alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Stasjon Kruiningen-Yerseke

Kruiningen-Yerseke er en jernbanestasjon på Zeeuwse linje (Roosendaal – Vlissingen) i Nederland. Stasjonen ble åpnet 1. juli 1868, og befinner seg i begynnelsen av 2006 på grensen til et industriområde mellom landsbyene Kruiningen og Yerseke i kommunen Reimerswaal på halvøyen Zuid-Beveland.

Stasjonsbygningen som er bygget i Staatsspoorwegens husstil, funksjonerer i senere år kun som venterom. En overgang er forbindelsen mellom perrongen og området sør for jernbanesporet der bortsett fra stasjonsbygningen også en sykkelparkering og en bussholdeplass er plassert.

I første halvår 2006 stopper fjerntoget (intercityen) mellom Vlissingen og Amsterdam her en gang i timen, i begge retninger. Dette gjelder også for lokaltoget mellom Vlissingen og Roosendaal. Da fergesambandet mellom Kruiningen og Perkpolder i Zeeuws-Vlaanderen ble erstattet med Westerscheldetunnelen i 2003, ble antallet reisende til og fra denne stasjonen kraftig redusert. Dette har gjort at en oppheving av stasjonen som stoppested for fjerntoget til Rotterdam og Amsterdam har blitt vurdert flere ganger.

Eksterne lenker 
 Stasjon Kruiningen-Yerseke på stationsweb (nederlandsk)

Jernbanestasjoner i Nederland
Reimerswaal
Jernbanestasjoner åpnet i 1868
1868 i Nederland
Stasjon Kapelle-Biezelinge

Kapelle-Biezelinge er en jernbanestasjon i kommunen Kapelle i den nederlandske provinsen Zeeland. Den Zeeuwse linjen (Roosendaal – Vlissingen), som stasjonen er knyttet til er grenselinjen mellom landsbyene Kapelle og Biezelinge.

Stasjonen ble åpnet 1. juli 1868, med en stasjonsbygning som er bygget i Staatsspoorwegens husstil. I første halvår 2006 stopper lokaltoget mellom Roosendaal og Vlissingen her en gang i timen, i begge retninger.

2008
I 2008 kommer rutetidene i Zeeland til å bli forandret. Fjerntogene (intercity's) vil da stoppe på alle stasjonene i Zeeland, men for å forkorte reisetiden til Randstad stenges tre stasjoner: Arnemuiden, Kapelle-Biezelinge og Krabbendijke.

Eksterne lenker 
 Stasjon Kapelle-Biezelinge på stationsweb (nederlandsk)

Jernbanestasjoner i Nederland
Zeeland
Jernbanestasjoner åpnet i 1868
1868 i Nederland
Stasjon Goes

Stasjon Goes er en jernbanestasjon på Zeeuwse linje (Roosendaal – Vlissingen). Stasjonen ligger på sørsiden av byens Goes' sentrum.

Etter åpningen 1. juli 1868 har stasjonsbygningen blitt påbygget flere ganger. I 1982 ble selve bygningen byttet ut med en ny, tegnet av arkitekt Koenraad van der Gaast, mens det opprinnelige taket over perrongen ble beholdt. Perrongen selv er knyttet til stasjonen med en tunnel for fotgjengere, under jernbanelinjen. I 2002 forlenget man tunnelen slik at den fikk en utgang også på stasjonens sørside.

Jernbanetraséen er trukket tvers gjennom byen, og passerer nær boligområder. På grunn av ubehaget togtrafikken forårsaker, hovedsakelig i forbindelse med godstransport, foreligger planer om enten å flytte linjen til sørsiden av byen like ved fylkesvei A58 eller å anlegge den slik at den ligger delvis skjult i bakken. Om det første alternativet velges blir det mindre fristende å ta toget når man skal til Goes sentrum, da avstanden dit fra stasjonen vil bli større.

En gang i timen stopper fjerntoget fra Amsterdam til Vlissingen i Goes, akkurat som lokaltoget Roosendaal – Vlissingen.

