alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Gin

For kortspillet se: Gin rummy; for folkegruppen se: Vietnamesere i Kina

Gin er et brennevin smaksatt med einerbær. Ved fremstilling av distilled gin destilleres kornbrennevin etter at det er smaksatt, mens compound gin ikke gjennomgår denne prosessen. Sistnevnte er å betrakte som en smaksatt vodka. 

Den vanligste typen gin er London dry gin. I tillegg til einerbær tilsettes denne gjerne små mengder sitrusfrukt (sitron og bittert appelsinskall). Andre tilsetninger kan også forekomme (anisfrø, lakrisrot, kanel, koriander, angelikarot).

Destillert gin utviklet seg fra de nederlandske brennevinstypene jonge- og oude- jenever eller genever, den søtlige Old Tom gin og den nøytrale Plymouth gin. 

En godt tillaget, moderne gin er tørr sammenliknet med annet brennevin. Den blandes gjerne med søtere ingredienser for å balansere dette (tonic og vermut).

Historie
Gin oppsto i Nederlandene på 1600-tallet. Navnet kommer av det franske ordet for einerbær, genévrier, som er den viktigste smakstilsetningen. Oppfinnelsen tilskrives ofte en lege ved navn Franciscus Sylvius. Det ble solgt på apotek (som mye annet brennevin), og brukt mot diverse plager. Det spredte seg til England etter at den nederlandske Vilhelm av Oranien kom på den britiske tronen i 1689.

Nederlandsk gin, eller genever, er svært forskjellig fra engelsk gin som vi kjenner den i dag. Den blir framstilt av bygg og av og til lagret på trefat. Dette gir en smak som kan minne noe om whisky. 

Gin ble populært i England etter at den ble tillatt å framstille uten lisens, samtidig som det ble innført høy toll på alt importert brennevin. I 1690 ble det vedtatt en lov som oppmuntret til destillering av brennevin fra korn. Tusenvis av «ginsjapper» («gin-shops») dukket opp over hele England, og det oppsto samtidig et marked for korn av dårlig kvalitet som var uegnet til brygging av øl. I 1740 ble det produsert seks ganger mer gin enn øl. Av 15.000 drikkesteder i London var over halvparten ginsjapper.

Gin var billig og populært blant fattige. Ølet bevarte likevel sitt gode rykte som en sunn drikk, det var også ofte sikrere å drikke enn vann. Gin derimot fikk skylda for flere sosiale og medisinske problemer, og det høye forbruket kan ha vært en av årsakene til et stigende antall dødstall som medførte at Londons befolkningsvekst stoppet. I 1743 drakk innbyggerne i London i snitt over én liter gin hver per uke.

Gin Act som ble innført i 1736 la høye avgifter på handelen for å få forbruket under kontroll og førte til gateopptøyer. Avgiftene ble gradvis redusert og helt avskaffet i 1742. En ny lov av 1751 var mer vellykket: Den påla destillerier å bare selge til lisensierte forhandlere og innførte offentlig kontroll av ginsjappene.  

Ulovlig produsert gin som ble solgt på svartebørsen ble ofte tilsatt terpentin og svovelsyre. Så sent som i 1913 oppgav Webster's Dictionary uten nærmere kommentar at «vanlig gin er som regel smaksatt med terpentin».

Kjente ginmerker

 Hendrick's Gin
 Beefeater London Dry
 Bombay Sapphire
 Gordon's
 Tanqueray London Dry

Referanser 

Brennevin
Introduksjoner på 1600-tallet
Sørestisk

Sørestisk (lõunaeesti kiil; også ofte kalt võro(-seto)-språk, etter en by sør i Estland) er et lite østersjøfinsk språk som blir brukt i de sørøstlige delene av Estland. Tradisjonelt er sør-estisk blitt ansett for å være en dialekt av estisk, men grammatikken skiller seg på flere områder sterkt fra standard estisk. I likhet med finsk har f.eks. sør-estisk vokalharmoni, noe standard estisk ikke har. Andre grammatiske trekk minner mer om livisk. Brukere av språket har lenge blitt utsatt for et sterkt normeringspress. En sørestisk folkebevegelse arbeider derfor for at språket skal få status som minoritetsspråk.

