alexandrainst/scandi-wiki huggingface dataset:
Beihai

Beihai (kinesisk: 北海, pinyin: Běihǎi, kantonesisk: Pakhoi) er en kinesisk havneby og by på prefekturnivå i den autonome region Guangxi i Sør-Kina ved Kinas kyst mot Tonkinbukta og grensen mot Vietnam. Befolkningen anslås (2004) til 1,45 millioner. 

Byen er en viktig fiske- og handelshavn ved Tonkinbukta. Den ble åpnet for utenlandsinvesteringer og utenlandshandel i 1984 og har en stor verftsindustri, matvareindustri og alskens produksjon av utstyr for sjøfarten. Kinas viktigste perlebanker er i dette området. Byen har fått rykte på seg for å være tilholdssted for sjørøvere.

Administrasjon 
Byprefekturet Guigang har jurisdiksjon over 3 distrikter (区 qū) og ett fylke (县 xiàn).

Historie
Etter den sino-britiske Chefookonvensjonen ble undertegnet i 1876 etablerte åtte vestlige stater (Storbritannia, USA, Tyskland, Østerrike-Ungarn, Frankrike, Italia, Portugal og Belgia) seg i byen med konsulater, hospitaler, kirker, skoler og tollhus. Det står (2008) fremdeles femten av disse vestlige bygninger i Beihai. 

Kinesiske myndigheter definerte byen som sted for internasjonal turisme (旅遊對外開放城市) i 1982.

Samferdsel
Kinas riksvei 209 ender opp i Beihai. Den begynner i Hohhot i Indre Mongolia, krysser gjennom provinsene Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og ender i Beihai.

Eksterne lenker 
 Lokalregjeringens hjemmesider 
 Satellittfoto av Beihai, fra Google Maps
 Bykart over Beihai
 Fotos fra Panoramio

Byprefekturer i Guangxi
Juletrekurv

Juletrekurv er en liten kurv som er flettet av farget, oppstrimlet glanspapir og blir hengt på et juletre som dekorasjon. Juletrekurvene kan også  bli fylt med små peppernøtter, rosiner, karameller eller andre julegodter. Skikken med å pynte treet med juletrekurver er særlig utbredt i Danmark og Norge.

De eldste julekurvene man kjenner til, ble brettet av den danske eventyrforfatteren Hans Christian Andersen i 1860. Etter den dansk-tyske krig i 1864 begynte danskene å flette kurvene i sine nasjonalfarger, rødt og hvitt. Kurvenes symbolikk ligger blant annet i hjerteformen (kjærlighet) og i en henspilling på de tolv kurvene med mat som ble til overs etter brødunderet som det berettes om i Det nye testamente.   

De enkleste kurvene lages ved å brette og klippe til to stykker glanspapir med forskjellig farge. Stykkene klippes i strimler med samme bredde og så flette sammen. Dette gir et ensartet rutemønster. Ved å variere bredden på strimlene og hvordan strimlene flettes sammen kan en lage forseggjorte mønstre og bilder, som hjerter, bjeller, med mer eller lage en tekst.

Annen, vanlig juletrepynt som er laget av farget papir, er juletrelenker.

Referanser

Eksterne lenker
 Om juletrekurv på norsk-jul.no
 Julekorger: tradisjon og mønster

Juledekorasjoner
Glanspapir

Glanspapir er papir hvor den ene siden er matt og ufarget, og den andre siden er glanset og farget. Den fargede siden er normalt i sterke farger, hvor de mest vanlige er rød, gul, grønn og blå samt gull- og sølvfarget. Glanspapir i hvitt og sort finnes òg.

Glanspapir brukes til fletting av juletrekurver og til å lage juletrelenker, og brukes i tillegg til origami.

Papirsorter
Juletrelenke

En juletrelenke er en lenke laget av strimler av glanspapir. Slike lenker brukes som juledekorasjon, gjerne på et juletre. Å lage juletrelenker brukes som en aktivitet for barn i førjulstiden.