Eksterne lenker 
 Stasjon Goes på stationsweb (nederlandsk)

Jernbanestasjoner i Nederland
Zeeland
Jernbanestasjoner åpnet i 1868
1868 i Nederland
Odd-Bjørn Fure

Odd-Bjørn Fure (født 5. februar 1942 på Stadlandet, død 22. desember 2022) var en norsk historiker som særlig spesialiserte seg på okkupasjonshistorie. Han var sentral i opprettelsen av, og var den første direktøren ved Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter (HL-senteret).  

Hans doktorgradsavhandling i historie fra 1984 handler om norsk arbeiderbevegelse 1918-1920.

Fure var professor i moderne historie ved Universitetet i Bergen fra 1998 til 2002, da han tiltrådte som leder og forskningsdirektør ved Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter (Holocaust-senteret/HL-senteret) i Norge. Fure er spesialist på forskning på folkemord, samt moderne tysk og europeisk historie.

Fure var i perioden 2002-2004 hovedredaktør av Historisk Tidsskrift. 

I 1997 var Fure engasjert i Irving-debatten mot Hans Fredrik Dahl om hvorvidt historiker og holocaust-benekteren David Irvings bøker kunne brukes som etterrettelige faglige fremstillinger av andre verdenskrigs historie. Etter dommen mot Irving i en injuriesak som Irving hadde anlagt mot Deborah Lipstadt, innrømmet Dahl at hans vurderinger av Irvings bøker bygde på feilaktig grunnlag.

Bibliografi 
 2002 «Tilintetgjørelsen av de europeiske jødene», Nytt Norsk Tidsskrift nr. 2 2002-10-29
 2002 «Irving-prosessen: Historie, juss og erindring»,  Samtiden nr. 2 2002
 1997 Kampen mot glemselen. Kunnskapsvakuum i mediesamfunnet Om hvordan minnet om 1900-tallets folkemord svekkes pga. avstand til begivenheten og at generasjonen som opplevde det dør ut. 
 1996 Mellomkrigstid 1920-40 Bind 3 i Norsk utenrikspolitikks historie ISBN 82-00-22534-8
 1993 Kritisk empirisme Historie og vitenskapsteori i Ottar Dahls Grunntrekk i Historieforskningens metodelære 
 1984 «Jens Arup Seips Utsikt over Norges Historie 1-2», Historisk Tidsskrift s. 117-156
 1983 «Problemer, metode og teori i historieforskningen, Historie og vitenskapsoppfatningen hos Jens Arup Seips teoretiske produksjon», Historisk Tidsskrift s. 373-401.

Referanser

Eksterne lenker  

 Intervju med Odd-Bjørn Fure - Forskningsmagasinet Apollon
 Odd-Bjørn Fure - Store norske leksikon
 Odd-Bjørn Fure - Allkunne, levande leksikon

Norske historieprofessorer
Professorer ved Universitetet i Bergen
Medlemmer av Det Norske Videnskaps-Akademi
Personer fra Selje kommune
Personer fra Stad kommune
Holocaustsenteret
Adjágas

Adjágas, er de samiske joikerne Lawra Somby og Sara Marielle Gaup med band. Adjágas betyr tilstanden mellom våkenhet og søvn, også kjent som REM-søvn.

Diskografi
 Adjágas (2005)
 Manu Rávdnji (2009)

Besetning
 Lawra Somby (joik/vokal)
 Sara Marielle Gaup (joik/vokal)
 Espen Elverum Jakobsen (gitar)
 Åsmund Wilter Kildal Eriksson (bass)
 Aleksander Kostopoulos (trommer/perkusjon)
 Petter Marius Gundersen (blås/banjo)

Referanser

Eksterne lenker
 Adjágas hos TrustMe Records
 Adjágas hos Ever Records
 Adjágas sin MySpace-side

Samisk musikk
Nordiska Kompaniet

AB Nordiska Kompaniet (NK) er et selskap som eies av Hufvudstaden AB. Selskapet eier varemerket NK og de to varehusene på Hamngatan i Stockholm og Östra Hamngatan i Göteborg.

Historikk 

Nordiska Kompaniet ble etablert i 1902 ved at de to største detaljhandelselskapene i Stockholm, K.M. Lundberg og Joseph Leja, slo seg sammen. Initiativtageren til sammenslåingen var Josef Sachs, hovedeier og sjef for Joseph Leja.

