alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Teaterhøgskolen

For den tidligere selvstendige høgskolen (1953–1996), se Statens teaterhøgskole.
Teaterhøgskolen er en avdeling i Kunsthøgskolen i Oslo i Oslo og tilbyr bachelorgrad i skuespillerfag og regi, mastergrad i teater og praktisk-pedagogisk utdannelse i teater. Skolen er en videreføring av Statens teaterhøgskole, som ble opprettet i 1953 og fusjonert med fire andre skoler i 1996. 

Utdanningen har lokaler i Seilduksfabrikken på Grünerløkka i Oslo, sammen med opera- og ballettutdanningene. Inntil 2003 holdt man til på Aker Brygge i Oslo.

Studietilbud 
Bachelorutdannelsen i skuespillerfag er treårig og skal gi studentene forutsetninger til profesjonelt skuespillerarbeid i teater, film, TV og radio. Pedagogikken er basert på Konstantin Stanislavskijs prinsipper. Utdannelsen innebærer både opplæring i skuespill og i støttefag som musikk, dans, bevegelse og stemmebruk.

Bachelorutdannelsen i regi er treårig og skal foruten regi gi studenten innsikt i skuespillertekniske fag, teaterteori, kunstteori, dramaturgi, dramatikk og produksjon og teatertekniske fag. 

Masterutdannelsen i teater er et toårig studium som er basert på bachelorgrad i teater eller tilsvarende. Studiet skal bidra til at studentene kan flytte faggrenser, bringe inn nye perspektiv og skape utfordrende kunstneriske uttrykk.

Den praktisk-pedagogiske utdannelsen i teater er en lærerutdannelse for skuespillere og regissører som er normert til ett års studier (60 studiepoeng).

Opptak 
Skolen tar årlig opp 8 studenter blant 500-800 søkere. Man må gjennom tre runder med opptaksprøver. På den første fremfører man kun en monolog. Fra første opptaksprøve er det ca. 120 som går videre. På andre prøve fremfører man igjen en monolog og man kan i tillegg bli utfordret til improvisasjon. Kommer man videre fra denne er tredje prøve to uker lang. Da blir man testet i alt fra sang, dans, rolleinstruksjon og scenedialog.

Referanser

Eksterne lenker
 Kunsthøgskolen i Oslo

Kunsthøgskolen i Oslo
Høyskoler i Oslo
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1996
Lunisolarkalender

Lunisolarkalender (fra latin luna (måne), og sol) er en kalender som er basert på både månens og solens omløp. Oftest er det et krav om at et år skal ha et helt antall måneder, noe som har den konsekvens at de fleste år har 12 måneder, mens hvert annet eller tredje år har 13 måneder.

Den kinesiske kalender er et eksempel på en lunisolarkalender.

Det samme gjelder den jødiske kalender, og dette er grunnen til at påskedag (og dermed enkelte andre helligdager) ikke faller på en fast dato hvert år, men er avhengig av månens faser.

Kalendere
Michael Frederick Tombs

Michael Frederick Tombs (født 13. august 1940 i Coventry i England) er en britisk-norsk avistegner. Han er særlig kjent under signaturen «Mike».

Mike Tombs er utdannet ved Coventry College of Art. Han kom til Norge i 1966 og begynte å tegne i Sunnmørsposten. Siden 1975 har han tegnet fast for Fædrelandsvennen i Kristiansand. Hans enkle, poengterte kommentartegninger og karikaturer har vunnet flere internasjonale priser. Mike Tombs har også illustrert flere bøker og vært frilansmedarbeider i Punch, New Statesman og The Observer.

Referanser 

Norske avistegnere
Norske karikaturtegnere
Norske illustratører
Fædrelandsvennen
Personer fra Coventry
Fødsler i 1940
Family International

Family International er en ny-religiøs bevegelse grunnlagt av amerikaneren David Brandt Berg i Huntington Beach, California i 1968. Bevegelsen ble opprettet som «Children of God» eller «Guds Barn», og har siden endret navn til «Family of Love» og senere «The Family», fram til dagens «The Family International» (TFI). Bevegelsen har regelmessig figurert i nyhetsbildet siden begynnelsen av 1970-tallet.