Meie Essa (Fader vår) 

Meie Essa taiwan: pühhändetus sago sinno nimmi. Sinno rikk tulgo. Sinno tahtmine sündko kui taiwan, nida ka ma pääl. Meie päiwaliko leiba anna meile täämba. Nink anna meile andis meie süda, nida kui ka meie andis anname ommile süüdleisile. Nink ärra sada meid mitte kiusatuse sisse; enge pästa meid ärra kurjast: Sest sinno perralt om rikk, nink wäggi, nink awwustus iggawestsel ajal. Amen.
Glosa

Glosa er et internasjonalt hjelpespråk som har bakgrunn i et begrenset antall latinske og greske ordrøtter. Selve ordene bøyes ikke (ingen morfologi). Dette hjelpespråket ble laget av britene Clark og Ashby i 1981 som en videreutvikling av Lancelot Hogbens Interglossa fra 1943.

Språkeksempel 

Fader vår på Glosa:

Na parenta in Urani;
na volu; Tu nima gene revero.
Tu krati veni;
Tu tende gene akti
epi Geo homo in Urani Place;
don a na nu-di na di-pane;
e Tu pardo na plu mali akti.
Metro na pardo mu; qui akti mali de na.
E ne dirige na a plu moli ofere;
sed libe na ab mali.
Ka Tu tena u krati, u dina
e un eufamo pan tem.

Se også

 Planspråk: definisjoner

Eksterne lenker 
 www.glosa.org
 Diskusjonsgruppe for Glosa på Yahoo (De fleste innlegga er på engelsk.)

Konstruerte språk
Roma-traktaten

Roma-traktaten om opprettelse av Det europeiske økonomiske fellesskap (EEC/EØF), ble inngått 25. mars 1957 mellom Belgia, Nederland, Luxembourg, Frankrike, Italia og Vest-Tyskland, og trådte i kraft 1. januar 1958. 

Ved Lisboa-traktaten i 2009 ble den omdøpt til Traktaten om Den europeiske unions virkemåte. Den utgjør sammen med Traktaten om Den europeiske union, som er den konsoliderte utgave av Maastricht-traktaten fra 1992, de grunnleggende rettsregler for samarbeidet om Den europeiske union.

Beskrivelse
Initiativtagere var ledende personer i Det europeiske kull- og stålfellesskap (EKSF) som ønsket en omfattende integrering av medlemslandenes økonomi (fellesmarkedet). Det gryende europeiske samarbeid var dermed blitt fordypet på en rekke områder, og ved Messinakonferensen 1955 ble den belgiske minister Paul-Henri Spaak utsett til leder av en forberedende komité som skulle utarbeide en rapport om hvordan man kunne etablere et indre europeisk marked.  

Forslaget hadde to hovedelementer: 

 opprettelse av et felles marked
 opprettelse av et atomenergifellesskap.

Fellesmarkedet ble innarbeidet Traktaten la grunnlaget for Det europeiske økonomiske fellesskap (EEC), som utviklet seg til dagens europeiske union. 

Traktaten slår fast de grunnleggende prinsipper innen EU, blant annet prinsippet om de fire friheter, og gir hjemmel for EUs organer.

De fire friheter 
De fire friheter er en alminnelig betegnelse for EUs mål om fri flyt av personer, varer, tjenester og kapital i det indre markedet.

Roma-traktaten hadde tre hovedmål: 

 Landene skulle ha en felles jordbrukspolitikk. De forpliktet seg til å la matvarer passere friere over landegrensene.
 Landene måtte gi opp deler av sin egen selvstendighet.
 Landene måtte bygge ned tollmurene, slik at varene ble billigere.

