alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Fosen tingrett

Fosen tingrett var en førsteinstansdomstol i Frostating lagdømme. Domstolen hadde kontorsted  på Brekstad i Ørland, og rettskretsen omfattet kommunene Bjugn, Frøya, Hitra, Indre Fosen, Osen, Roan, Ørland og Åfjord med 29 933 innbyggere pr. 1. januar 2010. Domstolen hadde fra 2018 felles ledelse med Sør-Trøndelag tingrett med Leif Otto Østerbø som konstituert sorenskriver.

Domstolen var blant de eldste i landet og ble opprettet i 1591 da sorenskriverordningen ble innført. I perioden 1917–1959 fantes Hitra sorenskriveri som eget embete; dette var utskilt fra, og ble innlemmet i, Fosen sorenskriverembete.

Den 12. april 2021 ble Fosen tingrett slått sammen med Inntrøndelag tingrett, Namdal tingrett og Sør-Trøndelag tingrett til den nyopprettede Trøndelag tingrett. Fosen tinghus på Brekstad er ett av fire rettssteder i Trøndelag tingrett.

Sorenskrivere 
Sorenskrivere ved Fosen sorenskriverembete/tingrett:

Knud Hanssen 1629–1645
Andreas Nielsen Riber 1645–1651
Peder Jørgensen 1653–?
Christen Pedersen ?–1663
Jacob Peterssen 1663–1667
Niels Nielssen 1667–1669
Daniel Evertssen ca. 1670–1684
Christopher Johanssen Grøn 1684–1710
Daniel Pederssen Thams
Claus Pederssen Borre 1710–1723
Peder Sivertssen Brarup 1723–1743
Andreas Jessen 1743–1764
Ove Schjelderup von Hadeln 1764–1800
Lauritz (Lars) Kaasbøll 1800–1829
Eilert Christian Holtermann 1829–1840

Fredrik Sommerfeldt Weidemann 1840–1875
Peter Carlsen Paaske 1875–1903
Henrik Mathias Krogh Borch 1903–1911
August Olaf Aaset 1911–1918
Olaf Amundsen 1918–1922
Johan Paasche 1922–1924
Johannes Aagaard 1934–1939
Jens Eian 1939–1947
Aage Thor Falkanger 1947–1951
Jens Eian 1952–1959
Erling Koppang 1960–1968
Einride Einarson 1969–1982
Morten Gunnes 1983–1989
Hans Hugo Kristoffersen 1989–2001
Marit Holand 2001–2018

Referanser

Eksterne lenker 
 

Myndigheter i Sør-Trøndelag
Ørlands historie
Åfjords historie
Osens historie
Indre Fosens historie
Hitras historie
Frøyas historie
Tingretter i Norge
Etableringer i 1591
1591 i Norge
Tidligere norske domstoler
Opphør i 2021
Maisolje

Maisolje er olje ekstrahert fra frøene av (mais). Hovedbruken er til koking, hvor dens høye røkpunkt gjør den til god stekeolje. Den er også hovedingrediens i enkelte margariner. Maisolje har mildere smak og er billigere enn de fleste andre typer av vegetabilsk olje. Den kan også brukes som drivstoff i biler.

Vegetabilske oljer
Karen Kingsbury

Karen Kingsbury (født 8. juni 1963) er en bestselgende amerikansk forfatter. 

Kingsbury har journalistutdannelse. Hun har vært journalist i Los Angeles Times og Los Angeles Daily News. Hun har også skrevet for People Magazine. Etter en artikkel i People ble hun kontaktet av en agent som spurte henne om å skrive en bok. Dette var starten på forfatterskapet. Etter å ha lest en bok av Francine Rivers bestemte hun seg for å skrive bøker i den kristne sjangeren. Hun har skrevet over 30 bøker og hun er fortsatt produktiv per 2020. I Norge gis bøkene hennes ut på det kristne forlaget Hermon.

Hun er gift med Donald Kingsbury. Ekteparet har seks barn, hvorav tre er adoptert fra Haiti. Familien bor i Vancouver, Washington.

Oversettelser til norsk

Forever Faithful series

Women of Faith series

Forsoningsserien (Redemption series) 
Den første serien om Baxter-familien. Skrevet ilag med Gary Smalley.

Red Gloves series

911 series

Førstefødt-serien (Firstborn series) 
Den andre serien om Baxter-familien.