Eksterne lenker 
 

Nyreligiøsitet
Kristne samfunn
Vinifikasjon

Vinifikasjon er læren om hvordan man dyrker druer og lager vin. Det som skjer i prosessen er at druene blir høstet og sendt bort til produksjonslokalet. På veien dit blir de dårlige druene raskt tatt bort, og hvor nøye dette gjøres er ut ifra hvor nøye vinprodusenten er. Deretter kan produksjonen deles i flere deler, du har produksjon av rødvin, hvitvin og rosevin.

Vinproduksjon
Ved rødvinproduksjon blir de blå druene presset, stilken og skall blir fjernet ved hjelp av en maskin som er konstruert for dette. Ved hvitvinsproduksjon blir stilker og skall fjernet i en litt mer skånsom prosess. Her brukes også grønne druer. Resultatet etter at druene er presset er saften som man kaller most. I produksjonen av rosévin er det flere forskjellige måter den kan framstilles på, men ofte er den lagd av blå druer, uten drueskall. Dette er fordi det ligger en del fargestoffer i skallet.

Et viktig begrep her er maserasjon. Maserasjon betyr «uttrekk» og vil si at mosten trekker farge, smak og tannin fra skallene. Maserasjon gjør det også mulig å lage hvitvin av blå druer, fordi man avbryter prosessen tidlig. Om man avbryter prosessen senere vil man få en rød vin.

For å få alkohol i prosessen må mosten først og fremst gjæres. Denne prosessen kalles fermentering og dette skjer da mosten taes over i gjæringstanker, og denne er som oftest i rustfritt stål. Her omdannes sukkeret i mosten sammen med gjærsoppen i skallet til gjær, og slik skjer forvandlingen fra most til vin. Ved hvitvinsproduktsjon blir stilker, skall og steiner fjernet før mosten er kommet i gjæringstankene. Mens gjæringen pågår sjekkes temperatur og forhold nøye. Slik at gjæringen går etter planen. Hvor lenge gjæringen pågår med stilker, skall og steiner er gjort forskjellig, alt ettersom hvilken vin som lages.

Når vinen har oppnådd ønsket alkoholinnhold drepes gjærsoppen. I denne delen er vinen uklar, grumsete og enda ikke drikkeklar. Det kommer så en prosess, hvor den væskens som er i gjæringstankene blir silt ut, og deretter plassert i fat, for mer lagring,- eller filtrert og tappet på flasker klare for salg. Kvalitetsvin vil ofte bli lagret lengre på fat, for deretter å bli filtrert og tappet på flasker.

Vinterminologi
Alkoholinnhold

Alkoholinnhold er mengden alkohol i forhold til en væske. Alkoholinnhold blir oppgitt i prosent for drikke og promille for blod.

Alkohol i drikke
 Pils –  ca. 4,5%
 Vin – ca. 10-13%
 Sterkvin – ca. 20-23%
 Brennevin – 40%

For å kjøpe drikke med en alkoholprosent på over 22 % må man være fylt 20 år. For å kjøpe drikke under dette må man ha fylt 18 år.

Alkohol i kropp
Alkohol i kroppen regnes i promille av blodet. 1 promille vil si 1 gram alkohol per kilo blod. 

I Norge er det ikke lov å kjøre hvis man har en promille på 0,2  eller høyere.

Referanser

Alkoholholdige_drikker

fr:Volume d'alcool
Tine Asmundsen

Tine Asmundsen (født 8. april 1963 i Kongsberg) er en norsk jazzmusiker (bass).

Hennes karriere startet i Kongsberg, med byens storband og Kongsberg Jazzfestival.  Hun er utdannet ved Østlandets Musikkonservatorium og University of Wisconsin-Madison, bl.a. under Richard Davis.  I Oslo ble hun med i Jazz Police (1990).  En tid var hun også med i bandet «Alibi» med bl.a. Maria Kannegaard.
Hun ble kjent i bandet «Girl Talk» med Bodil Niska og Elizabeth Walker (Talkin' Jazz, 1996).

