøytrale seremonirom har det vært politisk uenighet om i Norge.

Referanser 

Seremonier
Fysikkforeningen

Fysikkforeningen er en forening for fysikkstudenter ved Fysisk Institutt ved Universitetet i Oslo. Fysikkforeningen står i dag for faglige og sosiale arrangementer rettet mot fysikkstudenter ved UiO.

Historie
Foreningen ble etablert den 25. november 1938 av professorer og studenter ved Fysisk Institutt. Den opprinnelige fysikkforeningen ble i 1953 til Norsk Fysisk Selskap. Fysikkforeningen drives fortsatt av studenter på bachelornivå, og styret består typisk av 15 personer som velges ved generalforsamling hvert halvår.

(En mer detaljert utgave av Fysikkforeningens historie er under utarbeidelse av Fysikkforeningen.)

Eksterne lenker
 Fysikkforeningens Webside
 Fysisk institutt ved UiO

Studentforeninger ved Universitetet i Oslo
Organisasjoner etablert i 1938
Mount Augustus

Mount Augustus (1105 moh, primærfaktor 860m) ligger 852 km nord for Perth, 490 km øst for Carnarvon og 390 km nordvest for  Meekatharra i Vest-Australia. Mount Augustus er kjent som Burringurrah for de lokale wadjari-aboriginene.

Mount Augustus dekker et område på  47.95 km². Den sentrale høyryggen er nesten 8 km lang. Mount Augustus blir av mange regnet som verdens største monolitt,, men dette har ikke dekning i geologilitteratur eller forskning.  Påstanden om å være verdens største monolitt deles blant annet med den nasjonale rivalen Ayers Rock (Uluru).

Geologi
Mount Augustus består av sandstein og konglomerat, kjent som Mount Augustus-sandstein, liggende over eldre granitt på fjellets nordside. Sandstenen ble avleiret av tidligere elveleier og er noe yngre enn den mer enn 1,6 milliarder år gamle granitten.

Europeisk historie
Francis Thomas Gregory besteg toppen av fjellet 3. juni 1858 i løpet av hans berømte 107-dagers tur gjennom Gascoyne-regionen, og ble med det den første kjente europeer som besteg fjellet. Noen uker etter navnga han fjellet etter sin bror, Sir Augustus Charles Gregory (1819–1905).

Referanser

Eksterne lenker
 Mount Augustus National Park
 Beliggenheten til Mount Augustus National Park

Fjell i Australia
Fjell over 1000 meter
Liste over American Idol-finalister

Liste over American Idol-finalister er en liste over resultater i de forskjellige sesongene i det amerikanske TV-programmet American Idol.

Sesong 1

Sesong 2

Sesong 3

Sesong 4

Sesong 5

Sesong 6

Sesong 7

Sesong 8

Sesong 9

Sesong 10

Sesong 11

Sesong 12

Sesong 13

Sesong 14

Sesong 15

Sesong 16

Sesong 17

Sesong 18

Sesong 19

Sesong 20 

American Idol
Frederick Toms

Frederick Percy Toms (født 15. april 1885, død ukjent) var en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Toms vant en olympisk bronsemedalje i roing under Sommer-OL 1908 i London. Sammen med Norway Jackes kom den canadiske toeren på tredjeplass bak to britiske båter.

OL-medaljer 
 1908  London -  bronse i roing, åtter  Canada

Referanser

Eksterne lenker 
 

Canadiske roere
Medaljevinnere under Sommer-OL 1908
Deltakere for Canada under Sommer-OL 1908
Roere under Sommer-OL 1908
Dødsår ikke oppgitt
Olympiske medaljevinnere i roing
Rud skole (Rælingen)

Rud skole er en barneskole i Rælingen kommune i Viken (fylke). Den er bygget i 1912, og var en av de første skolene i kommunen. Rud skole har i 2020 rundt 385 elever, fordelt på 18 klasser.