Lost Love series

Cody Gunner series

Daggry-serien (Sunrise series) 
Den tredje serien om Baxter-familien.

Engler i blant oss Serien (Angels Walking)

I filmens verden-serien (Above the Line series) 
Den fjerde serien om Baxter-familien

En tid for kjerlighet (The Bailey Flanigan Series) 
Den femte serien om Baxter-familien

(Baxter family collection) 
Den sjette serien om Baxter-familien

(E-short stories)

Life-Changing Bible Story Collections

Stand alone bøker

Children's Titles

Miracle Collections

Gave bøker( gift-books) 

Kilder

https://www.norskeserier.no/forfattere/Kingsbury,%20Karen

Referanser

Eksterne lenker 
 

Forfattere fra USA
Fødsler i 1963
Harvard University Press

Harvard University Press (forkortet HUP) er et amerikansk akademisk forlag som eies av Harvard University. Det ble grunnlagt i 1913, og er medlem av Association of American University Presses.

I 2005 publiserte HUP 220 titler. Sjefredaktør er Michael G. Fisher og administrerende direktør er William P. Sisler.

Forlaget har kontorer i Cambridge (Massachusetts), i nærheten av Harvard Square, og i London, samt et utsalgssted ved Harvard Square.

HUP har bl.a. utgitt forfattere som Eudora Welty, Walter Benjamin, E. O. Wilson, John Rawls, Emily Dickinson, Stephen Jay Gould, Helen Vendler og Carol Gilligan.

HUP eier merkenavnet  Belknap og utgir bokseriene Loeb Classical Library og I Tatti Renaissance Library.

Harvard University Press har også gitt navn til det såkalte Harvard-kommaet.

Eksterne lenker
 

Press
Akademiske forlag
Forlag etablert i 1913
1913 i USA
Næringsliv i Massachusetts
Forlag fra USA
Dean Butterworth

Dean «Deano» Butterworth (født 26. september 1976, Lancashire, England) er en profesjonell trommeslager i det amerikanske punkpop-bandet Good Charlotte.

Deano ble født i Lancashire i England, men flyttet til USA som 10-åring, og begynte å spille trommer som 13-åring. Før han i 2005 startet som trommeslager i Good Charlotte, turnerte han blant annet med Steven Patrick Morrissey. Han har også nylig spilt inn trommer på det siste albumet til The Used, etter at bandet sparket sin egen trommeslager.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Good Charlottes offisielle nettside

Trommeslagere fra USA
Personer fra Rochdale
Animathet

Animathet er en grammatisk kategori for substantiv som er basert på i hvilken grad substantivets referent er bevisst eller levende. Animathet kan ha flere følger for språkets grammatikk, slik som ordstilling, kasusendelser eller formen et verb får når det assosieres med substantivet.

Av språk som har denne grammatiske kategorien, har noen enkle systemer som kun skiller mellom animate (f.eks. personer og dyr) og ikke-animate (f.eks. bygninger, trær og abstrakte ideer) substantiv, mens andre har mer komplekse hierarkiske systemer.

Eksempler på språk som skiller mellom animathet og ikke-animathet er totonakisk, vestlig apache, navajo og tamil. I norsk er skillet mellom han/hun og den/det basert på animathet. Dette skillet fins imidlertid ikke i flertall, hvor det heter de både for animate og ikke-animate subjekter.

Se også
Grammatisk kjønn
Substantivklasse

Grammatikk

de:Belebtheitskategorie
Frank William Abagnale jr.

Frank William Abagnale jr. (født 27. april 1948 i New York City i staten New York i USA) er en amerikansk tidligere sjekksvindler og bedrager. I løpet av fem år på 1960-tallet benyttet han falske sjekker til en verdi av 2,5 millioner amerikanske dollar i til sammen 62 forskjellige land, og under minst åtte forskjellige alias. Etter at han ble tatt, sonet han fengselsstraff i Frankrike og der etter Sverige, før han ble utlevert til USA og startet å jobbe for Federal Bureau of Investigation (FBI). Han jobber i dag som konsulent og foreleser for FBI Academy og feltkontorer. Han driver også firmaet Abagnale and Associates, der han hjelper bedrifter med å forebygge finansielle bedragerier. Livet hans har blitt filmatisert i filmen Catch Me If You Can, som er basert på boka med samme navn.