I 2000 etablerte hun plateselskapet Hazel Jazz.  I 2002 etablerte hun
kvintetten Lonely Woman som har gitt ut flere plater.
I 2006 har Asmundsen vært med i strykeensemble med Jon Balke komposisjoner og piano, Kenneth Karlsson piano, Lise Strandli Pedersen fiolin, Vladimir Stoyanov fiolin, Renata Norcia bratsj, Tanja Orning cello.

Utgivelser (eget selskap) 
 Seaview (Hazel Jazz HJ1, 2000).  Med Einar Iversen piano og Svein Christiansen trommer
 Lonely Woman, aLive (Hazel Jazz HJ2, 2003).  Asmundsens egne komposisjoner. Med  Svein Christiansen trommer, Rune Klakegg/Jørn Øien piano, Vidar Johansen saksofon og Roy Nikolaisen trompet.  
 Lonely Woman, Demon's Diversions (Hazel Jazz HJ3, 2005), med musikk av Vidar Johansen.
 Lill Holen og Einar Iversen, About time (Hazel Jazz HJ4, 2007).  Asmundsen og Svein Christiansen bidrar.
 Shy (Hazel Jazz HJ5, 2008).  Med Vidar Johansen, Richard Davis og Robert Shy
 Lonely Woman, Radegund (Hazel Jazz HJ6, 2008)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Norske jazzbassister
Norske jazzkomponister
Personer fra Kongsberg kommune
Skysstasjon

En skysstasjon var en offentlig subsidiert gård der gamle dagers reisende kunne få hest eller vogn for sin videre ferd, ofte kombinert med et gjestgiveri for mat og overnatting.

Norge

Skyssvesenet i Norge går langt tilbake i tid, og ble opphevet ved lov av 25. mai 1951. Skysstasjonene fantes over hele Sør-Norge, men enkelte ble særlig berømte som samlingssted for engelske og andre reisende – som Tofte kongsgård og Hjerkinn på Dovrefjell.

På 1800-tallet var det graderte skyssgårder: Faste skysstasjoner hadde hester klare kontinuerlig som i Sverige, mens tilsigelses-stasjoner måtte ut til bønder og skaffe hester når reisende ankom, ofte med to-tre timers ventetid. Ofte var det mer enn en dagsreise mellom de faste stasjonene, til de reisendes irritasjon. Man kunne klage skriftlig på skysstasjonen i dens postbok, men klager ble sjelden fulgt opp med særlige sanksjoner, i motsetning til i Sverige.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Samferdsel
Gjestehus
Drammen Bandy

Drammen Bandy (stiftet 16. juni 1997) er en norsk bandyklubb. Den kom til etter at flere gamle og tradisjonsrike bandyklubber i Drammen gikk sammen om en paraplyorganisasjon. Disse var:
Drafn
Drammens Ballklubb
Skiold
Strømsgodset
Sparta/Bragerøen
Konnerud IL

Isforhold og dermed også rekruttering var på denne tiden blitt uholdbare. For å redde bandybyen fra å bli helt uten bandy, gikk skøyte- og isfolket i byen i samarbeid med den nye klubben og kommunen inn for arbeidet med et kunstisanlegg. Flere tidligere prosjekter hadde strandet, men i 2002 kunne Marienlyst kunstis åpnes for bruk. Drammen Bandy har arrangert internasjonale mesterskap på aldersbestemt nivå på Marienlyst, samt flere ganger alle NM-finalene (smågutt, gutter, junior, senior og damer). I februar 2010 ble dame-VM arrangert på kunstisen.

Banen ligger parallelt med Marienlyst «Gamle Gress» og deler garderobefasiliteter med denne. Banen har kunstgress for sommerbruk.

Den nye klubben hadde til å begynne med vansker med å oppnå eliteseriestatus, men stabiliserte seg etter hvert blant de bedre i Norge, og fikk sin første sluttspilldeltakelse i 2006. Klubben spilte i 2008 sin andre semifinale og i 2018/2019 sesongen oppnådde klubben sin foreløpig første NM medalje da de tok en historisk bronse (http://pubhtml5.com/uuil/quhr/basic)

Klubbens drakt er blå trøyer, blå bukser og blå strømper.