Julelenker lages ved først å klippe et stort antall strimler av glanspapir. Den første strimmelen limes til enden av seg selv for å danne en ring. Hver nye strimmel tres gjennom den forrige ringen og limes til enden av seg selv. Når dette gjentas dannes en kjettingliknende papirlenke.

Juledekorasjoner
Victoria (Australia)

Victoria er en delstat i Australia. Det er den sørligste delstaten på fastlandet. Den er også den geografisk nest minste og den tettest befolkede delstaten i Australia og grenser til New South Wales i nord og Sør-Australia i vest. Sør for Victoria ligger Basstredet og Tasmania. Før den europeiske kolonialiseringen bodde det rundt  aborginer i området som nå utgjør delstaten Victoria. Victoria ble kolonialisert som en jordbrukskoloni, men dette endret seg under gullrushet i 1851 som forandret delstaten til et industrielt og finansielt senter i Australia. Administrasjonssenteret er Melbourne og rundt 70% av Victorias befolkning bor der.

Staten er oppkalt etter dronning Victoria av Storbritannia.

Historikk

Etter at kolonien New South Wales ble opprettet i 1788 var Australia delt i en østlig halvdel kalt New South Wales og en vestlig halvdel kalt New Holland administrert fra Sydney. Den første europeiske bosetningen i området som senere ble til Victoria kom i oktober 1803 ved Sullivan Bay ved Port Phillip-bukta. Bosetningen besto av 308 straffanger, 51 soldater, 17 frie bosettere, 12 lokaladministratorer, en misjonær og hans kone. De ble sendt fra England på HMS «Calcutta» på grunn av frykt for at franskmennene, som hadde drevet kartlegging i området, skulle opprette en bosetning der og utfordre britiske krav på kontinentet.

Den neste bosetningen var Portland på vestkysten. Melbourne ble grunnlagt i 1835.

Fra den første bosetningen var området rundt Melbourne kjent som Port Phillip District, en lokalstyrt del av New South Wales. I 1851 utskilte britiske myndigheter Victoria fra New South Wales og opprettet den som en egen koloni.

I 1851 ble det oppdaget gull i nærheten av Ballarat og senere ved Bendigo. Gull ble også funnet flere andre stedet i Victoria. Dette satte igang det et av verdens største gullrush. Kolonien vokste kjapt, både i befolking og økonomisk betydning. I løpet av ti år sjudoblet befolkingen seg fra 76000 til 540000.

Administrativ inndeling

Victoria er delt inn i 79 lokalstyrer (Local Government Areas), disse tilsvarer omtrentlig norske kommuner. Det finnes også noen mindre kommunefrie områder (unincorporated areas). En god del av lokalstyrene inngår i storbyområdet Melbourne.

Referanser 

 
Stater og territorier etablert i 1851
Stater og territorier opphørt i 1901
1851 i Australia
1901 i Australia
Genotype og fenotype

Genotype og fenotype beskriver hvilke gener/genvarianter en organisme bærer på (genotype), og hva som kommer til uttrykk (fenotype). For eksempel ved øyefarge hos en person kan fenotypen være brune øyne, mens genotypen også kan innebære bæreregenskaper av både brun og blå øyenfarge.

Genotypen gir oppskriften til proteinsyntesen som foregår i cellene, men det er den dominerende varianten som kommer til uttrykk og blir fenotypen. Siden den er en del av arvestoffet, mens fenotypen er individuell og formes av ytre faktorer, som miljøet, næringstilgang eller forurensning.

Termene «genotype» og «fenotype» ble først tatt i bruk av Wilhelm Johannsen i 1911.

Hundepelseksempler 
Under følger et eksempel på kombinasjoner av alleler for fem gener som koder for distinkte forskjeller i pelsen hos hunden. Genet FGF5 kontroller for eksempel mye av fenotypen for pelslengden. Genet RSPO2 kontrollerer vekstmønster og struktur. Genet KRT71 bidrar til krøller, mens genene FOXI3 og SGK3 kontrollerer kombinasjoner av henholdsvis nakenhet med hårtufser og total nakenhet.