Roma-traktaten er blitt endret seks ganger, gjennom Brussel-traktaten (1965), Enhetsakten (1986), Maastricht-traktaten (1993), Amsterdamtraktaten (1999), Nice-traktaten (2003) og Lisboa-traktaten (2007).

Den «andre» Roma-traktaten 
I norsk samfunnsdebatt og -litteratur brukes begrepet Roma-traktaten ofte bare om EEC-traktaten. Samme dag ble også den mindre kjente Euratom-traktaten undertegnet.

Undertegnere
Traktatene ble signert av:

 Paul-Henri Spaak og Jean Charles Snoy et d'Oppuers for Belgia.
 Konrad Adenauer og Walter Hallstein for Tyskland.
 Christian Pineau og Maurice Faure for Frankrike.
 Antonio Segni og Gaetano Martino for Italia.
 Joseph Bech og Lambert Schaus for Luxembourg.
 Joseph Luns og J. Linthorst Homan for Nederland.

Traktatens ratifisering

Den europeiske unions historie

Referanser

Kilder
 Traktaten om oprettelse af det europæiske fællesskab (Roma-traktaten) i original, dansk versjon (1957).
 Traktaten om oprettelse af det europæiske fællesskab, (Roma-traktaten) i konsolidert versjon 29.12.2006 (EU-traktaten side 1-36, EF-traktaten/Romatraktaten side 37-180, deretter bilag og protokoller)
 Offisiell traktatsamling, Eurlex.

Romatraktaten
Traktater av 1957
1957 i Europa
1957 i Italia
Med Israel for fred

Med Israel for fred (MIFF) er en norsk interesseorganisasjon som arbeider for å skape større sympati for Israel, jøder og sionismen. 

Organisasjonen presenterer seg selv slik: MIFF samler hele bredden av norske Israel-venner – kristne, jøder og sekulære. Vårt hovedmål er å skape større sympati for Israel og det jødiske folk gjennom saklig og allsidig informasjonarbeid.

MIFF ble startet som en arbeidsgruppe blant norske studenter i Oslo i 1975. Organisasjonen ble formelt stiftet tre år senere, i 1978. Organisasjonen har vokst fra 6 720 medlemmer i 2007 til 10 633 medlemmer i 2017.

Styreleder i MIFF er Bengt-Ove Nordgård. Organisasjonen har fire ansatte. Daglig leder og ansvarlig redaktør er Conrad Myrland.

Organisasjonen har tilkjennegitt kritikk mot navngitte journalister for deres dekning av Midtøsten-konflikten.

Aktiviteter
MIFF driver nettstedet miff.no, som hadde  besøk i 2016. Miff.no blir oppdatert  med nyheter fra Israel og Midtøsten. På nettsiden blir det også publisert faktasjekker på norske medier. og politiske kommentarer om forholdet mellom Israel og Norge I juni 2017 passerte MIFFs Facebook-side  «likes».

MIFF utgir medlemsavisen Midtøsten i fokus, som er en 24 siders tabloidavis, seks ganger i året. Utgavene tilbake til 1975 er tilgjengelige som PDF-filer.

MIFF har 27 lokalforeninger spredd over hele landet. Lokalforeningene arrangerer åpne informasjonsmøter om Israel-relaterte tema. 

I 2016 og 2017 har MIFF arrangert ungdomsturer til Israel.

I mai 2015 var MIFF med å stifte European Alliance for Israel, hvor Conrad Myrland er styremedlem.
MIFF er en av organisasjonene som står bak aksjonskomiteen Hjelp Jødene Hjem.

I 2018 hadde MIFF en annonsekampanje imot Operasjon Dagsverk som dette året støttet palestinsk ungdom gjennom KFUK-KFUM Global.

MIFF har også medlemmer i Danmark og på Island.

Kritikk 
I 2013 reagerte Kunnskapsdepartementet på at organisasjonen publiserte et falskt brev som de hevdet kunnskapsministeren hadde sendt ut til alle ansatte. Organisasjonen beklaget i ettertid at Kunnskapsdepartementets logo var misbrukt og påpekte at brevet var satire. 