Tabellen

Eksterne lenker
 
 Klubbens VM-arrangementer

Bandyklubber i Norge
Idrettslag i Drammen
Idrettslag etablert i 1997
Aliança Renovadora Nacional

Aliança Renovadora Nacional (ARENA) var et konservativt poitisk parti i Brasil som eksisterte i årene 1965 og  1979. Det var det offisielle regjeringspartiet under militærdiktaturet i Brasil i årene 1964 til 1985.

I 1964 ble president João Goularts regjering kastet i et militærkupp. I motsetning til andre latinamerikanske diktaturer fjernet imidlertid ikke militærjuntaen parlamentet i Brasil. I stedet innførte man i 1965 et forbud mot alle tidligere partier og opprettet et topartisystem. De fleste av politikerne fra de tidligere partiene PSD og UDN gikk inn i regjeringspartiet ARENA mens flesteparten av politikerne fra partiene PTB og PSD dannet det offisielle opposisjonspartiet Movimento Democrático Brasileiro (MDB).

ARENA var i begynnelsen et viktig instrument for militærstyret. De første årene var ikke MDB i en slik posisjon at de kunne foreslå eller hindre at lovforlag ble vedtatt. Ved valgene i 1966 og 1970 vant ARENA majoriteten av plassene i parlamentet. Ved valget i 1974 vant imidlertid MDB flere plasser enn forventet og var nær ved å få majoriteten i parlamentet. Militærdiktaturet reagerte med å vedtat en lov som reduserte makten til opposisjonen.

I 1979 vedtok militærstyret en slutt på topartisystemet. Hensikten var å splitte opposisjonen. ARENA ble da omdøpt til PDS.

Se også
Brasils historie

Eksterne lenker
 Info om ARENA hos nettleksikonet Brazilnow.info

Politiske partier i Brasil
Politiske partier etablert i 1965
Politiske partier nedlagt i 1979
1965 i Brasil
1979 i Brasil
Knut Smistad

Knut Smistad (født 5. mai 1938 i Narvik) er en norsk forfatter, journalist og filolog, kjent for sine humorbøker. Smistad er bosatt i Tromsø. Han var programleder i Radio Nordlys 1984–85 og bidragsyter til fjernsynsserien Du skal høre mye. For dette fikk han Tromsø kommunes kulturpris 2005.

Bibliografi 
 Fra Smistads sans og samling – 1989
 Tre herrer helt bortreist – med Tore Skoglund og Arnulf Eilertsen (ill.), 1990
 Frøkensport for modne menn: og andre historier – 1992 ISBN 8202138353
 Morsan, farsan og loket – 1994; utvidet utgave i 2003
 Smistads siste – 1995
 Høyt og lavt med Smistad – 1997 ISBN 8291668027
 Morsan, farsan og loket i 100 – 2001 
 Smistad på Nordlys-safari: Knut Smistad på jakt etter historier fra sin gamle arbeidsplass – 2001
 Til topps med Smistad – 2002
 Smistads favoritter – hans fotobidrag til avisa Nordlys, 2005
 Knut Smistads Fotominner – 2005
 Knut Smistads Fotominner: 2 – 2006
 Pita og vennene hans – 2008
 Lille Kjell – 2009
 Venner i nøden – 2010
 Stemmer fra Bukta Bay – 2011
 Smistad i farta – 2012
 Knall og fall – 2013
 Uten sikring – 2014
 Vandreren : og andre historier – 2015
 Johan Petter ...: uredd gründer, samfunnsbygger, motbakkenes mester – 2016
 Brogede breve, 2017
 Brogede breve 2 – 2018
 Gutten fra Kvamhytta – 2020

Norske fotografer
Norske programledere
Norske humorister
Personer fra Narvik kommune
Fødsler i 1938
Antropomorfisme

Antropomorfisme (fra gresk ἄνθρωπος (ánthrōpos) «menneske» og μορφή (morphē) «skikkelse» eller «form») er å tillegge det som ikke er menneskelig, menneskelige egenskaper. Dette gjelder særlig det guddommelige og naturen, men kan også gjelde beskrivelser av døde gjenstander. Krefter i tilværelsen kan således framstilles som menneskelige vesener, altså bli personifisert, eller dyr kan få menneskelige trekk. 