Eksterne lenker 
 Rud skoles nettsted

Rælingen
Miriam Neureuther

Miriam Neureuther (født Miriam Gössner; 21. juni 1990) er en tysk skiskytter og langrennsløper. Hun representerer skiklubben SC Garmisch-Partenkirchen og hun har konkurrert i både langrenn og skiskyting siden 2007.

Hennes mor er fra Molde, men hun er født og oppvokst i Garmisch-Partenkirchen. Hun snakker flytende norsk i tillegg til tysk.

Gössner satser primært på skiskyting og har tre seire i verdenscupen. Hun debuterte i europacupen i 2007, og hun har totalt tre pallplasseringer, to andrepasser og en tredjeplass. Gössner var med på å ta gull i stafett under junior-VM i Ruhpolding i 2008, og hun tok også 33.-plass på normaldistansen, 15.-plass på sprinten og 13.-plass på jaktstarten. Et år senere, under junior-VM i Canmore, tok hun sølv på sprinten, gull på jaktstarten og bronse på stafetten.

Gössner har sin styrke i sporet, og hun har deltatt i FIS-renn, Alpen cup, verdenscupen og til og med VM i langrenn. Under VM i Liberec i 2009 tok hun 20.-plass på sprinten, men mer imponerende var hennes tredje etappe for Tyskland på stafetten. Gössner hadde beste etappetid på sin etappe og hun slo blant annet den nest raskeste, polske Sylwia Jaśkowiec, med 4,3 sekunder og den tredje raskskeste, norske Kristin Størmer Steira, med 23,3 sekunder. Tyskland tok til slutt sølv, og til tross for sin fantastiske stafettetappe, uttalte hun senere at hun skulle fortsette å satse primært på skiskyting. Hun har også en individuell pallplassering i langrenn, en andreplass på 5 km fristil, fellesstart på FIS-rennet i Pokljuka den 3. mars 2009. Gössner har deltatt noen verdenscuprenn, og hennes føreløpig beste resultat er en femteplass fra prologen i Tour de Ski 2009/10, foran en 16.-plass på sprinten i fristil i Lahtis 2008/09-sesongen.

Gössner har vært sammen med alpinisten Felix Neureuther siden 2013, den 14. oktober 2017 fikk de en datter og i desember 2017 giftet de seg.

Meritter

Juniorverdensmesterskap

Utmerkelser 
 2009  Fremragende unge idrettsutøvere i Bayern
 2010  Silbernes Lorbeerblatt

Verdenscupseire

Referanser

Eksterne lenker 
 

Tyske skiskyttere
Tyske langrennsløpere
Verdensmestere i skiskyting
Olympiske sølvmedaljevinnere for Tyskland
Deltakere under Ski-VM 2009
Medaljevinnere under Vinter-OL 2010
Deltakere for Tyskland under Vinter-OL 2010
Langrennsløpere under Vinter-OL 2010
Deltakere under Ski-VM 2013
Personer fra Garmisch-Partenkirchen
Olympiske medaljevinnere i langrenn
Deltakere under VM i skiskyting 2011
Deltakere under VM i skiskyting 2012
Deltakere under VM i skiskyting 2013
Grefsenplatået

Grefsenplatået er en grunnkrets i Oslo kommune, nærmere bestemt i strøket Grefsen i bydelen Nordre Aker. Trikken på Kjelsåsbanen stopper ved Grefsenplatået holdeplass.

I 1934 ble trikkelinjen videreført fra Storo til Kjelsås.  Den forbedrede tilgjengeligheten gjorde Grefsen og Kjelsås til interessante områder for boligbebyggelse. Omtrent samtidig ble 300 mål av grunnen til Vestre Grefsen gård på Grefsenplatået regulert til boligbebyggelse i form av toetasjers villabebyggelse.  I reguleringsplanen inngikk også et torg med fire tre-etasjers forretningsbygg med boliger i andre og tredje etasje.