Litteratur
J. Van Buskirk and B. R. Schmidt, "Predator-induced Phenotypic Plasticity in Larval Newts: Trade-offs, Selection, and Variation in Nature," Ecology 81 (2000): 3009-3028.

Referanser

Eksterne lenker
 Stanford Encyclopedia of Philosophy entry

Genetikk
Erling Kagge

Erling Gjerdrum Kagge (født 15. januar 1963 i Oslo) er en norsk advokat, forlegger, forfatter, kunstsamler og eventyrer.

Familie 
Erling Kagge er sønn av jazzjournalisten Stein Kagge (født 1933) og forlagsredaktør Aase Gjerdrum (født 1939). Han er oppvokst i Oslo.

Juridikum 
I 1989 ble han cand.jur.. Han begynte å arbeide som jurist og var i et par år ansatt som advokat i Norsk Hydro.

Ekspedisjoner 
I 1990 startet Kagge sammen med Geir Randby og Børge Ousland på en ekspedisjon til Nordpolen. I luftlinje skulle de tilbakelegge et strekk på 800 km, uten hunder og uten å motta forsyninger underveis. Ekspedisjonen startet 8. mars 1990 fra Ellesmere Island i Canada. Geir Randby skadet ryggen etter ti dager og ble hentet ut med fly. Ousland og Kagge gjennomførte, og nådde Nordpolen. De avsluttet ekspedisjonen den 4. mai 1990, og brukte 58 dager på turen. Ingen hadde tidligere gjort en slik ekspedisjon. 

Kagge nådde Sydpolen alene som den første i verden i 1993 og Mount Everest året etter, samt fulgte et års studier i filosofi ved Cambridge University. Slik ble Kagge den første i verden som nådde jordens tre poler på bena.  

Kagge har skrevet syv bøker om ekspedisjoner, å samle kunst og essays om å gå, stillhet og alt han ikke lærte på skolen. Stillhet i støyens tid er oversatt til 38 språk.  I 1996 startet han Familievennen forlag, som i 2000 ble til Kagge Forlag. Forlaget har en bred utgivelsesprofil og eier også J.M. Stenersens forlag. Forlaget er i dag Norges største innen sakprosa.I 2022 solgte Erling Kagge 70 prosent av aksjene i Kagge Forlag til Politiken Forlag, selv beholdt han 30 prosent.  Høsten 2022 kåret magasinet Subjekt Kagge til en av de 100 mektigste i Kultur Norge.

Politikk 
Kagge ble valgt inn i Høyres sentralstyre i 2016.

Bibliografi

Referanser

Kilder 
 Eirik W. Alver, «Erling Kagge» i Store norske leksikon
 Erling Kagge hos Norsk Polarhistorie
 «Lykkejegeren» i Dagens Næringsliv, Magasinet, den 6. oktober 2012.

Eksterne lenker 
 

Norske polfarere
Norske fjellklatrere
Norske forleggere
Norske advokater
Norske matskribenter
Personer fra Oslo
Klatrere som har besteget Mount Everest
Norske kunstsamlere
Skrog

Skrog kan ha flere betydninger: 

 Skrog (skip).

 Skrog (fly). Skroget på et fly er selve kroppen med cockpit og kabin, men uten vinger, motorer, understell og hjul.

 Innen anatomi betegner skrog en kropp (et legeme uten hode og lemmer), særlig bruk om skjelettet av fugl og vilt etter at det meste av kjøttet er tatt bort. Det betegner også hoveddelen av skip og fly.
Conwy

Conwy (tidligere engelsk navn Conway) er en by i det nordlige Wales. Den er administrasjonsby for grevskapsdistriktet Conwy, som har fått sitt navn etter byen. 