Bilder og symboler med referanser til mennesket appellerer direkte til vår egne liv og erfaringer og virker dermed sterkere, og antropomorfisme brukes både i mytologi og moderne populærkultur.

Antropomorf, teriomorf og prosopopeia

Se også 
 Inkarnasjon
 Personifikasjon
 Besjeling

Referanser

Eksterne lenker 
 

Teologi
Mytologi
Kognitiv bias
Visuell kommunikasjon
Fabler
FC Girondins de Bordeaux

FC Girondins de Bordeaux er en fransk fotballklubb fra Bordeaux, grunnlagt i 1881.

Bordeaux har vunnet det franske ligamesterskapet seks ganger, sist i 2009.

Spillerstall 
Oppdatert 22. oktober 2022.

Utlånte spillere

Kjente spillere med en fortid i klubben 
  Patrick Battiston
  Marouane Chamakh
  Dominique Dropsy
  Christophe Dugarry
  Yoann Gourcuff
  Bixente Lizarazu
  Johan Micoud
  Sylvain Wiltord
  Zinedine Zidane
  Jean Tigana

Referanser

Eksterne lenker 
 

Bordeaux
Girondins de Bordeaux
Bordeaux
1881 i Frankrike
Bruttotonn

Bruttotonn (BT, forskrift forkortet GT), bruttotonnasje er mål for volumet av alle benyttede, innelukkede rom i et fartøy etter Skipsmålingskonvensjonen av 1969 uttrykt i tonnasjeenheter, forkortet TE eller TU (Tonnage Units).

Bruttotonnasje 'BT' erstatter det tidligere brukte uttrykket Brutto registertonn 'brt'.  1 BT er ikke samme som 1 brt selv om måleenheten for begge tilsvarer 100 engelske kubikkfot = 2,83 m³, siden oppmålingene er forskjellige, Et skip på 100BT har ikke samme størrelse som et skip på 100brt. 
MERK: bruttotonn og bruttotonnasje har ingenting med skipets vekt eller bæreevne i kilo å gjøre, det er kun et volummål.

Beregning  
Bruttotonn beregnes med formelen

 Hvor V er det totale volum av alle fartøyets lukkede rom målt i kubikkmeter
 og K kan ha verdier fra 0,22 til 0,32 og beregnes med formelen 

Formelen for beregning av bruttotonn er dermed

Eksempel: Skip med volum på 10000 m3

Bruttotonn vil da utgjøre

Litteratur 
 lovdata.no Forskrift om måling av skip og flyttbare innretninger. Bilag I. Regler for fastsettelse av fartøyets brutto- og nettotonnasje.

Eksterne lenker
 Norges rederiforbund - Ordliste A - Å 
 

Sjøfart
Skipsterminologi
Artikler i sjøfart-prosjektet

de:Schiffsmaße#Brutto- und Nettoraumzahl (BRZ, NRZ)
Nysgjerrige Nils

Denne artikkelen handler om barnebøkene om Nysgjerrige Nils. For tegnefilmen om denne figuren, se Nysgjerrige Nils
Apekatten Nysgjerrige Nils er hovedpersonen i en rekke bildebøker av det tyske kunstnerparet Hans Augusto Rey og Margret Rey. Den første boka het Curious George og ble utgitt i New York i 1941. Vanligvis var det ektemannen som stod for illustrasjonene, mens Margaret stod for teksten.

Bøker om Nysgjerrige Nils 
 1941: Curious George
 1947: Curious George Takes a Job
 1952: Curious George Rides a Bike
 1957: Curious George Gets a Medal
 1958: Curious George Flies a Kite
 1963: Curious George Learns the Alphabet
 1966: Curious George Goes to the Hospital

Nysgjerrige Nils heter Curious George på engelsk, Nicke Nyfiken på svensk og Peter Pedal på dansk. Fra 1980-tallet er det utgitt en lang rekke nye titler med de samme figurene og i den samme stilen som de opprinnelige.

Spillefilmen 
4. august 2006 hadde den amerikanske animasjonfilmen Nysgjerrige Nils norsk kinopremiere. Regien er ved Matthew O'Callaghan og filmselskapet er Universal Pictures. Filmen varer 1 time og 27 minutter og er tillatt for alle.