Bøker 
 Catch Me if You Can, 1980 (gitt ut på nytt flere ganger senere, inkludert i 2002). Skrevet sammen med Stan Redding. ISBN 0-448-16538-4/ISBN 978-0-7679-0538-1
 The Art of the Steal, 2001. ISBN 978-0-7679-0683-8
 Real U Guide To Identity Theft, 2004.  ISBN 978-1932999013
 Stealing Your Life, April 2007.  ISBN 978-0767925860

Filmen om Abagnale 
Livet til Abagnale ble filmatisert i Catch Me if You Can fra 2002, basert på boka som bærer samme navn. Filmen er regissert av Steven Spielberg og har Leonardo DiCaprio i hovedrollen som Abagnale, mens Tom Hanks spiller den fiktive detektiven Carl Handratty. Abagnale har uttalt i intervju at filmen er omtrent 80 prosent sann.

Referanser

Eksterne lenker 
  
 Mester-svindleren – Dagbladet.no

Personer fra USA dømt for forbrytelser
Forretningsfolk fra USA
Personer fra New York City
Personer fra Bronxville
Personer fra USA av fransk opphav
Personer dømt for økonomisk kriminalitet
Kongeriket Jerusalem

Kongeriket Jerusalem var et kristent kongerike som ble etablert i Midtøsten i 1099 etter det første korstoget. Riket besto, med forskjellig omfang og innflytelse, fram til 1291. Kongeriket Jerusalem hadde nære bånd til monarkiene i det vestlige Europa, men var et relativt lite kongedømme både sammenlignet med sine europeiske allierte og sine naboer i Midtøsten og Lilleasia. Den militære og økonomiske støtten fra Europa var skiftende, og kongeriket var svakt i perioder med manglende støtte. Kongedømmet Jerusalem hadde som sine nærmeste allierte kongedømmet Armenia og Det bysantinske riket.


Etablering 

Byen Jerusalem ble erobret av de kristne under det første korstoget i 1099. Kongeriket ble etablert samme år da Godfred av Bouillon tok tittelen Advocatus Sancti Sepulchri («beskytter av Den hellige gravs kirke») og ble kronet som hersker over Jerusalem i Fødselskirken i Betlehem. Året etter lot broren Baldwin I av Jerusalem seg krone til konge i Den hellige gravs kirke og tok kongetittelen.

Vekslende territorium 

Jerusalem var den naturlige hovedstaden for korsfarerriket fram til byen ble gjenerobret av muslimene under den store Saladin i 1187. Siden fulgte en rekke korstog hvor europeiske kristne forsøkte å gjenerobre Jerusalem, uten å lykkes. Kongedømmet Jerusalem levde imidlertid videre med sentrum i festningsbyen Acre ved middelhavskysten frem til 1291.

På høyden av sin makt dekket kongeriket et territorium som grovt sett var litt større enn dagens Israel og Palestina, det strakk seg fra et stykke inn i dagens Libanon sørover til Sinaiørkenen, og i øst inn i dagens Syria og Jordan.

I begynnelsen lot det ikke til at de muslimske herskerne i området brydde seg nevneverdig om det mindre kongedømmet, men utover 1100-tallet ble begrepet jihad gjenoppvekket, og kongedømmets islamske naboer allierte seg og erobret gradvis tilbake territoriene som hadde blitt tapt. Jerusalem falt under Saladins felttog i 1187, og på 1200-tallet var kongeriket redusert til en smal kyststripe dominert av noen få byer.

Avslutning 

Kongedømmet ble endelig knust av mamelukkene da byen Akko falt i 1291.

Monarker

De første kongene brukte tittelen Rex Latinitas Ierosolimitanus («konge over de latinske i Jerusalem»). De tok ikke sikte på å herske over de lokale kristne, muslimer eller jøder.

Kongedømmet var delvis et valgmonarki og delvis gjennom arv. På høydepunktet i kongedømmets historie, på midten av 1100-tallet, var det en kongelig familie med en ganske klar arverekkefølge. Uansett ble monarken valgt, i hvert fall godkjent av den lovgivende forsamlingen Haute Cour. Kongen ble ansett som en primus inter pares («den første blant likemenn»).

Det kongelige residensen var i citadellet i Davids tårn i Jerusalem. Kongeriket Jerusalem introduserte det franske føydale systemet til Levanten. Kongen hadde personlig flere len som sin eiendom, og disse kunne variere fra konge til konge. Han var ansvarlig for å lede kongedømmet i krig, selv om disse pliktene kunne bli delegert til en fullmektig.