Mye av bebyggelsen ble oppført før andre verdenskrig, mens deler er ført opp etterpå.  Dårlig tilgang på materialer i etterkrigstiden preger denne bebyggelsen i større grad.
Mange av veinavnene på Grefsenplatået er oppkalt etter planeter og himmelfenomen, som for eksempel Jupiterveien, Saturnveien og Nordlysveien.

Litteratur
Nord i Aker gjennom , Historielaget Grefsen - Kjelsås - Nydalen 2004, ISBN 82-303-0167-0
Historielaget Grefsen – Kjelsås – Nydalens kandidater til Gul Liste i 2007
Historisk turtips på Grefsenplatået

Grefsen
Sara Azmeh Rasmussen

Sara Mats Azmeh Rasmussen (født 10. januar 1973 i Damaskus) er en norsk aktivist, feminist, spaltist i Aftenposten, foredragsholder og skribent som tidligere var koordinator i Liberalt Laboratorium.. Hun er av syrisk opphav og kaller seg selv kulturell muslim og er en lesbisk transperson. Hun arbeider bl.a. for muslimske kvinners, homofiles og transpersoners rettigheter.

Hun har i en tidligere periode bekjent seg som kristen

Hun ble norgeskjent da hun på Kvinnedagen 8. mars 2009 brente en hijab for å protestere mot det hun på forhånd hadde proklamert er diskriminerende koder i det religiøse hodeplagget. Rasmussen uttalte ifm brenningen av hijaben at «Muslimske kvinner som blir oversett og ignorert av kvinnebevegelsen i Norge, og også i solidaritet med kvinner i muslimske land». Brenningen skapte umiddelbare reaksjoner under demonstrasjonen og Rasmussen ble bl.a. bombardert med snøballer. Dagen etter mottok hun trusler. Saken fikk internasjonal omtale og ble rapportert gjennom media i bl.a. Canada og Russland.

31. januar 2011 startet hun en sitteaksjon utenfor lokalene til Islamsk Råd Norge (IRN) i Oslo i protest mot at rådet ikke tar klart avstand fra dødsstraff mot homofile. Med seg hadde hun en plakat med teksten «Frihet og verdighet for homofile og transpersoner» skrevet på norsk og arabisk. På sin tredje dag fikk hun besøk av stortingspolitiker Arild Stokkan-Grande som berømte Rasmussen for belastningen hun påtok seg og kalte aksjonen hennes for en frihetskamp anno 2011. Samme dag, 2. februar, publiserte rådet en pressemelding på sine nettsider hvor rådet skrev at de hverken ønsker eller søker dødsstraff for homofile, og at de tar avstand fra trakassering av homofile. Rasmussen mente at rådets standpunkt ikke var konkretisert nok ettersom pressemeldingen ikke eksplisitt sier at IRN er i mot dødsstraff for homofili. Dette fikk hun støtte for i fra organisasjoner som LLH, Human-Etisk Forbund, og Homonettverket. IRN på sin side mente å ha gitt tydelig uttrykk for sitt syn på homofile og dødsstraff. På sin fjerde dag innledet Rasmussen sultestreik mot at rådet ikke tar klart avstand fra dødsstraff mot homofile.

Hun ble tildelt Fritt Ords Pris for 2012, med begrunnelsen: «Sara Azmeh Rasmussen tildeles Fritt Ords Pris for 2012 for sitt modige og kompromissløse engasjement for individets ukrenkelighet, for ytringsfrihet og religionskritikk».

Referanser

Eksterne lenker 
  «Friheten er ikke bare hvit», artikkel av Rasmussen i Aftenposten
 Fritt Ord-vinner publiserer Muhammed-karikatur

Personer fra Damaskus
Forkjempere for LHBT-rettigheter
Norske kvinnesaksforkjempere
Norske aktivister
Mottakere av Fritt Ords Pris
Migranter til Norge
Svein Gjerdåker

Svein Gjerdåker (født 6. september 1963  på Voss) er en norsk forlagsmann og redaktør.