Eksterne lenker
 Bøker og produkter med Nysgerrige Nils (på engelsk) 
 Nysgjerrige Nils-filmen
 Nysgjerrige Nils-produkter (engelskspråklige salgssider)

Barnebøker fra USA
Bøker fra 1941
Oslogjengen

Oslogjengen var en sabotasjeenhet med norske deltagere under britisk kommando som var aktive under andre verdenskrig. Enheten ble fra oktober 1943 ledet av Gunnar Sønsteby og var en del av Norwegian Independent Company No. 1 (NORIC 1) (populært kalt Kompani Linge). Gruppens navn ble gitt av sjefen for SOEs norske avdeling som «The Oslo Detachment» og deretter oversatt.

Medlemmene
Enheten hadde en kjerne med tolv medlemmer som ble hentet fra de forskjellige Kompani Linge-avdelingene i området. Foruten Sønsteby besto Oslogjengen av:
 Andreas Aubert
 Viggo Axelssen
 Gregers Gram
 Henrik Hop
 William Houlder
 Max Manus
 Martin Olsen
 Arthur Pevik
 Birger Rasmussen
 Tor Stenersen
 Edvard Tallaksen
 Halvor Haddeland

Operasjoner
Oslogjengens første operasjon gikk ut på å sabotere (sprenge) hullkortmaskiner og bygninger som ble brukt til innkalling av norsk ungdom til Arbeidstjenesten. Gruppen stod for flere større aksjoner i sluttfasen av krigen. Blant annet gjennomførte de sabotasjeaksjonene mot Bjølsenhallen 14. august 1944 og Kongsberg Våpenfabrikk 17. september 1944. De utførte også likvideringer, mest kjent er aksjonen mot Karl Marthinsen.

 Operasjon Mardonius – sprengning av flere skip på Oslo havn
 Derby
 Operasjon Bundle
 Bjølsenhallen
 Kongsberg Våpenfabrikk
 «Donau»

Etter krigen
I juni 1945 hadde Oslogjengen vakttjeneste for den hjemvendte kongefamilien.

Falne
 Gregers Gram, fenrik, (drept i forbindelse med arrestasjon 13. november 1944)
 Edvard «Tallak» Tallaksen, fenrik, (skadd i forbindelse med arrestasjon 13. november 1944, død 29. november)
 Tor Stenersen, løytnant, (drept under fluktforsøk fra Akershus festning i april 1944)

Litteratur
Erling Jensen, Per Ratvik, Ragnar Ulstein (1948): Kompani Linge – Gyldendal

Eksterne lenker 
 Omtale på NorgesLexi
 Oslo-gjengens sabotasje mot Grensen 17, Oslo i 1944 (Digitalarkivet)

Norsk motstand under andre verdenskrig
1900-tallet i Oslo
Medlemmer av Kompani Linge
Fjellkatt

Fjellkatt eller andeskatt (Leopardus jacobita) er et lite kattedyr, i gruppen med amerikanske flekkede småkatter, som er stedegen for Andesfjellene. Arten har, i likhet med de andre artene i ozelotlinjen, kun 18 kromosompar. Det vanligste blant katter er 19 kromosompar.

Beskrivelse 

Fjellkatt er på størrelse med en gjennomsnittlig huskatt, og som hos denne (og de fleste kattedyr) blir gjerne hannen noe større enn hunnen. Kroppslengden hos voksne individer er omkring  og skulderhøyden cirka . Halen måler cirka . Vekten er usikker, da den varierer mellom kildene, men den ligger trolig på cirka 4–5,5 kg.

Hodet er relativt lite og nesebrusken, som er ganske bred, er nærmest sort, mens ørene er små og avrunda. Labbene er runde og forholdsvis store i forhold til kattens størrelse. Den tykke pelsen og den lange halen, som gjerne utgjør cirka 2⁄3 av kroppslengden, gjør imidlertid sitt til at fjellkatten framstår som større enn tamkatten. Arten har sølvgrå pels med brune eller brun-oransje flekker langs flankene og striper på tvers av ryggen. Undersiden er blek grå. Den lange halen og lemmene har ringlet mørkebrunt mønster (halen har 6–9 ringer). Den tykke pelsen gjør arten godt egnet til å tåle det kalde klimaet som forekommer i leveområdet.