Stockholm
Den 22. september 1915 åpnet det store varehuset på Hamngatan i Stockholm, på stedet hvor det Sparreska pallasset stod tidligere. Den første varehusdirektøren var Joseph Sachs. Arkitekt var Ferdinand Boberg samt ingeniør Josef Norén. NK-huset ble i likhet med mange andre eiendommer i Stockholms sentrale deler konstruert og bygget av selskapet Kreuger & Toll.  NK-huset kom senere til å få Sveriges første rulletrapp. Eierselskapet Hufvudstaden AB ble etablert i 1915 av Ivar Kreuger.

Göteborg
Varehuset i Göteborg ble opprinnelig etablert i 1864 av kjøpmannen Ferdinand Lundquist da han åpnet sitt varehus Ferd. Lundquist & Co. Varehuset ble kjøpt av Nordiska Kompaniet i 1971 og byttet deretter navn til NK.

Driftsform
Nordiska Kompaniet eier eiendomsmassen, men leier ut til frittstående detaljister. Varehuset i Stockholm har årlig 12 millioner besøkende. I Göteborg anslår man antallet kunder til omtrent 3 millioner. Tilsammen har begge varehusene over 1 200 ansatte.

Logo
NKs logo ble designet av David Blomberg og er uforandret siden 1902. Som et markedsføringstiltak ble logoen kombinert med en stor urtavle og plassert på Telefontårnet ved Brunkebergstorg i 1939. Telefontårnet ble revet i 1953, og klokken ble flyttet til den nåværende plassen på taket av NK i Stockholm.

Annet
NK har i ulike perioder også hatt filialer utenfor Sverige, blant annet i St. Petersburg (1908–17), Moskva (1913–17) og i Buenos Aires (1920–34). 
NK-varuhus ble åpnet også andre steder i Sverige: Farsta (1960), Malmö (1963; idag Hansacompagniet) og Täby (1974). Disse ble lagt ned på 1980-tallet.

Fram til slutten av 1960-tallet hadde NK stor betydning for svensk kunstindustri og svenske kunsthåndverkere gjennom utstillinger hvor det var mulig å vise fram nyheter innen glass, keramikk, sølv samt møbler og innredninger fra Nordiska Kompaniets verksteder i Nyköping.

På midten av 1960-tallet ble NK-huset i Stockholm bygget om og en ny inngang ble laget av arkitekt Hans Asplund. På denne plassen sto Stockholms første elektrisitetsverk, Brunkebergsverket, bygd etter tegninger av Ferdinand Boberg, samme arkitekt som stod bak NKs hovedbygg.

NK var først i verden med flatpakkede møbler. NK var også først med et eget kredittkort, dette var før Diners Clubs kort som anses å være verdens første kredittkort som ikke var knyttet til noen spesifikt varehus eller butikk.

Den 10. september 2003 ble Sveriges daværende utenriksminister Anna Lindh drept på NK i Stockholm.

Referanser

Eksterne lenker
 
 Mercurius, svensk handelshistorisk nettsted

Svenske kjøpesentre
Stockholm
Göteborg
Etableringer i 1902
Ferdinand Boberg
Temple Church

Temple Church er en middelalderkirke i bydelen Temple i London. Den ble oppført i siste halvdel av 1100-tallet. Kirken ble vigslet i jomfru Marias ære den 10. februar 1185 av Heraclius, daværende patriark av Jerusalem. Kirkens ble reist av Tempelridderne som til da hadde tilhold i High Holbourn, og som nå ble nytt hovedkvarter for ordenen i London. Den særegne runde formen på kirkens eldste del er karakteristisk for bygninger reist av tempelridderne. Formen skal minne om Den hellige gravs kirke i Jerusalem, som etter tradisjonen ble reist på stedet hvor Jesus ble gravlagt.

Kongelig mausoleum 
Den britiske monarken på den tiden, Henrik III, likte kirken så godt at han planla å bli gravlagt i den. Som en konsekvens av dette ble deler av koret revet og et større ble reist. Det nye koret ble vigslet i 1240. Etter Henriks død fant man imidlertid ut at kongen hadde endret sitt testamente. Han ble gravlagt i Westminster Abbey.