I 2014 fremsatte TV2-reporter Fredrik Græsvik beskyldninger om at MIFF spredde løgner og personhets om journalister, og mente videre at organisasjonen ikke burde slippe til i det offentlige rom. MIFF svarte med å etterlyse konkrete eksempler på dette.

Styreledere i MIFF
1978 — Jan Benjamin Rødner
1984 — Knut M. Hansson
1988 — Søren Kjendlie
1989 — Bjarne Schirmer
1991 — Kåre Kristiansen
1993 — Jan Benjamin Rødner
1996 — Eli Finsveen
1998 — Johann Bjerke
2001 — Gabriel Edland
2008 — Morten Rasmussen
2017 — Bengt-Ove Nordgård

Referanser

Eksterne lenker
 

Norske politiske organisasjoner
Organisasjoner etablert i 1978
Israel og Norge
Kasjubisk

Kasjubisk (kaszëbsczi jãzëk, pòmòrsczi jãzëk, kaszëbskò-słowińskô mòwa, polsk język kaszubski) er et vestslavisk, pommersk språk som tales av cirka 50 000 kasjubere i Pommern i området vest for Gdańsk. 

Kasjubisk, som er nært beslektet med polsk, er tradisjonelt blitt sett på som en polsk dialekt, men dette synet har forandret seg nylig: Kasjubisk er snarere en dialekt av det utdødde pommerske språket. Kasjubisk har status som offisielt hjelpespråk for administrative behov i deler av det pommerske voivodskap. Kasjubisk tales også av kasjubere som bor i Canada. Presidenten for Det europeiske råd, Donald Tusk snakker kasjubisk. 

Det kasjubiske språket har av 47 fonemer, skrevet med 34 bokstaver, samt digrafene ch, cz, dz, dż, rz, sz fra det polske språk.

Alfabet
Det kasjubiske alfabetet er delvis basert på det polske, og består av følgende bokstaver:

Egenskaper
 Delvis bevart tart-form, som i gard (polsk gród), parmiń (polsk promień)
 Myk konsonant foran ar, som i cwiardi (polsk twardy), czwiôrtk (polsk czwartek)  
 Ingen «bevegelig» e, som i pòrénk (polsk poranek), kùńc (polsk koniec)
 Ingen palatalisering av konsonantene s, z, c, dz, som i swiat (polsk świat), zëma (polsk zima), zemia (polsk ziemia)

Referanser

Eksterne lenker
 Cassubia Slavica
 Gustavsson, S. Polish, Kashubian and Sorbian

Slaviske språk
Språk i Polen
Samuel Colt

Samuel Colt (født 19. juli 1814, død 10. januar 1862) var en amerikansk oppfinner, best kjent for oppfinnelsen av revolveren «Colt» som ble mye brukt av amerikanske nybyggere i det vestlige USA på 1800-tallet.

Liv og virke

Bakgrunn 
Colts far het Christopher Colt (1777-1850), og var en jordbruker som hadde flyttet sin familie til byen etter at han ble en forretningsmann, moren het Sarah Caldwell. Hun døde av tuberkulose da sønnen var seks år gammel. Han hadde tre søstre og tre brødre, hvorav en ble dømt for mord.

Ved femten års alder begynte Colt å arbeide på sin fars tekstilfabrikk der han hadde tilgang til materiale, verktøy og arbeiderekspertise. Et år hadde han forsøkt å sprenge en treflåte i luften med hjelp av undervannssprengstoff. En brann i år 1830 avsluttet hans skolegang, og han ble sendt til en internatskole.

Eksperimentering og utvikling 
Han hørte senere soldater prate om en «umulig pistol» som kunne avfyre fem-seks skudd før den måtte lades på nytt. Dette ble hans inspirasjon de kommende årene, og han bestemte seg for å skape den umulige pistolen. Han puslet med idéen og laget en slags prototype/modell under en sjøreise til Calcutta; hovedidéen fikk han ved at han betraktet egenskapene til skipets styrehjul.