Utbredelse 
Fjellkatten er meget sjelden og lever kun i tilknytning til Andesfjellene (Peru, Bolivia, Chile og Argentina), der den typisk er utbredt over tregrensen og kun der den har tilgang på vann. Lenge trodde man at den bare fantes i høyder over 3 500 moh., men nyere observasjoner har konstatert at den sør i Andesfjellene kan opptre i elevasjoner ned mot 1 800 moh. Mest typisk er den imidlertid i høyder over 4 000 moh. Likeledes har det blitt konstatert at arten lever lenger sør enn tidligere antatt, trolig også i elevasjoner under 1 800 moh.

Totalbestanden teller trolig færre enn 2 500 voksne dyr og ingen enkelt populasjoner teller over 250 voksne dyr. Bestanden har en negativ utvikling, som følge av tap av habitat og mindre tilgang på byttedyr. Spredningen av dette kattedyret settes i nær sammenheng med distribusjonen av korthalechinchilla (Chinchilla chinchilla) og fjellviscacher (Lagidium spp.), som regnes som artens viktigste byttedyr.

Atferd 
Fjellkatten er solitær og livnærer seg i hovedsak av fjellviscacia (L. viscacia) og korthalechinchilla. Den må konkurrere om byttedyrene med pampaskatten, som er en jevnstor katt som holder til i store deler av fjellkattens utbredelsesområde. Disse kattene er dessuten ganske så like, slik at det er lett å ta feil av dem. Pampaskatten har imidlertid kortere hale i forhold til kroppen og alltid 9 mørke ringer på den. Ringene er dessuten mye smalere (cirka 20 mm mot fjellkattens 60 mm). Fjellkatten har dessuten mer markerte øyestriper, mens pampaskatten skiller seg ut med lys nesebrusk.

Lite er kjent om artens reproduktive atferd, men hunnen føder typisk 1–2 unger på vårparten.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Mindre kattedyr
Sterkt truede arter på IUCNs rødliste
Ozelot

Ozeloten (Leopardus pardalis) er den største av de små, flekkede kattedyrene. Arten har, i likhet med de andre artene i ozelotlinjen, kun 18 kromosompar. Det vanligste blant katter er 19 kromosompar.

Beskrivelse 
Ozeloten har gul-beige grunnfarge med sorte rosetter med mørkere rødbrun farge og sorte og markeringer. Kroppslengden er på 90–150 cm fra hode til halespiss. Vekten er fra 7 til 16 kg (typisk cirka 11 kg). Hanndyrene er størst.

Det er beskrevet en rekke underarter gjennom årene, men genetisk forskning på 1990-tallet viste at arten i hovedsak kan deles i fire distinkte populasjoner: Sentralamerika og Mexico, nord-nordvest Sør-Amerika, nord-nordøst Sør-Amerika, og sør Sør-Amerika (Sør-Amerika sør for Amazonas).

Utbredelse og habitat 
Ozeloten finnes kun i svært begrenset omfang (80–120 dyr) nord for Rio Grande i USA og den har lenge vært i sterk tilbakegang i Mexico, men arten er utbredt gjennom hele Sentral-Amerika og videre sørover i Sør-Amerika (unntatt i Chile) til Argentina, det sørlige Brasil og Uruguay. 

Selv om ozeleoten kan finnes høyt til fjells, foretrekker den å ferdes i områder hvor den lett kan gjemme seg, som i regnskogen og ved overgrodde elvebredder. Den er meget sky for mennesker og holder seg langt unna bebodde områder.

Atferd 
Som andre katter hviler ozeloten om dagen – gjerne sovende i et tre. Om natten starter jakten på mat. Kosten er svært variert og kan blant annet være fugl, kaniner, slanger, reptiler, insekter og fisk. Ozeloten er en dyktig svømmer.

Drektighetstiden er mellom 70–80 dager. Kullet er 1–4 unger som veier rundt 250 gram. Hannen forlater hunnen før ungene er født.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Mindre kattedyr
Sør-Amerika
Pattedyr formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
Ord og uttrykk fra nahuatl