Conwy er et av Europas beste eksempler på en middelalderby med bymur. Muren er jevngammel med Conwy-slottet, bygget av James av St. George for kong Edvard I fra 1283 til 1289. Slottet står på UNESCOs verdensarvsliste. 
[[Fil:Small House, Conwy.jpg|mini|venstre|Storbritannias minste hus, Quay House.]]
Thomas Telfords hengebro over elven Conwy ble fullført i 1826. Dens støttetårn er bygget slik at de passer med slottets tårn. Motorveien A5 går nå i en tunnel under elven, og broen eies av National Trust. På den andre siden av elven ligger Llandudno.

«Kaihuset», Quay House'', ved kaia i Conwy er Storbritannias minste hus, og måler bare 1,80 x 2,40 m. Man kan løse billett og besøke huset.

Conwy er et vanlig utgangspunkt for fotturer i fjellene i Snowdonia.

Referanser 

Byer i Conwy
Dagali

Dagali er en bygd i Hol kommune i Viken. Dagali ligger øverst i Numedal. Bygda strekker seg fra Pålsbufjorden i øst, opp gjennom Numedal og Sæterdalen til grensen mot Hardangervidda nasjonalpark i vest, en strekning på ca. 40 km. Numedalslågen renner gjennom bygda.

Dagali var tidligere en del av Uvdal kommune, men ble i 1944 overført til Hol kommune.

Dagali har lange håndverkstradisjoner og har flere bedrifter innen faget, både enmannsforetak og bedrifter med flere ansatte. Dagali har i dag om lag ti gårder som driver med husdyr. Flere setre er i drift om sommeren.

Dagali er en del av Hol kommune som strekker seg inn i Numedal.

Dagali har blant annet campingplasser, hotell, museum, alpinanlegg og flyplassen Dagali flyplass.

Referanser 

Bygder og grender i Viken
Bosetninger i Hol
Gerhard Henrik Armauer Hansen

Gerhard Henrik Armauer Hansen (født 29. juli 1841 i Bergen, død 12. februar 1912 i Florø) var en norsk lege og patolog. Han beskrev sykdommen spedalskhet eller lepra, som ofte kalles «Hansens sykdom». Han var også medstifter av Bergen Kvinnesaksforening.

Faglig arbeid

Han observerte første gang leprabasillen i mikroskopet 28. februar 1873, og dette er en av de første observasjoner som knytter en bakterie til en sykdom. Dette var åtte år før Robert Koch påviste tuberkelbacillen som årsak til tuberkulose hos mennesket. Det var særlig gjennom epidemiologiske undersøkelser G. H. Armauer Hansen ble overbevist om at det var én årsak til spedalskhet, og som fikk ham til å lete i mikroskopet. Han kan dermed regnes som en av grunnleggerne for den moderne epidemiologi samtidig som han også hadde betydning for utviklingen av mikrobiologi som vokste fram som et eget fag på denne tiden. 

På grunn av vanskene med å dyrke Mycobacterium leprae,
og striden med bl.a. , prøvde G. H. Armauer Hansen å smitte en pasient med spedalskhet for å bevise at leprabasillen var årsak til sykdommen. Selv om forsøket ikke skadet pasienten, som alt var smittet, ble han dømt for uetisk legepraksis. Etter hvert vant han større anerkjennelse, og beholdt stillingen som nasjonal spedalskelege, og var ansvarlig for smittevernlover, og dermed antagelig medvirkende til en sterk nedgang i antallet spedalske i Norge.

Ved Pleiestiftelsen i Bergen er Hansens laboratorium og kontor bevart slik han forlot det.

I Addis Abeba i Etiopia ligger Armauer Hansen Research Institute (AHRI) opprettet i 1970 og tilegnet forskning på spedalskhet.

Kvinnesak

Han var i 1885 medstifter av Bergen Kvinnesaksforening og var medlem av det første styret; hans søster Amalie Hansen var primus motor og mangeårig leder i foreningen.

Gatenavn

Armauer Hansen er hedret med gatenavn i Bergen, Trondheim, Oslo og Stavanger.