Se også 
 Jerusalem

Referanser 

 
Stater og territorier etablert i 1099
Stater og territorier opphørt i 1291
Głogów

Głogów (tsjekkisk Hlohov, tysk Glogau, ungarsk Galagonyás) er en by ved Odra i det sørvestlige Polen. Den ligger siden 1999 i det nederschlesiske voivodskap, og tilhørte i årene 1975–1998 voivodskapet Legnica. Befolkningstallet var 81 312 i 2007.

Historie 
Głogów er en av de eldste byene i Polen, og ble grunnlagt av den slaviske dziadoszaner-stammen. Den første gangen byen nevnes er i Thietmars krøniker som urbs Glogua i 1010, da den ble inntatt av den tysk-romerske keiseren Henrik II. Tyske styrker beleiret igjen byen 9. august 1017, og slaget ved Głogów stod 14. august 1109 da Henrik V gikk til angrep, men ble stanset av polske styrker under Bolesław III den skjevmunnede. I 1157 ble byen brent av innbyggerne etter at Fredrik I Barbarossa hadde inntatt den.

I 1180 ble den bygget opp igjen under Konrad I av Głogów, sønn av Władysław II den landflyktige, og ble hovedstad for et fyrstedømme. I 1252 ble Głogów innvilget byrettigheter av Magdeburg.

I det 16. århundre døde den piastiske Głogów-grenen ut med Jan II av Głogów. Fra 1491–1506 ble byen styrt av Jan I Olbracht og Sigismund I den gamle. I 1526 kom den under de østerrikske habsburgerne, og ble kortvarig inntatt av svenskene i 1648. I 1742 ble den avstått til Preussen med resten av Schlesien som følge av den østerrikske arvefølgekrig, og ble kjent under sitt germaniserte navn Glogau.

Før 1945 lå Glogau i Regierungsbezirk Liegnitz i den prøyssiske provinsen Nedre Schlesien. Under andre verdenskrig ble den 95 % ødelagt. Etter krigen ble byen som følge av Jaltakonferansen innlemmet i Polen og den tysktalende delen av befolkningen fordrevet. De første polske nybyggerne kom til Głogów i mai 1945, bare for å finne ruiner.

Vennskapsbyer 
Amber Valley, Eisenhüttenstadt, Kamjanets-Podilskyj, Laholm, Langenhagen, Middelburg, Riesa

Eksterne lenker 
 
 Katolsk Głogów

Provinsen Nedre Schlesien
Byer i det nederschlesiske voivodskap
Byer ved Oder
Bosetninger første gang omtalt i 1010
Bosetninger etablert på 1100-tallet
Toruń

Toruń  (; kasjubisk Torń, tysk og historisk norsk Thorn) er en by i det nordlige Polen med distriktsnivåstatus. Den ligger ved elven Wisłas bredder, og har 208 386 innbyggere, noe som gjør den til den nest største byen i det kujaviskpommerske voivodskap etter Bydgoszcz. 

Middelalderbyen Toruń, fødestedet til Nikolaus Kopernikus, er skrevet inn på UNESCOS liste over verdens kulturarv.

Historie 
Toruń (Thorn) ble grunnlagt av Den tyske orden på 1230-tallet. En teori er at byen er oppkalt etter korsfarerbyen Toron i kongeriket Jerusalem, mens andre peker tilbake på den lille landsbyen Toruń eller Toroń som fantes her før Den tyske ordens ankomst. 

Fra 1466 kom byen under polsk overhøyhet, men i Polens deling i 1793 ble den underlagt Kongeriket Preussen. I Napoleonstiden ble byen lagt under Hertugdømmet Warszawa, men fra 1814 kom den igjen innunder Preussen. Den forble en del av Preussen og senere en del av det tyske rike frem til slutten av første verdenskrig, da den ble overført til den nyopprettede polske staten. Under andre verdenskrig ble Thorn igjen innlemmet i Tyskland, men etter krigens slutt ble den en del av Folkerepublikken Polen.

Vennskapsbyer  
Philadelphia, Göttingen, Leiden, Tavastehus, Kaliningrad, Čadca, Swindon, Novo mesto

Eksterne lenker 
 

Voivodskapshovedsteder i Polen
Byer i det kujaviskpommerske voivodskap
Verdensarven i Polen
Hansabyer
Byer ved Wisła
Mähren

Morava er også navnet på en elv i regionen.