Tempelriddere i gulvet 

Et annet særtrekk er at man finner flere tempelriddere gravlagt i gulvet. En av de viktigste er jarlen av Pembroke, William Marshal (ca. 1174–1219). Pembroke var nær venn av kong Johan av England og var med i forhandlingene omkring frihetsbrevet Magna Carta i 1215.

Tempelriddernes fall 
Bare 50 år etter oppføringen ble tempelridderne utstøtt av Paven i Roma, og ordenen mistet alle sine privilegier. Kong Edward II overtok kontrollen av kirken og gav den til en annen orden; hospitallerordenen, den senere Malteserordenen.

Templekirken skifter eier 
I 1540, under Henrik VIII, ble hospitallerordenen oppløst og dens eiendommer konfiskert i England. Henrik la kirken inn under kronen og utnevnte en prest til «Master of the Temple».

Restaurering 
I 1841 ble kirken restaurert og både vegger og tak ble dekorert i en viktoriansk ny-gotisk stil. Ingenting av dette arbeidet eksisterer i dag, da kirken ble ødelagt av brannbomber under første verdenskrig. 

Natt til 10. mai 1941 ble kirken igjen rammet av krig, og kirken ble hardt skadd. Taket i den runde delen ble ødelagt av brann sammen med resten av trevirket i kirken. Restaureringen etter andre verdenskrig tok tid, men den runde delen sto helt ferdig i november 1958.

Kirken i dag 
Siden restaureringsarbeidene på 1950-tallet har kirken igjen funnet sin plass i Temples daglige virke, men den bortgjemte kirken har først etter Dan Browns bok Da Vinci-koden blitt berømt utenfor bydelen.

Kilder 
 Joseph Robinson m.fl.: «Temple Church», Jarrold public., Norwich, 2003
 Gyldendals reiseguider: «London», 1997

Eksterne lenker 
 
 Foto av kirken på Dan Browns hjemmeside

Kirker i London
Londons severdigheter
Kunsthistoriske bygninger
Religiøse bygninger fra 1100-tallet

bg:Темпъл
ru:Темпл
Kasey Wehrman

Kasey Desmond Wehrman (født 16. august 1977 i Cloncurry) er en australsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for .

Han har spilt for bl.a. Newcastle United Jets og Lillestrøm. Wehrman har også spilt for de australske lagene Brisbane Strikers og Perth Glory før han kom til Moss og senere Lillestrøm, Fredrikstad og Lyn. Han var assistenttrener for Strømmen sesongen 2015 og ble fra april 2016 ny hovedtrener for A-laget til Ørn-Horten i 2. divisjon. 

Wehrman var i en periode Fredrikstads kaptein, men før 2009-sesongen mistet han kapteinsbindet til Abgar Barsom. Kasey Wehrman hadde kontrakt med FFK ut 2009-sesongen, den ble ikke fornyet etter sesongslutt.

Han har 15 A-landskamper for .

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
  Kasey Wehrmans spillerprofil på ffksupporter.net

Australske fotballspillere
Australske fotballtrenere
Fotballspillere for Brisbane Strikers
Fotballspillere for Perth Glory FC
Fotballspillere for Moss FK
Fotballspillere for Lillestrøm SK
Fotballspillere for Fredrikstad FK
Fotballspillere for Lyn Fotball
Fotballspillere for Newcastle Jets FC
Fotballspillere under Sommer-OL 2000
Deltakere for Australia under Sommer-OL 2000
Personer fra Queensland
Ishockey-VM 1949 for menn

Verdensmesterskapet i ishockey i 1949 ble arrangert i Stockholm, Sverige, 12. februar til 20. februar. Ti lag deltok, tre grupper der de to beste gikk videre til finalegruppen. Canada stod for den til nå største seieren i VM-historien, de vant over Danmark med hele 47 – 0. Turneringen var også det 27. europamesterskapet i ishockey.