Colt oppfant revolveren i 1829, og klarte å sikre seg patent på den i 1835. Dette ble den første praktisk anvendbare revolver. Han grunnla i 1836 et selskap for utnyttelsen av denne og andre oppfinnelser, og anla en fabrikk i Paterson i New Jersey. Senere ble fabrikken flyttet fra New Jersey til Colts fødeby Hartford i Connecticut. Fra hans fabrikk Colt's Fire Arms Manufacturing Co. har en rekke såvel tidlige revolvere som modernere automatvåpen blitt konstruert.

Den første versjonen av revolveren solgte ikke så bra. Men under den meksikansk-amerikanske krigen klarte Texas Rangers om å overtale amerikanske myndigheter til å skaffe dem et større antall revolvere fra Colt; dermed fikk han et oppsving som så bare vedvarte, noe som førte til at han ble veldig rik. Han solgte senere også mange revolvere under den amerikanske borgerkrig. 

Colt konstruerte også en undervannskabel, som i 1846 ble lagt mellom Coney Island og New York City.

Han døde 47 år gammel av gikt.

Referanser

Eksterne lenker 
 Samuel Colt Biografi
 Find-A-Grave profile for Samuel Colt
 Colt History
 Colt Collectors Association

Oppfinnere fra USA
Personer fra Hartford
Fødsler i 1814
Dødsfall i 1862
Svensk Pommern

Svensk Pommern var en besittelse under den svenske kronen fra 1600-tallet frem til 1815, beliggende på den tyske østersjøkysten. Sverige fikk i løpet av tredveårskrigen kontroll over hele Pommern og deler av Schlesien og Preussen. Ved freden i Westfalen i 1648 fikk svenskene Vorpommern, en del av Nedre Pommern (Hinterpommern) samt øyene Rügen, Usedom og Wolin og byene Stralsund og Greifswald. Hovedstaden ble da byen Stettin (til 1720). Svensk Pommern var likevel en del av Det tysk-romerske rike, og den svenske kongen var en riksfyrste i kraft av å være hertug av området. 

Gustav IV Adolfs deltakelse i Napoleonskrigene mot Frankrike, førte til at området ble okkupert av franskmennene, og området ble overført til Danmark under Kielfreden i 1815. Senere samme år ble det overført til Preussen i et bytte med Hertugdømmet Lauenburg i det sørøstlige Schleswig-Holstein samt et større pengebeløp.

Generalguvernører 

Sten Svantesson Bielke (1633–)
Lennart Torstenson (1641–1648)
Carl Gustaf Wrangel (1648–1650)
Johan Oxenstierna (1650–1652)
Axel Lillie (1652–)
Otto Wilhelm Königsmarck (1679–1685)
Nils Bielke (1687–1698)
Johan August Meijerfeldt d.e. (1713–1747)
Axel Löwen (1748–1766)
Hans Henrik von Liewen d.y. (1766–1772) 
Carl Fredrik Sinclair (1772–1776)
Fredrik Vilhelm von Hessenstein (1776–1791)
Eric Ruuth (1792–1796)
Philip von Platen (1796–1800)
Hans Henric von Essen (1800–1807)
Okkupert av Frankrike (1807–1809)
Hans Henric von Essen (1809–1815)

Sveriges kolonihistorie
Pommern
Stater og territorier etablert i 1630
Stater og territorier opphørt i 1815
 
Svenske territorier
Sion

For flere betydninger av Sion, se Sion (andre betydninger).

Sion (hebraisk: , Tziyyon, «høyde») er et stedsnavn ofte benyttet som et synonym for Jerusalem og områdene rundt. Opprinnelig var det et arkaisk ord som opprinnelig betegner et fjell i nærheten av Jerusalem (Sionfjellet), hvor det var en byborg ved det samme navn, som etter legenden tilhørte jebusitter, en kanaanittisk stamme før Josvas erobring, og siden av kong David.