Han er cand.polit. med hovedfag i historie. Han er tidligere informasjonleder ved Chr. Michelsens Institutt. Gjerdåker er forlagsmann, og har siden 2001 vært redaktør for Dag og Tid. 

Han er gift med NRK-journalist Ingvild Bryn. Paret har to adopterte barn.

Gjerdåker er medredaktør av Norsk utenrikspolitikk (Cappelen 1994).

Referanser 

Norske redaktører
Personer fra Voss kommune
Joseph Maréchal

Joseph Maréchal (født 1. juli 1878 i Charleroi i Belgia; død 11. desember 1944 i Leuven i Belgia) var en belgisk jesuitt og filosof. Han var en eksponent for nythomismen.

Maréchal grunnla en filosofisk riktning, transcendental thomisme, som i en viss utstrekning forsøkte å forene  Thomas av Aquinos og Immanuel Kants teologiske og filosofiske systemer. Maréchal har hatt betydelig innflytelse over den tyske teologen Karl Rahners tankeverden.

Bibliografi (utvalg) 
 Le point de départ de la métaphysique (1922)
 Études sur la psychologie des mystiques (vol. 1: 1924, vol. 2: 1937)
 Précis d'histoire de la philosophie moderne (1933)

Referanser

Litteratur 
 Fergus Kerr: After Aquinas: Versions of Thomism. Oxford: Blackwell 2002. ISBN 0-631-21312-0
 Ulf Jonsson: Med tanke på Gud: en introduktion till religionsfilosofin. Skellefteå: Artos & Norma bokförlag 2004. ISBN 91-7580-238-4

Eksterne lenker 
 Neo-Thomism 

Belgiske filosofer
Belgiske jesuitter
Belgiske katolske prester
Personer fra Charleroi
Disen skole

Disen skole er en barneskole som på tross av navnet ikke ligger på Disen, men på Lofthus i bydel Nordre Aker i Oslo (tidl. bydel Grefsen-Kjelsås). Skolen har ca. 530 elever. Skolen ble åpnet i 1997.

Disen skole er tegnet av arkitekt Terje Grønmo.

Eksterne lenker 
 
 Data og statistikk for Disen skole - MinOsloskole, Oslo kommune. Besøkt 5. februar 2018.

Barneskoler i Oslo
Skoler i bydel Nordre Aker
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1997
Terje Grønmo
Alexandre Le Roy

Alexandre-Louis-Victor-Aimé Le Roy (født 19. januar 1854 i Saint-Sénier-de-Beuvron i Normandie i Frankrike, død 21. april 1938) var en fransk katolsk erkebiskop. Han virket som misjonær i Afrika og ble valgt til generalsuperior for spiritanerordenen, en misjonsorden.

Liv og virke
Alexandre Le Roy ble presteviet i 1876, og sendt til Afrika som misjonær. I 1881 ble han sendt til kongregasjonens misjonsfelt i Zanguebar i Østafrika. Ved siden av sitt misjonsarbeid var han også noe av en oppdagelsesreisende. Han feiret messe på toppen av det 4800 meter høye Kilimanjarofjellet og oppreiste et mektig kors der, av stein og slagg.

I 1892 ble han utnevnt av pave Leo XIII til apostolisk vikar for Gabon i Vestafrika, og til titulærbiskop. Han opprettet mange nye misjonsstasjoner og foretok nye oppdagelsesreiser. 

I 1896 ble han valgt til sin kongregasjons generalsuperior, og dette vervet forble han i frem til 1926. 
I 1921 ble han elevert til tittel som erkebiskop.

Han forfattet også en fremstilling av den katolske troslære som kom i mange opplag.