Referanser

Litteratur 
 Hansen and Looft. Leprosy in its Clinical & Patological Aspects (1895), reprinted Bristol (1973) ISBN 82-7130-000-8
 Johanne-Margrethe Patrix. Gerhard Armauer Hansen, leprabasillens oppdager Eide Forlag, Bergen (1997) ISBN 82-514-0431-2

Eksterne lenker 
 
 Armauer Hansen Research Institute
 Lepramuseet i Norge St. Jørgens hospital ''Se blant annet i faktaarkivets artikkel «Armauer Hansen – Leprabasillens oppdager»
 Lepraarkivene i Bergen
 Utdypende artikkel på SNL

Patologer
Spedalskhet
Norske leger
Medlemmer av Norsk Kvinnesaksforening
Personer fra Bergen kommune
Lest (skipsvolum)

Lest, på dansk og eldre norsk skrevet «læst», er et gammelt rommål brukt blant annet for å betegne et skips lastevolum. Det har hatt forskjellige verdier til forskjellige tider – og også variert fra land til land. Ordet er det samme som «last».

I Norge ble en lest regnet som 12 tønner korn eller 18 tønner kull. En lest kull tilsvarer 2 m³. 1 tønne korn tilsvarte 162 liter. (I Danmark var lesten 22 tønner korn eller 12 tønner kalk eller sand.)

Commerce-lest eller kommerse-lest var mål på lasteevne. Heller ikke dette lestmålet var standardisert fra land til land. I Norge var en kommerse-lest 2 080-2 300 kg avhengig av skipets størrelse. I Danmark var den 2 050-2 800 kg avhengig av type last. I Sverige og Finland var lesten 2 548 kg og i Nord-Tyskland 3 000 kg.

Når skipsstørrelse oppgis i kommerselester, regner man normalt en lest som vel 2 registertonn (2,08).

Skomakerlest
Lest betegner også en mal fremstilt av tre formet som en fot brukt av en skomaker for å kunne tilpasse sko nøyaktig til kunden uten at vedkommende er til stede under arbeidet.

Lest i båtbygging
Lest brukes også ved lestebygging av enkelte lystseilere.

Se også
Lest
Jigg

Referanser

Eksterne lenker 
 Om lest, fra artikkel i Lokalhistoriewiki

Volumenheter
Gamle måleenheter
Masseenheter
Kanonbåt

Kanonbåt betegner et mindre marinefartøy eller krigsskip med kanoner som hovedbestykning. Kanonbåtene har relativt kraftig skyts, kaliber større enn 20 mm. Definisjonen av en kanonbåt er meget vid – mange steder blir en kanonbåt kun betegnet som en «båt med en eller flere kanoner». I så fall blir de fleste marinefartøyer verden over kanonbåter. Tradisjonelt har derimot kanonbåter ofte vært mindre fartøyer, med et skyts kraftigere enn det størrelsen skulle tilsi. De har ofte belaget seg på hurtighet og manøvreringsevne – i motsetning til langt større krigsfartøyer (om enn bestykket med kanoner) som har ofret hastighet og manøvreringsevne til fordel for tykke panserbelter som egenbeskyttelse.

De første kanonbåtene etter denne beskrivelsen så dagens lys mot slutten av 1800-tallet, og har utviklet seg helt fram til i dag. Under den 2. verdenskrig bygget man for eksempel motorkanonbåter på samme skrog som motortorpedobåter, kalt «Motor Gun Boat».

Kanonbåter i Norge

Norge hadde egen marine fra 1814 og flertallet av båtene var kanonbåter av forskjellig størrelse: 8 kanonskonnerter, 46 kanonsjalupper, 2 kanonkuttere og 51 kanonjoller.

Mot slutten av 1800-tallet bygget man kanonbåter i tre klasser, enkelt kalt 1. klasse kanonbåt, 2. klasse kanonbåt og 3. klasse kanonbåt.