Ordet er først funnet i Andre Samuelsbok i Den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente), som kan dateres til rundt 630–540 f.Kr. i henhold til moderne forskning. Det hadde opprinnelig referanse til en særskilt høyde i Jerusalem, Sionfjellet, lokalisert sør for Tempelhøyden. Denne høyden er en av mange høyder som utgjør Jerusalem. I århundrenes løp, så nylig som osmansk tid, har Jerusalems bymurer blitt oppbygd og ombygd mange ganger på steder at den særskilte høyden kjent som Sionfjellet ikke lenger er innenfor bymurene, men er nå akkurat utenfor den delen av Gamlebyens mur som utgjør den sørlige grensen av det jødiske kvarteret av Gamlebyen. Det meste av den opprinnelige byen til David («Davidbyen») er i seg selv også lokalisert utenfor den nåværende bymuren.

Etter byggingen av tempelet i Jerusalem vandret navnet Sion fra byborgen til tempelhøyden, og betegnet dermed byen Jerusalem som byen med tempelet. Først i mellomtestamentlig tid (ca. 200-300-tallet e.Kr.) vandret navnet til den sørvestlige toppen i Jerusalem, hvor etter tradisjonen Davids grav og nattverdssalen er å finne.

I dag brukes begrepet Sion metaforisk for å symbolisere Jerusalem. Byen som Jahve skal gjøre til en jublende by hvor hans utvalgte folk skal være lykkelig («Jeg skaper Jerusalem om til fryd og folket der til glede»), og hvor han selv skal ta bolig blant sitt folk.

Sion som begrepet er også knyttet til den politiske og nasjonalistiske strømningen som kalles for sionisme.

Referanser 

Det gamle testamente
Jødedom
Kristendom
Israel
Jerusalem
Akershus kommandantskap

Akershus kommandantskap (forkortet til AK) er en fellesinstitusjon i Forsvaret, underlagt Forsvarets kommandantskap som igjen er underlagt Forsvarets avdeling for kultur og tradisjon (FAKT). Den er forlagt i Oslo, og delt i to deler; det gamle kommandantskapet, som består av kommandanten og plassmajoren på Akershus festning, samt en liten vedlikeholdsavdeling, og den nye Regionale Støttefunksjonen (AK-RSF/O).

AK bestyrer alle soldater i Oslo-området som tjenestegjør i såkalte støttefunksjoner (postbud, sekretærer, vaktsoldater og forsvarets eneste biblioteksassistent).

AK er også ansvarlig for å avgi salutt fra Akershus festning, i tillegg til generelt ansvar for planlegging og gjennomføring av arrangementer, herunder parader, i militær regi.

Eksterne lenker 
 Forsvarsnett: Akershus kommandantskap

Forsvarets fellestjenester
Forsvaret i Oslo
Bonjour

Bonjour er Apples betegnelse for sin versjon av IETFs Zeroconf protokoll. Den er benyttet i Apples operativsystem Mac OS X (fra og med versjon 10.2). Bonjour het tidligere Rendezvous, men fikk nytt navn etter en disputt om rettighetene til bruken av det navnet. Selv om Bonjour/Rendezvouz er en ny tjeneste ligger det relativt gammel teknologi bak DNS over IP.

Bonjour benyttes blant annet i programmene iTunes og iPhoto for å dele innhold (bilder og lyd) mellom brukere på samme lokalnettverk.  Den blir også brukt av snakkeprogrammet iChat for å finne andre iChat-brukere på lokalnettverket.

Uten spesiell DNS-konfigurasjon fungerer bare Bonjour på det samme subnettet. Det er en utbredt feiloppfatning at tjenesten virker over Internett. Tjenestene er bare tilgjengelig for brukerne på det samme lokalnettverket (LAN), som vanligvis er et forholdsvis lite område (for eksempel en studentby eller en mindre bedrift).