Gruppe A 
12-14. februar
Canada – Danmark 47 – 0
Canada – Østerrike 7 – 0
Østerrike – Danmark 25 – 1

Tabell

Canada og Østerrike videre til finalegruppen

Gruppe B 
12-14. februar
Norge – Belgia 2 – 0 
USA – Sveits 12 – 5
Sveits – Belgia 18 – 2 
USA – Norge 12 – 1
Sveits – Norge 7 – 1
USA – Belgia 12 – 0

Tabell

USA og Sveits videre til finalegruppen.

Gruppe C 
12-14. februar
Sverige – Finland 12 – 1
Sverige – Tsjekkoslovakia 4 – 2
Tsjekkoslovakia – Finland 19 – 2

Tabell

Sverige og Tsjekkoslovakia videre til finalegruppen.

Spill om plass 7. til 10
17 – 19. februar
Belgia – Danmark 8 – 3
Finland – Norge 7 – 3
Finland – Belgia 17 – 2
Norge – Danmark *
Finland – Danmark *
Norge – Belgia 14 – 1

Tabell

Finalgruppen
15-20. februar 
Canada – Tsjekkoslovakia 2 – 3
Sverige – Østerrike 18 – 0
USA -Sveits 4 – 5
Tsjekkoslovakia – Østerrike 7 – 1
Sverige – Canada 2 – 2
Canada – USA  7 – 2
Sverige – Sveits 3 – 1
Tsjekkoslovakia – Sveits 8 – 1
Canada – Østerrike 8 – 2
Sverige – USA 3 – 6
Sveits – Østerrike 10 – 1 
USA – Tsjekkoslovakia 2 – 0
USA – Østerrike 9 – 1
Sverige – Tsjekkoslovakia 0 – 3
Canada – Sveits 1 – 1

Tabell

Medaljer VM

Medaljer EM

Kilder 
 Resultater www.hockeyarchives.info

Ishockey-VM
Ishockey-EM 1949
Ishockeyturneringer i Sverige
Internasjonale mesterskap i Sverige
Sport i Stockholm
Internasjonale mesterskap i 1949
Sport i Sverige i 1949
Ishockey i 1949
Fremskridtspartiet

Fremskridtspartiet er et dansk politisk parti som var representert i Folketinget mellom 1973 og 1999. Partiet var også en viktig inspirasjonskilde for det norske Fremskrittspartiet, og regnes ofte som det første høyrepopulistiske partiet i vesten som fikk gjennomslag i valg.

Fremskridtspartiet ble grunnlagt i Tivolis restaurant Grøften i 1972 etter initiativ fra Mogens Glistrup. De viktigste politiske synspunktene deres var avskaffelse av inntektsskatten, en kraftig reduksjon av det offentlige byråkratiet og en grunnleggende gjennomgang og forenkling av det danske lovverket. Motstand mot innvandring var ikke fra starten en viktig sak. Det var først etter at Glistrup rundt 1983 erklærte seg som tilhenger av et muslimfritt Danmark at denne saken begynte å overskygge de andre sakene.

Partiet gjorde et brakvalg i 1973 og fikk valgt inn 28 av 175 representanter i Folketinget og ble nest største parti. Partiet forble et stort parti gjennom hele 1970-tallet. Politiske motsetninger og Glistrups rolle bidro imidlertid til motsetninger som i sin tur svekket partiet. En særlig knekk fikk det da Glistrup i 1983 ble dømt for skattesvik, og året etter ble utbrytergruppen De Frie Demokrater dannet. En ny splittelse kom i 1990 da Glistrup selv tok med seg flere fremtredende medlemmer og startet Trivselspartiet, og i 1995 forlot partileder Pia Kjærsgaard partiet sammen med 3 andre Folketingsrepresentanter og dannet Dansk Folkeparti. Da Glistrup i 1999 trådte inn i partiet igjen, var dette en viktig årsak til at hele Folketingsgruppen, som var valgt i 1998, gikk ut av partiet og dannet Frihed 2000 i oktober 1999. Med unntak av Dansk Folkeparti, som i dag i stor grad har overtatt Fremskridtspartiets rolle i dansk politikk, har ikke utbrytergruppene hatt noen valgmessig suksess.

Ernst Simonsen er siden 2009 leder av partiet. Det stilte ikke til valg til Folketinget i 2005, men stilte kandidater i kommuner og regioner, og fikk en valgt representant, Aage Brusgaard i Morsø kommune.