Mähren, eller Morava (tsjekkisk: Morava , latin: Moravia), er en historisk region i Sentral-Europa. Sammen med den historiske regionen Böhmen og Tsjekkisk Schlesien utgjør den staten Tsjekkia siden opprettelsen i 1993. Regionens historiske hovedstad er Brno. Regionen er oppkalt etter elven Morava som omgir den, hvor slaviske stammer slo seg ned på et tidspunkt etter år 500. Mähren utgjør ikke lenger noen administrativ enhet.

Stormähren var et slavisk kongerike som omfattet dagens Mähren, Böhmen, Ungarn og Slovakia mellom 833 og begynnelsen av det 10. århundre. Riket ble etter hvert svekket, og madjarene (ungarere), som kom fra det vestlige Asia, ødela det i 907. Den vestlige delen ble annektert av kongeriket Böhmen i 955, tatt over av Polen i 999, og ble endelig en del av Böhmen i 1019. Dens befolkning ble stort sett tsjekkifisert på 1800-tallet. Den østlige delen, dagens Slovakia, ble i syd erobret av madjarere i 920-årene, og i 1000 eller 1001 ble hele dagens Slovakia tatt over av Polen under Bolesław I. Polens overhøyhet tok slutt i 1025 eller 1029, og i 1030 ble den sydlige halvdelen igjen tatt av ungarerne, som beholdt den til slutten av det 14. århundre. 

Mähren var senere en del av keiserriket Østerrike-Ungarn, under betegnelsen markgrevskapet Mähren. Ved første verdenskrigs slutt gikk Østerrike-Ungarn i oppløsning, og Mähren ble en del av Tsjekkoslovakia. Under andre verdenskrig var Mähren en del av det tyske protektoratet Böhmen-Mähren. Etter oppløsningen av Tsjekkoslovakia i 1993 var det tilløp til separatisme i Mähren. Det viste seg imidlertid snart at entusiasmen for å opprette et selvstendig Mähren var heller laber.

Dialektene i Mähren (moravisk) regnes som overgangsformer mellom tsjekkisk og slovakisk språk.

Referanser

Eksterne lenker
Frankfurt (Oder)

Frankfurt (Oder) er en by i delstaten Brandenburg i Tyskland. Byen ligger ved elven Oder, og hadde 60 625 innbyggere i 2009.

Historie 
Byen ble grunnlagt på 1200-tallet. I senmiddelalderen dominerte den handelstrafikken på elven mellom Breslau og Stettin. Byen har hatt universitet siden 1500-tallet – Universität Viadrina – som imidlertid ble stengt ved opprettelsen av Humboldt-universitetet i Berlin. Lærerstaben og utstyret ble flyttet til andre læresteder, særlig Breslau (polsk: Wrocław) i dagens Polen. 

I april 1945 ved avslutningen av andre verdenskrig brant praktisk talt hele byen opp. Da grensen mellom Tyskland og Polen ble trukket etter krigen, havnet bydelen Dammvorstadt på den polske siden av grensen og ble til byen Słubice. Grensen mellom Tyskland og Polen går i elven Oder (polsk: Odra) og byen har etter denne fått sitt tillegg i navnet, (Oder) (skrives alltid i parentes), også for å skille den fra byen Frankfurt am Main.

Kjente personer med tilknytning til Frankfurt (Oder) 
 Carl Philipp Emanuel Bach, organist og komponist
 Erich Hoepner, generaloberst og motstandsmann mot Hitler
 Alexander von Humboldt, naturforsker
 Michael Praetorius, organist og komponist
 Heinrich von Kleist poet, dramatiker og forfatter

Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 

Bezirk Frankfurt
Byer i Brandenburg
Byer ved Oder
Kaliningrad

Kaliningrad var fram til 1996 også navnet på byen Koroljov nær Moskva.

Kaliningrad (litauisk: Karaliaučius; tysk: Königsberg; polsk: Królewiec; russisk (siden 1946): Калининград, på folkemunne kalt Кениг – Kenig) er administrasjonssenter i Kaliningrad oblast i Russland. Området er en eksklave mellom Polen (Østpreussen) og Litauen mot Østersjøen. Elva Pregolja renner gjennom byen. Området har siden 2004 vært helt omgitt av Den europeiske union. 