Frem til 1970 hadde sjøforsvaret hurtiggående kanonbåter (MKB = MotorKanonBåt) av Storm-klassen. Disse ble utstyrt med seks Penguinmissiler omkring 1975 og betegnelsen ble endret til missiltorpedobåt (MTB). For øvrig var båtene fortsatt bestykket med en 76 mm og en 40 mm Boforskanon.

Krigsfartøytyper
Artikler i sjøfart-prosjektet
Trakai

Trakai (polsk: Troki) er en historisk by i Trakai landkommune som ligger like vest for hovedstaden Vilnius. Trakai er administrasjonssenter i kommunen og har  innbyggere (2021). I byen ligger Trakai slott på en øy i innsjøen Galvė, et av flere vann i kommunen. Borgen, som er den største i Litauen og den fremste turistattraksjonen i Vilnius fylke, ble ferdig restaurert på 1990-tallet.

Trakai har som et av Litauens eldste steder en meget rik historie. Her finner man blant annet det eneste gudshuset til det tyrkiske folkeslaget karaimerne som kom til stedet på 1300-tallet og som har beholdt mye av sin egenart. På middelalderen var byen landets hovedstad i en periode.

Trakai historiske nasjonalpark og Auksjtadvaris regionalpark er opprettet innenfor kommunens grenser.

Bilder 

Trakai slott

Referanser

Eksterne lenker 
 
 En samling bilder fra Trakai

Byer i Litauen
Vilnius fylke
Momentmagnitude

Momentmagnitude-skalaen, Moment Magnitude Scale,  MMS, MW, er en skala som brukes av seismologer for å sammenligne størrelse på jordskjelv. Denne målemetoden ble utviklet i 1979 av vitenskapsmennene Thomas C. Hanks og Hiroo Kanamori, og erstattet Richters skala.

Styrke på jordskjelv
Styrken er et tall som  forteller om den relative størrelsen av et jordskjelv. Styrken måles ved maksimalutslag på en seismograf.
Forskjellige skalaer er definert, men de mest vanlige er:
 Lokal-magnitude-skalaen (local magnitude, ML) alment kjent som Richters skala eller styrke på Richters skala. Brukbar opp til 7,5 ML.
 Overflate-bølge-skalaen (surface-wave magnitude, MS) 
 Rom-bølge-skalaen (body-wave magnitude, Mb) Brukbar opp til 6,0 – 6,5 Mb.
 Moment-magnitude-skalaen (moment magnitude, MW) 
De tre første har begrenset måleområde og gir ikke rett styrke til de største jordskjelvene. Moment-magnitude-skalaen (MW) som er basert på seismisk moment er alment akseptert som det beste, fordi det fastslår styrken til alle jordskjelv. Den er vanskeligere å beregne enn de andre. Målestasjoner kan beregne styrken automatisk til jordskjelv over hele verden opp til  MW=8. For kraftigere jordskjelv må styrken fastsettes av de nærmeste målestasjonene.
Alle skalaene gir tilnærmet lik verdi for alle jordskjelv. Det er derfor ikke direkte feil å henvise til Richters skala som er mer kjent enn Momentmagnitudeskalaen. Denne tabellen sammenligner Richters skala og Momentmagnitudeskalaen.

Måling av styrke

Formler
Momentmagnituden  er et dimensjonsløst tall definert av:

der  er seismisk moment.

Jordskjelvet i Bam i Iran i desember 2003 målte , mens jordskjelvet ved Tōhoku 2011 målte . Altså en forskjell på . 

Det betyr at det siste skjelvet var nesten 8 000 ganger sterkere.

Energiutløsningen ved jordskjelv dobles for hver annen desimal (intervall på 0,2): 

Magnitudeskalaer er logaritmiske, hvilket betyr at en økning på en enhet på skalaen tilsvarer  ca. 32 ganger større endring i energien som frigis av jordskjelvet og 10 ganger større endring i jordbevegelsen (se definisjon på Richters skala).

Forekomst

Tabellen under viser omtrent hvor ofte jordskjelv av ulike styrker forekommer og typiske kjennetegn for de forskjellige styrkene nær episenteret. Tabellen må brukes veldig forsiktig, da det ikke er en absolutt sammenheng mellom et jordskjelvs energi og dets ødeleggende styrke.