Partiets ungdomsorganisasjon er Fremskridtspartiets Ungdom (FPU), stiftet i 1973.

Formenn 
 Ulrik Poulsen 1974
 Palle Tillisch 1975–1976
 A. Roland Petersen 1976–1979
 Vagn Aage Jacobsen 1980–1984
 Poul Sustmann Hansen 1984
 Ove Jensen 1984
 Helge Dohrmann 1984–1985
 Annette Just 1985–1986
 Johannes Sørensen 1987–1993
 Poul Lindholm Nielsen 1994–1995
 Johannes Sørensen 1995–1998
 Aage Brusgaard 1998–2001
 Per Larsen (fungerende) 1999
 Aase Heskjær 2001–2003
 Jørn Herkild 2003–2006
 Henrik Søndergård 2006–2007
 Ove Jensen 2007–2009
 Ernst Simonsen 2009–2010
 Niels Højland 2010–d.d.

Valghistorikk 
Folketingsvalg

Eksterne lenker 
 

Politiske partier i Danmark
Politiske partier etablert i 1972
1972 i Danmark
Confessions of a Teenage Drama Queen

Confessions of a Teenage Drama Queen er en amerikansk filmkomedie fra 2004. Den er regissert av Sara Sugarman og skrevet av Gail Parent, basert på en bok av Dyan Sheldon.

Rolleliste

Handling 
Lola (Lindsay Lohan), en tenåringsjente, flytter med familien fra New York City til en forstat i New Jersey. Hennes selvsentrerthet får seg en støkk da hun skjønner at hun nå må konkurrere mot den allerede populære jenta Carla (Megan Fox). Lola blir venninne med en upopulær jente ved navn Ella, siden de begge to deler en kjærlighet for det fiktive bandet Sidarthur. Lola er med på audition til skolens teateroppsetning av Pygmalion, som de kaller «Eliza Rocks». Etter at hun får rollen som Eliza foran sin nye erkefiende Carla, blir spenningene mellom dem ennå større. For å få hevn ovenfor Lola skaffer Carla seg billetter til Sidarthurs utsolgte avskjedskonsert. Lola forsøker også å skaffe seg billetter slik at hun på sin side kan gjøre Carla frustrert, men da hun feiler tar hun toget til New York City sammen med Ella for å kjøpe billetter på svartebørsen.

Eksterne lenker 
 
 
 Om Confessions of a Teenage Drama Queen på Filmweb

Filmer fra 2004
Disney-filmer
Filmkomedier fra USA
Familiefilmer fra USA
Engelskspråklige filmer
Ungdomsfilmer fra USA
Campbellerne

Campbellerne (full tittel: Campbellerne eller Den hjemkomne Søn) er et syngestykke i to akter skrevet av Henrik Wergeland. Til førsteoppførelsen av stykket på Christiania Theater 24. januar 1838 skrev Wergeland også prologen «Den første Gang», og til den tredje oppførelsen i februar samme år epilogen «Kristiania».

22. april 1837 hadde den nyvalgte direksjonen ved Christiania Theater utlovet et honorar på 100 speciedaler for et nytt dramatisk arbeide på minst to akter, forfattet av en nordmann, som kunne finnes verdig til åpningsforestilling ved teatret. Stykket måtte være innlevert innen juli samme år. Bedømmelseskomitéen (H. Foss, N.A. Colban, og M.N. Blytt) erklærte med 12 mot 1 stemme Andreas Munchs skuespill Kong Sverres Ungdom for det beste, og med dette stykket ble teatret åpnet 4. oktober 1837. Komitéen gjorde samtidig oppmerksom på at et annet stykke også fortjente å oppføres. Dette var Wergelands Campbellerne.

Stykket kunne imidlertid ikke spilles uten noen forandringer, og forfatteren ble derfor ved en bekjentgjørelse i Morgenbladet 7. september 1837 bedt om å søke en overenskomst med teaterdireksjonen. Stykket ble deretter spilt tre ganger, nemlig 24. januar, 28. januar og 12. februar 1838, alle ganger innledet med prologen «Den første Gang», ved siste oppførelse også ledsaget av epilogen «Kristiania». Den andre oppførelsen ga anledning til det berømte teaterslaget, «Campbellerslaget». Inntektene av den siste oppførelsen ble gitt til forfatteren. Det var da fullt hus i teatret, og Wergeland fikk utbetalt 390 speciedaler.