Stedet er oppkalt etter  Mikhail Kalinin og fikk sitt navn i 1946, under den sovjetiske okkupasjonen av østre og sentrale Tyskland. Den tyske byen Königsberg ble da annektert av Sovjetunionen. Josef Stalin gjennomførte etnisk rensing og erstattet befolkningen med russere. Königsberg hadde en lang historie siden grunnleggelsen i 1255 og hadde en sentral plass i tysk politisk, kulturell og filosofisk historie.

I etterkrigstida er Königsberg under navnet Kaliningrad først og fremst kjent som en flåtebase under den kalde krigen. Den har et modernistisk preg. Det er lite tilbake av byen slik den var før andre verdenskrig; imidlertid har man begynt å bygge opp deler av byen etter klassisk tysk mønster igjen.

Det er tatt et initiativ for å gi byen sitt gamle navn tilbake. Josef Stalin gav en rekke byer navn etter seg selv og sine medarbeidere, men disse navnene er siden blitt fjernet.

24 km nord for byen ligger Khrabrovo lufthavn.

Vennskapsbyer 
Kaliningrad er vennskapsby med disse byene (året vennskapsavtalen ble inngått):

Kjente personer fra Kaliningrad 
 Immanuel Kant, tysk filosof
 Aleksej Leonov, kosmonaut
 Viktor Patsajev, kosmonaut
 Ljudmila Putina, president Vladimir Putins kone

Referanser

Kilder 
 Online guide to Kaliningrad – Kaliningradcity.ru.
 Automatisk oversetting av lenken over (engelsk).

Eksterne lenker 
 

 
Bosetninger etablert i 1946
1946 i Russland
Hansabyer
Havnebyer i Russland
Havnebyer ved Østersjøen
Oseania

Oseania

Oseania er en verdensdel som består av Australia og grupper med øyer hovedsakelig beliggende i det sørvestlige Stillehavet. Etnologisk blir de mindre øygruppene i regionen delt inn i Melanesia, Mikronesia og Polynesia. Begrepet «Oseania» ble første gang tatt i bruk av den franske oppdageren Jules Dumont d'Urville.

Oseanias grenser blir definert på flere ulike måter, men vanligvis blir deler av Australasia, slik som Australia, New Zealand og Ny-Guinea, også regnet som en del av verdensdelen i tillegg til de mindre øyene og øygruppene. Begrepet er i dag i bruk på en rekke språk for å omtale Australia og øygruppene rundt. Mange tror at Indonesia er en del av Oseania, men Indonesia tilhører Asia. Det er likevel rådende oppfatning at Vest-Papua, som er den indonesiske delen av øya Ny-Guinea, er en del av Oseania rent geofysisk.

Stater og territorier 

Oseania omfatter fjorten selvstendige stater og ti biland. Tabellen viser CIAs estimater for 2022.

1Fransk Polynesia, Ny-Caledonia og Wallis og Futuna er biland til Frankrike.
2Cookøyene, Niue og Tokelau er biland til New Zealand.
3Amerikansk Samoa, Guam og Nord-Marianene er biland til USA.
4Pitcairnøyene er et biland til Storbritannia.

I tillegg inngår de fem indonesiske provinsene i Vest-Papua etnologisk og geografisk i Melanesia, mens den amerikanske delstaten Hawaii og den chilenske øya Påskeøya etnologisk og geografisk er en del av Polynesia. Ashmore og Cartierøyene, Christmasøya, Heard- og McDonaldøyene, Kokosøyene, Korallhavøyene og Norfolkøya er innlemmet i Australia. Bakerøya, Howlandøya, Jarvisøya, Johnston Atoll, Kingman Reef, Midwayøyene, Palmyra Atoll og Wake Island er ubebodde småøyer i Stillehavet tilhørende USA.

Demografi 

Tabellene under viser FNs prognose i 2022 for befolkningsutviklingen i Oseania og verden:

I FNs statistikk er hele Russland lagt til Europa, mens hele Tyrkia og Kypros er lagt til Asia. Vest-Papua (Indonesia) som er en del av Melanesia er lagt til Asia, mens Hawaii (USA) og Påskeøya (Chile) som er deler av Polynesia er lagt til Amerika.

Referanser

Se også
Verdensdel
Verdens land

 
Verdensdeler
1000 artikler enhver Wikipedia bør ha