Olsenbanden – Operasjon Egon

Denne artikkelen omhandler Olsenbandens første film, for serien se: Olsenbanden (Norge)

Olsenbanden – Operasjon Egon er en norsk spillefilm fra 1969, og var den første i den norske serien av filmer om Olsenbanden. Filmen ble regissert av Knut Bohwim og hadde premiere 11. august 1969 på kinoene Saga og Soria Moria i Oslo.  

I senere tid har denne filmen fått tilnavnet Operasjon Egon. Kjenningsmelodien, som ble komponert av Egil Monn-Iversen, ble ikke brukt i de senere filmene i serien.

Bakgrunn 
Da Knut Bohwim så den danske Olsen-banden første gang, ville han lage en norsk versjon, fordi den danske ble så upopulær (i Norge). Bohwim hadde tidligere lagd en film ved navn Sus og dus på by'n. Nå ville han lage en Sus og dus på by'n 2, og bruke den danske Olsenbanden-filmen som forelegg. I Sus og dus på by'n ble hovedrollene spilt av Carsten Byhring og Arve Opsahl; Byhring var duoens «hjerne», og Opsahl var «muskelmannen». Da Bowhim viste Byhring og Opsahl den danske filmen, skal Opsahl ha sagt: «Det er jeg som skal være Egon». Byhring mente da at den neste filmen måtte bli starten på en ny serie filmer, og dette fikk han gjennomslag for.

Innspillingen 
Under innspillingen skulle rollefiguren Hermansen løpe etter en lastebil, og Sverre Holm skulle bremse akkurat da Sverre Wilberg satte foten på platen som skilte seg i asfalten etter bilen. Men da falt Wilberg av og kuttet opp kneet blant annet. Da kom en av skuespillerne til Knut Bohwim og sa: Jeg tror vi nøyer oss med at han bare løper på. Og sånn ble det.

Da de spilte inn at Kjell skulle falle, og vaktbikkja sto oppå ham, gikk bikkja til angrep på Carsten Byhring på ordentlig. Så da begynte han å blø kraftig. Så der fant de en stuntmann.

Handling 
Egon Olsen er leder for en trio småkriminelle karer. Han legger alltid store planer om bandens neste kupp. Denne gangen dreier det seg om gullfigur som en gang tilhørte en tysk keiser. Gullfiguren er verdt 12 millioner norske kroner, og står på utstilling på et museum i Oslo. Egons plan i denne filmen går ut på å stjele gullfiguren. Men banden finner ut at kriminalbetjent Hermansen (Sverre Wilberg) skal stå vakt i museet, og dette kompliserer innbruddsplanene deres.

Egon bestemmer derfor at han selv og bandemedlemmene Kjell og Benny skal snike seg inn i museet via en brønn som de skal sprenge seg gjennom for å finne gullskatten. Kjells sønn Basse (Pål Johannessen) skal hjelpe dem. Først skal Egons venninne lokke Hermansen ut av museet. Så skal Basse gi en gutt en tyggegummi hvis han tar på glassmonteret som gullfiguren står i. Når monteret berøres vil det bli utløst en sikkerhetsmekanisme som får skatten til å synke ned i bakken, og der skal Olsenbanden stå klar til å ta imot gullfiguren og stikke av.

Planen lykkes, og banden gjemmer byttet i barnevogna til Kjells sønn. Men deretter lar de vogna stå igjen ubevoktet på gaten. Kjells kone Valborg passerer tilfeldigvis stedet like etter, og da hun oppdager barnevogna tror hun at Kjell er inne hos en annen kvinne. Hun blir opprørt over mannens utroskap og drar sporenstreks hjem til sin mor på landet. Olsenbanden drar avsted for å overtale henne til å komme tilbake til Kjell. Benny på sin side har mistet et brev i brønnen – et kjærlighetsbrev fra venninnen Ulla (Solfrid Heier). Hermansen fant brevet under etterforskningen etter kuppet, og dermed kom han på sporet av Olsenbanden. Det utvikler seg til en biljakt med Olsenbanden i én bil og politiet i en annen.

Oppfølger 
Olsenbanden og Dynamitt-Harry

Mottakelse 
Filmen ble svært dårlig mottatt av anmelderen i Verdens Gang ved premiéren i 1969, som gav den terningkast én. «Resultatet er et produkt som ligger langt under grensen for den flateste folkekomedie», skrev anmelderen. VGs anmelder gav imidlertid noe ros til filmens sjefsfotograf Mattis Mathiesen og musikken til Egil Monn-Iversen. Filmen fikk likeledes særdeles dårlig respons hos Arbeiderbladets anmelder, som kalte den "et makkverk av en film" og hevdet at "det at filmen går for fulle hus understreker publikums dårlige smak."

I ettertid har Olsenbanden - Operasjon Egon blitt møtt med et noe mer positivt omdømme av en del anmeldere; filmen fikk karakter 4/6 hos nettstedet Filmfront i 2011, og anmelderen skrev at "Historien som fortelles fungerer godt på film" samt at " om du klarer å vende deg til stilen, er dette ikke så ille."

Rolleliste

Trivia 
 «Hasager» togstasjon i filmen er i virkeligheten Vikersund stasjon, mens stasjonen «Kløna» i virkeligheten er Sysle stasjon på Modum, i dag en del av Krøderbanen. 
 Basse kalles Birger i Olsenbanden og Dynamitt-Harry, mens i denne filmen er han den mellomste, og det er storebroren som heter Birger. 
 Normannsgate 44 på Kampen brukes i filmen som kulisse for «Café Lefsa». Denne har senere blitt benyttet til samme formål i serien Hos Martin på TV 2.
 Denne filmen har ikke den velkjente Olsenbanden-musikken med, men derimot en egen kjenningsmelodi komponert av Egil Monn-Iversen. Fra og med neste film (Olsenbanden og Dynamitt-Harry) tok man imidlertid i bruk Bent Fabricius Bjerres musikk fra de danske filmene, heriblant det velkjente temaet samtlige filmer siden starter med.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Filmer lagt til Oslo
Norske filmkomedier
Krimkomedier
Actionkomedier
Olsenbanden
Filmer fra 1969
Norske filmer fra 1960-årene
Filmer regissert av Knut Bohwim
Norskspråklige filmer
Norske nyinnspillinger