For disse pengene kjøpte han en hytte i Grønlia under Ekeberg og flyttet dit. Ofte rodde han over Bjørvika og satte årene inn i en småhandel i Skippergata, der han ble kjent med datteren Amalie Sofie Bekkevold som han senere giftet seg med.

Selve stykket
Stykket er basert på «en virkelig hendelse i Skottland», som Wergeland kommenterer i programmet. Han hadde i årene forut arbeidet en del med diktene til Robert Burns, og ville flette noen av oversettelsene inn i et syngespill. Han var også inspirert av romanene til Walter Scott.

Stykket foregår dels i India, dels i Skottland. Lord Campbell er stasjonert i India med datteren Lucy, som er lovet bort til lordens myndling, Sir Humphry Lowthes. Men Lucy er forelsket i kaptein William, som er med i Det ostindiske kompani sammen med broren Ben. Disse to hører også til Campbell-klanen, og da dette blir kjent, løser konflikten seg av seg selv.

Referanser

Se også 
 Campbellerslaget
 Campbellerfeiden

Kilder 
 Norsk Forfatter-Lexikon 1814–1880, sjette bind, 1908.

Verk av Henrik Wergeland
Kętrzyn

Kętrzyn (tysk Rastenburg, historisk polsk Rastembork) er en by i den nordøstlige Polen. Den hadde i 2004 28 351 innbyggere. Byen ligger siden 1999 i det Ermlandskmasuriske voivodskap. Tidligere var den en del av voivodskapet Olsztyn.

Den tyske orden 

Byen ble etablert av Den tyske orden i 1329, og var en del av deres ordensstat. Området hadde da tidligere vært bebodd av en baltisk stamme som Tacitus kalte Æstier i sin bok Germania fra år 98. Området ble i 1345 og 1347 angrepet av litauere, som erobret og plyndret byen og den daværende borgen. Byens viktige strategiske beliggenhet gjorde at Den tyske orden bygget en forsterket borg opp igjen fra grunnen, med en ekstra mur i 1350.

I 1357 fikk byen byprivilegier av stormesteren for Den tyske orden.

Østpreussen 
Senere ble byen og området en del av Østpreussen, og byen var kjent som Rastenburg, på polsk kalt Rastembork. På 1600-tallet var byen den tredje rikeste i Østpreussen, etter Königsberg og Memel. Senere naturkatastrofer, bybranner og plyndringer under kriger, samt pest, gjorde at rikdommen gikk tapt, og etter opptegnelser fra 1698 var byen nede på en sjette-plass.

Under første verdenskrig var det kamper i området, både i forbindelse med slaget ved Tannenberg og det etterfølgende første slaget ved de masuriske sjøer.

Andre verdenskrig 

Stedet var viktig under andre verdenskrig, ettersom Adolf Hitlers hovedkvarter i store deler av krigen, Wolfsschanze, lå like i nærheten, nærmere bestemt ved landsbyen Görlitz (Gierłoż), knapt 1 mil fra Kętrzyn/Rastenburg i østlig retning. Her ble det mislykkede 20. juli-attentatet gjennomført i 1944. Ruinene av hovedkvarteret er i dag en turistattraksjon.

Etter krigen 
Etter krigen ble de gjenværende tyske borgerne forvist, da området som følge av Potsdamkonferansen ble overført til Polen. Byen fikk sitt nye navn til ære for en polsk patriot fra området, Wojciech Kętrzyński.

Kjente personer fra byen 
 Arno Holz (1863–1929) poet og dramatiker
 Wilhelm Wien (1864–1924), tysk fysiker som ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1911 for sine arbeider om varmestråling. 
 Waldemar Grzimek (1918–1984), skulptør
 Siegfried Tiefensee (1922–2009), komponist og dirigent

Klima

Eksterne lenker 
 

Byer i det ermlandskmasuriske voivodskap