Store jordskjelv forekommer gjennomsnittlig en gang i året. Største registrerte jordskjelv var Valdiviajordskjelvet i Chile den 22. mai 1960 som hadde en styrke () på 9.5.

Hvor mye energi blir utløst av et jordskjelv
For å få et begrep om hvor mye energi som blir utløst i et jordskjelv, er det mulig å regne om til antall Hiroshimaatombomber.
Når du kjenner energien i Joule, kan det sammenlignes med den eksplosive energien i TNT. Ett tonn TNT har en energi på 4,2 * 109 Joule. Hiroshimaatombomben var på 12,5 kilotonn TNT.

Se også
Richters skala

Referanser

Eksterne lenker
 NORSAR: Størrelse

Skalaer
Seismologi
Santiago Ramón y Cajal

Santiago Ramón y Cajal (født 1. mai 1852 i Petilla de Aragón i Spania, død 17. oktober 1934 i Madrid) var en spansk lege som ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1906.

Liv og virke

Bakgrunn 
Som barn ble Ramón y Cajal overført fra skole til skole på grunn av dårlig oppførsel og anti-autoritære holdninger. Det er en illustrasjon både på hans opprørskhet og begavelse at Ramón y Cajal ble fengslet som elleveåring, etter å ha ødelagt byporten der han bodde med en hjemmelaget kanon.

Ramón y Cajals far var selv lege. Etter at faren til slutt begynte å lære ham opp hjemme, ble Ramón y Cajal interessert i biologi. Sommeren 1868 tok faren ham med til gravlunder for å finne menneskelige levninger som kunne brukes til anatomiske studier. Å lage skisser av bein ble et vendepunkt for sønnen, som bestemets seg for å studere medisin.

Medisiner
Santiago Ramón y Cajal publiserte fra 1880 en stor mengde vitenskapelige arbeider, for det meste berørende nervevevenes histologi, av hvilke mange fikk grunnleggende betydning for nerve- og hjerneforskningen. Han ble således en av de store pionérer innen utforskningen av nervesystemet, og var den som oppdaget at nervesystemet består av milliarder av enkeltceller. 

Han beskrev disse cellene, kalt nevroner, og gjorde i tillegg en rekke andre oppdagelser. Ramón y Cajal var den første til å innse at nevroner overfører elektrisk strøm bare i én retning, fra dendrittene ned til enden av aksonet.

Ramón y Cajals oppdagelser ble gjort på grunnlag av Camillo Golgis teknikk for å synliggjøre nevroner. De to delte også nobelprisen i 1906. Likevel var de hele tiden vitenskapelige rivaler, og Golgi aksepterte aldri Ramón y Cajals store oppdagelse -- at nevronene er selvstendige enheter.

I en periode på 10 år bodde Santiago Ramón y Cajal i Ayerbe, og det er opprettet et museum til minne om ham der.

Litteratur 
Stanley Finger: Minds behind the brain: A history of the pioneers and their discoveries, Oxford University Press, New York, 2000. 
M.S. Gazzaniga, R.B. Ivry, G.R.Mangun (2002): Cognitive neuroscience: The biology of the mind (2. utg.). New York: W. W. Norton.
Ingrid Kästner: Santiago Ramón y Cajal, i: Wolfgang U. Eckart und Christoph Gradmann (Hrsg.): Ärztelexikon. Von der Antike bis zum 20. Jahrhundert, 1. Aufl. 1995 C. H. Beck München S. 296, Ärztelexikon. Von der Antike bis zur Gegenwart, 2. Aufl. 2001, S. 259, 3. Aufl. 2006 Springer Verlag Heidelberg, Berlin, New York

Referanser

Eksterne lenker 

Spanske leger
Spanske nobelprisvinnere
Nobelprisvinnere (fysiologi eller medisin)
Personer fra Navarra
Fødsler i 1852
Dødsfall i 1934