Programvare fra 2002
Apple
Datanett
IKT-standarder
1330



Fødsler 

 Edward, den svarte prinsen, engelsk prins
 Nicolas Flamel, fransk alkymist

Dødsfall 

 James Douglas, skotsk ridder

1330
1357



Begivenheter 
 9. juli – Keiser Karl IV av det tysk-romerske rike legger ned grunnstenen for Karlsbroen i Prag, Böhmen

Fødsler 

 Niccolò Albergati, italiensk kardinal

Dødsfall 

1357
Friedrich List

Georg Friedrich List (født 6. august 1789 i Reutlingen i Württemberg, død 30. november 1846 i Kufstein) var en ledende tysk-amerikansk nasjonaløkonom og liberaler. Han utviklet det nasjonale system, eller som noen vil kalle det i dag Det nasjonale system for innovasjon. Han var forfaderen til den tyske historiske økonomiske skole,  og er ansett som den opprinnelige europeisk enhets teoretiker viss ideer var basisen for europeiske økonomiske fellesskap.

List var professor i statsvitenskap ved Universität Tübingen. List avviste at de rådende teorier som ble utviklet av de engelske klassiske økonomer på begynnelsen av 1800-tallet gjaldt for alle økonomier, og anbefalte heller en proteksjonistisk politikk for Tysklands vedkommende. List er særlig kjent for sin argumentasjon for oppfostringtoll (Erziehungszoll) med den hensikt å bygge opp mindre utviklede industrier i konkurransen på verdensmarkedet. Han oppholdt seg en del år i USA og er faktisk blitt kalt for den amerikanske proteksjonismens far. Hans argumentasjon for proteksjonisme bygget på at han så det som  regjeringenes ansvar å utvikle nasjonens produktivkrefter. Først når dette var gjort, kunne landet for alvor delta i den frie verdenshandelen.

Referanser 
 

Tyske økonomer
Personer fra Landkreis Reutlingen
Europadagen

Europadagen er navnet på to minnedager, 5. og 9. mai, knyttet til europeiske organisasjoner.

Europarådet: 5. mai 
Europarådets ministerkomité vedtok i 1964 at 5. mai, som var grunnleggelsesdagen for Europarådet i 1949, skulle kalles Europadagen.

EU: 9. mai 
Den europeiske union (EU) feirer 9. mai som Europadagen, til minne om Schuman-planen. Frankrikes utenriksminister Robert Schuman foreslo i en tale 9. mai 1950 at Frankrike og Tyskland, samt ethvert annet europeisk land som måtte ønske å delta, skulle samordne sin kull- og stålproduksjon. Denne talen, som resulterte i Det europeiske kull- og stålfellesskap, anses som begynnelsen på EU.

Referanser 

Den europeiske unions symboler
Europarådet
Høytidsdager
Dager i mai
fi:Euroopan unionin symbolit#Eurooppa-päivä
Giovanni Cassini

Giovanni Domenico Cassini (født 8. juni 1625 i Liguria, død 14. september 1712 i Paris) var en italiensk astronom og ingeniør. Cassini ble født i Perinaldo nær Imperia, på den tiden i Comté de Nice, en del av Hertugdømmet Savoie. Cassini er kjent for sitt arbeid innen feltene astronomi og engineering. Cassini oppdaget fire satellitter til planeten Saturn og bemerket delingen av Saturns ringer, Cassini delingen er oppkalt etter ham. Giovanni Domenico Cassini var også den første som startet prosjektet med å lage det første topografiske kartet over Frankrike.

Saturn-sonden Cassini, sendt opp i 1997, er oppkalt etter ham og ble den fjerde som besøkte Saturn og den første til å gå i bane.

Merknader

Referanser 

Italienske astronomer
Italienske ingeniører
Medlemmer av Royal Society
Medlemmer av Det franske vitenskapsakademiet
Personer fra Storbyområdet Genova
Artikler i astronomiprosjektet