Bibliografi

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Giacinto Placido Zurla (1769-1834) *1824
 Kardinal Antonio Francesco Orioli (1778-1852) *1833
 Kardinal Henri-Marie-Gaston Boisnormand de Bonnechose (1800-1803) *1848
 Biskop Abel-Anastase Germain (1833-1897) *1876
 Kardinal Alexandre Le Roy (1854-1938) *1892

Referanser

Litteratur 
 Nekrolog i tidsskriftet St. Olav, 5. januar 1939, s. 3-5

]
Franske katolske biskoper
Ikkegabonesiske katolske biskoper i Gabon
Franske misjonærer
Misjonærer i Gabon
Misjonærer i Tanzania
Katolske misjonærer
Linjen Rebiba
Personer fra departementet Manche
Sinusknute

Sinusknuten er en del av hjertets høyre forkammer som i utgangspunktet skal starte signalet som fører til hjertekontraksjon.

Selveksitasjon i sinusknuten 

Raske natriumkanaler er deaktivert, på grunn av hvilemembran på -60mV

1. Natrium strømmer inn, øker membranpotensialet til terskelspenningen -40mV
2. Spenningsstyrte trege natrium-kalsium-kanaler åpnes i 150msek, mens permeabiliteten til kalium reduseres.
3. Natrium- og kalsiumkanalene lukkes og kaliumpermeabiliteten øker kraftig, noe som fører til repolarisering.

Sinusknuten (også kalt SA-knuten, sinoatrialknuten og Keith-Flacks knute, latin nodus sinuatrialis) danner de elektriske impulsene som fører til sammentrekning av hjertemuskulaturen. Den  ligger  i hjertets høyre forkammer.

Selv om alle muskelcellene i hjertet har evne til å danne elektriske impulser (eller aksjonspotensial) som utløser sammentrekning av hjertemuskulaturen, er det iregelen sinoatrialknuten som aktiverer dette, fordi den lager disse impulsene litt fortere enn de andre områdene i hjertet som har potensial for pacemaker. Fordi muskelcellene i hjertet, på samme måte som alle nerveceller, har refraktære perioder etter en sammentrekning, der gjentatt sammentrekning ikke kan komme, blir deres pacemakerpotensial overstyrt av SA-knuten.

Sinoatrialknuten er en gruppe celler som ligger i veggen til høyre forkammer (atrium), ved innløpet til den øvre hullvenen (vena cava superior). Disse cellene er modifiserte hjertemuskelceller. De inneholder en del kontraktile filamenter, men er ikke i stand til å trekke seg sammen.

Cellene i SA-knuten lager utladinger (aksjonspotensial) cirka 70-80 ganger i minuttet. Fordi SA-knuten er ansvarlig for den elektriske aktiviteten i hjertet, blir den ofte kalt hjertets primære pacemaker.

Dersom SA-knuten ikke fungerer korrekt, eller hvis  impulsen som blir laget i knuten blir  blokkert før den kommer  nedover i det elektriske leidningssystemet, vil en gruppe celler lenger nede i hjertet overta funksjonen som pacemaker. Desse cellene danner atrioventrikulærknuten (AV-knuten), i et område mellom forkammerne og hjertekammerne (ventriklane), i skilleveggen mellom forkammerne (atrieseptum).

SA-knuten er innervert av nervus vagus og sympatiske nervefibrer. Dette gjør at knuten kan påvirkes av det autonome nervesystemet. Stimulering av vagusnerven fører til at SA-knuten avfyrer impulsane sine saktere, noe som fører til at hjertefrekvensen (pulsen) blir satt ned. Stimulering av sympatiske nerver påskunder impulsdannelsen i SA-knuten og øker dermed også pulsen.

Hos flertallet av menneskene får SA-knuten sin blodforsyning fra den høyre kranspulsåren. Dette betyr at når et hjarteinfarkt intreffer er denne artieren blitt tett, og da vil dette medføra ischemi i SA-knuten så sant det ikke er tilstrekkelige anastomoser med venstre kransarterie. Ellers vil desse cellene dø og SA-knuten ikke lenger kunne styre hjerteslagene.

Hjertet